ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 148, 2000-11-06 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אברהם בורג: היום יום שני, ח' בחשוון התשס"א, 6 בחודש נובמבר שנת 2000.

אברהם בורג: חברי הכנסת, בטרם נעבור לעניינים השוטפים של סדר-היום אני מבקש בשם כל חברי הכנסת להשתתף בצערה של משפחת חבר הכנסת לשעבר יצחק לוי.

אברהם בורג: דומני שכולנו, מקיר לקיר, אבלים וכואבים הרג באשר הוא, מוות באשר הוא, רצח באשר הוא, ודאי וודאי של מי אשר מקרובינו שאנחנו מכירים ונפל כל כך קרוב.

אברהם בורג: ונפלה איילת השחר כל כך קרוב אלינו.

אברהם בורג: אני מניח שהאבל הזה בעבורנו הוא סימן לכל אלה שנספו ונרצחו ונהרגו, והתפילה של כולנו שנצליח בכוחות משותפים, איש איש על-פי דרכו, איש איש על-פי הבנתו, לשבור את מעגלי הרצח, האיבה והשנאה ולעבור למעגלים חדשים של תקווה, של אחווה, לזכרם.

אברהם בורג: יהי זכרה ברוך.

אברהם בורג: נקווה שמשפחת לוי וכל משפחות ישראל והאדם באזור לא ידעו עוד צער.

אברהם בורג: הודעה ליושב-ראש הכנסת.

אברהם בורג: סעיף ראשון: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד הממשלה, כי – השר חיים רמון ימלא את מקומו של השר לביטחון הפנים מיום ל' בתשרי התשס"א, 29 באוקטובר 2000, עד יום ב' בחשוון התשס"א, 31 באוקטובר 2000.

אברהם בורג: עבר זמנם וגם קורבננו בוטל.

אברהם בורג: השר חיים רמון שב ארצה ביום 5 בנובמבר.

אברהם בורג: השר בנימין בן-אליעזר ימלא את מקומו של השר רמון עד יום 5 בנובמבר.

אברהם בורג: השרה דליה איציק תמלא את מקומו של השר לביטחון פנים עד 5 בנובמבר.

אברהם בורג: השר לביטחון פנים וממלא-מקום שר החוץ שב ארצה ביום ז' בחשוון התשס"א, 5 בנובמבר 2000.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

א' האן: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מות ראש הממשלה כתוצאה מביצוע עבירה), מאת חבר הכנסת יוסף לפיד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב אחוזי נכות), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק המועצה לצמחי נוי (ייצוא ושיווק) (תיקון – ביטול החוק), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק העונשין (תיקון – פרסום מטעה בכלי תקשורת), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, צבי הנדל, מיכאל נודלמן ואביגדור ליברמן; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הקמת מינהל רבנות ושירותי דת), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יגאל ביבי; הצעת חוק פינוי התנחלויות במוקדי חיכוך, התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת רן כהן ומשה רז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות טיפול בילדים), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת חוסניה ג'בארה; הצעת חוק המועצה להשכלה תורנית גבוהה, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון – הגבלת פרסום סקרי תוצאות בחירות), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מיכאל נודלמן, צבי הנדל ואביגדור ליברמן; הצעת חוק איסור מגעים עם ארגוני טרור ופרסום רשימה (תיקוני חקיקה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אביגדור ליברמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות רפואיות, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי; הצעת חוק זכויות הדת, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – נזקי שיטפונות), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אליהו ישי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי ריבית בגין משכנתה), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת חוסניה ג'בארה; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת חופשת לידה), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת חוסניה ג'בארה; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – עדכון התוספת החמישית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מיסוי ספורטאי חוץ בענף הכדורסל), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 41) (סיוע למשפחות ברוכות ילדים) (תיקון – ביטול החוק),

א' האן: התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון – הכרה באפוטרופוס על חסוי כהורה יחיד), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק שכונות הגבול של ירושלים (הוראת שעה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, צבי הנדל, מיכאל נודלמן, אביגדור ליברמן ואליעזר כהן.

א' האן: עוד אודיע

א' האן: כם כי הונח על שולחן הכנסת נוסח ההסכם ל"רשת ביטחון", שנחתם בין סיעת ישראל אחת ובין סיעת ש"ס.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני אחכה כמה דקות עד שיגיע נציג הממשלה.

אברהם בורג: אנחנו צריכים לעבור להצעות אי-אמון, ודומני שאך מן הכבוד שיהיה נציג ממשלה נוכח ליד השולחן.

יהושע מצא: יש ממשלה, אדוני היושב-ראש?

אברהם בורג: אני לא יודע אם יש ממשלה, אבל נציגים לה יש.

אברהם בורג: אגב, כמו שאין אופוזיציה ונציגים לה יש.

יהושע מצא: אני מודה על התיקון.

אברהם בורג: אדוני לא שמע את דברי.

יהושע מצא: אני שומע את החצי שמעניין אותי.

אברהם בורג: אתם מבררים איה השרים?

אברהם בורג: השרה תמיר, תודה רבה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא השלישי בסדר-היום: הצעות סיעות רע"ם, חד"ש, תע"ל, ישראל בעלייה ושינוי להביע אי-אמון בראש הממשלה, בשל שני נושאים: הריגתם של 13 אזרחים ערבים, המצב הכלכלי במגזר הערבי, האירועים בשטחים והסכנה להתלקחות – של רע"ם, חד"ש ותע"ל; והנושא השני: אי-קידום רפורמות בתחום דת ומדינה – של ישראל בעלייה ושינוי.

אברהם בורג: ראשון המנמקים, חבר הכנסת תאופיק חטיב, בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי הכנסת, אזרחי ישראל הערבים מביעים אי-אמון במשטרת ישראל ובממשלת ישראל.

תאופיק חטיב: סיעת רע"ם, כנציגה של האוכלוסייה הערבית, מביעה ומגישה בזאת אי-אמון בראש הממשלה ובממשלת ישראל על רקע רצח 13 אזרחים ערבים בידי צלפי אליק רון ושוטרי מג"ב למיניהם ולקבוצותיהם.

תאופיק חטיב: אנו מביעים אי-אמון, כי כנראה באותו יחס שממשלת ישראל ומוסדות המדינה למיניהם ביקשו כל בוקר מאזרחי ישראל הערבים להגיש נאמנות בכתב ובעל-פה, לעמוד מדי בוקר כדי להצדיע לנאמנות הזאת, כנראה באותו יחס ממשלות ישראל כשלו בזה שאין אמון לציבור הערבי בהן ותמיד חיפשו תירוצים לכל המעשים והפשעים שהיו.

תאופיק חטיב: החל מ-1948, חמישה חודשים לאחר קום המדינה החל מעשה הפשע נגד האוכלוסייה הערבית, אותם אזרחים שממשלת ישראל חילקה להם מה שלכאורה נאמר ונשמע כאזרחות.

תאופיק חטיב: החל בעילבון.

תאופיק חטיב: 1952 – גירוש של אזרחים ערבים, אזרחי מדינת ישראל, מבתיהם ומכפריהם.

תאופיק חטיב: 1956 – רצח של 49 אזרחי מדינת ישראל בידי משטרת ישראל בכפר-קאסם.

תאופיק חטיב: 1976 – רצח של שישה אזרחים ערבים, אזרחי מדינת ישראל, בידי משטרת ישראל וכוחות הביטחון בגליל ובמשולש ביום האדמה.

תאופיק חטיב: ובשנת 2000 שוב מעגל הרצח ממשיך ומשלים את מעגל ההסתה של חברי כנסת יהודים בצד הימני כאן, שחלקם אני רק אמנה כדוגמה.

תאופיק חטיב: רק אתמול והיום נציגי הפאשיזם בכנסת ישראל מטיפים לגירוש הערבים מהארץ ולשלילת תושבותם ואזרחותם.

תאופיק חטיב: מדוע?

תאופיק חטיב: מפני שהם מלינים ומתגוננים על הפשע והרצח שנעשה בהם בפוגרומים כמדיניות, כפי שנראה לי, כי הפוגרום הוא לא תמיד מדיניות.

תאופיק חטיב: המעשה עצמו היה פוגרום, אף שהיה כמדיניות של ממשלות ישראל, שניסו בהתחלה להוציא את הערבים מכאן על-ידי מה שקרוי הרתעה, להרוג פה ושם מספר מסוים של אזרחים ערבים ואז אולי השאר כבר יקומו, ייקחו את הרגליים ויעזבו את המדינה.

תאופיק חטיב: ככה חשבו, אבל זה לא הסתדר, ועל כן מנסים להשלים היום את המעגל במה שקרוי רתיעה – נפחיד את הפלסטינים, נפחיד את מדינות ערב על-ידי כך שנהרוג באזרחים בתוך מדינת ישראל, ואולי זה יעשה את שלו.

תאופיק חטיב: אם לא, נחפש דרכים אחרות.

תאופיק חטיב: הערבים אזרחי מדינת ישראל חיכו 52 שנים להרגיש שייכות למדינת ישראל לפחות במובן האזרחי.

תאופיק חטיב: זאת, אף שלכאורה זה קורה באופן פורמלי על-ידי חלוקת תעודות אזרחות, אבל זה לא קורה בפועל.

תאופיק חטיב: זה לא קרה וזה לא קורה עד עצם היום הזה.

תאופיק חטיב: אפילו כאשר ממשלת ישראל מדברת על כך – אני מדגיש: מדברת – שהיא חושבת שכן צריך לתת לאזרחים הערבים במדינת ישראל שוויון, מייד קמים נציגי הפאשיזם בעם היהודי ובסיעות הימניות ומתחילים לצעוק על מה שכאילו אמור לקרות, אם בכלל יקרה.

תאופיק חטיב: בשבוע שעבר חברי הכנסת מאגף ימין, לאחר שחוק משפחות ברוכות ילדים עבר בכנסת ולאחר שהם הצביעו בעד החוק, קמו ותקפו את ש"ס: איך אתם מצביעים על חוק שהולך להעביר 5 מיליארדי שקלים לאוכלוסייה הערבית?

תאופיק חטיב: התפלאתי לראות איך חבר כנסת משקר.

תאופיק חטיב: זה שהוא משקר זו בעיה שלו, אבל הוא גם מנסה לשכנע את האחרים בשקר העצמי שלו שהחוק הזה עומד לעלות 6 מיליארדי שקל ו-5 מיליארדים מתוכם לאוכלוסייה הערבית.

תאופיק חטיב: מסטטיסטיקה קטנטונת שהוצאתי מתברר, של-30% מהמשפחות הערביות יש יותר מחמישה ילדים, כשזה בסך הכול 5% מהמשפחות בתוך מדינת ישראל.

תאופיק חטיב: 32% מהמשפחות של חרדים, מסורתיים וכו' מתוך האוכלוסייה היהודית הן משפחות שיש להן יותר מחמישה ילדים.

תאופיק חטיב: זה יוצא למעלה מ-25% מסך כל האוכלוסייה של משפחות יהודיות שהולכות ליהנות מהחוק הזה.

תאופיק חטיב: בכל זאת חבר הכנסת מהמפד"ל בשם יגאל ביבי מוצא לו את האומץ לבוא אל אנשי ש"ס ולהגיד להם, שהכסף הזה עובר אל הערבים ואיך אתם מצביעים בעד?

תאופיק חטיב: בדקתי והתברר לי שגם הוא הצביע בעד החוק.

תאופיק חטיב: עד לאן אפשר להגיע בהסתה נגד האוכלוסייה הערבית גם בסטטיסטיקות שקריות, בכול?

תאופיק חטיב: הכול מותר כאשר מדובר – – –

ישראל כץ: אבל אהוד ברק הצביע נגד.

תאופיק חטיב: בשביל זה אני מביע אי-אמון באהוד ברק.

תאופיק חטיב: נראה איך אתה תצביע באי-אמון – – –

ישראל כץ: אני הצבעתי בעד החוק.

תאופיק חטיב: אתה הצבעת בעד החוק?

תאופיק חטיב: עכשיו אני מגיש אי-אמון נגד ברק וממשלתו.

ישראל כץ: כל השמאלנים – – – הצביעו נגד החוק.

ישראל כץ: במסדרון הם אמרו לי מזמן שהם לא רוצים לתת כסף למוסלמים.

תאופיק חטיב: או.

תאופיק חטיב: קיי.

תאופיק חטיב: בוא נראה איך הסיעה שלך תצביע עכשיו באי-אמון – – –

סאלח טריף: אתה מסית נגד הממשלה – – –

ישראל כץ: – – – חוק משפחות מרובות ילדים – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת.

סאלח טריף: אתה בעד הערבים?

ישראל כץ: זה מראה שלא השתניתי.

סאלח טריף: בעד הסתה נגד ברק אתה מוכן לעשות הכול.

ישראל כץ: דיברתי נגד צביעות.

אברהם בורג: חברי הכנסת, סיימתם את חילופי הדברים הציוניים-הכלכליים ביניכם?

אברהם בורג: אפשר להמשיך?

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת חטיב.

תאופיק חטיב: אני חושב שהמעגל הולך ומתרחב.

תאופיק חטיב: לא רק שהממשלה יורה באמצעות זרועות הביטחון שלה בערבים, אלא גם החברות הממשלתיות ואלה שאינן ממשלתיות מענישות את האוכלוסייה הערבית באופן קולקטיבי.

תאופיק חטיב: חברת החשמל לא נכנסת אל המגזר הערבי לתקן תקלות.

תאופיק חטיב: מדוע?

תאופיק חטיב: כי הם קיבלו הוראות מהאחראים לביטחון בחברה שלא להיכנס.

תאופיק חטיב: "בזק" לא נכנסים.

תאופיק חטיב: מדוע?

תאופיק חטיב: כי הם קיבלו הוראות מהאחראים לביטחון של "בזק" שלא להיכנס.

תאופיק חטיב: אפילו חברות שירות של מקררים ומכונות כביסה לא נכנסות כי הן קיבלו הוראה שלא להיכנס.

תאופיק חטיב: אולי מדינת ישראל וממשלות ישראל באמת חושבות שצריך לתת עצמאות למגזר הערבי: חשמל, גז, דלק, "בזק" לחוד, כדי שהוא יהיה קצת מנותק ואז אותן חברות יימנעו מלהיכנס למגזר הערבי.

תאופיק חטיב: לא יכול להיות שבענישה קולקטיבית כזאת יכניעו את המגזר הערבי, הם לא יעשו את זה.

תאופיק חטיב: הממשלה אולי צריכה לחשוב לרגע, אני מקווה שלא להרבה זמן, אבל לאותה תקופה שבה היא תישאר פה, ולהתייחס אחרת אל המגזר הערבי במיוחד בשעה קשה כזאת.

תאופיק חטיב: דרך הענישה הזאת לא עושים רתיעה, גם לא דרך היריות של אליק רון.

תאופיק חטיב: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: הדובר הבא, חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אוקטובר השחור, החודש שבו טבחו שוטרי משטרת כישראל באוכלוסייה הערבית ורצחו 13 אזרחים מקרבנו, חלקם נערים, ייזכר לדיראון עולם בתולדותיה של מדינת ישראל, שרשמה עוד פרק אפל ואלים ביחסיה עם האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אזרחיה הערבים של מדינת ישראל נאבקים במשטר בעל סממנים וגילויים מובהקים של אפרטהייד.

מוחמד ברכה: זכותה של כל קבוצה באוכלוסייה לצאת למחאה אזרחית חריפה ככל שתהיה בלי שהמשטרה תהרוג בה ותפיל בה קורבנות.

נסים זאב: אם לא היית מסית אותם הם לא היו מסתכנים.

האשם מחאמיד: – – –

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת.

האשם מחאמיד: זאת הבעיה שלו.

אברהם בורג: לא.

אברהם בורג: לחבר הכנסת ברכה יש קול כל כך חזק שאני לא יכול ליהנות ממה שאתם נהנים ממנו.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בואו נמשיך.

מוחמד ברכה: מדינת ישראל כבר ידעה שורה ארוכה של מחאות והפגנות סוערות גם יותר מאלה שקיימו האזרחים הערבים, ואף אחת מהן לא הסתיימה בקטל נורא כל כך.

מוחמד ברכה: הפגנה של אף סקטור באוכלוסייה איננה מסתיימת בהרוגים, אלא של קבוצה אחת בלבד: האזרחים הערבים.

מיכאל קליינר: הם היחידים שזורקים אבנים.

מוחמד ברכה: זו עובדה חד-משמעית שמדברת בעד עצמה.

מוחמד ברכה: גם אם תוסיפו להדחיק ולהכחיש אותה, אנחנו נקפיד להטיח אותה בפניכם בכל הזדמנות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת הבדיקה שהקימה הממשלה בעקבות האירועים היא בבחינת לעג לרש, בדיחה צינית עגומה על חשבוננו.

מוחמד ברכה: אנו דוחים אותה בתוקף, וטוב יעשו חבריה אם ימהרו להתפטר.

מוחמד ברכה: אנחנו, נציגי האוכלוסייה הערבית, על-פי החלטה משותפת של ועדת המעקב של כלל האוכלוסייה הערבית, בכל מקום לא נשתף עמה פעולה.

מוחמד ברכה: אנו תובעים את פירוקה לאלתר, זאת ללא שום טענה כלפי אף אחד מחבריה, אין לנו טענה אישית נגד חמשת חבריה.

מוחמד ברכה: אנחנו דורשים את הקמתה של ועדת חקירה ממלכתית, סמכותית ובלתי תלויה תחתיה.

מוחמד ברכה: זאת תביעה אלמנטרית והכרחית לנוכח חומרת האירועים והתוצאות הקשות.

מוחמד ברכה: אני תמה, רבותי השרים, מדוע אפילו דרישה כה בסיסית, שהיתה צריכה להיות מובנת מאליה, נתקלת בחומות של סירוב ואטימות.

מוחמד ברכה: הרי זו הוספת חטא על פשע.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האוכלוסייה הערבית לא יצאה, חלילה, למאבק במדינת ישראל ובטח שלא בציבוריות היהודית.

מוחמד ברכה: לא ביקשנו להטיל אימה על איש.

מוחמד ברכה: אני מצטער צער עמוק על שמאבק אזרחי שכוון נגד ממסדים פוליטיים על מנת להביע אמירה פוליטית בכל מה שקשור בשאלת השלום, בשאלת ההזדהות עם זכותו של העם הפלסטיני להקים את מדינתו העצמאית לצד מדינת ישראל, מאבק כזה של האזרחים הערבים שכוון נגד הממשלה זוכה לתגובה כל כך אלימה וכל כך פושעת.

מיכאל קליינר: מה עם האזרח שנהרג בג'סר-א-זרקא?

מוחמד ברכה: – – – זוכה לתגובה כל כך אלימה וכל כך פושעת.

מיכאל קליינר: – – –

אברהם בורג: בוא נמשיך, בוא נמשיך.

מוחמד ברכה: חיפשנו ונוסיף לחפש גשרים של הבנה והידברות עם האוכלוסייה היהודית בישראל.

מוחמד ברכה: הדו-קיום והשותפות נותרו אבני יסוד למשנתנו הפוליטית, והם נשמת אפנו ותמצית קיומנו הפוליטיות.

מוחמד ברכה: אנחנו לא ניתן לבודד את האוכלוסייה הערבית ולהוציא אותה ממעגל הלגיטימציה ומהקונטקסט הכלל-ישראלי האזרחי והפוליטי, וכל הניסיונות להפוך את האוכלוסייה הערבית ונציגיה ונבחריה כאילו מוקצים מחמת מיאוס, כאילו אנשים שמותר לפגוע בהם, מותר להורות על שליפות של חקירות, מותר לסלף את דבריהם, מותר להתיר את דמם – הדברים האלה, אנחנו לא נאפשר שיהיו.

מוחמד ברכה: אנחנו נמשיך ונשמור על הצורך במאבק יהודי-ערבי במשותף למען האינטרסים של שני העמים ונוסיף לדבוק בדו-קיום שמבוסס על שוויון ולא מבוסס על ממשלה שהורגת ואזרחים שנהרגים.

מוחמד ברכה: אני סבור, רבותי, שהמצור הכלכלי שמוטל על האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל ועל יישוביה וגילויי ההחרמה והנידוי למיניהם הם המשך ישיר של האלימות.

מוחמד ברכה: בסופו של דבר, זה שהמשטרה נותנת הוראות לחברות ממשלתיות ולא-ממשלתיות ולחברות של ספקי שירותים לא להיכנס לאוכלוסייה הערבית אף שהמצב רגוע, וזה כמעט כחודש – המטרה היא בעצם לפגוע כלכלית באוכלוסייה הערבית, להכניס ריבים ומדנים לתוכה, לזרוע פירוד בין האוכלוסייה הערבית לבין הנהגתה, וכאילו אחרי זה האוכלוסייה הערבית תבוא להשתחוות כדי לקבץ נדבות על שולחן הממשלה או על שולחן הימין בישראל.

מוחמד ברכה: הדבר הזה לא יהיה.

מוחמד ברכה: אף אחד אל ישלה את עצמו באשליה הפושעת הזאת, שאפשר להכריע את האוכלוסייה הערבית דרך – –

נסים זאב: מי שמחליט – – –

מוחמד ברכה: – – מצור כלכלי – – –

אברהם בורג: אדוני, תשב בבקשה.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: תשב.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אני מבקש שתפריע בישיבה.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני מבקש.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: אנחנו נמשיך.

קריאות: – – –

אברהם בורג: אנחנו נמשיך.

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: תמשיך בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, תמשיך.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: כן.

טלב אלסאנע: צדיק גדול.

טלב אלסאנע: כן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשנת 1948, כשקמה מדינת ישראל, אומנם האזרחים הערבים קיבלו תעודת זהות חדשה, אבל לא קיבלו זהות חדשה.

מוחמד ברכה: לפני 1948 ואחרי 1948 ולעולם ולעד אנחנו חלק מהעם הפלסטיני, וצריך להפנים את העובדה הזאת.

מוחמד ברכה: אחרי 1948 אנחנו גם אזרחי מדינת ישראל, וצריך להפנים גם את העובדה הזאת.

מוחמד ברכה: יש לנו זיקה לסבל של העם הפלסטיני, יש לנו זיקה לעוול שנעשה לעם הפלסטיני ויש לנו זיקה לכאב ויש לנו גם זיקה למאווייו להשתחרר מהכיבוש ולהקים את מדינתו כשאר העמים לצדה של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: לכן, כל עוד הצביעות כאילו יש מישהו שמופתע שאנחנו חלק מהעם הפלסטיני, יש מישהו שתמה שאנחנו מזדהים עם העם הפלסטיני, יש מישהו שמרים גבה על כך שאנחנו בעד שלום צודק שמבוסס על שתי מדינות; זו צביעות, זו צביעות פושעת.

מוחמד ברכה: ואני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, צריך להכיר בכך שבארץ הזאת חיים שני עמים שונים אבל הם צריכים להיות שני עמים שווים.

מוחמד ברכה: ותחת המטר הזה של טרור מחשבתי ולפעמים טרור פיזי ואיומים אנחנו נמשיך להגיד את הדברים שלנו ללא היסוס, ללא מורא, ללא פחד, ומי שירצה להטיל עלינו פחד – הוא לא יודע מה הוא עושה.

מוחמד ברכה: אחרי קום המדינה ב-1948 היה עוד ממשל צבאי, היו הפקעות קרקעות, היה דיכוי, היה סילוק מהעבודה בגלל דעה פוליטית, ולמרות זאת האוכלוסייה הזאת נשארה במולדתה ושמרה על זכותה להיות חלק מהאזרחים של מדינת ישראל וגם חלק מהעם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: לכן אני תמה מי יכול לחשוב היום, בשנות האלפיים, שמה שלא הסתדר ומה שלא נעשה ב-1949 וב-1950 וב-1955 וב-1960, בימי הממשל הצבאי – אפשר לקיים אותו עכשיו.

מוחמד ברכה: אם לא להוציא את האוכלוסייה הערבית מהארץ – להוציא אותה מהמעגל של הלגיטימציה הפוליטית ולהוציא אותה מהזכות להיות שותפה בהכרעות שנוגעות לכלל האוכלוסייה בארץ, גם ההכרעות הפוליטיות וגם ההכרעות החברתיות וגם ההכרעות האזרחיות וגם ההכרעות הכלכליות – – –

נסים זאב: – – –

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה.

נסים זאב: – – –

אלי בן-מנחם: – – –

מוחמד ברכה: אל תצטרף למקהלה בן-מנחם.

מוחמד ברכה: יש מספיק שעושים את העבודה הזאת.

מוחמד ברכה: אתה לא צריך להצטרף למקהלה הזאת.

מוחמד ברכה: זה לא מתאים לך.

אברהם בורג: תמשיך, אדוני.

מוחמד ברכה: שיסיימו.

מוחמד ברכה: אני מחכה בסבלנות.

אברהם בורג: עצרתי את הזמן, יש עוד חצי דקה לסיים, בסדר?

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: – – אתם צריכים עוד זמן לחילופי הדברים האידיאולוגיים?

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, כמה זמן לחילופי דברים אידיאולוגיים, שתי דקות?

בנימין אלון: – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: כמה זמן עוד צריך?

קריאות: – – –

אברהם בורג: אנחנו נחכה בסבלנות, הדובר ואני.

אברהם בורג: תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת אלון.

מוחמד ברכה: אני מקיים – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, רק רגע, בניחותא.

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת אלון.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אני מודה לך, גם לחברי הכנסת האחרים.

אברהם בורג: אנחנו נמשיך.

אברהם בורג: בבקשה, צריך לסיים.

מוחמד ברכה: אני מקיים את חובתי כנבחר הציבור כלפי שני עמי הארץ.

מוחמד ברכה: כל יום שיתקצר מחייו של הכיבוש – ייטב לעם בישראל וייטב לעם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: כל יום שיהיה שלום – ייטב לעם בישראל ולעם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: ואני זה שפועל על-פי העיקרון של שתי מדינות, של דו-קיום, של שיתוף פעולה.

מוחמד ברכה: אני לא יכול להיות פתאום הקיצוני, ואלה שרוצים להמשיך את הכיבוש ונגד הדו-קיום ונגד תהליך השלום ונגד שותפות יהודית-ערבית – –

אברהם בורג: חבר הכנסת – – –

מוחמד ברכה: – – דווקא הם יצטיירו כמתונים.

אברהם בורג: תודה.

מוחמד ברכה: זה השקר הגדול שמנסים להפיץ ברחובות ישראל – – –

מיכאל קליינר: – – –

מוחמד ברכה: אני אחכה לו.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת – – – תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת קליינר – – –

מיכאל קליינר: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת – – – שב בבקשה.

אברהם בורג: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אברהם בורג: מה זה המופע הזה?

מיכאל קליינר: – – –

אברהם בורג: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכאל קליינר: – – –

אברהם בורג: אתה רוצה שאני אוציא אותך עכשיו מהאולם?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני מבקש, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אברהם בורג: אני מבקש לסיים.

מוחמד ברכה: כן, אדוני.

קריאות: – – –

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה, תודה.

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לסיים את ההצעה ולעבור להצעה הבאה.

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת, אני תוהה ושואל, מי נטע את האשליה הפושעת והמסוכנת בקרב הציבוריות בישראל, כאילו העם הפלסטיני תחת הכיבוש, בגדה, ברצועה ובירושלים המזרחית, צריך להודות יום ולילה על כך שנפל בחלקו להיות כבוש על-ידי מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: מי נטע את האשליה הזאת?

מוחמד ברכה: כל עם שנמצא תחת כיבוש, שאיפתו וזכותו להשתחרר מהכיבוש – –

אברהם בורג: אני אבקש לסיים.

מוחמד ברכה: – – ולחיות כעם חופשי – –

אברהם בורג: תודה.

מוחמד ברכה: – – ולכן – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: אני מבקש לסיים, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: לכן תראו לאן – – –

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אנא הסתדר לקראת הפעם השנייה.

מוחמד ברכה: תראו לאיזה ביבים – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: האם למען שחרור ארצו מותר להרוג מתנחלים?

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, ברוך הבא.

קריאות: – – –

אברהם בורג: שאלה נהדרת.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני מבקש לסיים, חבר הכנסת ברכה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: בבקשה.

מוחמד ברכה: תראו לאיזה ביבים הידרדר השיח בישראל ובתקשורת הישראלית.

מוחמד ברכה: ביום שישי, לפני תפילת יום השישי האחרון, אנשים שמנעו מהם למלא אחר אמונתם ולהתפלל, קראו: "אללהו אכבר".

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: פתאום הקריין אומר:

מוחמד ברכה: תראו את קריאות הגנאי וההסתה.

מוחמד ברכה: "אללהו אכבר", זו קריאת הסתה וקריאות גנאי?

מוחמד ברכה: קצת בושה.

מוחמד ברכה: מי שמדבר על כבוד לזולת, שידבר על כבוד לאמונה הבסיסית.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אני מתרה בך.

נסים זאב: אלה שרוצחים גם קוראים "אללהו אכבר".

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אני מתרה בך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

נסים דהן: אי-אפשר לדבר בבית הזה?

אברהם בורג: שלום לך, אדוני.

אברהם בורג: לדבר – כן, לצעוק – פחות.

אברהם בורג: זה נאום ביניים, התבלבלת בטרמינולוגיה, חבר הכנסת דהן.

אברהם בורג: מדי פעם ראוי שהקורא יאפשר לנואם לנאום.

אברהם בורג: נא לסיים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין לחברי ולי, אין לנו עוד אמון בראש הממשלה.

מוחמד ברכה: ברק של היום הוא לא אופציה שלנו.

מוחמד ברכה: אנו סבורים, שאהוד ברק החריף מאוד את השוליות הפוליטית והחברתית שנכפתה עלינו.

מוחמד ברכה: אנו מתקוממים נגד דרך התנהלותו הכוחנית והפטרנליסטית אל מול הפלסטינים.

מוחמד ברכה: אנו סולדים מההתחסדות, מהצביעות ומהצדקנות שבהן הוא עוטף את עצמו, ומהדיבורים המופרכים שלו על מאמציו חסרי התקדים להשכין שלום ועל כך שהפך אבן על אבן בדרכו לשלום.

מוחמד ברכה: אלו דיבורים ריקים.

מוחמד ברכה: זו תעמולה נחותה שאין לה ולא כלום עם האמת.

מוחמד ברכה: זהו שיעור בציניות פוליטית, ולכן, אדוני, אנו מביעים אי-אמון בראש הממשלה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: המציע הבא של הצעת אי-אמון, חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שבועיים האמא של וסאם יזבק חיכתה לבן שלה בבית והוא ולא שב.

אחמד טיבי: וסאם יזבק, ערבי מנצרת, אזרח הארץ.

אחמד טיבי: הוא יצא להפגין כאשר חוליגנים מנצרת-עילית תקפו את השכונה המזרחית של נצרת, והאמא של וסאם יזבק המשיכה להמתין, והירי גבר, והיא חששה כמו משפחות רבות.

אחמד טיבי: האמא של וסאם יזבק לא מצליחה להבין, אדוני השר לביטחון פנים, למה הבן שלה נורה בעורף, מאחור, ולמה קוראים לו פורע.

אחמד טיבי: והיא ממשיכה לשאול, ואין מענה.

אחמד טיבי: אומרים לה, שהוא סיכן את ביטחון המדינה והתפרע, כי הוא ערבי, ואז הוא נורה מאחור, בעורף.

אחמד טיבי: והיא לא מצליחה להבין.

אחמד טיבי: והיא אומרת שכואב, ולא מאמינים, כאילו יש מונופול על הכאב, ואין.

אחמד טיבי: אני ער לכאב של אמא יהודייה שמאבדת את בנה, ואני בטוח שכואב לה.

אחמד טיבי: אני לא מצליח להבין את חוסר הסולידריות של רבים מביניכם, רבים בארץ הזאת, לכאב של אמא ערבייה.

אחמד טיבי: והיא ממשיכה לשאול ולתהות, למה הרגתם את בני?

אחמד טיבי: למה הרגתם את בנה?

אחמד טיבי: למה הרגתם 13 אזרחים בדם קר?

מוחמד ברכה: הוא שואל אותך, השר לביטחון פנים.

אליעזר כהן: האמא היהודייה לא שולחת את הבנים שלה לזרוק אבנים.

אברהם בורג: חבר הכנסת כהן, בבקשה.

אחמד טיבי: קצת אמפתיה.

אחמד טיבי: אנחנו אוהבים את הילדים שלנו, חבר הכנסת מהימין.

אליעזר כהן: – – –

אחמד טיבי: אתה מאמין שאנחנו אוהבים את הילדים שלנו?

בנימין אלון: לא, אתם חינכתם אותם להיות שהיד.

אחמד טיבי: אתה מאמין שכואב לנו?

אחמד טיבי: אנחנו לא שולחים אותם למות.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שהם יחיו למען המולדת.

בנימין אלון: לא נכון.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שהם יחיו, ואתם יורים בהם כדי להרוג.

בנימין אלון: אתה רוצה שהם יהיו שהידים.

אחמד טיבי: אני לא רוצה שהם יהיו שהידים.

אחמד טיבי: אני רוצה שהם יחיו כדי לבנות את המולדת.

בנימין אלון: לא.

אחמד טיבי: ואתם יורים בהם, ואתם לא מגלים אמפתיה לכאב.

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון.

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי, אני מבקש להמשיך.

בנימין אלון: אצלכם יש תרבות אחרת.

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת אלון.

אליעזר כהן: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת אלון, הנקודה ברורה.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: שב, בבקשה, אתה מפריע.

אברהם בורג: למה אתה עומד תמיד?

מוחמד כנעאן: תשתוק.

בנימין אלון: אתה יודע איזה כיף להם היום בגן-עדן עם כל הבתולות?

בנימין אלון: אתה יודע איך הם נהנים שם?

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, עד כאן.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, מספיק.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

נסים זאב: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב, בפעם השלישית אתה מחוץ לאולם עד סוף היום.

אליעזר כהן: אתה שאלת אותי, אחמד.

אליעזר כהן: אני עניתי לך רק כששאלת, נכון?

אברהם בורג: בבקשה, תמשיך, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אמהות רבות והורים רבים ממשיכים לשאול ולתהות, למה מתייחסים אלינו כאל ציפורים במטווח, ובסוף השוטרים מקבלים גיבוי, כי השר לא יכול שלא לגבות את שוטריו.

אחמד טיבי: אני לא יכול שלא לגבות אותם.

אחמד טיבי: איזה מין שיקול הומני הוא זה?

אחמד טיבי: איזה מין שיקול מיניסטריאלי?

אחמד טיבי: גיבוי המוות.

בנימין אלון: בערבית אתה אומר אחרת.

אחמד טיבי: גיבוי המוות.

טלב אלסאנע: זו חוצפה – – –

בנימין אלון: – – – הכול דאווין.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

מוחמד ברכה: הם מדברים על מצפון, מה זה נוגע לך בכלל?

תמר גוז'נסקי: – – –

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, תודה.

בנימין אלון: – – – תעמולה זולה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני מבקש.

אברהם בורג: אפשר קצת להיות רגיש גם לכאבם של אחרים, אף שלא מסכימים.

בנימין אלון: אולי היושב-ראש יסכים שבכנסת אפשר לדבר גם בערבית – בערבית הם אומרים "ברוח, בדם, נפדה את פלסטין".

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני אוהב אותך ומוקיר אותך וחושב שזה לא במקומו.

מוחמד כנעאן: בערבית אומרים "ראס בן עאנכ".

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת טיבי, אני מפעיל מחדש את השעון.

אחמד טיבי: מדבר אליכם, אדוני היושב-ראש – – –

ישראל כץ: למה אתה מסתכל עלינו?

סאלח טריף: שלמה, כדאי שתקשיב לישראל כץ.

סאלח טריף: זה מה שאתם רוצים, הסתה פרועה.

סאלח טריף: הסתבכתם, קרה מה שקרה, ועכשיו אתם מתחסדים – – –

ישראל כץ: יש אחריות מיניסטריאלית, יושב פה האדם שאחראי, לטוב ולרע, שידבר אליו.

אברהם בורג: רבותי, נכריז על שתי דקות הפסקה.

אברהם בורג: אפשר להמשיך?

אברהם בורג: תודה רבה.

ישראל כץ: יש הצעה לסדר.

אברהם בורג: שלוש דקות הפסקה?

אברהם בורג: תודה.

אחמד טיבי: מדבר אליכם אדם שבסיס השקפת חייו – – –

ישראל כץ: סאלח, מה לעשות שאתה במפלגה הזאת.

ישראל כץ: לא יעזרו לך כל הצעקות.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, אי-אפשר כך.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, הציבור בבית, מדבר אליכם אדם שבסיס השקפת חייו הוא הרצון העז לחיים משותפים, אבל חיים המבוססים על כבוד הדדי, לאומי; דיבור בגובה העיניים, חיים בגובה העיניים, לא סוס ורוכבו, לא נתינים, אלא אזרחים שווים בעלי רקע לאומי שונה.

אחמד טיבי: דמוקרטיה, רבותי, היא לא רק הזכות של הרוב לשלוט, לאלץ, לדכא, להכתיב, אלא גם זכות המיעוט להיות שונה, אבל שווה, וזה כל ההבדל.

יצחק גאגולה: מה זה שונה?

אחמד טיבי: אתה הרי לא מבין אותי, אז תשתוק.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה.

אחמד טיבי: כאשר תשכילו להפנים את העובדה – –

יצחק גאגולה: כל כך קשה להבין אותך?

יצחק גאגולה: אני מבין אותך מצוין.

אחמד טיבי: – – שמדובר במיעוט גאה, מיעוט לאומי גאה, הרוצה מאוד בשותפות אזרחית מלאה, שותפות אזרחית מלאה, לא תכתיבים, לא פירורים, אלא אנחנו בעלי הארץ הזאת, כאן נולדנו וכאן נמות, ואנחנו רוצים לחיות למען המולדת, אנחנו לא רוצים שתירו בנו על מנת למות, על מנת לשמוע ססמאות כאלה.

אחמד טיבי: הרצון שלנו לחיים הוא רצון עז, חיים בכבוד.

אחמד טיבי: על כן, כאשר אנחנו מתריסים, אין הדבר הוא שאנחנו רוצים לקעקע את יסודות מדינת ישראל – – –

יצחק גאגולה: הכול דיבורים, לא מעשים.

אחמד טיבי: – – – אין רצון לקעקע את יסודות המדינה או לפגוע באושיות מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אנחנו יכולים לחלוק על דעותיכם, ואנחנו צריכים, אנחנו לא מיעוט מתרפס, ולא נהיה.

אחמד טיבי: כאשר אנחנו מביעים דעה שונה, יש לקבל זאת בהבנה.

אחמד טיבי: כאשר מפגינים אזרחים שונים של מדינת ישראל, ערבים, האבן שערבי זורק היא לא אבן שונה מאשר זו של היהודי שזורק אותה, ועל כן, אין לגזור גזירה שונה.

אחמד טיבי: ערבי עם אבן גורלו גזר-דין מוות בשטח.

אחמד טיבי: אי-אפשר שדמוקרטיה, המתקראת "דמוקרטיה ליברלית", תהיה דמוקרטיה ליהודים בלבד.

מוחמד ברכה: איזה דמוקרטיה ואיזה נעליים.

אחמד טיבי: אי-אפשר שמשטרה של מדינה תהיה משטרת היהודים בלבד, וששוטרים המגינים על חבר כנסת הפורץ אל מסגד אל-אקצא, יכו חברי כנסת אחרים, אותם שוטרים נגד אותם חברי כנסת באותו בית.

אחמד טיבי: זוהי אפליה מתמשכת.

יצחק גאגולה: איזה מסכנים.

יצחק גאגולה: רחמנות עליכם.

יצחק גאגולה: פשוט לרחם.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה.

אחמד טיבי: אני לא מבקש רחמנות מאנשים כמוך.

אחמד טיבי: אני מדבר מעל העיניים של אנשים כמוך, כי אתה לא מצליח לרדת לרגש אמפתי, אנושי.

אחמד טיבי: קשה לך, כי אתה מתכנס בתוך בועה לאומנית גזענית, לכן אתה מתקשה.

יצחק גאגולה: מותר לכם לזרוק אבנים, מותר לכם לעשות הכול.

אחמד טיבי: תגלה הבנה, כפי שאני מגלה הבנה.

יצחק גאגולה: אנחנו רוצים מעשים, לא דיבורים.

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי, אתה צריך להתחיל לסיים.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה, אתה מפריע לדובר לסיים.

אברהם בורג: תודה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, עכשיו אתה מציע אי-אמון בטיבי.

מוחמד ברכה: לא.

אברהם בורג: הצעת אי-אמון.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אנחנו נמשיך.

מוחמד ברכה: תן לגאגולה לגמור את הקריירה שלו.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, עכשיו אתה יועץ פוליטי?

אברהם בורג: נא לסיים.

אחמד טיבי: כאשר מפעילים מצור כלכלי וחרם על אוכלוסייה שלמה בשל השתייכותה הלאומית, על האוכלוסייה הערבית, זוהי מעין הכרזת מלחמה על הקיום, ואנחנו רוצים להמשיך לחיות.

אחמד טיבי: יורים ומחרימים, מחרימים ויורים, ולא חוקרים.

יצחק גאגולה: תגיד לבוס שלך שיפסיק, והכול יהיה בסדר.

אחמד טיבי: כאשר ביקשנו ותבענו הקמת ועדת חקירה ממלכתית, הדבר נבע מהאשמות כבדות שיש לנו, המבוססות על עובדות.

אחמד טיבי: הצעד של השר יוסי ביילין, לשדרג את הוועדה הכללית, ועדת הבירור, אינו מספיק, יש להכריז על הקמת ועדת חקירה ממלכתית, שהמינוי שלה יבוא מידי נשיא בית-המשפט העליון, שתהיה עם סמכויות.

אחמד טיבי: עצורים רבים מקרב הערבים במדינת ישראל יושבים בבתי-הכלא, עצורים עד תום ההליכים, כ-640 עצורים, מתוכם אני מכיר את המקרה של מחמוד אגברייה, בן 14, שנעצר עד תום ההליכים, ואמא שלו אומרת שהוא לא זרק אבנים.

יולי יואל אדלשטיין: מסכן – – –

מוחמד ברכה: למה אתה מזלזל?

טלב אלסאנע: ההתנהגות שלכם צבועה.

אחמד טיבי: גם אם הוא זרק אבנים, ילד בן 14 – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: תודה, חברי הכנסת.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה, בבקשה.

אברהם בורג: יש לך רשות דיבור עוד מעט.

אברהם בורג: תודה.

אחמד טיבי: רבותי חברי הכנסת, אני נדהם לעתים, חבר הכנסת גאגולה, מהאפתיה והעדר הרגש שאדם מסוגל להציג.

אחמד טיבי: בושה צריכה לעלות על פניך, בושה וכלימה צריכה לעלות על פניך.

יצחק גאגולה: בושה צריכה לעלות על פניך.

אחמד טיבי: אני אזניח אותך ואמשיך.

אחמד טיבי: אני אזניח אותך, כי אתה מבייש כל עם.

אחמד טיבי: הרגשות והמלים שאתה אומר מביישים כל עם.

אחמד טיבי: אתה מתייחס אלינו כאל נחשים, כמו הרב שלך – – –

יצחק גאגולה: משום שאתה אומר שקר כל כך גס – – –

אחמד טיבי: – – – מדובר בעם תוסס, בבני-אדם.

יצחק גאגולה: – – – הציבור לא טיפש.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה, אתה מוכן להסתדר בלי קריאה לסדר.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה, תסתדר לבד, בבקשה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי, אני מבקש לסיים.

אחמד טיבי: למרות חילוקי הדעות הקשים והשבר, אני פונה אל ידידי כאן בבית ובציבור הרחב ממחנה השלום הישראלי: נכון, ציפינו לקולות רמים יותר בשבועות האחרונים – –

ישראל כץ: מה עם שר המשטרה?

ישראל כץ: הבטחת להתייחס אליו.

אחמד טיבי: – – העת היא קשה, ההתחבטות היא רבה, אבל אנחנו מושיטים לכם יד, לאלה הרוצים בשותפות ולא מוכנים לתת לייאוש להשתלט עליהם.

אחמד טיבי: רוחנו לא תיפול, גם כשאנחנו קוברים את מתינו.

אחמד טיבי: לעולם רוחנו לא תיפול, כי אנחנו חפצי חיים בארץ הזאת, שבה נולדנו, שבה גדלנו, שבה נחיה ובה נרצה להמשיך לחיות, למרות הכדורים ולמרות המחיר שהמוות גובה.

גדעון עזרא: מספיק נזק עשית.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני השר לביטחון פנים, בבקשה.

ראובן ריבלין: האם אדוני השר מוכן?

שלמה בן-עמי: כן.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, כבוד השר לביטחון פנים ושר החוץ, לפי ההודעה של הממשלה לפני שבוע.

תמר גוז'נסקי: האוכלוסייה הערבית בחוץ, לכן הוא שר החוץ.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גוז'נסקי, את רוצה להוסיף משהו על דברי חבר הכנסת ברכה?

תמר גוז'נסקי: לא, אני רוצה לעזור לשר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עכשיו השר עונה, נא להקשיב.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, לפי הנאום של חבר הכנסת טיבי, אפשר לחשוב שגאגולה הוא שר המשטרה.

שלמה בן-עמי: חברי הכנסת, ישראל מצויה מאז הימים האחרונים של חודש אוקטובר באחד המשברים היותר-חריפים בתולדותיה, באשר הוא נוגע בשורש הקיום שלנו כמדינה, כחברה וכעם המבקש לחיות בשלום עם שכניו, מתוך כיבוד פנימי של זכויותיה של כל קבוצה מן הקבוצות הלאומיות, העדתיות והדתיות המרכיבות את המרקם הישראלי.

שלמה בן-עמי: חריפותו של המשבר אכן נגזרת מכך שהפעם חבר האתגר החיצוני מול הפלסטינים עם האתגר של שימור הרקמות הפנימיות בין יהודים לערבים בארץ הזאת.

שלמה בן-עמי: לא בכדי, מגישי הצעות האי-אמון עצמם עשו את החיבור בין הזירה הפלסטינית לזירה הפנים-ישראלית.

שלמה בן-עמי: אני בטוח שאני מבטא את תחושותיו של כל הבית כולו כאשר אני מביע כאן צער עמוק על כל אובדן בנפש בקרב ערביי ישראל ויהודים כאחד ועל כל פגיעה בגוף וברכוש במהלך המהומות שפרצו בצפון הארץ, כמעט בתיאום זמנים מלא עם ההתנגשויות הקשות בשטחים.

שלמה בן-עמי: ייאמר לאלתר: כל האירועים שבהם נהרגו ונפצעו אנשים – שוטרים ואזרחים ערבים ויהודים כאחד – חובתנו לבדוק אותם עד תום, בדיוק כפי שחובתנו לאתר את שורשי הבקע הנורא שנפער ולשים את האצבע על מי – יהודים כערבים – ועל מה שהוביל אליו.

שלמה בן-עמי: שהרי תסכימו אתי, שמה שהיה הוא לא הפגנת מחאה שגרתית, ואפילו לא בלתי שגרתית – –

טלב אלסאנע: ואז מה?

טלב אלסאנע: מותר לירות בהם?

טלב אלסאנע: – – –

שלמה בן-עמי: – – אלא תופעה – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שלמה בן-עמי: – – – אלא תופעה בממדים ובעוצמה – –

טלב אלסאנע: – – – אז מותר לירות בהם – – –

שלמה בן-עמי: – – חסרי תקדים בתולדות המדינה.

שלמה בן-עמי: שנים של תסכול חברתי-כלכלי וכמיהות לאומיות ודתיות מודגשות מצד ערביי ישראל פרצו כמו לבה בוערת במשהו שניתן להגדירו בכל ביטוי שרוצים – –

תמר גוז'נסקי: למה בצפון נהרגו – – – וביפו לא נהרגו – – –

שלמה בן-עמי: – – אבל הפגנה זה בוודאי לא היה.

טלב אלסאנע: – – – זו היתה הפגנה – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: – – –

טלב אלסאנע: – – –

שלמה בן-עמי: במהומות הללו שותקו עורקי תנועה ראשיים בישראל – –

מוחמד ברכה: ולכן הרגתם אנשים.

שלמה בן-עמי: – – נפגע רכוש – –

מוחמד ברכה: ולכן הרגתם אנשים.

שלמה בן-עמי: – – פחד ואימה הוטלו על אזרחים בצירי התנועה ובערים מעורבות – – –

מוחמד ברכה: ולכן הרגתם אנשים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, כמה פעמים אתה רוצה לחזור על הדבר?

מוחמד ברכה: לא, הוא – – –

ראובן ריבלין: כמה פעמים אתה רוצה לחזור על הדבר?

מוחמד ברכה: הוא נותן סיבות מלומדות להוצאת אנשים להורג במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: האם אדוני דיבר?

ראובן ריבלין: יאפשר לשר להשיב.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: האם אדוני דיבר?

ראובן ריבלין: יאפשר לשר להשיב.

ראובן ריבלין: הוא משיב על הצעת האי-אמון שלך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

שלמה בן-עמי: במהומות הללו שותקו עורקי תנועה ראשיים בישראל, נפגע רכוש, הוטלו פחד ואימה על אזרחים – יהודים כערבים – בצירי התנועה ובערים מעורבות.

שלמה בן-עמי: בשלב מסוים נשקל אפילו פינויו של היישוב לוטם בגליל.

שלמה בן-עמי: אני יודע את עוצמת המשבר בקרב הציבור הערבי, ואני רוצה שנעשה הכול כדי לתקן את הקרע.

שלמה בן-עמי: לא פחות מכך – – –

תמר גוז'נסקי: ועדת חקירה ממלכתית.

טלב אלסאנע: – – –

האשם מחאמיד: – – –

תמר גוז'נסקי: ועדת חקירה ממלכתית.

קריאות: – – –

שלמה בן-עמי: לא פחות מכך – – –

מוחמד ברכה: אתה לא יכול לתקן.

מוחמד ברכה: אתה צריך – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אתה דיברת, ועכשיו עונה לך השר.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מספיק, חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת אלסאנע.

ראובן ריבלין: אני לא אקרא לסדר, אבל כשאקרא לסדר, אקרא שלוש פעמים רצוף.

ראובן ריבלין: עוד לא קראתי לסדר פעם אחת בחיי, ואני לא אקרא גם הפעם.

ראובן ריבלין: השר משיב.

ראובן ריבלין: חבריכם טענו את טיעוניהם בצורה המפורטת ביותר.

ראובן ריבלין: היו קריאות ביניים, אבל לא אאפשר להפריע לשר, זה הכול.

האשם מחאמיד: – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: שמענו אתכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: שמענו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון עזרא: תוציא אותם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: טלב אלסאנע, אני מבקש ממך לשמוע ולזכור מה שאמרתי קודם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

האשם מחאמיד: היו – – –

ראובן ריבלין: שמענו אותך.

ראובן ריבלין: השר שמע את שאלתך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: הוא מדבר על רכוש.

טלב אלסאנע: מה עם ההרוגים?

טלב אלסאנע: – – –

יגאל ביבי: – – –

ראובן ריבלין: אם אתם רוצים שאנחנו ננהל את הישיבה, ננהל.

ראובן ריבלין: אם אתם רוצים שננהל את הישיבה בלעדיכם – ננהל אותה גם ככה.

ראובן ריבלין: בזה סיימנו, תודה רבה, חבר הכנסת ביבי, שעזרת לי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון עזרא: למה אתה לא מוציא אותם?

שלמה בן-עמי: אני יודע את עוצמת השבר בקרב הציבור הערבי, ואני רוצה שנעשה הכול כדי לתקן את הקרע.

שלמה בן-עמי: לא פחות מכך קשה הוא שבר האמון בקרב יהודי הצפון.

שלמה בן-עמי: אבל איננו יכולים להימלט מדילמה קשה אחת: מדינה חייבת לכבד את חופש ההפגנה, אין לה המותרות למנוע את חופש המחאה, גם אם זו מחאה שבאה לבטא תמיכה במי שבאותה שעה נמצאת מדינת ישראל בעימות אתו – במקרה הזה הרשות הפלסטינית.

שלמה בן-עמי: קיימת זכות מוקנית גם למחאה דתית – גם אם המחאה מכוונת להגן על אל-אקצא, שבתום לב, נשגב מבינתי מי כאן מסכן אותו – מי שאפשר את בנייתו של המסגד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מדבר על תום לב?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – כל ילד קטן יודע מה זה אל-אקצא.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת דהאמשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, השר שמע.

שלמה בן-עמי: – – – מי שאפשר את בנייתו על גב ההר של המסגד הגדול ביותר במזרח התיכון – "אורוות שלמה" – מי שאפשר זרימה של 400,000 מתפללים באוטובוסים מסובסדים ברמדאן?

שלמה בן-עמי: ובכל זאת, מותר ונכון להפגין בעד אל-אקצא.

שלמה בן-עמי: אין ולא יכול להיות בר-דעת אחד בארץ הזאת, שיעלה בדעתו את האפשרות המטורפת של פגיעה בקודשי האסלאם.

שלמה בן-עמי: אלא שבאותה מידה אנחנו מחויבים בהגנה על חופש התנועה ועל זכות הקניין, ואנחנו חייבים לקבוע קו חיץ בין דמוקרטיה לבין אנרכיה, בין שלטון החוק ללקיחת החוק לידיים – –

תמר גוז'נסקי: מתי מותר לירות באזרחים?

טלב אלסאנע: – – –

שלמה בן-עמי: – – בין הבעת מחאה לאיום על אושיות הקיום המשותף שלנו.

שלמה בן-עמי: האינטרס המובהק של כל אחד מאתנו – ואני בטוח שהדבר חל גם על הציבור הערבי ונציגיו בכנסת – הוא לאפשר לכולנו את האיזון הנכון בין זכות המחאה לחובת השמירה על מסגרות של חוק וסדר.

שלמה בן-עמי: מאות אנשים נעצרו במהומות הקשות, בהם מאות יהודים, כאשר אלה החליטו לקחת לידיהם תגובות נקם או את היומרה להיות הם משמרי הסדר.

תמר גוז'נסקי: מדוע לא נהרג מפגין יהודי, איך זה קרה?

תמר גוז'נסקי: גם כשהם התפרעו, אף אחד לא ירה בהם.

שלמה בן-עמי: היות שהדברים ייבדקו כמקובל וכנכון במדינה דמוקרטית – –

מוחמד כנעאן: – – –

שלמה בן-עמי: – – והיות שכל פגיעה בנפש היא ממילא כבר ברגע זה – – –

מוחמד כנעאן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, שמעו אותך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, אתה אולי לא שמעת קודם.

ראובן ריבלין: אני לא אקרא, אז אני מבקש.

מוחמד כנעאן: – – –

ראובן ריבלין: שמעו אותך.

ראובן ריבלין: עכשיו זו הפרעה.

ראובן ריבלין: אם יש לך קריאת ביניים – שמענו.

ראובן ריבלין: ברגע שזה חוזר על עצמו, זו הפרעה.

שלמה בן-עמי: היות שהדברים ייבדקו כמקובל וכנכון במדינה דמוקרטית, והיות שכל פגיעה בנפש היא ממילא כבר ברגע זה מצויה בחקירה פלילית – ואנחנו בוודאי נפיק וניישם את הלקחים באופן הנוקב ביותר, והדברים יהיו שקופים לכול – אני מציע לתת הזדמנות להליכים להתבצע ולמצות את עצמם.

מוחמד ברכה: – – – יש אחריות מיניסטריאלית – – – הדבר הראשון שמתבקש, שאתה תודיע על התפטרות עכשיו.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה, שמעו אותך.

האשם מחאמיד: – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: שמענו.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: כעת חבר הכנסת טלב אלסאנע קורא קריאת ביניים.

ראובן ריבלין: תודה רבה, מספיק.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שלמה בן-עמי: ואילו – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: מספיק.

ראובן ריבלין: שמענו, אתה חוזר על עצמך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: השר יענה מה שהוא רוצה, לא מה שאתה מבקש.

ראובן ריבלין: שמעו אותך.

ראובן ריבלין: אחרי זה או יצביעו בעדו או לא יצביעו בעדו.

קריאות: – – –

יהושע מצא: לא רק שמעו אותו, תגיד לו שכבר צילמו אותו.

ראובן ריבלין: אני מבקש להפסיק מייד.

קריאות: – – –

נסים זאב: הייתי מבקש מכבוד השר לדעת מיהם חברי ועדת הבדיקה, אולי זה ירגיע אותו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: השר שמע את בקשתך.

ראובן ריבלין: ובכן, מרגע זה, חברים, השר ממשיך בדבריו – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – – השר ממשיך בדבריו.

ראובן ריבלין: מספיק.

האשם מחאמיד: מה זה בדיקה?

האשם מחאמיד: – – – חקירה – – –

ראובן ריבלין: שמענו, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, כבר הזמן שאתה דיברת עולה על זמנם של ברכה ושל אחמד טיבי, וזה על חשבונם.

שלמה בן-עמי: ואילו אנחנו, נציגי הציבור, הבה נשלב ידיים – קשה ככל שזה יהיה – בניסיון אמיתי לאחות את הקרע, להסיר פחד מלבותיהם של יהודים וערבים.

שלמה בן-עמי: הבה נשוב לבקר זה בביתו של זה.

שלמה בן-עמי: יהודים בצפון שהדירו רגליהם מחנויות ומבתיהם של ערבים – –

תמר גוז'נסקי: נשתה קפה.

שלמה בן-עמי: – – כי זאת לדעת – תחושת הפגיעה הקשה אינה מונופול רק של ערבים.

טלב אלסאנע: אבל בינתיים הרוגים – – –

שלמה בן-עמי: האמינו לי שנשבר שבר עמוק – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, שמעו אותך.

שלמה בן-עמי: האמינו לי שנשבר שבר עמוק – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, שמעו אותך.

שלמה בן-עמי: – – בלבם ובתחושת האמון – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: אולי אתה רוצה שאני אוציא אותך.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך, אני לא אוציא אותך.

טלב אלסאנע: למה?

ראובן ריבלין: אני מודיע לך, לא אוציא אותך.

האשם מחאמיד: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אתה חבר ותיק ובכיר בכנסת, תשב בבקשה.

ראובן ריבלין: מה זה לעמוד בכלל ולדבר, איזה מין צורה היא זאת?

שלמה בן-עמי: האמינו לי שנשבר שבר עמוק בלבם ובתחושת האמון גם של אלפי יהודים ישראלים.

שלמה בן-עמי: אני פונה מכאן לנציגים של ערביי הארץ, לא פחות חשוב – להמונים בבית שבשמם הם נשלחו לכנסת: הפצע של האירועים הטרגיים הוא של כולנו, הוא חתך את לב כולנו.

שלמה בן-עמי: למשפחות שנפגעו אני אומר: אין טיפת נחת בלבנו.

שלמה בן-עמי: בלי קשר לנסיבות של האירועים, שייבדקו כדת וכדין, אני מבטיחכם שאבלכם קשה לנו וכפרתו היא בתיקון הבקע שנפער בינינו ובמיצוי הדין.

שלמה בן-עמי: כולנו נכשלנו כחברה על שפרץ נחשול כזה של כעס ותסכול ואלימות ועוינות שטפו אותנו בימים הקשים הללו.

שלמה בן-עמי: אנחנו כולנו מבכים את הדם שנשפך ומתפללים שנדע להפיק את הלקחים הנכונים לטובת חיינו המשותפים.

תמר גוז'נסקי: מה שנקרא יורים ובוכים.

תמר גוז'נסקי: גם יורים וגם בוכים.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברת הכנסת גוז'נסקי.

שלמה בן-עמי: ההלם שתקף אותנו מחייב, שמשטרת ישראל תעבור לתורת היערכות שונה לחלוטין על אף התרחישים הקשים שהיו, ושמא, ומי ייתן שלא יהיו עוד.

שלמה בן-עמי: אני קורא לכם לעשות מאמץ משותף של דין-וחשבון, חשבון נפש נוקב ואמיתי מכל הצדדים, להבדיל מהטחת האשמות.

תמר גוז'נסקי: 13 איש כבר לא יכולים לעשות חשבון נפש.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גוז'נסקי, אמרת זאת כבר פעם.

ראובן ריבלין: תודה.

שלמה בן-עמי: ייטול כל אחד קורה מבין עיניו, ואולי אז נהיה מסוגלים לראות נכוחה את הדרך שעלינו ללכת בה בעתיד.

מוחמד ברכה: טול קורה מבין עיניך ותסיק את המסקנה המתבקשת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, הרי את הדברים האלה ביקשת מעל הדוכן.

ראובן ריבלין: הייתי פה ושמעתי אותך.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: מה שקרה קרה מהשמים?

ראובן ריבלין: אני אומר לכם, בפרלמנט הזה לא נסתום פיות והשר לביטחון פנים ישיב על הצעות האי-אמון של חברי הכנסת מוחמד ברכה ואחמד טיבי, הוא ישיב.

ראובן ריבלין: אף אחד לא יסתום לו את הפה פה.

תאופיק חטיב: ותאופיק חטיב.

ראובן ריבלין: וחבר הכנסת תאופיק חטיב.

ראובן ריבלין: סליחה, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הראשון היה חבר הכנסת תאופיק חטיב.

שלמה בן-עמי: היות שהצעת האי-אמון היתה שלובה בענייני פנים ובענייני חוץ, אני מרשה לעצמי לומר מלה גם על ענייני חוץ.

שלמה בן-עמי: אותה קריאה מופנית גם לשכנינו הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: בחירת השלום היא בחירה אסטרטגית, שמאז ועידת מדריד הולכות בה ממשלות ישראל כל אחת בדרכה.

שלמה בן-עמי: יצחק רבין שילם בחייו על אשר הפך את ערפאת מאויב לפרטנר, והיום, עם כל הקושי הרב והתחושות הקשות, אנחנו מבקשים להוסיף ולבנות את גשר ההידברות עם הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: אין ישועה בשפיכות הדמים.

שלמה בן-עמי: הלכנו מרחק רב בדרך לפשרה הוגנת עם הפלסטינים, ואלה האמורים לדעת יודעים היטב שאם אין רגיעה בשטחים הרי זה לא משום שישראל בחרה בכך.

שלמה בן-עמי: הבנות שארם לא יושמו, הנשיאים קלינטון ומובארק והמלך עבדאללה, שכה עמלו למענן, הושפלו מעצם ההפרות של ההבנות הללו.

שלמה בן-עמי: והיום, אחרי הבטחה נוספת שניתנה על-ידי ערפאת לשר פרס נמשכת האלימות ונמשך הירי, ונצרת הטרור שוחררה על-ידי אלה שהוציאו מכלאם את עצורי ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי".

שלמה בן-עמי: והשאלה היא אכן, האם ערפאת רוצה להפסיק את האלימות, או גרוע לא פחות, האם הוא רוצה ואינו יכול?

שלמה בן-עמי: האם אכן הרוכב על גב הנמר כבר נזרק לרצפה והנמר דוהר כבר לבדו?

שלמה בן-עמי: אנחנו מבחינים בסימנים מובהקים יותר מצד ערפאת לשלוט במצב, ואשר על כן אנחנו מודאגים מאוד מתוצאות הניסיון הזה.

שלמה בן-עמי: לא אתפלא אם חלק מהתסכול של ההמונים הפלסטינים הוא מחאה על פירותיו הדלים של השלום מבחינתם.

שלמה בן-עמי: המסקנה היא חזרה למשא-ומתן ומיצוי התהליך למען הסדר שיספק גם את צורכיהם של המוני העם הפלסטיני.

שלמה בן-עמי: כשהם מלינים על השלום של העשירים, אינני בטוח שהם מתכוונים דווקא לישראלים.

שלמה בן-עמי: מסגרות המשא-ומתן נסדקו; חניקת האלימות על-ידי ערפאת ואנשיו היא צעד חיוני בדרך לשיקום ההידברות.

שלמה בן-עמי: אנחנו, כעם וכמדינה, מחויבים להגן על נתיבי התנועה ועל הנפש ובמידת האיפוק גם להשיב מלחמה שערה.

שלמה בן-עמי: אבל, כל צופה הגון ומאוזן רואה היטב כיצד מתאמצת הממשלה בתגובותיה לחשוב גם על היום שאחרי, ולא פחות חשוב מכך – להימנע מהידרדרות אזורית.

שלמה בן-עמי: עם כל הקושי, וגם בעיצומו של המשבר, אנחנו מבקשים להוסיף ולשאת גם היום – אולי דווקא היום, ביום השנה החמישי לרצח רבין – את אבוקת השלום המאיימת לכבות.

שלמה בן-עמי: לא יהיה בכוחנו לשאת אותה לבד, זהו גם תפקידם של הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: כי זאת הם בוודאי למדו לדעת: דמוקרטיות תמיד נראות בהתחלה מסורבלות וקשות תגובה.

שלמה בן-עמי: אך כאשר הדמוקרטיה הישראלית יודעת שממשלתה לא באה לשולחן המשא-ומתן חפה מיוזמות מדיניות, יכולת העמידה שלה, אם אכן עימות הוא אשר ייכפה עלינו, היא בסופו של דבר עשרת מונים גדולה מזו של יריביה.

יובל שטייניץ: רגע, מה, לא נכפה עלינו עימות בחודשיים האחרונים?

שלמה בן-עמי: אני מקווה שהפלסטינים ישובו לדרך ההידברות.

שלמה בן-עמי: אינני רואה תבונה בהכרזה חד-צדדית על מדינה פלסטינית.

שלמה בן-עמי: ישראל מוכנה כי מדינה פלסטינית תקום לצדה מתוך הסכמה, אבל אז זו תהיה מדינה ידידותית החיה בשלום עם ישראל.

שלמה בן-עמי: מדינה המוכרזת בתהליך של עימות ובאופן חד-צדדי מוקמת מראש כמדינת עימות עוינת, השוברת את כל מסגרות ההידברות המדינית וההבנה הביטחונית והכלכלית.

שלמה בן-עמי: אני מצאתי הבנה עמוקה לעמדות הללו של ישראל.

שלמה בן-עמי: אירופה, בזכות יוזמותיה המדיניות של ישראל, לא תראה בעין יפה הכרזה חד-צדדית כזאת, וכך הדבר גם לגבי ארצות-הברית.

שלמה בן-עמי: גם הרעיון של כוח בין-לאומי, הנראה יותר כפלטפורמה לבינאום הסכסוך ולבינאום פתרונו כדי להביא את ישראל לפתרון הרחוק מהבנות קמפ-דייוויד – לא יקבל את תמיכתה של ישראל; אני למד שגם לא של ארצות-הברית ושל שחקנים חשובים נוספים.

שלמה בן-עמי: אני רוצה להיות זהיר ומאוזן בדברי.

שלמה בן-עמי: הפלסטינים לא הצליחו בניסיונם להפוך את אינתיפאדת אל-אקצא למסע צלב מדיני שימוטט את אחיזתה הבין-לאומית של ישראל ויחולל סחף חסר תקנה במעמדה המדיני.

שלמה בן-עמי: מדינות אירופה, רובן ככולן, מוסיפות לתבוע מערפאת – לא מישראל – להגיב על היוזמות המדיניות שבהן דובר בחודשים האחרונים.

שלמה בן-עמי: ועידת ביאריץ, של מנהיגי אירופה, התייצבה לראשונה זה שנות דור לצד יוזמותיה המדינות של ישראל, ואילו הממשל האמריקני רואה את האונוס המדיני מונח כל-כולו על כתפי הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: אנחנו מבקשים מערפאת שלא להחזיר את הסכסוך לשנות ה-60 ולשנות ה-70.

שלמה בן-עמי: אני התרשמתי, ואני מדבר במלוא הזהירות, ולא בשום תחושה של טריומפליזם שלא במקומו – אני מתרשם שאש"ף מאבד את יכולת התמרון שהיתה לו בעבר בעצרת האומות המאוחדות.

שלמה בן-עמי: די לעבור על מצבת ההצבעות באו"ם בשבועות האחרונים כדי לראות שהאו"ם יהסס להפוך שוב לבמה של תעמולה, ולו מן הטעם שהוא ירצה להפוך לבמה יעילה בתהליך המדיני הקשה הזה.

שלמה בן-עמי: כללו של דבר, שלום מבית ושלום מחוץ הם כלים שלובים.

שלמה בן-עמי: הבה נמקד את המאמץ, יהודים וערבים, כדי לרפא את הפצעים הקשים של הימים הללו.

שלמה בן-עמי: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל כץ, האם אתה מוכן לדבר עכשיו, כי חבר הכנסת נוה לא נמצא באולם.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, לא קיבלנו תשובה על הצעת האי-אמון.

ראובן ריבלין: סליחה, חבר הכנסת כץ, אני מתנצל.

ראובן ריבלין: יש הצעת אי-אמון נוספת, אז קודם שומעים את הצעות אי-האמון, ואחר כך עוברים לדיון משולב, כי ראשון הדוברים הוא איש הליכוד.

ראובן ריבלין: אם כן, יעלה ויבוא השר לשעבר וחבר הכנסת הנכבד נתן שרנסקי לנמק את הצעת סיעות ישראל בעלייה ושינוי להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל אי-קידום רפורמות בתחום דת ומדינה.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי הכנסת, לפני כמה חודשים יצא ראש ממשלתנו, בריש גלי, בהכרזה על מהפכה חילונית-אזרחית.

נתן שרנסקי: הוא יצא בכלי התקשורת בשפה העברית ובשפה הרוסית, בארץ ובחוץ-לארץ.

נתן שרנסקי: לא היו לנו שום אשליות לגבי המטרה האמיתית של הכרזה זו.

נתן שרנסקי: לא בעיות של נישואין אזרחיים ולא בעיות של רישום בתעודת זהות, ולא בעיות של תחבורה בשבת עניינו את ראש הממשלה, אלא החזרת הקולות של העולים, שהביעו אי-אמון מוחלט במדיניותו בתהליך השלום ונכונותו לחלק את ירושלים.

נתן שרנסקי: את המהפכה הוא היה צריך בדיוק למטרה זו כדגל שתחתיו אפשר גם לגייס וגם לפלג.

נתן שרנסקי: זה היה ברור לנו מראש, ולכן לא כל כך הופתענו כאשר לפני שבוע הכריז ראש הממשלה על הקפאה מוחלטת של אותה מהפכה.

נתן שרנסקי: בזה הוא בעצם ממשיך באותו קו שמאפיין את מדיניותו עוד טרם הבחירות, בזה שהוא הופך נושאים חשובים ועקרוניים לקלפים פוליטיים קטנים המשמשים רק לבחירתו ולהישרדותו.

נתן שרנסקי: כך היה עם חוק הגיוס של כו-לם.

נתן שרנסקי: אתם זוכרים, היה חוק כזה, הצעה של מנהיג האופוזיציה דאז, אהוד ברק, לגייס את כולם.

נתן שרנסקי: הצעה זו הביאה לראש הממשלה הרבה רווחים, ומייד אחרי הבחירות הוא החליף אותה בחוק שחרור של כולם; מגיוס של כולם לשחרור של כולם.

נתן שרנסקי: ואחר כך שוב, במהירות הצוברת תאוצה, הפך למהפכה חילונית, ולאחר כמה שבועות להקפאה של אותה מהפכה.

נתן שרנסקי: כל הזיגזגים האלה נעשו על בסיס של אינטרס פוליטי-מיידי, על בסיס רצון להרוויח כמה שבועות, בתקווה להגיע להסכם שמפלג את העם ואת ירושלים.

נתן שרנסקי: חבל לי מאוד שמפלגת ש"ס נתנה רשת ביטחון למדיניות זו.

נתן שרנסקי: הגישה הזאת של מהפכות ומהפכות נגד, רבולוציה וקונטרה-רבולוציה, מכרסמת בעצם העניין, ולמעשה חוסמת כל אפשרות לגשת לנושאים אלה כמו שצריך, בלי ססמאות, בלי דמגוגיה, בלי התנצחויות, אלא בגישה עניינית, בכובד ובמשקל הדרושים.

נתן שרנסקי: רק גישה כזאת יכולה להביא לתוצאות אמיתיות.

ויצמן שירי: נתן, אתה בעד מהפכה או נגד מהפכה?

נתן שרנסקי: אני בעד רפורמה ליברלית.

נתן שרנסקי: אנחנו לחמנו בעדה לפני המהפכה ואחרי הקונטרה-מהפכה, וזה צריך להיעשות באמצעות דו-שיח, באמצעות עבודה קשה, באמצעות לחץ פוליטי, אבל ביחד, ולא מהפכות שרק מפלגות.

נתן שרנסקי: ועכשיו לעצם העניין.

נתן שרנסקי: ישראל היא מדינה יהודית דמוקרטית שיכולה לשרוד במזרח התיכון רק כמדינה יהודית ורק כמדינה דמוקרטית בבת-אחת.

נתן שרנסקי: ברור שהמדינה היהודית לא מעוניינת לעודד התבוללות ונישואי תערובת, ואני יכול להבין את חברי הכנסת שיושבים פה ומתנגדים לנישואים אזרחיים בארץ.

נתן שרנסקי: אבל, בדיוק באותה מידה אני יותר ממבין וגם מזדהה עם הבעיה של אנשים שעולים לישראל כחלק ממשפחות יהודיות, במסגרת קיבוץ גלויות שלמענו קמה מדינת ישראל; הם בונים את הבית, לוחמים בלבנון, בחברון, בצומת נצרים, כתף אל כתף עם יהודים כשרים, ונהרגים בדיוק כמותם.

נתן שרנסקי: לכן, כמדינה יהודית ודמוקרטית אנו לא יכולים לשלוח אותם לקפריסין, ולא יכולים להשאיר אותם בלי פתרון.

נתן שרנסקי: יש בעיה, וצריך למצוא פתרון.

נתן שרנסקי: והתחבורה בשבת, שמזמן הפסיקה להיות בעיה שמפרידה בין דתיים לחילונים, אלא בין חילונים אמידים לחילונים עניים, אלה שקנו רכב ואלה שעדיין לא יכולים להרשות לעצמם תענוג זה.

נתן שרנסקי: האם צריך לפתור את הבעיות האלה?

נתן שרנסקי: כן.

נתן שרנסקי: והאם צריך לעשות מהפכות?

נתן שרנסקי: בשום פנים ואופן לא.

נתן שרנסקי: צריך לפתור אותן לפי הדרך שבחרנו לפני כשלוש שנים.

נתן שרנסקי: פתרנו בעיה של קבורה של ספק-יהודים.

נתן שרנסקי: לא יצאנו בהכרזות פומביות ולא דיברנו על מהפכות.

נתן שרנסקי: לא הלכנו בדרך של התנצחויות, אלא החלטנו שחייבים לתת פתרונות פרקטיים ששומרים על כבוד האדם.

נתן שרנסקי: בעבודה יומיומית קשה ומייגעת, דו-שיח וגם לחץ פוליטי, הצלחנו; האמנו בדרך הזאת, ונמשיך ללכת בה.

נתן שרנסקי: אבל יש עוד שאלה שצריך להתייחס אליה.

נתן שרנסקי: המדינה נמצאת היום במצב חירום אמיתי, כאשר קמו עלינו אויבינו להשמיד אותנו.

נתן שרנסקי: האם נכון להגיש אי-אמון במצב שאנחנו נמצאים בו?

נתן שרנסקי: במצב של חירום?

נתן שרנסקי: זה לא היה נכון לו היה ראש הממשלה מכיר במצב של היום כמצב של חירום, מתנהג בהתאם ומקים ממשלת אחדות.

נתן שרנסקי: אבל בהתנהגותו, ברגע של אמת, כאשר אחרי כמה שנים שהייתי מעורב במשאים-ומתנים על הקמת ממשלת אחדות, וסוף סוף היתה הזדמנות להקים ממשלת אחדות, ראש הממשלה בחר בדרך אחרת.

נתן שרנסקי: הוא העדיף לשחק משחקים פוליטיים קטנים ולהשתמש בנושאים מהותיים וחשובים כקלף למניפולציה.

נתן שרנסקי: זה משאיר לנו רק דרך אחת, להגיש הצעת אי-אמון נגד מדיניות מסוכנת ושגויה.

משה גפני: – – –

נתן שרנסקי: ראש הממשלה אמר, שהוא לא מקבל החלטות מדיניות לפי לחץ דם של חברי הממשלה, לפי לחץ דם של שרים.

נתן שרנסקי: אני יודע להעריך מאוד את קור הרוח של ראש הממשלה שלנו, אבל אפילו אם בזמן הזיגזגים שלו הדופק שלו יציב, החברה שלנו קודחת, ובגלל המדיניות של הזיגזגים האלה, בגלל השימוש הציני בנושאים כל כך חשובים למניפולציות פוליטיות קטנות, אנחנו מגישים אי-אמון.

נתן שרנסקי: ואני מודה לסיעת שינוי שהחליטה להצטרף להצעת האי-אמון שלנו.

נתן שרנסקי: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת נתן שרנסקי.

שמואל הלפרט: ישיב שר המשפטים, ד"ר יוסף ביילין.

שמואל הלפרט: בבקשה.

יוסי ביילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בדרך כלל אני מאוד מעריך את כושר הניתוח של חבר הכנסת שרנסקי, באמת, אבל אני חושב שהפעם הוא טועה.

יוסי ביילין: השאלה היא, האם הוא באמת אומר את מה שהוא מנתח – – –

יולי יואל אדלשטיין: בתהליך המדיניות הוא צודק.

יוסי ביילין: במאה אחוז, במאה אחוז.

יוסי ביילין: המסקנות שלו לא בהכרח מקובלות עלי, אבל הניתוח שלו הוא בהחלט ניתוח שאפשר להעריך אותו.

יוסי ביילין: הדבר הראשון הוא החשוב ביותר.

יוסי ביילין: חבר הכנסת שרנסקי פתח את דבריו ואמר, הנה, ראש הממשלה דיבר על מהפכה חילונית, זו היתה הרבולוציה והיום יש קונטרה-רבולוציה.

יוסי ביילין: אני מניח שאתה יודע שהוא לא אמר את זה.

יוסי ביילין: זה שעיתונים ייחסו, זה שכותרות נכתבו – – –

מרינה סולודקין: – – –

יוסי ביילין: ברוסית, ביידיש, אינני יודע.

יוסי ביילין: אני יכול לומר דבר אחד, הוא דיבר על רפורמה אזרחית-חברתית.

יוסי ביילין: אלה היו מלותיו.

ראובן ריבלין: – – – מה אתם לא מבינים?

ראובן ריבלין: למען השלום הכול מותר – – – למען השלום הכול מותר, אפילו ללכת עם – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

משה גפני: איך ישראל בעלייה הולכת עם שינוי?

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להגן עלי?

ראובן ריבלין: – – –

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר לשר המשפטים להשיב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: לא היה לי זמן להעיר לשר ביילין – – –

יוסי ביילין: אני מאוד הייתי רוצה להבהיר כאן את הדברים.

יוסי ביילין: אין כאן משחק, אין כאן זיגזג, אין כאן רבולוציה ולא קונטרה-רבולוציה.

יוסי ביילין: יש כאן שני דגלים.

יוסי ביילין: ואני מצטט – – –

ראובן ריבלין: – – –

יוסי ביילין: חבר הכנסת ריבלין, אתה מעריך את האינטליגנציה שלי, ואתה מבין שפעם אחת אני מבין.

יוסי ביילין: יש שני דגלים, לנו, כישראל אחת, לנו, כממשלה שישראל אחת היא הגורם המרכזי בה, ואהוד ברק הוא ראש הממשלה בה.

יוסי ביילין: הדגל האחד הוא סיום הסכסוך הישראלי-הערבי, או עשיית כל מאמץ כדי לסיים את הסכסוך הזה.

יוסי ביילין: לא קל, לא פשוט, בטח לא היום.

יוסי ביילין: הדגל השני הוא רפורמה אזרחית-חברתית, ליברלית, סוציאלית – כל אחד יוכל לקרוא לזה בלשונו.

יוסי ביילין: אנחנו רוצים שאנשים כאן יוכלו לחיות ביתר חופש.

יוסי ביילין: הנושא הראשון דחוף לנו יותר מהנושא השני, וכאן אני מצטט את עצמי.

יוסי ביילין: יכול חבר הכנסת ריבלין הנכבד לומר את זה בלעג.

יוסי ביילין: הוא יכול לומר את זה ברצינות – – –

ראובן ריבלין: אני אומר את זה בכאב גדול.

יוסי ביילין: או בכאב, נכון, אבל זו עובדה.

ראובן ריבלין: – – – מאיר שלו.

יוסי ביילין: אי-אפשר להרים את שני הדברים האלה ביחד, באותו גובה.

יוסי ביילין: מי שבשבילו, כמו עבור מפלגת שינוי או מפלגות אחרות, הנושא הליברלי, החופשי, או, אם תרצו, האנטי-דתי – כל אחד יקרא לזה כפי שהוא רוצה – זה הנושא החשוב ביותר, הוא יהיה מוכן בשביל זה ללכת לכל קואליציה.

יוסי ביילין: מכובד בעיני.

יוסי ביילין: אני חולק עליו.

יוסי ביילין: מי שבשביל השלום מוכן לוותר על כל דבר – לגיטימי, שוב.

יוסי ביילין: אנחנו מנסים לאזן, והאיזון הזה הוא לא קל.

יוסי ביילין: מה שקרה לנו הוא, שנבנתה קואליציה עם גורמים דתיים בתוך הכנסת.

יוסי ביילין: הקואליציה הזאת, ביולי אשתקד, חרתה על דגלה כמה דברים, אבל אמרה שהיא תעשה את זה בהסכמה, כמו למשל – – –

יובל שטייניץ: אדוני השר, הבעיה היא הצביעות.

יובל שטייניץ: כשהליכוד עשה את זה למען השלום והביטחון, אתם גיניתם את זה כדבר לא מוסרי, את עצם הברית הזאת, את עצם השותפות הפוליטית.

יובל שטייניץ: כשאתם עושים את זה, זה לגיטימי.

יוסי ביילין: כיוון שאני לא גיניתי את זה, אתה לא יכול לבוא אלי בטענות.

יוסי ביילין: אני לא גיניתי את זה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן, נא לשבת.

יובל שטייניץ: – – – לגיטימי, לגיטימי בתקופת נתניהו, ואז – – – משום-מה מה שאתם עושים זה לגיטימי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטייניץ, זה כבר נאום שלם, זו כבר לא הערה.

יוסי ביילין: לא כל מחיר לגיטימי.

יוסי ביילין: אני לא מוכן לתת שיק כזה גם לעתיד.

יוסי ביילין: השאלה היא האיזון.

יוסי ביילין: לפעמים אתה עובר את האיזון.

יוסי ביילין: כל אחד מאתנו מחליט על האיזון בעצמו, ומבוקר על-ידי השני.

יוסי ביילין: אני לא חושב שעל זה אפשר באמת להתווכח פה.

יוסי ביילין: אנחנו הגענו לאיזון מסוים.

יוסי ביילין: מה היה האיזון?

יוסי ביילין: – שאנחנו אמרנו, שתוקם ועדה בראשות גורם ציבורי, או איש ציבור, שתעסוק, למשל, בנושא החקיקה, כי ידענו שהמפלגות החרדיות, וגם המפד"ל, לא מוכנות ללכת לחוקה, אף שאנחנו מאוד היינו רוצים לקדם את נושא החוקה.

יוסי ביילין: כיוון שהיינו בקואליציה משותפת, לא היתה לנו ברירה אלא ללכת לדבר הזה, ואמרנו שאותם שינויים שאנחנו רוצים לעשות, למשל – נושא הזוגיות, שהעלה כאן חבר הכנסת שרנסקי, שזה מאוד כואב לנו, כואב לי מאוד שאנשים צריכים לנסוע לקפריסין כדי להתחתן, ואין להם פתרון כאן.

יוסי ביילין: אני יודע שאי-אפשר לעשות את זה בלי שינוי חוק, שצריך לעבור ברוב בבית הזה.

יוסי ביילין: ואין לי הרוב הזה לבד, ולכן אמרנו: בואו נלך לזה ביחד.

יוסי ביילין: בשלב מסוים נותרנו בקואליציה מאוד צנומה, הייתי אומר, שבה לא היתה לנו אותה מחויבות קואליציונית – ולא הסתרנו את זה – להגביל את עצמנו בנושאים כמו זוגיות, או כמו, נניח, טיסות "אל על" בשבת, או אפילו כמו פירוק משרד הדתות, שהוא דבר חשוב, כי הרבה שנים מפלגות – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – –

ישראל כץ: יולי, אני מקווה שברוסיה ההסברים היו יותר טובים.

יובל שטייניץ: לא, לא, זה הסבר לא רע.

יוסי ביילין: חברי הכנסת, אני מודה לכם מאוד על ההערות שלכם.

יוסי ביילין: אני לא מגיע לרמה שלך, חבר הכנסת כץ, אני מודה בזה.

יוסי ביילין: אני מנסה כמיטב יכולתי.

יוסי ביילין: אני אסיים את דברי עוד מעט, ואתה תוכל לעלות על הדוכן ולומר את כל אשר בלבך.

יוסי ביילין: אני אומר לכם את הדברים האלה, אני לא בטוח שפה אפשר להתחרות אתי בקלות בכנות שלי, כי את הדברים האלה אני אמרתי במהלך הרפורמה האזרחית הזאת.

יוסי ביילין: שאלו אותי: מה זה הזיגזג הזה?

יוסי ביילין: מה יהיה אם ש"ס תבוא?

יוסי ביילין: מה יהיה אם "אגודה" תבוא, אם יהדות התורה תבוא?

יוסי ביילין: אתם תיכף תברחו מכל הדברים האלה?

יוסי ביילין: אמרתי: בוודאי, בוודאי.

יוסי ביילין: אני אמרתי את זה בעיתון, אני אמרתי את זה ברדיו, אמרתי את זה בטלוויזיה, ואני אומר את זה היום: כדי שהילדים שלי לא יהיו במלחמה הבאה, אני מוכן למחיר גבוה.

יוסי ביילין: לא לכל מחיר.

יוסי ביילין: וכדי שאנחנו כאן נחיה ביחד במדינה הזאת, אני מוכן על הרבה דברים ללכת ביחד, אף שאילו זה היה תלוי בי, הייתי הולך על זה הרבה יותר מהר.

יוסי ביילין: תאמינו לי – – –

יובל שטייניץ: ההסבר מצוין, חבל שלא גיליתם הבנה כזאת לאילוצים בתקופת ממשלה אחרת.

יובל שטייניץ: שם, משום-מה, כל ההסברים לא התקבלו על-ידיכם.

יובל שטייניץ: שם הכול היה לא מוסרי.

יובל שטייניץ: גם ממשלה אחרת, כוונותיה היו טובות – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטייניץ, אני מבקש לא להפריע.

יובל שטייניץ: שם ההסברים לא תפסו.

יובל שטייניץ: אני סיימתי.

שמואל הלפרט: אני מקווה שסיימת בזה, ותיתן מעכשיו לשר המשפטים לדבר.

יוסי ביילין: תראה, אני מדבר בחיטים ואתה משיב לי בשעורים.

יוסי ביילין: הדברים שאתה מתייחס אליהם הם דברים שקשורים לוויכוח אחר, שאגב – אני אישית לא נטלתי בו חלק.

יוסי ביילין: ואני לא אומר לך בזה שכל מחיר הוא שווה, שכל מחיר הוא לגיטימי.

יוסי ביילין: יש דברים שאתה יכול לטעון כלפי שהלכנו רחוק מדי, וגם אני יכול לטעון כלפיכם.

יוסי ביילין: זו לא השאלה העקרונית כרגע.

יוסי ביילין: אני באופן עקרוני אומר את הדבר הבא: מישהו יכול לומר, המטרה שלך, הגבוהה יותר, היא מטרה מוטעית.

יוסי ביילין: אתה מאמין בשלום ואתה טועה, אתה תמים, זה לא נכון, הממשלה שלכם הולכת לא נכון.

יוסי ביילין: מאה אחוז, זו טענה לגיטימית.

יוסי ביילין: מה שאני אומר הוא – מאיפה אנו באים.

יוסי ביילין: אנו באים מזה, משני הדגלים.

יוסי ביילין: הדגל הזה, של התהליך המדיני, הדגל הזה, שכאן יחיו חיים נורמליים, הוא גבוה יותר – מונף עכשיו – מהדגל השני, ואני מוכן, בשביל להגיע אליו, לשלם מחיר לא מבוטל.

בנימין אלון: יש איזה אמצעי שהמטרה – – –

יוסי ביילין: שלא לגיטימי בעיני?

יוסי ביילין: נכון, יש כאלה.

יוסי ביילין: למשל, שטריימל.

יוסי ביילין: אני לא מוכן ללבוש שטריימל, בניגוד למי שהיה מוכן לעשות את זה.

יוסי ביילין: עד כאן.

יוסי ביילין: אם אתה שואל אותי מה האמצעי – זהו.

יוסי ביילין: שם זה הגבול שלי.

יוסי ביילין: אבל, אני רוצה לומר לכם.

יוסי ביילין: משרד הדתות – – –

יגאל ביבי: אם הבנתי נכון, אתה רוצה לגמור את המלחמות עם הערבים מהר – – –

יוסי ביילין: ואז לזרוק את השותף – – –

יגאל ביבי: – – – אתה אומר כך: נגמור – – – עם הערבים – – יש לנו מלחמת התרבות עם היהודים.

יוסי ביילין: אני מודה לך, חבר הכנסת ביבי, על השאלה שלך.

יוסי ביילין: לפי דעתי השאלה הזאת היא במקומה, כי באמת יכולים לבוא ולומר שותפים, או שותפים לעתיד: מה אתה רוצה מאתנו?

יוסי ביילין: אתה רוצה אותנו לפרק זמן חולף, כדי שתשיג את המטרה שלך, שהיא בכלל אולי בעיני רבים מטרה לא ראויה, וכשתשיג אותה אתה תזרוק אותנו ותחפש לך שותפים אחרים.

יגאל ביבי: – – – אחר כך המלחמה אתנו – – –

יוסי ביילין: לכן, אני חייב לצטט את עצמי, כי זו באמת השאלה החשובה ביותר בכל הסיפור הזה – – –

יגאל ביבי: תאמין לי שהמלחמה בין היהודים – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ביבי, השאלה ברורה.

יוסי ביילין: אני משיב לך.

יוסי ביילין: אני אומר לך, ואני אומר כאן לחברי, ואני אומר את זה משום שאני מצטט את עצמי.

יוסי ביילין: אני חושב, שדווקא השותפות הזאת, אם היא תהיה – היא היתה בעבר, ואני תמיד הייתי בין התומכים שלה – השותפות הזאת בין הגורמים שרחוקים ממני מבחינה אידיאולוגית, הגורמים החרדיים, בין שזו ש"ס או יהדות התורה, השותפות הזאת לא יכולה, על-פי טיבה, להיות קצרה.

יוסי ביילין: מי שמעוניין בשותפות קצרה זה לא אני.

יוסי ביילין: אני מוכן ללכת לשותפות ארוכה, מראש, עם הגורמים האלה, אם אני יודע שיש לי תמיכה שמאפשרת את המשך התהליך המדיני, ובתמורה לזה, כל שינוי בנושאי דת ומדינה – ייעשה בהסכם לטווח ארוך.

יוסי ביילין: אני חושב שהדבר הזה הוא הדבר ההוגן ביותר.

יעקב ליצמן: האם גם ראש הממשלה חושב – – –

משה גפני: השאלה שאנו שואלים אותה היא, האם מה שאתה אומר מייצג את עמדתך, או מייצג את עמדת ראש הממשלה.

משה גפני: אמרת שאתה איש כן והגון, תגיד בהגינות: האם מה שאמרת עכשיו מייצג את עמדתו של ראש הממשלה?

משה גפני: עמדתך ידועה.

בנימין אלון: הוא קובע לראש הממשלה.

בנימין אלון: ראש הממשלה זה הפודל של ביילין, לא?

יוסי ביילין: אני משיב כאן בשמה של ממשלת ישראל.

יוסי ביילין: אני משיב תשובה ספציפית לחבר הכנסת ביבי, שהעלה, לפי דעתי, את השאלה המהותית ביותר – אם מותר לי לתת ציון – בדיון הזה: האם פה מדובר בברית שכל המהות שלה היא "השתמש וזרוק" – תסלחו לי על הביטוי – או שמדובר כאן בדבר אחר.

יוסי ביילין: ואני חוזר ואומר: אני יכול להעיד על המאמץ שעשיתי עם חבר הכנסת לשעבר לובוצקי.

יוסי ביילין: אמרתי: בוא ננסה ביחד ניסיונות, הרי כולנו מבינים שהסטטוס-קוו מ-12 ביוני 1947 לא יכול להמשיך עוד מאה שנה.

יוסי ביילין: הוא לא הגיוני.

יוסי ביילין: הוא לא הגיוני לחרדים, הוא לא הגיוני לדתיים, הוא לא הגיוני לחילונים.

יוסי ביילין: בואו נשב ביחד.

יוסי ביילין: אני מעדיף את זה.

יוסי ביילין: אני מעדיף לשבת ביחד ולהגיע לשינויים משני הצדדים.

יוסי ביילין: יושבת כאן השרה יולי תמיר.

יוסי ביילין: היא היתה מעורבת בכל כך הרבה מאמצים דומים להגיע להבנות, לא מין דבר חד-צדדי כזה.

יוסי ביילין: אני אומר שוב, אם אין לי שותפים דתיים, הרי אין לי מחויבות, אחרי הכול, לעשות דברים שהם לא בדיוק התפיסה שלי.

יוסי ביילין: אילו זה תלוי בי, אילו הייתי יכול לעשות את הדברים לבדי, ואני מניח שחלק ניכר מהאנשים שיושבים פה וגם יושבים פה – היינו הולכים על שורה של דברים מהסוג של טיסות "אל על" בשבת או נישואים אזרחיים.

יוסי ביילין: לכן אני חוזר ואומר, אין כאן קונטרה-רבולוציה כי לא היתה רבולוציה.

יוסי ביילין: יש כאן אותו קו שאומר בכל רגע נתון:

יוסי ביילין: העדפה לדגל של נורמליזציה וחיים בשלום; דגל שני, שהוא דגל של רפורמה חברתית.

אריה גמליאל: אתם שינוי או ישראל אחת?

אריה גמליאל: אני רוצה להבין.

אריה גמליאל: תגידו: אנחנו שינוי.

יוסי ביילין: זה מה שהבנת מדברי?

יוסי ביילין: כמעט לא נשאר לי גרון.

אריה גמליאל: אתה רוצה מהפכה חילונית, אתה רוצה לפרק את הדת, את היהדות.

אריה גמליאל: תגיד: אנחנו שינוי – – –

יוסי ביילין: אני מצטער.

יוסי ביילין: אני בטוח שזה קוצר המסביר ולא קוצר המשיג, ואני מתנצל על כך.

אריה גמליאל: – – –

יוסי ביילין: זה בהחלט קוצר המסביר.

יוסי ביילין: אני לוקח על עצמי את האשמה, אבל זה בוודאי לא מה שאני אמרתי כאן.

אריה גמליאל: זה מה שאתה מתכוון, לא מה שאמרת.

יוסי ביילין: זה נשגב אפילו ממני.

אריה גמליאל: אני מסביר את דבריך כדי שתבין את מה שאתה אומר, כדי שתבין את הכוונות שלך.

יוסי ביילין: הרב גמליאל, אני לא חושב כמוך.

יוסי ביילין: אני יהודי אגנוסטי ואתה יהודי מאמין.

יוסי ביילין: לא תהפוך אותי לחרד ולא אהפוך אותך למה שאני.

אריה גמליאל: תגיד פה: אני לא רוצה מדינה יהודית, אני רוצה מדינת כל אזרחיה, מדינה חילונית מובהקת.

אריה גמליאל: תגיד את זה.

יוסי ביילין: אתה שמעת את זה ממני?

יוסי ביילין: מה זה שייך לזה בכלל?

שמואל הלפרט: הרב גמליאל, אני מבקש לאפשר לשר המשפטים לסיים את דבריו.

ישראל כץ: מה לא ברור?

ישראל כץ: כשאתה משרת את האידיאולוגיה שלו – – – כשאתה לא משרת את האידיאולוגיה שלו הוא רוצה למחוק אותך.

יוסי ביילין: אל תסית אותו, חבר הכנסת כץ.

יוסי ביילין: הוא איש מאוד אינטליגנטי, הוא מבין לבד.

יוסי ביילין: הוא לא צריך את ההסברים שלך.

ישראל כץ: האמת היא שגם לי קשה להבין אותך.

ישראל כץ: כל כך התאמצתי, שאני רוצה לשתף אותו בחוויה.

יוסי ביילין: אני אומר לכם, חברי הכנסת, אנחנו מעדיפים את הדרך הזאת של שינוי בסטטוס-קוו ביחד על פני שינוי דרסטי בסטטוס-קוו לבד.

יוסי ביילין: אנחנו מוכנים ליצור שיתוף פעולה בנושאים האלה בין דתיים לחילונים לאורך זמן, מתוך ראיית המדינה הזאת כמדינה יהודית ודמוקרטית כדי לאפשר את שני הדגלים.

משה גפני: אדוני השר, מותר לך להגיד שאתה לא רוצה להשיב.

משה גפני: אנחנו הבנו ושקלנו את הדברים שלך.

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת, האם הדברים שאתה אומר זו העמדה של ראש הממשלה?

יוסי ביילין: השיבותי על זה.

יוסי ביילין: אמרתי לך שאני מדבר כאן בשם ממשלת ישראל.

משה גפני: זו העמדה של ראש הממשלה?

יוסי ביילין: אני לא יכול לחייב את ראש הממשלה לכל מלה שאני מוציא מפי.

דני נוה: ראש הממשלה לא יודע מהי עמדתו.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא לאפשר לשר המשפטים לסיים את דבריו.

יוסי ביילין: אני מסיים את דברי ואומר לך, אני מדבר בשם הממשלה.

יוסי ביילין: אני לא יכול לומר שכל משפט שאני מוציא מפי וכל תשובה שאני מוציא כאן וכל רוגז שאני מתרגז מחייב את כל חברי הממשלה ואת ראש הממשלה בעצמו.

יוסי ביילין: אבל ודאי שרוח הדברים היא של ראש הממשלה, היא רוח הדברים שבגינה נבנתה הקואליציה מלכתחילה לפני שנה וחצי, ולצערי לא החזיקה מעמד לאורך ימים.

יוסי ביילין: אני חושב שאין שום סיבה אמיתית אובייקטיבית שלא לקיים אותה גם בעתיד.

יוסי ביילין: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לשר המשפטים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דני נוה, בבקשה.

שמואל הלפרט: חמש דקות.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת הרב גפני, אני מניח שהשאלה שלך לשר ביילין היתה שאלה רטורית, כי אני לא יודע אם התכוונת לשאול אם הוא יודע מה עמדתו של אהוד ברק של יום ראשון או של יום שני או של יום שלישי או של השבוע שעבר או של החודש הבא.

דני נוה: הרי איך הוא יכול לדעת אם זו עמדתו של ראש הממשלה, כשראש הממשלה עצמו כבר לא עוקב אחרי עמדתו שלו?

דני נוה: זה קצת בעייתי, אבל אני מניח ששאלתך היתה רטורית.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בדברי בעיקר להצעות שהוגשו כאן על-ידי כמה סיעות בכל מה שנוגע לרחוב הערבי בישראל.

דני נוה: אכן המדינה שלנו ניצבת בפני תקופה קשה, בפני תקופה לא פשוטה, שעיקרה התמודדות פנימית בחברה הישראלית, התמודדות פנימית בין יהודים לערבים פה במדינה שלנו, בחברה שלנו.

דני נוה: שמעתי את הדברים של חברי הכנסת הערבים מהסיעות השונות שדיברו כאן.

דני נוה: שמעתי, בין היתר, את אחד מחברי הכנסת מדבר על אותה אמא של ילד קטן שהיא חיכתה לו והוא לא חזר הביתה.

דני נוה: אכן, אדוני היושב-ראש, אין ספק שאין דבר קשה ואין דבר טרגי ואין דבר כואב יותר מאשר אמא שמאבדת את ילדה הקטן.

דני נוה: אבל זה דווקא עורר בי מחשבה אחרת ואסוציאציה אחרת על אמא שלי.

דני נוה: אמא שלי, אדוני היושב-ראש, הגיעה לכאן, לארץ-ישראל, בשנת 1945 לבדה, כשכל מה שיש לה זה הבגד שעל גופה, כניצולת מחנה הריכוז בברגן-בלזן; היא הגיעה לכאן, לארץ-ישראל.

דני נוה: חברי חברי הכנסת הערבים, למה היא הגיעה לכאן, לארץ-ישראל?

דני נוה: היא הגיעה לכאן, לארץ-ישראל, משום שמה שנשאר לה, הדבר הקטן שנשאר לה אחרי שהיא איבדה את כל משפחתה ואת כל היקר לה, זו התפילה, שכאן, בארץ-ישראל, יהיה לה מקלט של בית לאומי.

דני נוה: למי?

דני נוה: לעם היהודי, אחרי שרצחו בנו, שחטו בנו וטבחו בנו, אחרי אלפיים שנה, שבהן ידענו גלות ופוגרומים ורצח והרג בכל מקום בעולם.

דני נוה: למה אלפיים שנה התפללו יהודים בכל רחבי תבל?

דני נוה: הם התפללו למען זה שתקום כאן מדינה יהודית, מדינה של העם היהודי.

דני נוה: ומאז שזו קמה, כ-20,000 מטובי ילדינו ובנינו שילמו בחייהם במלחמות, בקרבות, במסגרת שירותם הצבאי, שירותם הביטחוני.

דני נוה: לשם מה הם הקריבו את חייהם?

דני נוה: כדי שתהיה פה מדינה כמו הולנד או בלגיה או מדינת כל אזרחיה?

דני נוה: הם הקריבו את חייהם כדי שזו תהיה מדינת ישראל, שהיא מדינתו של העם היהודי.

דני נוה: לשם כך הם הקריבו את חייהם.

דני נוה: כבר במגילת העצמאות שלנו נקבע אופיה של המדינה שלנו כמדינת העם היהודי, ובחוקי-היסוד שלנו נקבע אופיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

דני נוה: אני בין אלה שגדלו על תורתו של ראש בית"ר זאב ז'בוטינסקי, ושאף אחד לא יטיף לצד הזה של הבית הזה מהו ערך של שוויון זכויות למיעוטים וליברליות כלפי אוכלוסיית המיעוטים, משום שבערך מדינה יהודית ודמוקרטית טמון שורש עמוק וחזק של התחשבות בזולת והתחשבות במיעוטים ושוויון זכויות למיעוטים.

דני נוה: אלא מה שקורה בשנים האחרונות, ובעיקר מה שהתפרץ כאן והיה בעצם מתחת לפני השטח כבר הרבה זמן, אבל מה שהתפרץ כאן גם בחודש ובחודשיים האחרונים, אלו דברים אחרים לגמרי, אלה רוחות רעות; שאחרי ששנים רבות ניסינו בעמל רב ליצור מסגרת חיים של, אני אפילו לא אוהב את המלה דו-קיום, של שילוב בין יהודים לערבים, יש מגמות של הקצנה, של התססה, של הסתה, שבאות להרוס את כל זה.

דני נוה: מובילים את זה, לצערי הרב, אנשים שאמורים להיות מנהיגים של הציבור הערבי בישראל, שדווקא בשעות האלה אמורים היו לגלות אחריות ולמתן את הקיצונים.

דני נוה: ובמקום למתן את הקיצונים הם מלבים את האש.

דני נוה: זו הטרגדיה הגדולה.

דני נוה: ומה צריכה לעשות מדינה כמו מדינת ישראל, שלא רוצה לאבד את עצמה לדעת?

דני נוה: מדינה שלא רוצה לאבד את עצמה לדעת צריכה לשמור על עצמה מפני ניסיונות לפורר אותה מבפנים כמדינה יהודית.

דני נוה: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני גם הגשתי הצעות חוק, שהונחו כאן על שולחן הבית, שבאות לקבוע מבחן נאמנות למדינה שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית, כמדינה ששומרת על זכויות המיעוטים, אך בראש ובראשונה על אופיה כמדינה יהודית.

דני נוה: וכל מי שטוען, ושמעתי גם בשמאל היהודי אנשים שאומרים דברי הבל ורעות רוח, שכאילו מדובר בגזענות – אין בין הדבר הזה לבין גזענות דבר וחצי דבר, ומי שטוען שזאת גזענות יטען שמגילת העצמאות שלנו היא גזענית, שחוקי-היסוד שלנו הם גזעניים, משום שבעצם המונח מדינה יהודית ודמוקרטית הרי טמון הכול, שזו מדינה דמוקרטית, מדינה ליברלית, אבל קודם כול מדינה יהודית – – –

מוחמד כנעאן: אין יותר אנטישמית ממנה.

דני נוה: סירובם והתנגדותם של חברי כנסת ערבים לחתום על הצהרת אמונים כזאת לא מפתיעים אותי.

מוחמד כנעאן: זו הצעה גזענית.

מוחמד כנעאן: אני לא חייב לך שום דבר.

דני נוה: אני חושב שזה האתגר לראש הממשלה וזה אתגר למפלגת העבודה וזה אתגר לשמאל היהודי בישראל, אכן להתחייב, אכן להסכים לדבר הזה – – –

מוחמד כנעאן: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, נא לא להפריע.

דני נוה: שייקבע כאן מבחן הנאמנות, אדוני היושב-ראש, למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ובזאת אסיים, מבחן נאמנות החל ממי שמבקש להתאזרח, לקבל אזרחות במדינה הזאת, וכלה במי שרוצה לשרת כשליח ציבור, כחבר כנסת וכראש ממשלה, שיהיה המינימום הזה של מחויבות למדינה שלנו כמדינת העם היהודי, כמדינה יהודית ודמוקרטית.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת דני נוה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שלום שמחון.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת נסים דהן.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי שרת הקליטה, אין ספק שאנחנו נמצאים בתקופה קשה, גם מבחינה פנימית וגם מבחינה חיצונית.

שלום שמחון: ללא ספק, בימים האלה אני לא חושב שיש מקום להגיש הצעות אי-אמון, כאשר הממשלה מתמודדת באופן לא פשוט עם משברים מבית ומחוץ.

שלום שמחון: הניסיון שלנו להעלות הצעות אי-אמון דווקא בימים האלה לא מעיד בהכרח על הרצון ללכת ללכידות פנימית מבית, אבל גם מחוץ.

שלום שמחון: הניסיון להעלות היום את שתי הנקודות שממילא הן נקודות שנמצאות במחלוקת שנים ארוכות – זה בהחלט לא בזמן הנכון; הניסיון לפצוע את עצמנו ולחטט בתוכנו, זה בהחלט לא יאה לאנשים שמכהנים בבית הזה ומייצגים ציבור רחב, דווקא בעת משבר לא פשוט.

שלום שמחון: עם זאת, אני רוצה לגעת בנקודה הראשונה, בנקודה של ערביי ישראל.

שלום שמחון: אני דווקא רוצה להתחיל עם חשבון נפש פנימי ולומר את מה שכבר אמרתי, אבל אני רוצה לומר אותו פה באופן הברור ביותר שרק אפשר, עוד לפני שאני בא חשבון כמו קודמי עם חברי הכנסת שמייצגים את המגזר הערבי.

שלום שמחון: אני חושב, שבכל מדינה דמוקרטית מתוקנת צריך שיהיה קוד אתי ברור, שבו משטרה לא הורגת את אזרחיה.

שלום שמחון: ולא משנה מה יהיה, לא משנה אם זה קורה באום-אל-פחם ולא משנה אם זה קורה ביפו או בכל מקום אחר, זה צריך להיות קוד אתי שמנחה את משטרת ישראל, שלא להרוג את אזרחיה, ולא משנה אם המחיר הוא לסגור במשך שבועיים את כביש ואדי-עארה, ואני אומר את זה כאיש התיישבות, שסגירת שביל או כביש היא דבר קשה מאוד מבחינתו.

שלום שמחון: אין דבר כזה בעולם, לא יכול להיות שיהיה, שקורה, ולא משנה אם זה בשוגג או לא בשוגג, מצב שבו אזרח ישראלי נהרג, לא משנה מה המוצא שלו, מה הלאום שלו, מה הדת שלו או כל דבר אחר.

נסים זאב: אתה יודע מה קורה כשהכושים יוצאים להפגנה בארצות-הברית, הם גם אזרחים אמריקנים.

שלום שמחון: חבר הכנסת זאב, אני אגיד לך בדיוק מה קרה בבוסטון.

שלום שמחון: אתה רוצה שאני אגיד לך מה קרה בבוסטון במהומות הגדולות של הכושים?

שלום שמחון: המשטרה לא העזה להיכנס, האוניברסיטה העבירה את עצמה למקום אחר, ובלבד שלא יישפך דם, ובלבד שהיא לא תהרוג את האזרחים.

שלום שמחון: בואו לא ננסה להיתמם.

שלום שמחון: אני לא גדלתי במציאות אחרת מזו שאתה גדלת בה.

שלום שמחון: יש דבר שאסור לנו לעבור.

שלום שמחון: קודם נעשה את החשבון הפנימי שלנו עם עצמנו.

נסים זאב: תנסה להרים יד על שוטר בארצות-הברית, תקבל ירייה.

שלום שמחון: אין דבר כזה.

שלום שמחון: תראה לי הפגנה אחת שבה נהרג אזרח ישראלי.

שלום שמחון: מה קרה, בגלל העובדה שהוא ערבי אתה מדבר כמו שאתה מדבר?

שלום שמחון: כבר היו הפגנות קשות מאוד של יהודים במדינת ישראל, עוד לא קרה שהרגו אותם.

שלום שמחון: גם בלי להיכנס לעניין, אני לא טוען שצריך לעשות ועדת חקירה, ואני לא טוען שצריך לחטט יותר מדי, אבל אני אומר דבר שיהיה ברור לכולנו: אזרח ישראלי לא ייהרג על-ידי המשטרה של מדינת ישראל; אין דבר כזה, גם במחיר של איפוק.

שלום שמחון: תראה איזה איפוק גדול מגלים שר הביטחון ושלטונות הצבא; מה קרה, המשטרה לא יכולה להתאפק?

שלום שמחון: עם זאת, אני רוצה לומר משהו לחברי הכנסת הערבים.

שלום שמחון: דווקא בימים האלה, כאשר נשבר השבר וכאשר יש קרע עמוק מאוד בין אזרחי ישראל היהודים לבין הערבים, אין שום סיבה בעולם שאתם תהיו אלה שיניעו את מה שקורה.

שלום שמחון: נהפוך הוא, אתם הייתם צריכים להיות אלה שעומדים בראש חוצות, מרגיעים ומחנכים לדו-קיום.

שלום שמחון: אין אפשרות אחרת.

שלום שמחון: כמו שאתה יודע, אני גר באזור שיש בו 70% ערבים ו-30% יהודים.

שלום שמחון: הדו-קיום מבחינתי הוא לא צורך – – –

מוחמד כנעאן: מי הפסיק את השלטון – – –

שלום שמחון: מה זה משנה.

שלום שמחון: האם נראה לך סביר, שאתם מלבים את הבעירה עוד יותר?

שלום שמחון: זה נראה לך הגיוני?

שלום שמחון: האם לא נראה לך שדווקא בימים האלה אתם תעשו את כל המאמצים הדרושים כדי לעמוד בראש המחנה שיוביל לדו-קיום?

שלום שמחון: נראה לך שאנחנו זקוקים להבערת בעירות כמו שאתם מנסים לעשות בימים האחרונים?

שלום שמחון: למה, מה זה נותן, מה זה משיג, את החרם ההדדי שקיים בינינו?

שלום שמחון: בואו לא נסתיר את האמת.

שלום שמחון: נדרשת מכולנו אחריות רבה, גם מכם וגם מאתנו, כדי לנסות ולאחות את הקרעים שנוצרו בשבועות האחרונים.

שלום שמחון: אם נדמה לכם שהקצנה משיגה משהו, אתם טועים.

שלום שמחון: אני אומר את זה כמי שעמד פה ואמר משהו שאולי אף חבר כנסת אחר לא העז לומר כבר בראשית דבריו.

שלום שמחון: אני מציע שכל אחד מאתנו ינסה להבין היכן הוא חי, כי יש לנו רק מדינה אחת, אין לנו משהו אחר.

שלום שמחון: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: אני מודה לך, חבר הכנסת שמחון.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת הרב נסים דהן.

שמואל הלפרט: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשאנחנו קוראים את הסיבות, לפחות המונחות בפנינו, לבקשת הסיעות השונות לאי-אמון בממשלה, עולה תמיהה גדולה; אני אתחיל מהדבר הבולט ביותר ואולי במשפט האחרון גם אדבר בנושא ההפגנות של ערביי ישראל.

נסים דהן: נתחיל בבקשות ישראל בעלייה ושינוי, על מה הם מלינים?

נסים דהן: על זה שהממשלה חזרה בה מההחלטות שהיא הגיעה למסקנה שהן החלטות מוטעות בנושא המהפכה החילונית.

נסים דהן: הרי אותם מציעים, לו הם היו נכנסים לממשלה, גם ישראל בעלייה וגם שינוי, לו היו נותנים להם כיסא ליד שולחן הממשלה – הם הצהירו קבל עם ועדה שהם מוכנים שאותה מהפכה תיפסק.

נסים דהן: אז מה שמרגיז אותם זה שהם לא קיבלו את הכיסא ולא שהמהפכה נפסקה.

נסים דהן: תאוות השלטון ותאוות הכבוד העבירו אותם על דעתם.

נסים דהן: הרי טומי לפיד בקולו, יושב-ראש שינוי, הכריז בכל כלי התקשורת, כשהוא חשב שאו-טו-טו הוא הולך להיות שר, שהוא מסכים שהמהפכה החילונית תידחה, תיפסק, שלא יהיה לה המשך.

נסים דהן: אז על מה הם מלינים היום?

נסים דהן: חבר הכנסת פריצקי, על מה אתם מלינים היום?

נסים דהן: אתם הסכמתם שהמהפכה הזאת תיפסק ותתבטל רק בתנאי שייתנו לכם כיסא ליד שולחן הממשלה.

נסים דהן: הכיסא מפריע לך, לא המהפכה מפריעה לך.

נסים דהן: אתכם החילונים עניינו כקליפת השום.

נסים דהן: אתם יושבים שם למעלה במעלה האולימפוס, מעניינים אתכם החילונים?

נסים דהן: מעניינים אתכם החיים של החילונים אם הם נוחים או לא נוחים?

יוסף יצחק פריצקי: – – –

נסים דהן: אתם חיים בנוח.

נסים דהן: הרי ברגע שהיו נותנים לכם "וולבו", לא מעניינות אתכם כל המהפכות האלה.

נסים דהן: ברגע שלקחו לכם את ה"וולבו", אז אתם מלינים למה לא ממשיכים את המהפכה.

נסים דהן: שררה מעניינת אתכם, כבוד מעניין אתכם.

נסים דהן: מעניינים אתכם האזרחים כקליפת השום.

נסים דהן: מכרתם את כל העקרונות שלכם, את כל האידיאולוגיה שלכם מכרתם בשביל כיסא ליד שולחן הממשלה.

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת דהן, תרשה לי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת פריצקי, נא לא להפריע.

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת דהן, אתה תרשה לי דקה.

נסים דהן: היושב-ראש צריך להרשות לדבר, לא אני.

יוסף יצחק פריצקי: לפחות אל תיתן לעובדות לבלבל אותך.

נסים דהן: כן, כן, ודאי.

נסים דהן: הן מבלבלות אותי, אבל לא את כל חברי הכנסת.

נסים דהן: הרי כולם יודעים את האמת – על מה אתם צועקים.

יוסף יצחק פריצקי: האמת?

נסים דהן: ודאי.

נסים דהן: זה דבר ראשון.

נסים דהן: ב.

נסים דהן: מהפכה חילונית קוראים לזה.

נסים דהן: אולי תקראו פעם אחת לתינוק בשמו?

נסים דהן: אולי תקראו פעם אחת ותגידו לעם היושב בציון מה בדיוק אתם רוצים ותגידו לו את האמת:

נסים דהן: אנחנו רוצים פה שני עמים, בעצם שלושה – העם הערבי-הפלסטיני, העם היהודי האותנטי הטהור ועוד קבוצה שקראה לעצמה בעבר יהודים.

נסים דהן: זה ייקח בדיוק עשר שנים כדי שזה יקרה אם אנחנו נשמיט את המכנה המשותף הנמוך ביותר.

נסים דהן: הרי מה ביקשנו?

נסים דהן: סטטוס-קוו ששומר על המכנה המשותף ביותר של העם היהודי כעם יהודי.

נסים דהן: מישהו התערב לך בצלחת כמה שקצים ורמשים אתה אוכל?

נסים דהן: מישהו בא לספור לך כמה קילו חזיר אכלת?

נסים דהן: את זה אף אחד לא חושב לעשות, לא יעשו ולא רוצים לעשות.

נסים דהן: מה שמעניין אותנו הוא שבמכנה המשותף ביותר – גיור, רישום נישואים וגירושים ושמירת שבת ברשות הרבים ובצבא, וזה מה שמפריע לכם, יהיה מינימום של מינימום שיתוף פעולה כדי שבכל זאת נישאר עם אחד.

נסים דהן: לזה אתם קוראים מהפכה חילונית?

נסים דהן: תקראו לזה הפרדת העם לשניים.

נסים דהן: זה מה שיקרה, ואתם יודעים יפה מאוד מה שיקרה.

נסים דהן: אילו היינו אנוכיים, אילו היה הציבור החרדי אנוכי ודואג לעצמו, היינו צריכים לתמוך בהפרדת הדת מהמדינה, כי אנחנו יודעים להסתדר יפה מאוד, ויש לנו ניסיון.

ענת מאור: – – –

נסים דהן: את יודעת יפה מאוד שיש לנו ניסיון לחיות כיהודים במקומות שבהם הדת מופרדת מהמדינה.

נסים דהן: אנחנו חיים בברוקלין בכבוד, חיים בלונדון בכבוד, חיים בפריס בכבוד, חיים באוזבקיסטן בכבוד, ואנחנו יודעים לארגן קהילות מאורגנות להפליא.

שמואל הלפרט: הרב דהן, הזמן עבר.

נסים דהן: מי שפושט רגל אלה אותם יהודים שהתרחקו מן הדת והם לא מוצאים את מקומם.

נסים דהן: זה מה שיקרה במדינת ישראל.

נסים דהן: אנחנו נקים לעצמנו קהילות מסודרות, מאורגנות, עם רישום כפול, ולנו יהיו רשימות של פסולי חיתון אצלך, חבר הכנסת פריצקי, ואתה תצעק עד לב השמים.

יוסף יצחק פריצקי: אם יהיו נישואים אזרחיים, תקיים איזה רשימות שאתה רוצה, בבקשה.

נסים דהן: אז יהיו שני עמים.

נסים דהן: זה מה שאתה רוצה, יצא המרצע מן השק.

נסים דהן: הרי אתה יודע שיהיו פה שני עמים תוך עשר שנים.

נסים דהן: זה מה שיהיה.

שמואל הלפרט: זמנך תם, הרב דהן.

נסים דהן: את זה אתה מבקש?

נסים דהן: בבקשה, לך לציבור ותגיד לו: אני רוצה להקים פה עוד עם במדינה הזאת.

נסים דהן: אבל אתה מעלים את זה תחת ססמאות נבובות של מהפכה, מלה בולשביקית מפורסמת.

נסים דהן: גם לנין קרא לזה מהפכה, גם סטלין קרא למה שהוא עשה מהפכה.

נסים דהן: מהפכה?

נסים דהן: סטלין היה פעם שמש העמים, וכולנו יודעים מה נשאר מהמהפכה שלו.

נסים דהן: אפילו את הפסלים שלו שוברים בכל מקום ובכל פינה.

שמואל הלפרט: הרב דהן, נא לסיים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, הבטחתי משפט על הנושא של ערביי ישראל.

נסים זאב: סטלין עבר למזרח התיכון עכשיו.

נסים דהן: ברגע שהממשלה הכריזה על ועדת בדיקה, אנחנו בש"ס מחכים לתוצאות.

נסים דהן: אני מאוד מקווה בשביל העם היהודי, שהתוצאות של ועדת הבדיקה עם הסמכויות המורחבות ימצאו שלא היה פה ירי בכוונה תחילה ולא היה פה ירי על מנת להרוג, כמו שמציירים את זה פה כמה מחברי הכנסת.

מוחמד כנעאן: – – –

נסים דהן: כי אם חס ושלום – אני אומר לך, תשמע מה שאני אומר:

נסים דהן: אם חס ושלום יהיה רק אפילו ספק – זה שבר עמוק לעם היהודי, שאמון על שמירת חיי אדם.

נסים דהן: ההתאפקות של ברק ושל ממשלתו בשטחים תוכיח שחיי אדם יקרים לנו מאוד.

מוחמד כנעאן: התחננו, התחננו – – – על מה אתה מדבר?

נסים דהן: רק מי שחיי אדם שווים בעיניו כקליפת השום מסוגל לראות הורים, אמהות וילדים של אלה שעשו בהם לינץ' ברשות הפלסטינית שמחכים שההורים, הבעלים והאבות יגיעו חזרה הביתה ואתה יודע שהם לא יגיעו כי עשו בהם לינץ' נורא על חטאם היחיד שהם יהודים.

נסים דהן: הם לא הפגינו ולא סיכנו אפילו חיי פלסטיני אחד, הם בסך הכול תעו בדרך, הם בסך הכול הלכו לשפוך את הפח בשבת, וחיות האדם, שאתה כל כך תומך בהם לפעמים וכל כך שמח לייצג אותם, דאגו שהם לא יחזרו הביתה.

נסים דהן: למה?

נסים דהן: כי הם יהודים.

נסים דהן: אף אחד לא יכול לטעון שהם סיכנו שם מישהו.

נסים דהן: הם לא הלכו להפגין, לא עם אבן ביד ולא עם רובה.

נסים דהן: הם לא חזרו הביתה.

נסים דהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, עם כל הכאב שאני מבין אותו על כל ילד שנהרג, הייתי בוכה אתו יחד, אבל יש עוד הרבה אמהות ועוד הרבה ילדים יתומים שמחכים שאבא שלהם יחזור ממילואים והוא לא חוזר רק מפני שהוא היה יהודי והוא תעה בדרך.

נסים דהן: בבקשה, אם רוצים להזכיר את כל אלה שמחכים לילדים שלהם ולהורים שלהם, יש לנו חשבון, אבל אני לא רוצה לעשות את חשבון הדמים הזה.

נסים דהן: אני אומר חד-משמעית לממשלת ישראל, שאם חס ושלום יתגלה בבדיקה ששוטרי ישראל ירו באזרחים שלא בצדק, זה יהיה משבר נורא לממשלה, אבל אני מאוד מקווה ששוטרי ישראל גילו אחריות ואיפוק כמו הממשלה בתקופה האחרונה, וירו, אם ירו, רק להגנה עצמית מחוסר ברירה, ולא ירו, כמו שאנשים פה תיארו, כמו בברווזים ברחוב.

שמואל הלפרט: תודה לרב דהן, תודה רבה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חבר הכנסת יורי שטרן.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להביע תנחומים לחללי צה"ל מהשבוע האחרון.

ענת מאור: אישית, אמיר זוהר, זכרו לברכה, היה תלמיד שלי, ובביקור אצל משפחתו בקיבוץ גלאון ובשיחה עם האלמנה אורלי לא היה אפשר שלא לחוש גם את הצער והכאב הנוראיים וגם את הטרגדיה שאליה נקלענו.

ענת מאור: אנשי שלום פעלו לאורך כל השנים, וכך עשה אמיר זוהר, זכרו לברכה.

ענת מאור: הוא נפגש רק שבועיים לפני נפילתו עם ערבים ממזרח-ירושלים.

ענת מאור: הוא בעצם קורבן של אותו מעגל מטורף שהאמנו שאנחנו יוצאים ממנו וחזרנו אליו.

ענת מאור: לכן, חברות וחברי הבית, אני רוצה לומר לכם, שהכנסת, כשהיא דנה היום באי-אמון, כמוה כמי שמנותקת ממה שקורה במדינה ומהצרכים.

ענת מאור: חובתנו בבית הזה לפעול לשני דברים מיידיים: האחד הוא הפסקת האלימות.

ענת מאור: אני קוראת כאן, מעל בימת הכנסת, ליאסר ערפאת להפסיק את מעשי האלימות בשטחים – כי היינו כל כך קרובים, לאחר משא-ומתן כל כך ממושך לאורך שנים – ובאותה עת לחזור לשולחן הדיונים.

יורי שטרן: הוא שומע אותך?

ענת מאור: אנחנו קוראים לשני הצדדים, גם לפלסטינים וגם לממשלת ישראל, לא להציב אולטימטומים ולא לומר שאין פרטנר ולא לומר שהכול או כלום, כי אם לא הכול – הכלום זה אלימות, ואסור לנו להרשות אלימות.

ענת מאור: גם אם נגיע להסכם על 90% מהדברים, וזה היה בידינו, צריך להגיע לכך.

ענת מאור: לזה הבית צריך לתת את כל הגיבוי ולתבוע את כל התביעה גם מראש ממשלת ישראל וגם מהרשות הפלסטינית, מיאסר ערפאת בשבוע הזה, כשהם מוזמנים לנשיא ארצות-הברית.

ענת מאור: אז היום לדון באי-אמון?

ענת מאור: לכן, כמובן, סיעתנו תדחה את זה על הסף.

ענת מאור: לגופם של הדברים שאנחנו דנים בהם היום, אני רוצה לדבר קודם על הסוגיה של ערביי ישראל.

ענת מאור: העובדה ש-13 אזרחים ממדינת ישראל נהרגו בהיתקלות היא אות קלון למדינה.

ענת מאור: אני לא רוצה להיות שופטת, ייתכן שהיו מקרים שהיתה בהם סכנת חיים וייתכן שלא.

ענת מאור: לכן אני פונה עכשיו לממשלת ישראל, שאין לה עכשיו פה אף נציג, להקים ועדת חקירה ממלכתית.

ענת מאור: הרי ועדת חקירה לא קובעת מראש את התוצאות.

ענת מאור: על נושאים שהיו פחותי ערך הקימו ועדת חקירה ממלכתית, אז מדוע צריך להסתפק בוועדת בדיקה?

אליעזר זנדברג: אין לך מלה לפלסטינים?

אליעזר זנדברג: היית יושבת-ראש הוועד – – –

ענת מאור: סליחה, חבר הכנסת זנדברג, תן לי בבקשה לסיים את דברי.

ענת מאור: ראשית, בעניין הפלסטינים פניתי אל יושב-ראש הרשות, שאני חושבת שיש לו אחריות גדולה בהתלקחות, להפסיק את זה, ומייד אדבר גם אל ערביי ישראל.

ענת מאור: אני רוצה להגיד לך שאין פה סימטריה.

ענת מאור: אני חושבת שההקצנה של חלק קטן מחברי הכנסת הערבים היא מאוד חמורה.

ענת מאור: אין סימטריה, 13 אזרחים נרצחו.

קריאה: נהרגו.

ענת מאור: 13 אזרחים נהרגו.

ענת מאור: אני אומרת לך, חבר הכנסת זנדברג, אנחנו מלווים – – –

מוחמד כנעאן: הוצאו להורג על-ידי משטרת ישראל.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אני לא רוצה לקרוא לך לסדר, אבל אתה מאלץ אותי לקרוא לך לסדר.

ענת מאור: חבר הכנסת מודי זנדברג, כל מה שאנחנו תובעים זה להקים ועדת חקירה ממלכתית.

ענת מאור: היא תבדוק ותשמע את כל הצדדים.

ענת מאור: בכל מקרה ששוטר עמד בסכנת חיים ולא היה מנוס – כנראה לא היתה ברירה.

ענת מאור: ממה שאני שמעתי – תאמין לי ששמעתי את כל הצדדים – אני ממש לא שקטה, ושמעתי בפירוט גם מתושבים ערבים וגם מיהודים.

ענת מאור: הייתי בעראבה ושמעתי על שני חללים בני 17, מתוך הנוער, כשאני יודעת שאחד מהם היה פרח לשלום, שנשא ניצני שלום לכל העולם.

ענת מאור: אני לא שקטה ואסור לנו להיות שקטים עד שזה לא ייחקר בצורה מסודרת.

ענת מאור: יותר מזה: כשבאום-אל-פחם נכנסו לפני שלוש שנים לבית-ספר, ועדת הבדיקה שלא היתה ועדה ממלכתית לא עשתה את מלאכתה נאמנה, גם לא בקרב הסטודנטים.

ענת מאור: אתמול פרסמה אבירמה גולן מחקר על התנהגות המשטרה.

ענת מאור: המשטרה שלנו, יש לה יד מהירה וקלה מדי על ההדק.

ענת מאור: והדבר החמור ביותר – – –

קריאות: – – –

ענת מאור: זה לא מצדיק התפרעויות.

ענת מאור: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אני רוצה לומר שאלה לא היו הפגנות בלבד.

ענת מאור: השלכת אבנים וסיכון שוטרים אלה דברים חמורים מאין כמוהם, ואמירות קיצוניות הן חמורות.

ענת מאור: צריך גם בזה לטפל.

אליעזר זנדברג: אפשר לשאול שאלה?

שמואל הלפרט: לא, חברת הכנסת מאור כבר סיימה את הזמן שלה.

שמואל הלפרט: משפט אחרון.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, השתכנעתי עכשיו ביתר שאת, שחוקה לישראל, שתגדיר את גבולות הדמוקרטיה ותגדיר את היותנו מדינה יהודית ודמוקרטית, תיצור את גבולות המגרש של האמנה ושל ההסכמה.

ענת מאור: אני לא מבקשת שנהיה מדינת כל אזרחיה, אבל אני לא רוצה שנהיה מדינה לא דמוקרטית.

ענת מאור: כשתהיה לנו חוקה, ניצור גם את הנורמות.

ענת מאור: צריך חוקה, וצריך לקבוע בה, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, שזו מדינה יהודית ודמוקרטית.

ענת מאור: אם תהיה חוקה, זה יחייב את כולנו.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בעניין האי-אמון על הרפורמה האזרחית.

ענת מאור: אני יודעת שסיעתי נאבקת על זה שנים.

ענת מאור: אני רוצה לפנות אל ראש הממשלה ואל הסיעות שמצטיירות כמובילות מהפכה: קודם כול צריך לקדם את השלום; שנית, בואו נעשה מהפכה חברתית.

ענת מאור: מה עם צמצום פערים בישראל?

ענת מאור: מהפכה ביום אחד?

ענת מאור: צריך להיאבק על זכויות אדם, להבטיח זכויות למיעוט, בין שהוא דתי או חרדי, צריך לא לתמוך בוועדת-טל – אין פה מישהו מהממשלה שאגיד לו את זה – ולעשות הרבה לשינוי הדפוסים, להפריד את הדת מהמדינה ולבטל חוק שמפלה בין ילד לילד, כי הילדה הראשונה שלי לא שווה פחות מהילד הרביעי והשישי.

ענת מאור: צריך להיאבק, ולעשות את זה במשותף, לא צריך לעשות זאת ב"זבנג" ולמחרת לבטל את זה.

ענת מאור: ברור שהיו פה ליקויים, אבל לא צריך להופיע פה בצורה צינית.

ענת מאור: על זה יש אי-אמון ממפלגה שלפני יומיים רצתה להיכנס לקואליציה ולקבל כיסאות בממשלה בשם אותו מצב חירום שעדיין הוא אמיתי?

ענת מאור: ברגע שהם לא יושבים בכיסאות הממשלה מצב החירום התבטל?

ענת מאור: אני רוצה להזכיר לבית, שעדיין יש אלימות, וזו התביעה הראשונה שהכנסת צריכה להתאחד לגביה.

ענת מאור: יש סיכוי אדיר לקדם את השלום, שהוא היעד הכי חשוב, ואני תובעת מערפאת להפסיק את האלימות, ומערפאת ומברק לקדם את השלום ובכך להצעיד את ישראל לדבר הכי חשוב, שהוא בידינו, וזה תפקידה של הכנסת.

ענת מאור: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחברת הכנסת ענת מאור.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יורי שטרן.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה הלא-מיוצגת – – –

שמואל הלפרט: השרה נכנסת מייד.

יורי שטרן: אני לא יכול להיות שותף לאופטימיות של חברת הכנסת ענת מאור, שקוראת לערפאת לקיים שלום.

יורי שטרן: לאדם ששולח ילדים למות אפשר לקרוא לקיים שלום?

יורי שטרן: באופן ציני הוא משתמש באלימות – אם הוא יפסיק עכשיו אז בעוד שנה-שנתיים יהיה לו נוח לקיים את זה שוב כפעולת אינתיפאדה – שחלק מחברי הכנסת הערבים בכנסת הזאת וגם יהודים תומכים בה.

יורי שטרן: יש פה שתי הצעות אי-אמון: אחת בנושא של התנהגות המשטרה ודיכוי המהומות בכפרים הערביים, השנייה בנושא של קבורת המהפכה האזרחית-החילונית של ראש הממשלה.

יורי שטרן: אני אתייחס לשתיהן.

יורי שטרן: הצעת האי-אמון הראשונה היא מוזרה.

יורי שטרן: כאזרח ראיתי מה עושים לנו: סותמים את הכבישים, ערים שלמות במצור, נצרת-עילית היתה במשך שבועיים-שלושה במצור, אנשים פשוטים שעוברים בכביש מקבלים אבן, עושים להם לינץ', יורים בשוטרים.

יורי שטרן: הממשלה היתה צריכה קודם כול לגבות את משטרת ישראל על כך שהיא מגינה על אזרחיה.

מוחמד כנעאן: זה שקר, שקר גס.

יורי שטרן: המשטרה קודם כול מגינה עלינו, על היהודים ועל הערבים, נגד המתפרעים.

יורי שטרן: דבר שני, תמיד כדאי לבדוק איך נהרגו אנשים, תמיד כדאי לבדוק כי יכול להיות שהיה שימוש בכוח מיותר, יכול להיות שהיו מקרים שבהם אפשר היה לחסוך חיי אדם.

יורי שטרן: קודם כול צריך להכיר בכך שמשטרת ישראל מגינה עלינו מפני המתפרעים.

יורי שטרן: והממשלה הזאת, מה היא עושה?

יורי שטרן: היא מפצה את המתפרעים ב-4 מיליארדי שקל כאילו הסיבה לכך שיורים בשוטרים, או שזורקים אבן מעל גשר בכביש הראשי תל-אביב–חיפה, היא מצוקה כלכלית.

יורי שטרן: כלום.

יורי שטרן: הסיבה היא התפרעות ושנאת יהודים וסתם בריונות.

יורי שטרן: זו הסיבה.

יורי שטרן: אם ביפו שרפו את סניף הדואר ושרפו את הבנקים – –

מוחמד כנעאן: אתה משקר.

יורי שטרן: – – על זה עיריית תל-אביב ומינהל מקרקעי ישראל נותנים רק לאוכלוסייה הערבית בתים בחצי מחיר – –

מוחמד כנעאן: – – –

יורי שטרן: – – "בנה דירתך" אך ורק לאוכלוסייה הערבית ביפו.

יורי שטרן: תחשבו, אם זה היה אך ורק פרויקט ליהודים ביפו?

יורי שטרן: עושים את זה כפיצוי לפורעים, למפירי החוק, לרוצחים.

יורי שטרן: לכן אני אומר שאני בעד זה שקודם כול המשטרה תחקור את עצמה מבחינת השימוש בכוח על בסיס גינוי של השנאה הזאת – –

מוחמד כנעאן: אנחנו רוצחים?

יורי שטרן: – – של הפוגרומיסטים האלה, של הרוצחים האלה.

מוחמד כנעאן: אנחנו רוצחים?

מוחמד כנעאן: חוצפה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אתה לא חייב להגיב על כל משפט.

שמואל הלפרט: לא ייתכן דבר כזה.

מוחמד כנעאן: הוא אמר עלינו רוצחים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אני מאוד מבקש ממך.

יורי שטרן: לכן הסיעה שלי לא תוכל כמובן לתמוך בהצעת האי-אמון בקטע של המפלגות הערביות.

יורי שטרן: אנחנו גם לא יכולים להביע אמון בממשלה – –

מוחמד כנעאן: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

יורי שטרן: – – שבמקום לדאוג לחוק וסדר, לכביש פתוח לכל יישוב במדינה – הרי חובתה של הממשלה לקיים חוק וסדר ולדאוג לביטחונם של האנשים – במקום זה היא נותנת פיצוי כספי למתפרעים.

יורי שטרן: והנה הצעת האי-אמון השנייה.

יורי שטרן: שאלו פה חברי כנסת, למשל חבר הכנסת דהן מש"ס, על מה אתם הולכים לאי-אמון, הרי מדובר באיזו הצעה שהיתה אמורה לפלג את העם?

יורי שטרן: אני חייב להרגיע אתכם: זה היה מעשה רמאות מראש.

יורי שטרן: לא התכוונו לשום מהפכה ולא לשום דבר אזרחי, ואנחנו, חלק מהסיעה שלנו לפחות, יחד עם מציעי האי-אמון, כי זה אי-אמון נגד רמאות של ממשלת אהוד ברק שכל יום עושה זיגזג, היום הוא עם הדתיים, מחר הוא נגד הדתיים, היום הוא רוצה גיוס של כולם, מחר הוא נותן פטור לכולם – נגד הרמאות הזאת, נגד המניפולציות בדברים שהם – –

שמואל הלפרט: נא לסיים.

יורי שטרן: – – יקרים לחלקים שונים בציבור – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטרן, זמנך תם.

יורי שטרן: – – נגד המניפולציה הזאת בוודאי ובוודאי צריך להצביע אי-אמון בראש הממשלה הכושל הזה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אורי סביר.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יגאל ביבי.

קריאה: הוא ישנו.

שמואל הלפרט: בבקשה, שלוש דקות.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לו הייתי בחור ישיבה הייתי מבולבל מאוד מהמדיניות של אהוד ברק.

אליעזר זנדברג: יום אחד אתה מדליק את הרדיו ואתה שומע שאהוד ברק רוצה לגייס את בחורי הישיבות – – –

מוחמד כנעאן: – – –

אליעזר זנדברג: – – – רוצה לגייס את בחורי הישיבות, זה כשהיה ראש אופוזיציה.

אליעזר זנדברג: אחר כך אתה שומע שהוא הולך להקים את – –

מוחמד כנעאן: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אתה לא יכול להפריע לכל אחד.

אליעזר זנדברג: – – ועדת-טל כדי שבחורי הישיבות לא יגויסו לצבא.

אליעזר זנדברג: אז אותו בחור ישיבה כשהדליק את הרדיו פעם שנייה יכול להגיד: או.

אליעזר זנדברג: קיי.

אליעזר זנדברג: , נרגעתי, ואז עוד פעם בחור הישיבה מדליק את הרדיו ושומע: רפורמה אזרחית חילונית, מהפכה, ביטול משרד הדתות – – –

אברהם רביץ: – – –

אליעזר זנדברג: הוא שומע את הרדיו הפירטי, חבר הכנסת רביץ.

אליעזר זנדברג: ביטול משרד הדתות, ביטול סעיף הלאום בתעודת הזהות – ואחר כך רפורמה חרדית.

אליעזר זנדברג: מבטלים את הרפורמה האזרחית, מבטלים או מחיים מחדש את משרד הדתות, נותנים כסף למפלגות החרדיות, מבטלים את ביטול סעיף הלאום.

אליעזר זנדברג: אהוד ברק מטרטר את בחורי הישיבות, אדוני היושב-ראש.

אליעזר זנדברג: בצה"ל הפסיקו לטרטר את החיילים, שיפסיק לטרטר אותם.

אליעזר זנדברג: אלה דברים שאולי נאמרים קצת בציניות, אבל יש כאן מדיניות זיגזג שאפשר לקרוא לה כבר מדיניות עקבית של זיגזג מצד ראש הממשלה.

אליעזר זנדברג: יש כאן מדיניות של זיגזג שאומרת פעם דבר אחד ולמחרת דבר אחר ועוד פעם למחרת היום את ההיפך ואת ההיפך מן ההיפך ואת ההיפך מן ההיפך של ההיפך.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני סבור שאהוד ברק מכר את הציבור החילוני, זאת הסיבה שהחלטנו להגיש את הצעת האי-אמון הזאת.

אליעזר זנדברג: אני סבור שאהוד ברק משתמש באופן ציני בקולות שהוא קיבל במערכת הבחירות, כי במערכת הבחירות אנשים הצביעו אהוד ברק לא בגלל תוכניות השלום המפוארות שלו.

אליעזר זנדברג: הוא הצטייר כנץ שבמפלגת העבודה.

אליעזר זנדברג: האנשים הצביעו עבורו כי הוא הבטיח שינוי חברתי שיתבטא, בין היתר, בשחרור מאותו כוח והשפעה מוגזמת שיש למפלגות החרדיות על הממשלה.

אליעזר זנדברג: הוא הבטיח רפורמה, שינוי, מהפכה, חוקה, גיוס בחורי ישיבות, מה לא?

אליעזר זנדברג: מה לא?

אליעזר זנדברג: על בסיס הקולות האלה הוא נבחר, והיום הוא מכר את הציבור הזה.

אליעזר זנדברג: פעם אמרו לנו שאהוד ברק מוכר את כל הערכים ואת כל האידיאולוגיה ואת כל ההבטחות האלה בשביל תהליך השלום.

אליעזר זנדברג: אולי דעתי קצת שונה מזו של חברת הכנסת ענת מאור, אבל אני לא יודע, אני מסתכל מסביב, אין בדיוק תהליך שלום בזמן האחרון.

אליעזר זנדברג: יש כאן תהליך של טרור ואלימות ואינתיפאדה, אבל אהוד ברק ממשיך למכור את הבוחרים שלו, ממשיך להונות את הבוחרים שלו, ומכאן, אדוני היושב-ראש, מסקנתי היא, שהסיבה היחידה שבשבילה הוא מבצע הלאה את תרגילי ההונאה והתרמית היא ניסיון להמשיך לשבת על כיסא ראש הממשלה.

שמואל הלפרט: תודה.

אליעזר זנדברג: אין כאן עניין של תהליך שלום, אין כאן עניין של תהליך חברתי, יש כאן עניין של לשמור על הכיסא ועל הכיסא בלבד.

אליעזר זנדברג: כך פועל אהוד ברק, ולכן אנחנו סבורים – –

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת זנדברג.

אליעזר זנדברג: – – שאין מקום לתת בו אמון.

אליעזר זנדברג: אנחנו קוראים לחברי הכנסת להצטרף להצעת האי-אמון שהגשנו.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אורי סביר, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי.

שמואל הלפרט: בבקשה, חבר הכנסת סביר, חמש דקות.

אורי סביר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת דומה היום לבית של שנאה.

אורי סביר: המון שנאה.

אורי סביר: לחברים הערבים אני רוצה לומר באשר ל-13 האזרחים שנהרגו בהפגנות, שזה נושא שצריך לזעזע את כולנו.

אורי סביר: אני לא מבין את הממשלה, מדוע היא לא מסכימה להקים ועדת חקירה ממלכתית, כי אם הכול בסדר, הכול היה בסדר כביכול, מה שקשה לתאר – אז הוועדה תבדוק.

אורי סביר: ואם יש להסיק מסקנות – אז הוועדה תגיע למסקנות.

אורי סביר: כל הפלפוליסטיקה בין ועדת בדיקה וועדת חקירה משאירה טעם לא טוב.

אורי סביר: אני אומר לכם גם, שיש לי אפילו אמפתיה לאמירה שלכם שיש כאן גזענות, לצערי הרב, לפעמים מוסווית יותר, לפעמים מוסווית פחות.

אורי סביר: כשאני שומע את חבר הכנסת ליברמן אומר, שמי שבא ממפלגה קומוניסטית ערבית יודע שבמקום אחר על דבריו היו מעמידים אותו אל הקיר ויורים בו – – –

מרינה סולודקין: אבל זה ממש יכול לקרות.

אורי סביר: – – – יכול להיות שזה החזון שלו.

אורי סביר: יש דברים שנאמרים פה, שלא נשקר לעצמנו, שלא היו אומרים לולא היה מדובר בחברי כנסת ערבים.

אורי סביר: זה התחיל – – –

קריאה: – – –

אורי סביר: תסלח לי.

אורי סביר: זה התחיל במשאל העם המיוחס שכבר רבין המנוח קרא לו: גזעני.

אורי סביר: ודיבר כאן דני נוה על מדינה יהודית – כן מדינה יהודית ודמוקרטית, אבל זה קודם כול בא לידי ביטוי ביכולת שלנו להקים מדינה וגם לדעת לחיות בדו-קיום עם מיעוט.

אורי סביר: אני אומר גם לכם, תתווכחו, תעמדו על הזכויות; יש פערים חברתיים איומים.

אורי סביר: אל תקראו לאלימות, אל תיתנו רושם של לגיטימציה לאלימות.

אורי סביר: אתם תקשו על מיטב החברים שלכם להגן על עניינים צודקים, וגם מכם מופצת שנאה וגם מכם מופצת גזענות.

אורי סביר: אנחנו חייבים לחיות יחד בארץ הזאת, לא יעזור שום דבר לא לכם ולא לנו.

אורי סביר: אני אומר לקואליציית ש"ש – שרנסקי–שינוי, שרנסקי – אני מבין.

אורי סביר: הוא נגד תהליך השלום – – –

ראובן ריבלין: איך בשביל השלום?

ראובן ריבלין: אנחנו לא מקריבים הכול בשביל השלום, חבר הכנסת סביר?

אורי סביר: רובי, אני לא אומר.

אורי סביר: עליך אני יודע.

ראובן ריבלין: לא, אני מבין.

ראובן ריבלין: אני לא מבין אותך; אתה שואל שאלה.

ראובן ריבלין: תשמע – –

אורי סביר: רובי, רובי – – –

ראובן ריבלין: – – כל הסופרים בארץ מגויסים לעניין הזה.

ראובן ריבלין: מה אתה דואג?

ראובן ריבלין: כל הסופרים בארץ כולם קמו.

ראובן ריבלין: אין סופר בארץ שלא מסביר איזה טומאה יש בימין שמצביע בעד חוק משפחות ברוכות ילדים, ולא מבינים שבשביל השלום אפשר להצביע בעד חוק משפחות ברוכות ילדים.

אורי סביר: אני לא האשמתי אותך שאתה נגד השלום, ואני לא יודע למה אתה אומר את מה שאתה אומר – – –

ראובן ריבלין: לא, לא, תשמע – – – באמת פלא גדול על טומי לפיד שהוא דבק בעמדותיו כאשר על השלום – הוא צריך לוותר על הכול בשביל השלום.

אורי סביר: אתה רוצה לעלות לכאן, רובי, או שאתה מרשה לי לדבר?

ראובן ריבלין: שמעת בשקיקה – – –

אורי סביר: אני רוצה לומר, כבוד היושב-ראש, לאחר שתוסיף לי דקה, כי כל חצי דקה של רובי ריבלין שווה לדקה שלמה, שטומי לפיד היה מוכן ללכת עם ש"ס בתנאי שגם אריק שרון ישב שם.

אורי סביר: זה בסדר.

אורי סביר: מה שינוי צריכה את אריק?

אורי סביר: אז ש"ס בסדר?

אורי סביר: אני אגיד משהו מעבר לגופו של עניין, רובי ריבלין.

אורי סביר: אני נגד מה שטומי לפיד אומר כי גם הוא מפיץ שנאה, ואני חולק על ש"ס בהרבה מאוד עמדות, אבל השנאה שמופצת משינוי בהתקפה שלוחת רסן על מחנה שלם שאני לא מזדהה אתו אבל מחנה שלם לגיטימי, שמייצג בעיה לגיטימית חברתית במדינה הזאת, אין לה מקום.

אורי סביר: היה לי יותר קל להגיד מלה חיובית על חברי בש"ס עד ששמעתי את חבר הכנסת נסים דהן אומר פה, שיש יהודים טובים ויהודים לשעבר.

אורי סביר: זו גזענות לשמה גם כן.

אורי סביר: את זה שמענו אולי במשטרים אחרים.

ראובן ריבלין: זו בורות.

אורי סביר: זו לא בורות.

ראובן ריבלין: זו בורות מצד נסים דהן.

ראובן ריבלין: יהודי הוא תמיד יהודי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ריבלין, אנא תאפשר לחבר הכנסת סביר לסיים את דבריו.

אורי סביר: רובי, כשפעם אחת אתה מסכים אתי אתה יכול להודות בכך.

אורי סביר: אבל אלה לא נושאים קלילים.

אורי סביר: אני אישית מתנגד למהפכה האזרחית.

אורי סביר: אני אומר את זה כאן בכנות ובפתיחות.

אורי סביר: אני חושב שהדברים צריכים לבוא בהידברות.

אורי סביר: אני בעד חוקה, אבל אני לא מאמין שאפשר לכפות נושאים כל כך רגישים ולבוא יום אחד ולהגיד: נישואים אזרחיים; אף שאני אישית לא נגד.

אורי סביר: זה לא ילך.

אורי סביר: אנחנו מתפוצצים פה לרסיסים ואנחנו מפיצים פה שנאה אחד נגד השני.

אורי סביר: מהפכה אזרחית קודם כול לנושאים החברתיים.

אורי סביר: את 4 המיליארדים האלה, אני רוצה לדעת, הממשלה היתה נותנת בלי המהומות?

נחום לנגנטל: אל תדאג, לא ייתנו את זה עם המהומות.

אורי סביר: אני מאוד דואג, ואני לא אומר את זה מתוך ביקורת.

אורי סביר: אני מזהיר את עצמנו כאן, בבית השנאה הזה, יגאל עמיר אמר היום שהוא לא מתחרט על מעשיו.

אורי סביר: השנאה שמופצת מכאן בין ימין לשמאל, בין דתיים לחילונים, בין יהודים לערבים, היגאל-עמירים העתידיים מקשיבים לנו.

אורי סביר: היגאל-עמירים העתידיים מקשיבים לשנאה הזאת, ויש אנשים שייקחו ברצינות את מה שנאמר כאן בגזענות, בשנאה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת סביר, אני מבקש לסיים.

אורי סביר: בשבוע הזה, שבו מלאו חמש שנים לרצח רבין, היינו צריכים לעשות כולנו מאמץ שונה בהתייחסות לסוגיה של ערביי ישראל, בהתייחסות לסוגיית דת ומדינה ואפילו בהתייחסות לסוגיית השלום.

אורי סביר: בשבילי זה יום עצוב כשאני שומע את מה שאני שומע, ואני מביע רק את דעתי הצנועה, של סיעה צנועה עוד יותר, שמבקשת להסיר מסדר-היום הצעת אי-אמון בלתי רלוונטית.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יגאל ביבי, ואחריו – חבר הכנסת הרב אברהם רביץ.

שמואל הלפרט: בבקשה, חבר הכנסת ביבי, חמש דקות.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, המפד"ל תתנגד להצעת האי-אמון של המפלגות הערביות לא מכיוון שאנחנו תומכים בממשלה, אלא מתוך מחאה חמורה על התנהגות חברי הכנסת הערבים.

יגאל ביבי: זה שנים אני מכהן כאן בכנסת.

יגאל ביבי: היו כאן ויכוחים, היו כאן מריבות, היו כאן אפילו קללות, אבל בשנה וחצי האחרונה אני חושב שחברי הכנסת הערבים נמצאים בעיצומה של תחרות זה בזה מי יותר קיצוני, מי יגיב במשפטים חריפים יותר, ואני לא חושב שבתולדות כנסת ישראל היה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בתחרות של שלום ושל שוויון ושל אחווה, רחוק מהסתה.

יגאל ביבי: הנושאים האלה היו כל הזמן – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק הערבים אשמים.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דהאמשה, נא לא להפריע.

יגאל ביבי: אני לא זוכר שמאז קום המדינה, בקדנציה אחת, בתוך שנה וחצי, ארבעה חברי כנסת נחקרים במשטרה על הסתה ועל ביטויים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה שנה וחצי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בתוך חודש, בתוך כמה שעות.

יגאל ביבי: אתה טועה.

יגאל ביבי: אתה לא יודע שחבר הכנסת לשעבר סלים לא רק שהוא נחקר, כבר הוגש נגדו כתב אישום.

יגאל ביבי: לכן אני חושב שאתם עושים טעות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

יגאל ביבי: אי-אפשר לדבר בבית הזה?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש ממך לא להפריע.

יגאל ביבי: חבר הכנסת דהאמשה, שו האדא?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

יגאל ביבי: תערפ ביל ערביכ כלאם אל-אסא מא בנתסא, פי הונא כת'יר כלאם מר – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – טבריה – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ביבי, נא המשך את דבריך.

יגאל ביבי: תן לנו לדבר, ברכה מבין ערבית.

שמואל הלפרט: החלטת להמשיך את הנאום בערבית?

יגאל ביבי: הוא לא נותן לדבר.

שמואל הלפרט: בערבית או בעברית?

יגאל ביבי: בעברית הוא לא מבין, אז אדבר אתו בערבית, אולי יבין וייתן לי לדבר.

יגאל ביבי: אתם גורמים נזק עצום לאוכלוסייה הערבית.

יגאל ביבי: אני מסתובב בכפרים, אני בקשר הדוק, אני דובר את השפה.

יגאל ביבי: התחילו להשתלב כאן בארץ.

יגאל ביבי: האזרחים הערבים מרגישים כאזרחים.

יגאל ביבי: מה שאתם עשיתם כאן בהסתה, עשיתם נזק עצום, ועל זה אני כואב לא פחות.

יגאל ביבי: אני חושב שאתם הורסים את הדמוקרטיה.

יגאל ביבי: כל מיעוט צריך לדעת דבר אחד: שאם אין דמוקרטיה – וגם אני כיהודי דתי בעד משטר דמוקרטי, כדי לשמור על הזכויות שלי – ואם ייהרס המשטר הדמוקרטי, דבר שאתם עושים, והאנרכיה שאתם עושים, זה רע לכל קבוצה שרוצה לשמור על העקרונות שלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי יהרוס את הדמוקרטיה?

יגאל ביבי: אולי תצדיק גם את הדבר שאני אגיד עכשיו?

יגאל ביבי: היום בוועדת הכנסת שואלים חבר הכנסת אורלב ועוד כמה חברי כנסת את חבר הכנסת ברכה האם מותר לרצוח מתנחלים, והוא לא עונה.

יגאל ביבי: זאת אומרת, שתיקה כהודאה, מותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא ענה בשאלה.

יגאל ביבי: שואלים אותו עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.

יגאל ביבי: הוא שאל אם מותר לרצוח ילדים, אז כולם אמרו "לא".

יגאל ביבי: חבר כנסת במדינת ישראל, שואלים אותו אם מותר לרצוח מתיישבים שהלכו ברשות המדינה, והוא אומר "כן".

תמר גוז'נסקי: הוא לא אמר.

יגאל ביבי: זה שהוא לא אמר "לא", זה ברור כן.

יגאל ביבי: אני יודע ערבית, והסבתא שלי לימדה אותי שלא ג'וואב – ג'וואב.

יגאל ביבי: אתה יודע את הביטוי הזה: חוסר תשובה – תשובה.

יגאל ביבי: אתה לא חושב שהפתגם הזה נכון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת הסתה.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת ביבי, אתה חבר כנסת ותיק, אתה זוכר שהיה רצח של תלמיד הישיבה גרוס, זה היה מזמן, כבר לא היום, ואנחנו הוצאנו הודעת גינוי חד-משמעית.

תמר גוז'נסקי: אז אל תכניס דברים לפיו של ברכה.

יגאל ביבי: אני מתגעגע לימים ההם, אבל ההתנהגות שלכם בחודשים האחרונים היא לא אותו דבר.

אברהם הירשזון: זה לא ברכה.

תמר גוז'נסקי: זו אותה מפלגה.

אברהם הירשזון: זה לא ברכה, זה מה שברגותי מכתיב לו.

זאב בוים: אנחנו רואים את הראשים פה, זה אותו ראש.

מיכאל קליינר: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת קליינר, אני מבקש לא להפריע.

מיכאל קליינר: מדבר על נהרות של דם, וברכה מוחא כפיים לברגותי.

יגאל ביבי: שמעתי כאן שזה מחאה, כך מקובל בעולם.

יגאל ביבי: רבותי, זו לא מחאה אלא ערעור על המדינה כמדינה יהודית, והדבר הזה מתבטא בדרישה שלכם ובעזרה שלכם, של כמה חברים בבית הזה, שהמדינה לא תהיה מדינה יהודית ודמוקרטית כמו שחוקי-היסוד אומרים.

יגאל ביבי: הדרישה שלכם שכוחות הביטחון לא ייכנסו ליישובים הערביים, מה זאת אומרת?

יגאל ביבי: מדינה בתוך מדינה?

יגאל ביבי: שיתוף הפעולה שלכם בדברים הלא-טובים, לא בנושאי תרבות, עם הפלסטינים – אני חושב שבשום מדינה לא היו מגיבים כמו שמגיבים כאן על זריקת בקבוקי תבערה וירי על נוסעים ועל חיילים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

חוסניה ג'בארה: – – –

מוחמד כנעאן: – – –

יגאל ביבי: אני מוכרח לומר כמה משפטים על הצעת האי-אמון השנייה, על המהפכה החילונית.

מוחמד כנעאן: – – –

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אני מבקש לא להפריע.

שמואל הלפרט: אתם לא יכולים להפריע כל הזמן.

יגאל ביבי: כמה מלים על המהפכה החילונית.

יגאל ביבי: אני מאוד חרד מהמלחמה שהכריזו בתוך העם היהודי.

יגאל ביבי: רק זה חסר לנו עכשיו, מאבק תרבותי, מאבק על עקרונות, במקום לשוחח ולדבר.

יגאל ביבי: אהוד ברק רצה למצוא חן בעיני האזרחים שלנו, היהודים שבאו מרוסיה, וראיתי כאן את התגובות של שרנסקי ושל אחרים, איך הם לא מאמינים לו; איך הוא בעיתונות הרוסית אומר משהו ובעיתונות האחרת אומר משהו ולש"ס הוא אומר משהו.

יגאל ביבי: העולים החדשים הם חכמים, הם מבינים, ולא ימכרו להם את הלוקשים.

יגאל ביבי: אם הוא היה רוצה לעזור לעולים החדשים, הוא היה צריך להקציב כסף לגיור, היה צריך לעודד את זה.

יגאל ביבי: אני חושב שהאזרחים שבאו לארץ ראויים לסל תרבות יהודית, שיכשיר אותם, ואפשר לגייר ואפשר להקל בגיור, ויש לנו אולפני גיור ואנחנו עובדים על זה, אבל אין תקציבים לזה; אז שייתן מיליונים לנושא הזה ויפתור את הבעיה.

יגאל ביבי: במקום לפתור את הבעיה, הוא מחריף את הבעיה.

יגאל ביבי: מפחיד אותי מאוד חוסר היציבות של ראש הממשלה, ואני רוצה לומר לכם, גם חברי הכנסת הערבים, יש לו שתי אופציות.

יגאל ביבי: הוא רוצה הסכם שלום, לכן הוא מתאפק עכשיו.

יגאל ביבי: אנחנו כל הזמן אומרים שהוא מתאפק יותר מדי.

יגאל ביבי: בשבוע הבא נראה את אהוד ברק האחר, שלא עושה הסכם שלום, אלא רוצה להיראות אהוד ברק הביטחוני.

יגאל ביבי: אני פוחד מהקיצוניות.

יגאל ביבי: אני בעד יציבות, אני בעד שיקול דעת, אני בעד שמלה של נבחר ציבור תהיה מלה.

יגאל ביבי: אני מאוד חושש מאהוד ברק של השבוע הבא, כאשר הוא לא יגיע להסכם שלום.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת הרב אברהם רביץ.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, לפני שבועות מספר נפל דבר בישראל, ואל לנו לזלזל בדבר הזה שנפל, ובסופו של דבר אני מקווה שבאמת גם ייפול.

אברהם רביץ: ראש הממשלה הכריז משום-מה – אני מאוד מקווה שזה היה משיקולי בחירות, כולנו חשבנו אז כך, זה הרע במיעוטו – על מה שאנחנו קוראים לו "המהפכה החילונית".

אברהם רביץ: לזכותו אולי ייאמר שזה היה משיקולי בחירות באותו זמן.

אברהם רביץ: מאחר שראש הממשלה הכריז על כך, והדבר הוכרז בישיבת הממשלה, הדבר הזה מחלחל וחלחל לשדרות העם.

אברהם רביץ: התעמקתי וקראתי את פרטי אותה מהפכה.

אברהם רביץ: אינני חושש כל כך מהפרטים שנלוו אל הכרזת המהפכה כמו מהכרזת המהפכה עצמה.

אברהם רביץ: יש הרבה בעיות שצריך לתת עליהן את הדעת, במיוחד הבעיה הכואבת ביותר, והיא הבעיה שנוצרה עם עלייה של מאות אלפי בני-אדם מברית-המועצות לשעבר, שאינם יהודים, והם עלו במסגרת חוק השבות, רובם, לא כולם.

אברהם רביץ: הדבר הזה, כמובן, הביא ומביא לבעיות יומיומיות, אנושיות, ואף אחד מאתנו פה לא תכנן שנעמוד בפני תופעה כזאת.

אברהם רביץ: על העניין הזה צריך לתת את הדעת, צריך לשבת יחד ולמצוא לדבר הזה פתרון.

אברהם רביץ: יש עוד בעיות שצריך למצוא להן פתרון, בעיות פנים-ישראליות, אבל לבוא ולהכריז הכרזה כזאת, שבאה לשנות את דמותה של המדינה, את מהותה של המדינה, את מטרתה של המדינה, ולשנות את הזהות שהיא כל כך רופפת בין כה וכה של החברה בישראל כחברה יהודית, ובהכרזה אחת כזאת, שיש לה ממד של מסר חינוכי, אם תרצו, תרבותי אחר, אשר באה ואומרת 50 שנה לאחר הקמת המדינה, שהנה אנחנו הולכים להיות מדינה אחרת?

אברהם רביץ: אני יודע שראש הממשלה חזר בו מהססמה או מהצורה והתחיל לקרוא לנפל הזה בשמות משמות שונים ומשונים, אבל מה שמתה

אברהם רביץ: לך ומה שנקבע על-ידי אותה הכרזה, שיש כאן רצון, מחשבה, לשנות את עצם המהות של המדינה ושל תרבותה.

אברהם רביץ: בעניין הזה לא צריך להיות ויכוח בינינו לבין ישראל בעלייה.

אברהם רביץ: היהודים שעלו במסגרת ישראל בעלייה, ואפילו אלה שלא יהודים, עלו למדינה יהודית, והם לא באו לחפש כאן

אברהם רביץ: משהו אחר; הם באו לחיות בתוך מדינה יהודית.

אברהם רביץ: מובן שאני רואה את צורתה של המדינה היהודית בצורה אחרת, יותר עמוקה, יותר מחייבת, מאשר אנשים שלא הורגלו ולא חונכו על ברכי התורה, אבל יש לכולנו מכנה משותף, והמכנה המשותף הוא שאנחנו רוצים להיות בתוך מדינה יהודית עם איזו משמעות שיש לעניין הזה.

אברהם רביץ: דרך אגב, יושבים כאן גם חברי כנסת ערבים.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לכם, ואני אומר את זה כרב, אף שאני לא אוהב להשתמש בזה, שמדינה יהודית מזכה את כל תושביה הלא-יהודים באותן זכויות, בזכויות המלאות.

אברהם רביץ: אם אתם תמצאו בתורה שלנו כמה פעמים מוזכר שם – ואהבת את הגר, את הזר, את המיעוט; אנחנו מצווים על כך מאז יצאנו ממצרים.

אברהם רביץ: אני חוזר ואומר: כל זה נובע מתפיסת העולם הבסיסית, שאכן העם הנרדף והמסכן הזה בא לארצו אחרי כל כך הרבה שנים של ציפייה, של כיסופים, כדי להקים כאן את ביתו.

אברהם רביץ: לבוא ובמחי יד, במין חשבון מניפולטיבי כזה של פוליטיקה קטנה, לומר: אנחנו נהיה משהו אחר, משהו ליברלי, מתקדם, מה שלא יהיה – לפי עניות דעתי, למדינה כזאת אין זכות קיום.

אברהם רביץ: בתוך המרחב השמי הגדול הזה, לא ייתכן שנוכל להחזיק כאן מעמד בכלל אם לא נגדיר את עצמנו כמשהו אחר, כמשהו ייחודי לעם היהודי.

אברהם רביץ: קראתי פעם ריאיון עם גברתי השרה בעיתונות, הבנתי בין השורות שאפילו את חושבת כך.

אברהם רביץ: מותר לי לטעון כך?

יולי תמיר: עם חלק מהדברים אני מסכימה.

אברהם רביץ: אני לא מדבר על הפרטים; על הפרטים צריך לדבר אם יש בעיות, אפילו על משרד הדתות אפשר לדבר – זה לא דבר מקודש שיהיה משרד נפרד, צריך למצוא דרכים איך לשפר.

אברהם רביץ: אבל לבוא ולהכריז שאנחנו רוצים להיות משהו אחר – מה אנחנו עושים כאן?

אברהם רביץ: אני לא מדבר על שינוי, המזון שלה הוא לשנוא את הדתיים, לרדוף את הדתיים – מזה הם חיים, כך הם עלו.

אברהם רביץ: הם קיבלו שישה מנדטים, זה דבר מפחיד, זה דבר נורא ש-160,000 בני-אדם בישראל הצביעו עבור דבר כזה שכל כולו שנאה.

אברהם רביץ: אבל אתם – ישראל בעלייה – אתם עושים "שירקעס" אתם, אתם עושים אתם שותפות?

אברהם רביץ: על מה?

אברהם רביץ: יש בעיות?

אברהם רביץ: אתם יודעים שאנחנו יכולים לדבר ורוצים לדבר יחד ולמצוא פתרונות, וזה יארך זמן, וזה לא ביום אחד, זה קשה.

נתן שרנסקי: על זה אנחנו מדברים – – –

אברהם רביץ: בסדר, אבל לא על זה עושים שותפות עם שינוי כדי לעשות הצבעת אי-אמון על כך שסוף כל סוף מר ברק ביטל את העניין הזה, או עומד לבטל.

נתן שרנסקי: – – – עד שיהיה לו הסכם.

נתן שרנסקי: אחר כך – – –

אברהם רביץ: אז בסדר, אז אחר כך.

אברהם רביץ: אלוקים גדול.

אברהם רביץ: אתם חושבים באמת – – –

נתן שרנסקי: – – –

אברהם רביץ: – – – יש לנו הבטחה מבורא עולם, שלא תישכח מפי זרעו ומפי זרע זרעו עד עולם, התורה לא תישכח.

אברהם רביץ: זה לא יעזור – לא לברקים ולא לרעמים.

אברהם רביץ: תרשו לי משפט אחד, אדוני היושב-ראש:

אברהם רביץ: אני הולך כבר כמה ימים ומצר.

אברהם רביץ: דיבר כאן

אברהם רביץ: קודם חבר הכנסת אורי סביר על השנאה הרוחשת מכל עבר פה, ואני נזכר בפסוק, אני מקווה שאני מצטט אותו נכון: טובה פת חרבה ואהבה בה – –

שמואל הלפרט: שלווה בה.

אברהם רביץ: – – מבית מלא זבחי ריב.

אברהם רביץ: היתה הצעת חוק לפני כמה ימים, שבמקרה אתה, אדוני היושב-ראש, היית היוזם שלה, הצעת חוק שבקריאה טרומית הצביעו עבורה חברי כנסת ממפלגת העבודה, הם העבירו את הצעת החוק הזאת – זה היה בכנסת הקודמת.

אברהם רביץ: ואני מבין שיכולה להיות התנגדות לכך.

אברהם רביץ: יכולים אנשים לבוא ולומר שצריכים לחלק את קצבאות הילדים בדרך אחרת – גם ראשון, גם שני – אבל קם שר האוצר, ואני שמעתי את זה, הזדעז

אברהם רביץ: עתי – והוא איש תרבות, איש נחמד – אבל ברדיו, כדי לתקוף את ההצעה הזאת, הוא קורא לה הצעה מושחתת, את זה אני עוד גם יכול לסבול, אבל לבוא ולומר, שבגלל – –

חיים כץ: – – –

אברהם רביץ: – – הילדים האלה שיקבלו מזון, אין ביטחון, אין קסדות לשוטרים – הרי זה בדיוק מה שאמרו במדינות שחורות ומסוימות כאשר רצו להאשים את היהודי.

אברהם רביץ: נורא ואיום.

אברהם רביץ: מין שנאה כזאת – להשפריץ לכל עבר.

אברהם רביץ: אני יודע שגלשתי קצת מהנושא, אבל אני חשבתי שחובת המחאה חשובה בעניין הזה.

אברהם רביץ: יש רבים שהם נגד החוק הזה – אפילו כאלה שהצביעו בעדו – – –

ראובן ריבלין: יש להניח.

אברהם רביץ: יש להניח.

אברהם רביץ: אבל כך להאשים?

אברהם רביץ: אם יהיה איזה כשל ביטחוני, אז את מי יאשימו?

אברהם רביץ: – את הרב הלפרט המסכן, שהוא גרם לכשל הביטחוני, חס וחלילה.

אברהם רביץ: למי הם מספרים?

אברהם רביץ: ובכן, אדוני היושב-ראש, אני באמת מציע שנאמת את זה ונאמץ לעצמנו: טובה פת חרבה ואהבה בה – –

שמואל הלפרט: שלווה בה.

אברהם רביץ: – – מבית מלא זבחי ריב.

אברהם רביץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יישר כוח.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת הרב רביץ.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אני אתחיל בפסוק מהקוראן.

מוחמד כנעאן: (נושא דברים בערבית; להלן תרגומם לעברית: אל תחשבו את אלה שנפלו למען אללה כמתים, אלא הם חיים, ואללה הוא המקיים את מחייתם, אמר אללה.

מוחמד כנעאן: ) אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הקשבתי למרבית הדוברים עד עכשיו.

מוחמד כנעאן: לא הפריע לי שחברים דיברו דברים שאני לא מסכים אתם.

מוחמד כנעאן: הפריע לי שחברים אמרו כאן שקרים והסיתו, וממשיכים בגל ההסתה.

מוחמד כנעאן: ומי שהפריע לי עוד יותר – אותו שר, שאני ציפיתי שהוא ישמע עד הסוף, אבל כך הוא התחמק בתשובותיו והתחמק מאחריותו הספציפית והמלאה על רצח 13 צעירים ערבים בצפון ובמשולש.

מוחמד כנעאן: רציתי לשמוע את השר שלמה בן-עמי, את הפרופסור שלמה בן-עמי, מה הוא רוצה להגיד למשפחתו של ראמי חאתם ע'רה מג'ת – בן 21, לעמאד פרג' אל-ע'נאים מסח'נין – בן 23, למוחמד אחמד ג'בארין מאום-אל-פחם – בן 24, לווליד עבד אל-מונעם אבו-סאלח מסח'נין – בן 23, לאחמד אבראהים סיאם ממועאויה – בן 19, לווסאם חמדאן יזבק מנצרת – בן 26, לעומר מוחמד עכאווי מנצרת – בן 42, לאיאד סובחי לוובנה מנצרת – בן 26, לעלא ח'אלד נסאר מעראבה – בן 18, לאסיל חסן עאסלה מעראבה – בן 18, לראמז עבאס בושנאק מכפר-מנדא – בן 28, למוחמד ע'אלב חמאיסי מכפר-כנא – בן 19, למוסלח אבו-ג'ואד מדיר-אל-באלח, שנהרג באום-אל-פחם – בן 17.

נסים זאב: אולי תקרא גם את שמות 17 ההרוגים היהודים שנרצחו – – –

מוחמד כנעאן: אני מציע לך שתשתוק כרגע.

מוחמד כנעאן: כשאני מדבר על נרצחים, תשתוק.

נסים זאב: – – – אני מציע לך שתקרא את שמות – –

מוחמד כנעאן: כשאני מדבר על נרצחים, תשתוק.

נסים זאב: – – האזרחים היהודים – – –

מוחמד כנעאן: שיהיה לך מצפון, מצפון.

מוחמד כנעאן: גזען שכמוך.

נסים זאב: אני מציע שתקרא את שמות האזרחים היהודים שנרצחו בדם קר.

מוחמד כנעאן: תשתוק, תכבד את הנרצחים.

מוחמד כנעאן: תכבד את הנרצחים לפחות – – –

קריאה: – – –

מוחמד כנעאן: – – – זו התורה שמדבר עליה הרב רביץ, כן?

מוחמד כנעאן: או שאתה מאמין בתורה אחרת.

נסים זאב: תקרא את השמות של האזרחים, אני מציע לך.

מוחמד כנעאן: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, נא להמשיך.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוברים תקופה קשה מאוד, אזרחי המדינה, ערבים ויהודים כאחד, והאחריות מוטלת על כולנו כאחד.

מוחמד כנעאן: אבל, האחריות בהרגעת הרוחות, האחריות הספציפית להרג 13 אזרחים ערבים אזרחי המדינה, היא מוטלת אך ורק על ממשלתו של אהוד ברק, על ממשלתו ועל משטרתו של שלמה בן-עמי; לא על האוכלוסייה הערבית ולא על חברי הכנסת הערבים ולא על ועדת המעקב, שבאומץ לב, באחריות, בניגוד לעמדת האוכלוסייה הערבית, קיבלה החלטה אמיצה להפסיק את השביתה ולדבר עם הממשלה, אבל מצד אחד דיברה עם אהוד ברק ועם שלמה בן-עמי, ומצד שני ירו באזרחים שלנו.

מוחמד כנעאן: באותו ערב שישבו עם ברק, נהרג צעיר בכפר-מנדא, ואז יושב-ראש ועדת המעקב מוחמד זיידאן התקבל שם בקריאות גנאי על זה שהוא ישב עם ברק ובאותו יום נהרג אזרח שלו.

מוחמד כנעאן: זו היתה התשובה של בן-עמי.

מוחמד כנעאן: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה רק לשמוע מאחד מכם: למה במקרה, או לא במקרה, כל ההרוגים – גברתי השרה – ממחוז אחד, מחוזו של אליק רון?

מוחמד כנעאן: לא במקרה – לא היה במשולש, לא היה בדרום.

זאב בוים: בוקר טוב אליהו.

אברהם הירשזון: אתה מסית, אתה מסית נגד קצין משטרה.

האשם מחאמיד: – – –

חוסניה ג'בארה: – – –

קריאות: – – –

מוחמד כנעאן: אני לא מסית נגד אדם שאחראי לרצח של 13 אזרחים חפים מפשע.

קריאות: – – –

מוחמד כנעאן: אתה מגבה אדם שהיה אחראי – – –

זאב בוים: אדם שהיה אחראי לביטחון ולסדר.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, זמנך תם.

מוחמד כנעאן: – – – אדם שהיה אחראי לרציחתם של 13 אזרחים חפים מפשע – –

חוסניה ג'בארה: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, זמנך תם.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

מוחמד כנעאן: – – בגליל ובמשולש.

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת כנעאן.

נסים זאב: – – –

זאב בוים: – – –

מוחמד כנעאן: אני לא גמרתי את הנאום.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

שמואל הלפרט: כבר הוספתי לך שתי דקות.

מוחמד כנעאן: עם על הכבוד, לא גמרתי, אדוני.

זאב בוים: מה החלק שלך בכל המהומות – ושל החברים שלך?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, משפט אחד לסיום.

קריאות: – – –

מוחמד כנעאן: לכן אני אומר:

מוחמד כנעאן: התשובה שציפיתי מממשלתו של אהוד ברק, שתוקם ועדת חקירה ממלכתית.

מוחמד כנעאן: אם אין לממשלה מה להסתיר, אם אין לממשלה מה שיפחיד אותה – היתה צריכה באומץ לב להקים ועדת חקירה ממלכתית.

שמואל הלפרט: תודה.

האשם מחאמיד: היא תהיה – – –

מוחמד כנעאן: ולכל אלה שמדברים על הפגנות המגזר הערבי – איפה הייתם כשהיו הפגנות הסטודנטים?

מוחמד כנעאן: סגרו רחובות, דחפו שוטרים – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת כנעאן.

מוחמד כנעאן: – – סגרו צמתים, מה לא היה?

זאב בוים: אתה מתכוון לסטודנטים הערבים, באוניברסיטאות?

זאב בוים: – – –

מוחמד כנעאן: הסטודנטים היהודים ובכלל, לרבות ערבים – – –

זאב בוים: – – – הערבים בחיפה, בירושלים – – –

מוחמד כנעאן: – – – הפגנות בכביש בר-אילן – –

זאב בוים: – – – אנחנו זוכרים מה הם עשו – – –

מוחמד כנעאן: – – הפגנת "זו ארצנו", שסגרו כביש ראשי במדינת ישראל – –

חוסניה ג'בארה: – – –

האשם מחאמיד: – – – בכביש בר-אילן – – –

מוחמד כנעאן: – – איפה היתה הממשלה?

מוחמד כנעאן: סגרה את התיקים נגד כל אותם משתתפים בהפגנות, אבל היום אותם צבועים, אותם יפי נפש – –

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת כנעאן.

מוחמד כנעאן: – – על דברים כאלה לא שומעים אותם.

מוחמד כנעאן: שומעים אותם רק מסיתים – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן.

מוחמד כנעאן: – – לא יודעים את האמת, כי אנשים נהרגו מאפס מרחק.

מוחמד כנעאן: בכפר-מנדא מנהל מחלקת החינוך התחנן, אמר לו: תעצור אותו.

מוחמד כנעאן: לא.

מוחמד כנעאן: באנו להרוג.

מוחמד כנעאן: ועל זה שלמה בן-עמי לא רוצה להקים ועדת חקירה.

קריאה: – – –

מוחמד כנעאן: לכן, אני אומר: אם – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אני מאוד מבקש ממך לסיים את דבריך.

מוחמד כנעאן: – – – שיקים ועדת חקירה ממלכתית.

קריאה: – – –

מוחמד כנעאן: זו האחריות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אתה חוזר על המשפט הזה כבר חמש פעמים.

שמואל הלפרט: כולם יודעים את זה.

מוחמד כנעאן: כבוד היושב-ראש, אני קורא מכאן לממשלה ולשרים הנוגעים בדבר לקחת את האחריות ולתת הוראה חד-משמעית לחברות ממשלתיות שעד היום לא נכנסות למגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: אם המצב יימשך בצורה כזאת, בצורה בלתי אחראית, אני חושב שעל ההנהגה הערבית תוטל אחריות להתנהג בצורה אחרת.

מוחמד כנעאן: ההנהגה הערבית נתנה את ההזדמנות לממשלה לקבל את האחריות שלה מתוך אחריות כלפי האזרחים שלנו, כלפי המדינה שאנחנו חיים בה כאזרחים, אבל לא שווים, בלי שוויון ובלי היגיון.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אנחנו קיווינו – – –

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת כנעאן, סיימת את דבריך.

מוחמד כנעאן: בזה אני מסיים.

מוחמד כנעאן: צריך לדעת, לצערי הרב, שבשנת 1956, בזמן מפלגת העבודה, נהרגו אזרחים ערבים – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, אל תתחיל עכשיו עם היסטוריה משנת 1956.

מוחמד כנעאן: בשנת 1976, בזמן מפלגת העבודה, נהרגו אזרחים ערבים.

מוחמד כנעאן: ובשנת 2000 בזמן מפלגת העבודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואחריה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

קריאות: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, סיימת את דבריך מזמן.

שמואל הלפרט: בבקשה, חברת הכנסת סולודקין.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו הפעם הראשונה בארבע שנים בכנסת שסיעת ישראל בעלייה מגישה הצעת אי-אמון בראש הממשלה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם שזה לא הסגנון של ישראל בעלייה להגיש אי-אמון.

מרינה סולודקין: אנחנו מפלגת המרכז הלאומי, ותמיד אנחנו תומכים, גם היום, ברעיון של ממשלת אחדות לאומית, ובימים אלה, בגלל נסיבות ביטחונית, גם בממשלת חירום לאומית.

מרינה סולודקין: אבל בגלל מדיניות הזיגזג של ראש הממשלה, שהופכת בכל יום ליותר ויותר מסוכנת, אנחנו מגישים היום את אי-האמון הראשון בתולדותינו.

מרינה סולודקין: זה לא מקרה שהנושא הראשון של האי-אמון הוא יחסי דת ומדינה וגם אי-קידום רפורמות בתחום דת ומדינה.

מרינה סולודקין: בנושא הזה קיימים חוסר מוסר כללי וצביעות מוחלטת משני הצדדים במפה הפוליטית הישראלית, גם בימין וגם בשמאל.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם, מי יזם את חוק גיוס בחורי הישיבות?

מרינה סולודקין: ראש האופוזיציה אהוד ברק.

מרינה סולודקין: ומי יזם את ועדת-טל וחוק טל?

מרינה סולודקין: גם כן ברק, אבל בתפקיד של ראש הממשלה.

מרינה סולודקין: איך הצביעו בליכוד בנושא של חוק טל?

מרינה סולודקין: הם הצביעו נגד כיוון שהיו באופוזיציה.

מרינה סולודקין: ואיך הצביע הליכוד בעד חוק משפחות ברוכות ילדים?

מרינה סולודקין: ברגע שהבחירות נראו באופק, הם הצביעו בעד.

מרינה סולודקין: אני גם יכולה לומר לכם, שביום רביעי תהיה הצבעה על החוק של יולי אדלשטיין וסיעת ישראל בעלייה בנושא של נישואים אזרחיים, ואנחנו יודעים איך יצביעו בליכוד – חלק בעד וחלק נגד.

מרינה סולודקין: למה?

מרינה סולודקין: מפני שחושבים על הבחירות הבאות ועל הממשלה הבאה, שתהיה ברית גם עם חרדים.

מרינה סולודקין: מבחינת יחסי דת ומדינה ישראל נמצאת כ-100 שנים אחרי המדינות המפותחות.

מרינה סולודקין: אני חושבת שבגלל זה אין טעם לדבר על מהפכות.

מרינה סולודקין: במאה ה-17 היו מהפכות בהולנד, בצרפת, במדינות אירופה, ובמאה ה-20 ברוסיה.

מרינה סולודקין: אז זו לא מהפכה, אנחנו הולכים בדרך המלך שבה צועדות מדינות העולם המערבי.

מרינה סולודקין: התנגדנו מאוד לכל המושג של מהפכה אזרחית, מפני שבאנו מארץ מהפכות.

מרינה סולודקין: אחרי מהפכות יש מלחמות אזרחים, זה מאוד מסוכן.

מרינה סולודקין: אבל רפורמות אפשר לעשות בהסכמה, בדו-שיח וגם בתמיכה של כל הגורמים הבריאים בחברה.

מרינה סולודקין: כאשר הכריז ראש הממשלה ברק, לפני חודשים ספורים, על הרפורמה האזרחית, מייד הרגשנו שלא מדובר במהלך שנובע מרצון לפתור באמת את הבעיות הקשות שקיימות בתחום זה, אלא שבאותו זמן נגמר הרומן של ראש הממשלה עם ש"ס, וצריך היה להתחיל רומן חדש-ישן ברחוב הרוסי.

מרינה סולודקין: אבל המהלך הזה היה פרימיטיבי וזול – אני מדגישה, פרימיטיבי וזול – והציבור שהכי זקוק לרפורמה אזרחית מרגיש דחייה ותיעוב ממהלך שלא התבצע, כמו הרבה הבטחות אחרות.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם, שכמה פעמים איימו על מפלגת ישראל בעלייה וגם על ישראל ביתנו, איימו במהפכה האזרחית של ברק.

מרינה סולודקין: אפילו בכלי התקשורת של רוסיה הופיע ראש הממשלה ואמר שהוא יעשה את המהפכה האזרחית בכל מחיר, למרות הרצונות – שהוא אמר – של שרנסקי וליברמן, ובזה הוא שיקר לא רק לציבור הרוסי, שמגיע ל-150 מיליון איש, אלא גם למיליון איש שנמצאים במדינה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת סולודקין, זמנך תם, נא לסיים.

מרינה סולודקין: חוסר העקביות, הסילוף והזיוף של הממשלה הנוכחית מגיעים לשיא בהסכם האחרון שנחתם עם מפלגת ש"ס, המעניק רשת ביטחון לראש הממשלה.

מרינה סולודקין: בסעיף השלישי בהסכם הזה נאמר: הסטטוס-קוו בנושאי דת ומדינה, לרבות הסטטוס-קוו בנושא גיוס בחורי ישיבות, יישמר.

מרינה סולודקין: במשפט אחד זה נטש ראש הממשלה כשנה של קמפיין אגרסיבי למען גיוס בחורי ישיבות, שהיה גם אחת ההבטחות המרכזיות שלו בבחירות.

מרינה סולודקין: היום הוא מכר את קידום הרפורמה האזרחית רק מפני שאין הוא רוצה ממשלת אחדות.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם, הוא אינו רוצה ממשלת אחדות לאומית שיכולה לפתור גם חלק גדול מהבעיות בנושא דת ומדינה, ובעיקר את בעיות ביטחון המדינה.

מרינה סולודקין: לכן, סיעת ישראל בעלייה תצביע בעד אי-אמון בראש הממשלה.

מרינה סולודקין: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת חיים כץ.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סיעת חד"ש הגישה הצעת אי-אמון בממשלה בשל רצח 13 אזרחים ערבים ובשל הדיכוי הנמשך בשטחים הכבושים וסכנת המלחמה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להצביע על הקשר בין הדברים ועל המסקנות מאותו קשר.

תמר גוז'נסקי: ב-1967, זמן לא רב לאחר המלחמה, אותה מלחמה שאת תוצאותיה הקשות אנחנו משלמים עד היום, אותה מלחמת כיבוש שהביאה כל כך הרבה דם וכל כך הרבה קורבנות מאז ועד היום, באותה שנה ניסה מתנקש להתנקש בחייו של חבר הכנסת דאז מאיר וילנר.

תמר גוז'נסקי: "מה הקשר?", תאמרו, זה הקשר.

תמר גוז'נסקי: היה כיבוש, היתה התנגדות לכיבוש, והיה ניסיון רצח.

תמר גוז'נסקי: בימי מלחמת לבנון, כאשר כל אנשי המצפון, כל שוחרי השלום, הצדק והדמוקרטיה הפגינו בירושלים בתביעה להוציא את הצבא מלבנון, דבר שנעשה, כידוע, באיחור של 18 שנה – נרצח אמיל גרינצוויג, שוחר שלום.

תמר גוז'נסקי: ב-1995, שנתיים אחרי הסכמי אוסלו, נרצח ראש הממשלה יצחק רבין, משום שהוא חתם על הסכמים עם אש"ף, משום שהוא התכוון ברצינות להגיע לפתרון שבו מחזירים שטחים ומקבלים שלום.

תמר גוז'נסקי: וככה מ-1967 עד 1995, היינו עדים לשני מעשי רצח ולניסיון רצח אחד, הכול בקשר הזה שבין כיבוש, המשך הכיבוש, והדמוקרטיה בישראל.

תמר גוז'נסקי: בכל המקרים האלה, הרוצחים, ומי שניסה לרצוח, היו אנשי הימין הקיצוני.

נסים זאב: מלחמת 1967 זו מלחמת כיבוש, תמר?

תמר גוז'נסקי: תן לי להמשיך את דברי, תן לי להמשיך, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: ולכן היום, בשנת 2000, כאשר בפומבי קוראים לרצח חבר כנסת מוחמד ברכה, על דבריו ועמדותיו הפוליטיות, אני מזהירה את הכנסת ואני מזהירה את החברה הישראלית מפעם רביעית של ניסיון רצח.

תמר גוז'נסקי: ושלא תאמרו שהכתובת לא היתה על הקיר.

תמר גוז'נסקי: כל אלה ששותפים היום ל"עליהום" על האוכלוסייה הערבית, שמנסים בצורה נלוזה ומפחידה ומבחילה להגן על רצח של 13 אזרחים בידי שוטרים, אזרחים לא חמושים, אזרחים שנורו גם ממרחק של 300 מטר, אזרחים שנורו בראשם כדי שימותו מייד, וכשאנחנו קושרים את המעשה האנטי-דמוקרטי הזה עם הכיבוש – זה לא מקרה, כי אמיל גרינצוויג נרצח בגלל הכיבוש בלבנון, וראש הממשלה רבין נרצח בגלל הכיבוש הנמשך בשטחים.

תמר גוז'נסקי: ועכשיו, עכשיו, כאשר עומדת בפנינו הבחירה בין שלום צודק, החזרת שטחים – לחזור לתחומי "הקו הירוק", להגיע להסכם שבו מדינת ישראל תחיה בביטחון, עם עתיד, עם הסכמים, עם כל השכנים שלה, וקודם כול עם העם הפלסטיני, כדי שהעם היושב לצדנו יזכה בעצמאות לאומית לראשונה בחייו, אחרי כל כך הרבה עשרות שנים.

תמר גוז'נסקי: אם היום אנחנו לא מבינים מה הקשר בין הדברים – חברה כובשת היא חברה שאוכלת את בניה, היא חברה ששודדת את בניה, שמבזבזת כסף, כן.

תמר גוז'נסקי: הססמה הישנה שלנו, כל כך ישנה: "כסף לשכונות, לא להתנחלויות" – תאמינו לי שהיא לא התיישנה.

תמר גוז'נסקי: כשאומר שר האוצר שאין לו כסף, ואוי ואבוי שיעלו את שכר המינימום, ומה פתאום כסף לילדים בסיכון – כל הדברים האלה מתקשרים, כי יש כסף להרחבת ההתנחלויות, ולכביש עוקף כביש עוקף כביש עוקף.

תמר גוז'נסקי: לכל זה יש כסף.

תמר גוז'נסקי: כשאנחנו, החברה הישראלית, שולחים היום בנים צעירים להגן על ההתנחלויות ולהמשיך בכיבוש – אנחנו עושים פשע.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מעמתים את הילדים שלנו עם הילדים הפלסטינים.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת לכם שזהו פשע נגד הילדים משני עמים.

תמר גוז'נסקי: די, מספיק.

תמר גוז'נסקי: עוד כמה ילדים ישלמו את מחיר הכיבוש והדיכוי וחוסר היכולת של מנהיגים להגיע להחלטות היסטוריות?

תמר גוז'נסקי: אני חולמת על היום שבו יהיה לישראל ראש ממשלה עם חזון היסטורי; לא חזון של ארץ-ישראל השלמה, לא חזון התעתועים הזה, אלא חזון של שתי מדינות, שתי בירות בירושלים, ושלום צודק שיביא לכולנו גם את היכולת להגן על החירויות הדמוקרטיות ועל הדמוקרטיה הישראלית.

זאב בוים: חזון הים הגדול.

תמר גוז'נסקי: בלי שלום גם לא תהיה פה דמוקרטיה.

תמר גוז'נסקי: בלי שוויון גם לא נוכל כולנו, אנחנו, לחיות במדינה מתוקנת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת גוז'נסקי.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת חיים כץ, שלוש דקות.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו צריכים להתחיל להזדרז בסדר-היום.

ראובן ריבלין: כל אחד יאמר את מה שהוא יכול לומר בחמש דקות בשלוש דקות, כי אנחנו יודעים כי קצרה היריעה, וברגע שאין – – – בבקשה, חבר הכנסת כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר קראתי את סדר-היום הייתי מופתע.

חיים כץ: חשבתי שחברי הכנסת מהסיעות הערביות הולכים להגיש הצעת אי-אמון בערפאת.

חיים כץ: ומה אני רואה?

חיים כץ: מציעים הצעת אי-אמון בברק.

חיים כץ: והצעת אי-אמון בערפאת, ששולח את כל הילדים של הפלסטינים לאבדון, שולח אותם לזרוק אבנים; והוא יודע שהם ייהרגו, אבל לא אכפת לו, מה אכפת לו?

חיים כץ: יושבים חברי הכנסת הערבים בכנסת וחוזרים על הריטואל של השבוע שעבר.

חיים כץ: בשבוע שעבר הם הציגו פה את התמונות של 13 ההרוגים, וחבל שהם נהרגו.

חיים כץ: אבל הם לא דיברו על הלינץ'.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים הרג.

חיים כץ: אנחנו לא רוצים הרג במגזר הערבי, אנחנו לא רוצים הרג אצל הפלסטינים, ואנחנו לא רוצים במגזר היהודי, אבל נראה כאילו יש דם ודם.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת כץ, לא הקשבת לנאומים כדי להגיד שלא נאמר שום דבר על הלינץ' – – – לכן אל תאשים האשמות שווא – –

ראובן ריבלין: נא לשבת, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ראובן ריבלין: אדוני רוצה לקרוא קריאות ביניים – ישב.

ראובן ריבלין: אני לא מונע ממנו לקרוא קריאות ביניים, אבל בישיבה.

מוחמד ברכה: – – לא קראתם את הפרוטוקול.

אליעזר כהן: – – – מה הוא נותן לו לדבר?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

חיים כץ: אני חושב שחברי הכנסת הערבים צריכים לקרוא לסבלנות ולסובלנות, להפסיק את זריקת האבנים, כי זריקת האבנים סוגרת להם את המסעדות, וסוגרת להם את המפעלים.

חיים כץ: היהודים לא רוצים לבוא לבידיא ולטייבה ולא רוצים ללכת לשום מקום.

חיים כץ: יש מצוקה כלכלית, ואנחנו לא מחפשים את זה.

חיים כץ: במשך שנה, ואני שומע אתכם בקשב רב, במשך שנה, אתם, בכנסת הזאת, לא נעים לי להגיד "מסיתים" – המלה קשה מדי, אבל אתם זורעים פירוד במקום לנסות ולהשוות או לשים איחוד.

חיים כץ: ואתם יורים בצורה חדה בציבור היהודי, ואתם גורמים לפילוג בין שני העמים שחיים בארץ הזאת.

חיים כץ: ואני אומר לכם מפה: צריך להיות סובלניים.

חיים כץ: ואתם צריכים להביע אי-אמון בערפאת.

חיים כץ: ואתם צריכים לבוא מפה ולקרוא לערפאת: מספיק להשתמש בילדים.

חיים כץ: אם אלה היו הילדים שלו, הוא לא היה שולח אותם.

חיים כץ: אז הוא רוצה לקנות מדינה בדם.

חיים כץ: הוא לא רוצה לקבל מדינה במשא-ומתן.

חיים כץ: הוא רוצה להגיד: קנינו מדינה בדם.

חיים כץ: אבל אתם, מפה, אל תגבו אותו.

חיים כץ: תתנהגו כמו שצריך להתנהג אזרח ישראלי.

חיים כץ: אתם מתפרנסים מכנסת ישראל, ותחשבו אם יכול היה חבר כנסת או חבר פרלמנט סורי לדבר כמו שאתם מדברים פה.

חיים כץ: אם הייתם מדברים כמו שאתם מדברים פה – למחרת הוא היה תלוי – – –

מוחמד כנעאן: תפסיק עם זה – – –

חיים כץ: אני רוצה שמפה – – –

מוחמד כנעאן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, אתה לא שם לב שחבר הכנסת כץ סיים את דבריו?

ראובן ריבלין: אלה דבריו, נגמר לו הזמן.

חיים כץ: חבר הכנסת כנעאן, אני רוצה שמכם, ודווקא מכם, תצא קריאה לאחדות, תצא קריאה לסובלנות, כי אף אחד בבית הזה בכלל לא רוצה הרג, לא של ערבים ולא של יהודים.

חיים כץ: אם תהיה קריאה לסבלנות וקריאה לסובלנות, אז יהיה משא-ומתן ואולי נתחיל במדינה הזאת לחיות בשלום, כמו שאזרחי המדינה ראויים לחיות בשלום.

חיים כץ: ואם תיקחו אותי ברצינות, אז בפעם הבאה תגישו הצעת אי-אמון בערפאת, ואני אתמוך בכם.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת כץ.

ראובן ריבלין: אנחנו תמיד לוקחים אותו ברצינות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול ראיתי בטלוויזיה מחזה מאוד מאוד מפחיד, הייתי אומר, כאשר אני רואה באוניברסיטת ביר-זית את אדון ברגותי, מזכיר ה"תנזים", מדבר על זה שיטביע את מדינת ישראל בנהרות של דם.

מיכאל קליינר: יש במת מכובדים, ועל הבמה הזאת יושב חבר הכנסת של מדינת ישראל, מוחמד ברכה – – –

מוחמד ברכה: אתה משקר.

מיכאל קליינר: כל עם ישראל ראה את זה בטלוויזיה, וכשברגותי מדבר על נהרות של דם, מוחמד ברכה עומד ומוחא כפיים.

מוחמד ברכה: אתה משקר.

מיכאל קליינר: כל עם ישראל ראה את זה אתמול בטלוויזיה.

מוחמד ברכה: לא ראו את זה.

מיכאל קליינר: ראו את זה, ואני מציע לבדוק.

מיכאל קליינר: תביא את הסרט מהטלוויזיה ותראה כאן לעם ישראל.

מיכאל קליינר: ברגותי אמר: נהרות של דם – ברכה מריע לו עם כל הבמה.

מוחמד ברכה: אתה משקר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת ברכה, כל האולם שמע, והפרוטוקול, שאמרת שהוא משקר, והוא סיים בפרשה זו את דבריו.

מיכאל קליינר: הוא לא שמע שאני משקר.

מיכאל קליינר: אני דיברתי אמת ושמעתי שחבר הכנסת ברכה אומר שאני משקר.

ראובן ריבלין: ציטטתי דברים בשם אומרם על מנת לגאול את העולם, ואתה עומד על דעתך.

ראובן ריבלין: נא להמשיך.

ראובן ריבלין: בזה נגמר.

אליעזר כהן: אתה שקרן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כהן, חשבתי שאתה פה על מנת – – –

מיכאל קליינר: כל עם ישראל ראה.

מיכאל קליינר: הסרט קיים.

מוחמד ברכה: – – – כי הוא משקר.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת כהן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, הבנו את העניין.

ראובן ריבלין: בבקשה, אתה ממשיך עכשיו בפרשה חדשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, כשהאזרח הנאמן, כפי שראינו אותו אתמול, מוחמד ברכה, מאשים את משטרת ישראל ברצח – זו ההגדרה שחוזרת כאן – של 13 אזרחים תמימים, עלול מישהו לקבל את הרושם, שמשטרת ישראל רצחה בדם קר אנשים שלווים, שעסקו בעיבוד אדמתם ובטיפול בגפנם ובתאנתם.

מיכאל קליינר: אף אחד לא הגיע לצומת ליידות אבנים, להשליך בקבוקי תבערה ולסכן חיים ולרצוח יהודי תמים תושב ראשון-לציון שנסע מחיפה לתל-אביב ליד ג'סר-א-זרקא.

מיכאל קליינר: ממש י"ג מל"ו הצדיקים.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אם ממשלת ישראל ראויה לאי-אמון על רקע הריגתם של 13 אזרחים אלה, הרי זה משום שאינה נותנת גיבוי הולם למשטרה ולזרועות הביטחון, שעושים את עבודתם נאמנה תוך סיכון חיים.

מיכאל קליינר: ההפגנות שערכו פלסטיני ישראל כדי להמתיק לנו את השנה החדשה לא היו על רקע של אפליה.

מיכאל קליינר: הצגת הפגיעה בנפש ורכוש, סגירת הצירים, יידוי האבנים, בקבוקי התבערה, כמאבק לגיטימי נגד אפליה, בשקר יסודו.

מיכאל קליינר: מדינת ישראל מקנה לערביי ישראל שוויון על-פי חוק.

מיכאל קליינר: אם קיימת אפליה חברתית, אם קבלן יהודי מעדיף להעסיק פועל יהודי או רומני על פני פועל ערבי, זה לא משום שכך הוא רוצה.

מיכאל קליינר: הפועל הערבי לפעמים עובד טוב יותר, אבל הוא נתפס כמסוכן, והמהומות האחרונות רק מחזקות את התפיסה הזאת.

מיכאל קליינר: איך זה בכלל קרה, אדוני היושב-ראש, שערביי ישראל יצאו למאבק נגד האפליה בתזמון מדויק כזה עם ה"תנזים" וה"חמאס", דווקא עכשיו?

מיכאל קליינר: רק עכשיו הם נזכרו?

מיכאל קליינר: אם צריך ועדת חקירה פרלמנטרית בעקבות המהומות והאלימות הערבית, הרי היא נחוצה כדי להבין מה היה תפקידם של חברי הכנסת, אימאמים – –

האשם מחאמיד: לא פרלמנטרית.

מיכאל קליינר: – – ותקציבי ציבור בארגון המהומות.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה לקרוא קריאות ביניים, נא לשבת.

האשם מחאמיד: אני מתקן אותו, אדוני.

מיכאל קליינר: היא נחוצה כדי להחרים נשק בלתי חוקי בכפרים וכדי להכניס שינויים במערכת החינוך ביישובים הערביים, שבה ילמדו התלמידים באילו תנאים זכאי מיעוט לזכויות הדמוקרטיות שלו ובאילו תנאים הן נשללות ממנו.

מיכאל קליינר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, לרשותך שלוש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברצוני להזכיר את שמות הנרצחים באירועים האחרונים: ראמי חאתם ע'רה בן 21 מג'ת; עמאד פרג' ע'נאים בן 23 מסח'נין; מוחמד אחמד ג'בארין בן 24 מאום-אל-פחם; וליד עבד אל-מונעם אבו-סאלח בן 23 מסח'נין; אחמד סיאם בן 19 ממועאויה; וסאם יזבק בן 26 מנצרת; עומר מוחמד עכאווי בן 42 מנצרת; איאד לוובנה בן 26 מנצרת; עלא נסאר בן 18 מעראבה; אסיל עאסלה בן 18 מעראבה; ראמז בושנאק בן 28 מכפר-מנדא; מוחמד חמאיסי בן 19 מכפר-כנא; מוסלח אבו-ג'ואד בן 17 מדיר-אל-באלח, שנרצח באום-אל-פחם.

יוסף יצחק פריצקי: אלה כל ההרוגים – – – מטעם סיעת מרצ?

חוסניה ג'בארה: אתה תשתוק, בבקשה.

חוסניה ג'בארה: המאורעות הקשים שהתרחשו ב"אוקטובר השחור", שבהם 13 ערבים ישראלים קיפדו את חייהם, מצריכים ועדת חקירה ממלכתית.

האשם מחאמיד: – – –

יוסף יצחק פריצקי: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אתה מפריע לחברת הכנסת ג'בארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פריצקי, אני מבקש להפסיק את השיחה ביניכם.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוסניה ג'ובארה מדברת עכשיו.

ראובן ריבלין: אתם לא יכולים לקרוא קריאות אחד לשני.

ראובן ריבלין: נא להפסיק.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חוסניה ג'בארה: המאורעות הקשים שהתרחשו ב"אוקטובר השחור", שבהם 13 ערבים ישראלים קיפדו את חייהם, הצריכו ועדת חקירה ממלכתית, בלתי תלויה, ללא משוא פנים, שתחקור את נוהלי הפתיחה באש, מדוע ידם של השוטרים היתה קלה על ההדק.

נחום לנגנטל: למה את אומרת "נרצחו"?

חוסניה ג'בארה: כי הם נרצחו בכוונה.

חוסניה ג'בארה: יש הבדל בין נהרגו לנרצחו.

חוסניה ג'בארה: חלק מהם נרצח ממרחק של 5 מטרים.

חוסניה ג'בארה: אם אתה עומד בפני אדם ורוצח אותו ממרחק של 5 מטרים, אז הוא נרצח.

האשם מחאמיד: הם הומתו.

נחום לנגנטל: – – –

חוסניה ג'בארה: אני מבקשת שתהיה ועדת חקירה שתחקור את נוהלי הפתיחה באש – מדוע היתה ידם של השוטרים קלה על ההדק.

ראובן ריבלין: רק רגע, חברת הכנסת ג'בארה.

ראובן ריבלין: השר מבקש לשאול, אם את קובעת שהם נרצחו, איזו ועדת חקירה צריך?

ראובן ריבלין: אם את קובעת שהם נרצחו, את כבר קבעת את פסק-דינה של הוועדה.

ראובן ריבלין: אז השר שואל ומבקש לדעת איך הם הומתו.

חוסניה ג'בארה: הוועדה צריכה לבדוק למה הם נרצחו.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, את כבר קבעת.

ראובן ריבלין: את לא רוצה ועדה אלא את רוצה שיעמידו אותם לדין.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה ועדה נייטרלית שתקבע למה הם נרצחו.

ראובן ריבלין: מי שרצח צריך לעמוד לדין על רצח במדינת ישראל שהיא מדינתנו ויש בה חוק.

האשם מחאמיד: – – –

ראובן ריבלין: הערתי את תשומת לבה.

חוסניה ג'בארה: מדוע השתמשו בירי ואש חיה לפזר מפגינים?

חוסניה ג'בארה: האם זה קשור לעובדה שעל המחוז הצפוני במשטרה מופקד ניצב אליק רון, שדעותיו העוינות כלפי האוכלוסייה הערבית ידועות, או אולי זו מדיניות מכוונת כלפי האוכלוסייה הערבית בישראל?

חוסניה ג'בארה: האם זו המהפכה האזרחית שראש הממשלה מתכוון לעשות?

חוסניה ג'בארה: האם אנחנו ילדיה של האמא החורגת?

חוסניה ג'בארה: אך בישראל כמו בישראל הוחלט להקים ועדת בירור.

חוסניה ג'בארה: אבל, אדוני היושב-ראש, תקשיב טוב, הוועדה הזאת מונה ארבעה חברים יהודים, ואוי לאותה בושה, נציג ערבי תורן אחד לצאת לידי חובה.

חוסניה ג'בארה: ועדה זו אינה מקובלת על הציבור הערבי משום שהיא אינה נייטרלית, אינה ממלכתית, שהרי מדובר בגוף חסר שיניים, שמסקנותיו יהיו ידועות מראש.

חוסניה ג'בארה: ולכן אין פלא שערביי ישראל אינם מוכנים לשתף פעולה עמה.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, אני קוראת מעל במה זו לראש הממשלה לחזור בו מהחלטתו ולהקים ועדת חקירה ממלכתית ללא משוא פנים.

חוסניה ג'בארה: 13 ערבים ישראלים קיפחו את חייהם, ומישהו צריך לתת את הדין על כך.

חוסניה ג'בארה: כאשר הוחלט להקים ועדת בירור ציבורית לבדיקת ההתנגשויות האלימות, פתאום נשמעה ביקורת מצד המשטרה כי היא שק החבטות של המדינה.

חוסניה ג'בארה: אני צוחקת מהאירוניה.

חוסניה ג'בארה: הרי המשטרה בכבודה ובעצמה חבטה במפגינים ללא רחם כאילו הם היו שק חבטות.

חוסניה ג'בארה: שוטרים הכו מכות רצח סטודנטיות תמימות וילדים שכל רצונם היה לממש את זכותם הלגיטימית במדינה דמוקרטית, הזכות להפגין.

חוסניה ג'בארה: אני חושבת, שהדמוקרטיה לא סובלת מה שנעשה.

חוסניה ג'בארה: מדינת ישראל הפכה להיות מדינת משטרה.

חוסניה ג'בארה: מלבד זאת, אם המשטרה טוענת כי היא נהגה כשורה, מדוע היא מתנגדת להקמת ועדת חקירה ממלכתית?

חוסניה ג'בארה: עצם הבעת ההתנגדות מעוררת תמיהה ומתפרשת כהודאה באשמה.

חוסניה ג'בארה: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי, בבקשה, שלוש דקות.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אליעזר כהן: אני לא אחרי חבר הכנסת בריילובסקי?

ראובן ריבלין: אחרי חבר הכנסת בריילובסקי – חבר הכנסת אליעזר כהן.

ראובן ריבלין: אני מבקש סליחה ומחילה.

ויקטור בריילובסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחד הלקחים שאנחנו למדנו במשך חודש אוקטובר הוא, שרק בן-אדם נאיבי יכול לצפות, שבתוך זמן קצר אנחנו יכולים להגיע להסכם קבע עם הפלסטינים.

ויקטור בריילובסקי: פשוט יותר ריאלי שאנחנו צריכים לחיות במצב הנוכחי או במצב קרוב למצב הנוכחי עוד זמן רב.

ויקטור בריילובסקי: בגלל זה אנחנו לא יכולים לדחות את פתרון הבעיות הפנימיות והרפורמה האזרחית עד אחרי הסכם הקבע.

ויקטור בריילובסקי: זו הסיבה לכך שאני רוצה לברך על היוזמה של מפלגת ישראל בעלייה, שחזרה לבעיות של הרפורמה האזרחית, שכל כך חשובות לציבור יוצאי ברית-המועצות.

ויקטור בריילובסקי: אני יכול לומר, שמפלגת ישראל בעלייה חזרה בתשובה, אולי חזרה בשאלה.

ויקטור בריילובסקי: במשך שנה ידידי חבר הכנסת נתן שרנסקי היה שר הפנים.

ויקטור בריילובסקי: באותו זמן היתה לו היכולת להתקדם גם בבעיית הנישואים האזרחיים וגם בבעיית ביטול סעיף הלאום בתעודת הזהות, אבל הוא לא עשה דבר.

ויקטור בריילובסקי: מר שרנסקי היה נגד העברת בתי-העלמין האלטרנטיביים ממשרד הדתות למשרד הפנים.

ויקטור בריילובסקי: אני יכול לתת רשימה של דברים נוספים שהיתה לו יכולת לעשות באותו זמן אבל הוא עשה כמעט ולא כלום.

ויקטור בריילובסקי: מפלגת ישראל בעלייה העדיפה לשתף פעולה בקואליציה עם חרדים ולא לעשות כלום בשביל ציבור הבוחרים שלהם.

ויקטור בריילובסקי: זו היתה תוצאה של "נאש קונטרול" שכל כך רצו לקבל שרנסקי ומפלגת ישראל בעלייה.

ויקטור בריילובסקי: זו היתה המדיניות של הממשלה כולה ושל ראש הממשלה אהוד ברק.

ויקטור בריילובסקי: רק בזמן האחרון ראש הממשלה נזכר שהוא נבחר על בסיס הבטחות רפורמה בתחום הפנימי ורפורמה בתחום האזרחי והוא הציע מהפך אזרחי.

ויקטור בריילובסקי: אבל המהפך האזרחי הזה היה על סדר-היום של הממשלה, אני חושב רק שבועיים, לא יותר.

ויקטור בריילובסקי: אחר כך, כשהוא חתם ברית חדשה עם ש"ס, זה היה סוף כל הסיפור על הרפורמה האזרחית.

ויקטור בריילובסקי: ציבור יוצאי ברית-המועצות הגיב תיכף ומייד על ההתפתחות הזאת.

ויקטור בריילובסקי: היתה ירידה טוטלית של הרייטינג של ברק בקרב הציבור הרוסי, אי-אמון בממשלה ובראש הממשלה.

ויקטור בריילובסקי: לא רק יוצאי ברית-המועצות לשעבר מאוכזבים מפעולות הממשלה ומר ברק, כל הציבור החילוני מאוד מאוכזב.

ויקטור בריילובסקי: בסוף הסיפור אני רוצה לומר כמה מלים על הנאום של חבר הכנסת אורי סביר.

ויקטור בריילובסקי: יש בכנסת מפלגה שכולנו כמעט שכחנו את השם שלה.

ויקטור בריילובסקי: היה זמן שהמפלגה הזאת היתה נגד כפייה דתית.

ויקטור בריילובסקי: עכשיו אני חושב שהם בעד כפייה דתית.

ויקטור בריילובסקי: אבל זה לא נורא.

יצחק גאגולה: אתה אומר את זה בתור מתמטיקאי, נכון?

ויקטור בריילובסקי: כן, בדיוק.

ויקטור בריילובסקי: כתוצאה מכל הסיפור אני רוצה לומר, שבגלל זה מפלגת שינוי תומכת בהצעת האי-אמון בממשלה על הבסיס של רפורמה אזרחית.

ויקטור בריילובסקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך, אדוני.

ראובן ריבלין: סיימת בדיוק בזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אליעזר כהן, ולאחר מכן – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לשאול אתכם, חבר הכנסת לפיד, אתה יכול לתאר לעצמך מה הנשיא מובארק היה עושה אילו איזה כוח, לא ישראלי, אפילו פלסטיני, היה יורה על שכונה בקהיר?

אליעזר כהן: הם ידעו למצוא להם יריב נוח מאוד בשם אהוד ברק.

אליעזר כהן: אתם מעלים על דעתכם מה היה קורה אם הפלסטינים, לא אנחנו הישראלים המנוולים, הפלסטינים היו סוגרים את ה-highway על-יד עמאן?

אליעזר כהן: אתה יודע מה מלך ירדן היה עושה להם?

אליעזר כהן: ספטמבר השחור היה נהיה אדום לעומת ספטמבר השחור.

אליעזר כהן: את האחים שלו, לא אותנו האויבים שלו, את האחים שלו הפלסטינים.

האשם מחאמיד: – – –

אליעזר כהן: מה הנשיא מובארק היה עושה לכם אם הייתם עושים לקהיר מה שאתם עושים לירושלים?

אליעזר כהן: הוא היה שובר לכם את הידיים ואת הרגליים באלפיכם.

אליעזר כהן: אני לא מדבר על נשיא צרפת שהטיף לראש הממשלה שלנו, מה הוא היה עושה אם היו סוגרים רחובות על-יד פריס.

אליעזר כהן: רק אנחנו מרשים לכם לסגור את אום-אל-פחם, אדוני, תושב אום-אל-פחם.

האשם מחאמיד: אתה יורה.

אליעזר כהן: רק אנחנו מרשים לכם לסגור צירים ראשיים.

אליעזר כהן: אנחנו נחמדים אליכם, וחבר הכנסת אחמד טיבי כעכע בגרונו, בכה על הילד שנהרג.

אליעזר כהן: מי שלח את הילד הזה, אני?

אליעזר כהן: הוא שלח אותו, הוא וערפאת.

אליעזר כהן: אתם שולחים את הילדים שלכם למות.

אליעזר כהן: אל תטיפו לנו מוסר.

אליעזר כהן: תתבייש לך.

אחמד טיבי: אני מרחם עליך.

אליעזר כהן: אתם שולחים אותם למות, לא אנחנו.

אליעזר כהן: אתם פתחתם באש, אתם זורקים אבנים.

אליעזר כהן: ברכה משקר, ולא חבר הכנסת שלנו.

אליעזר כהן: אתם חרחרתם מלחמה, אתם פתחתם באש, ואתם מטיפים לנו מוסר?

אליעזר כהן: מי אתם?

אליעזר כהן: מי שמכם?

אליעזר כהן: בדיוק כמו הראיס שלכם.

אליעזר כהן: הוא כבר לא דואג רק לאסלאם, הוא לא ממלא-מקומו של מוחמד, הוא כבר דואג לנצרות, הוא כבר דואג למקומות הנוצריים, מי שמו בכלל?

אליעזר כהן: אדוני, מה קורה כאן, לאריק שרון אסור לעלות להר-הבית, עוד מעט תגידו שלי אסור לעלות להר-הבית.

האשם מחאמיד: זו היסטריה, מה קורה פה?

אליעזר כהן: אדוני היקר, לפני שנה בחנוכה היו פה שלושה חברי כנסת ערבים – תבדוק את זה בפרוטוקול של הכנסת – והם אמרו שהם לא מכירים בריבונות של ישראל על הר-הבית; הם אמרו את זה לפני שנה, לא מקשיבים להם בכלל פה, תבדקו את זה.

האשם מחאמיד: אז מה אם הם אמרו את זה?

אליעזר כהן: אדוני, מדינת ישראל היא מדינה ריבונית, אתם לא תסגרו פה כבישים ואתם לא תירו על שכונות בירושלים ואתם לא תעשו פה מה שאתם רוצים.

אליעזר כהן: הבוחר הישראלי ישפוט את הממשלה הזאת על מחדליה – אין שלום עם סוריה, אין שלום עם פלסטין, אין לנו שלום עם לבנון, אין גבול שקט בלבנון – – –

האשם מחאמיד: אפילו אתנו אין.

אליעזר כהן: רק התמימים מוותרים לכם.

אליעזר כהן: תהיו בריאים, יבוא יומכם.

ראובן ריבלין: על השנייה סיים חבר הכנסת אליעזר כהן את דבריו.

ראובן ריבלין: להשלמת הדברים יעלה ויבוא חבר הכנסת אחמד טיבי, אשר הגיש הצעה בשם סיעתו, הצעת אי-אמון בממשלה, והוא מנמק בשם סיעתו.

אליעזר כהן: חשבתי שאני אחרון.

ראובן ריבלין: לא, אחריו שלוש הסיעות הגדולות שלכל אחת יש נציג אחד, חבר הכנסת דוד אזולאי מטעם ש"ס, חבר הכנסת גדעון עזרא, וחבר הכנסת נואף מסאלחה מטעם העבודה.

אחמד טיבי: לא הבנתי את הסיפא של הדברים של חבר הכנסת כהן.

אחמד טיבי: יבוא יומכם, לחברי הכנסת הערבים – יכול להיות שלא הבנתי נכון.

אליעזר כהן: יבוא יומכם לתת את הדין על מה שאתם עושים.

אחמד טיבי: תודה רבה על ההסבר.

אחמד טיבי: אני רק רוצה לדעת מי מסית; חשבתי שרק חברי הכנסת הערבים מסיתים.

אחמד טיבי: חברי הכנסת הדתיים – יש כאן שניים – כידוע לכם, גם אצלכם נשים הולכות עם מטפחת ראש, חבר הכנסת אזולאי, חבר הכנסת פרץ.

נסים זאב: או עם פיאה.

אחמד טיבי: נניח, חבר הכנסת פרץ, שמגיע צעיר ערבי לאשה – – –

דוד אזולאי: חבר הכנסת זאב, לא פרץ.

אחמד טיבי: סליחה, נסים זאב, באופן פוזיטיבי אני חושב על יאיר פרץ.

אחמד טיבי: נניח שמגיע צעיר ערבי לאשה יהודייה ומנסה להשפיל את האשה היהודייה ולהוריד לה את מטפחת הראש, נגיד שזה שוטר פלסטיני בכניסה ליריחו, למשל, או אשה חרדית בכניסה לקזינו ביריחו, ואז הוא מנסה והיא מתנגדת, הוא מנסה להשפיל אותה והיא מתנגדת, ואז הוא נותן לה מכה בקת הרובה, בראש, האשה מאבדת את מאור עיניה.

אחמד טיבי: זה לא סיפור בדיוני, זה קרה אתמול בחברון, כאשר חייל צה"ל ניסה להוריד מטפחת ראש מאשה פלסטינית, מסורתית, דתייה, שהתנגדה, וכשהתנגדה הוא נתן לה מכה בקת הרובה והיא איבדה את מאור עיניה.

אחמד טיבי: היא מאושפזת כעת בבית-החולים "מוקאסד".

אחמד טיבי: אני מסתפק בדברים, תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת דוד אזולאי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ברור לכולנו שאנחנו נמצאים במצב קשה, מהקשים שידעה אי-פעם מדינת ישראל.

דוד אזולאי: אנחנו מוקפים אויבים שמבקשים למחוק את מדינת ישראל, ובימים האחרונים אנו עדים למלחמה אמיתית שמתנהלת במרחק כמה מאות מטרים מהבית הזה עם אנשים שרצינו אתם בשלום, שרצינו לחיות אתם ולנהל אתם חיי מסחר טובים ומשותפים.

דוד אזולאי: ועל כל אלה נוספה לנו ההתקוממות של ערביי ישראל.

דוד אזולאי: אני, כתושב עיר מעורבת, עכו, נפגשתי עם נכבדי העדה הערבית ושאלתי: רבותי, תגידו לי, על מה אתם ערביי ישראל מתקוממים, האם אתם רוצים להזדהות עם הפלסטינים?

דוד אזולאי: כל עוד אותם פלסטינים בראשותו של יאסר ערפאת רצו לעשות אתנו שלום, לא היתה לי בעיה עם זה; ברגע שאותם פלסטינים, עם הנשק שקיבלו ממדינת ישראל לצורך ארגון ולצורך התגוננות, משתמשים בנשק הזה לפגוע בנו, אני שואל את ערביי ישראל: על מה אתם מתקוממים?

דוד אזולאי: האם אתם מזדהים עם אותם פלסטינים, עם אותו מרצח יאסר ערפאת?

מוחמד כנעאן: אתה עוצם את העיניים שלך.

דוד אזולאי: אני שואל אותך: יאסר ערפאת, שרוצה לפגוע בילדים, שרוצה לפגוע בנשים, שלא עשו שום דבר, האם עם זה אתה רוצה להזדהות?

דוד אזולאי: אני מתפלא עליך.

מוחמד כנעאן: אתה עוצם את העיניים שלך.

מוחמד כנעאן: אם אתה לא רוצה לשמוע את האמת, תסתום את האוזניים, כהרגלך.

דוד אזולאי: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אני מבקש ממך ופונה אליך: אתה, כמנהיג המגזר הערבי במדינת ישראל, תעשה הכול למען הרגעת הרוחות.

דוד אזולאי: אתם צריכים להחליט, אם אתם מזדהים עם יאסר ערפאת, זה אומר שאתם הופכים להיות אויבים שלנו כי זה מה שרוצה ערפאת.

דוד אזולאי: אם אתה לא מזדהה אתו, אני אתך במלחמה נגד האויב המשותף שלנו.

דוד אזולאי: תראה לאן הוא הוביל את המצב.

דוד אזולאי: תראה מה קורה לנו.

דוד אזולאי: הוא פוגע באוכלוסייה, פוגע באנשים חפים מפשע.

דוד אזולאי: ואני שואל את השאלה, איך קרה לנו, שבפיזור הפגנות נהרגים 13 אנשים?

דוד אזולאי: אני שואל את משטרת ישראל את השאלה הזאת, אבל עם זאת הייתי מצפה מחברי הכנסת הערבים, מההנהגה הערבית, שיקומו ויגנו את הרצח, את הלינץ' של פראי האדם, חיות רעות, ואתם שותקים, על פיגוע בשני אנשים חפים מפשע בשוק מחנה-יהודה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כמה פעמים צריך לגנות?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, הוא בסך הכול עונה לך.

מוחמד ברכה: אני מבקש שכבוד היושב-ראש יסב את תשומת לבו של הדובר אם הוא טועה בעובדה בסיסית, שיגנו פעם אחת, אבל כמה פעמים אפשר לגנות?

מוחמד ברכה: אל תחזור על הדברים.

דוד אזולאי: אתה יודע מה אני רוצה ממך?

דוד אזולאי: אני מצפה, שכחבר ההנהגה הערבית במדינת ישראל תצא לרחוב, שתפסיק להתלונן נגד המדינה, תרגיש עצמך כאזרח המדינה.

דוד אזולאי: אתה יושב בבית-המחוקקים, אל תסית בביר-זית נגד מדינת ישראל.

דוד אזולאי: לזה אני מצפה ממך.

דוד אזולאי: כמי שיושב בבית-המחוקקים, אני מצפה ממך שתגנה אותם מרצחים, שתפעל נגד האויבים שלנו ולא תהיה שותף להם.

מוחמד ברכה: אבל לא נותנים לי.

דוד אזולאי: מה שעושה היום יאסר ערפאת פוגע קודם כול באוכלוסייה הערבית; אחר כך, באמצעותכם, הוא פוגע ביהודים.

דוד אזולאי: הוא לא מעוניין שבמדינת ישראל יחיו יהודים וערבים.

דוד אזולאי: אמרתי בתחילת דברי, ישבתי עם ערביי עכו ושאלתי שאלה, אולי יסבירו לי חברי מעכו – – –

מוחמד כנעאן: איפה היית – – –

דוד אזולאי: עשיתי יותר ממה שאתה עשית.

מוחמד כנעאן: שום דבר לא עשית.

מוחמד כנעאן: הייתי שם, אתה לא היית שם.

דוד אזולאי: אתה יודע מה ההבדל ביני לבינך, הלכתי להרגיע ולא לחמם את האווירה, לא אמרתי להם תצאו להפגנות, את זה לא עשיתי, חיפשתי את המשותף ביני לבין חברי הערבים בעכו, מה שאתה לא עשית, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, וחבל מאוד שלא ניצלת את השפעתך לעשות זאת.

מוחמד כנעאן: אתה לא היית שם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, יש לו דקה אחרונה ומגיע לו לדבר.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקרוא מכאן לערביי ישראל ולמנהיגיהם: בואו נמתן את ההתבטאויות שלנו, בואו ננסה לרקום יחד חזרה את הרקמה העדינה שנבנתה בעמל רב במשך 52 שנה.

דוד אזולאי: אין לי כוונה כאן להיכנס לחישובים במאזן האימה, אבל ברור לכולנו שאף צד לא יצא נשכר מאיבוד חיי האדם שהיינו עדים לו בחודש האחרון, לצערי הרב.

דוד אזולאי: אבל קשה גם לשכוח את שני חיילי המילואים שמצאו את מותם בנסיבות טרגיות ואכזריות מאוד של מעשה לינץ', את הרב הרלינג שנהרג בהר-עיבל, את שני חללי הפיגוע בשבוע שעבר בשוק מחנה-יהודה, את כל אלה קשה קשה לשכוח.

זאב בוים: את ז'אן בכור.

דוד אזולאי: את ז'אן בכור.

דוד אזולאי: אני רוצה להזכיר כאן את הסברו של הרב אלחנן וסרמן, השם ייקום דמו, למדרש שאמר: פני הדור כפני הכלב.

דוד אזולאי: הכלב, כאשר זורקים עליו אבן, הוא אינו מברר מי זרק את האבן אלא הוא מייד רץ ונושך את האבן הזאת.

דוד אזולאי: אפשר לחשוב שהיא פגעה בו.

דוד אזולאי: באותה צורה, לצערי הרב, גם אנחנו כועסים.

דוד אזולאי: אסור לנו לכעוס על האבן אלא על מי שזרק אותה, ולא במובן הצר של האבן, אלא מי שגרם לכך שאבנים וכדורים יהיו נורים משני הצדדים.

דוד אזולאי: לסיום אני רוצה להזכיר לכם, שהאומה כולה צופה בנו ומחכה לפיוס, כי העם כולו שבע ממלחמות ומפיגועים.

דוד אזולאי: אין לנו ברירה אלא לקרוא לפיוס בעם, ומחובתנו לקרוא ולקיים את רצון העם ששלח אותנו לכאן.

דוד אזולאי: אני רוצה קודם כול שלום עם תושבי מדינת ישראל, יהודים וערבים כאחד.

דוד אזולאי: אם הערבים שבתוכנו לא מבינים שכולנו נמצאים בספינה אחת – הרי בסופו של דבר מי שחושב שרק צד אחד ייפגע, טועה; כולנו ניפגע מזה.

דוד אזולאי: אנחנו צריכים לשתף פעולה כדי לבלום את המנהיג יאסר ערפאת, שהוא הוא האיש שגורם הכול בגלל פרסטיז'ה אישית שלו.

דוד אזולאי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

ראובן ריבלין: גם לרשותו של חבר הכנסת עזרא עומדות חמש דקות.

ראובן ריבלין: ויסיים את הדיון סגן השר נואף מסאלחה, אשר גם לו יהיו חמש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבר חודש וחצי אני לא מבין כיצד הפכנו לאשמים.

גדעון עזרא: ראיתי את הציבור הערבי בישראל יוצא בהפגנות אלימות, יוצא נגד שוטרים, יוצא נגד אזרחים, הורג אזרח ישראלי באבן, עוקר את הרמזורים ליד הכפר שלך, מר נואף מסאלחה, ובאום-אל-פחם, ובסוף דורשים לעשות ועדת חקירה נגד היהודים.

גדעון עזרא: הדבר הזה פשוט לא יעלה על הדעת, ואתם, עם הדמיון העשיר שלכם, שכנעתם את עצמכם שאתם עוד צודקים ואתם מטמטמים את כל הכנסת הזאת.

מוחמד כנעאן: – – –

גדעון עזרא: במקום לתת לכנסת הזאת לעבוד, אתם מטמטמים אותה בהאשמות שווא.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לך, שבכנסת הקודמת קיבלנו חוק שאומר, שבכל מוסד ציבורי במדינת ישראל יהיה דגל ישראל.

גדעון עזרא: לך תראה איפה הדגלים הישראליים, לך תראה איך אתה מקיים את החוק.

גדעון עזרא: לא דגל, את ההמנון רצית להחליף, את היהודים אתה רוצה להחליף.

אברהם פורז: גם במוסדות החרדיים אין דגל.

גדעון עזרא: אז תתלונן על כך.

מוחמד כנעאן: אתה יודע שזה שקר.

מוחמד כנעאן: אתה יודע שזה שקר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, אמרת לו שזה שקר והוא שמע.

גדעון עזרא: ברמאללה עשו לינץ' לשני חיילים, וכל אזרח ישראלי שייכנס לרמאללה צפוי, כפי שאמר ג'יבריל רג'וב, לעתיד דומה.

גדעון עזרא: אבל יש אדם אחד שנותנים לו להיכנס, אזרח ישראלי; ולא רק שהוא נכנס, אלא הוא יושב על הבמה; ולא רק יושב על הבמה, אלא משמיץ את מדינת ישראל – וקוראים לו מוחמד ברכה.

גדעון עזרא: לא עשו לו לינץ', אתם יודעים למה?

גדעון עזרא: מפני שהוא רוצה לעשות לנו את הלינץ'.

מוחמד כנעאן: אנחנו דוברי אמת, אתה לא דובר אמת, אתה יודע טוב מאוד.

גדעון עזרא: אני קורא לאזרחי מדינת ישראל למחוק את האשמות הכזב שלכם, האשמות כזב שאין בהן שום מלה של אמת.

גדעון עזרא: אני מקווה שהממשלה תבין שהבעיות שלכם אינן בעיות של קיפוח אלא בעיות של רצון לחסל את מדינת ישראל.

גדעון עזרא: אני כבר רואה לנגד עיני את ההתקוממויות הבאות שלכם, כאשר ישראל תצטרך לגייס את המילואים שלה, ואז במקרה באותו יום תתלוננו על קיפוח, בדיוק באותו יום.

גדעון עזרא: אני קורא לכנסת לדחות בשאט נפש את ההאשמות הללו.

גדעון עזרא: אני קורא לחברי הכנסת הערבים להתייצב, כמו שאר חברי הכנסת בבית הזה, לטובת מדינת ישראל ולא לטובת שונאי ישראל.

גדעון עזרא: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נואף מסאלחה, בבקשה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קרה דבר בישראל, קרה דבר בין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית.

נואף מסאלחה: זה שבר שהתפתח למשבר קשה מאוד.

נואף מסאלחה: הוקמה ועדת בדיקה, ואני הייתי בין אלה שדיברו עם ראש הממשלה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית, אף שהיום השר יוסי ביילין, בתוקף סמכותו, העניק לוועדת הבדיקה שתי סמכויות שלא היו לה והיא כמו ועדת חקירה ממלכתית.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת עזרא, ממה אתה מפחד?

נואף מסאלחה: שופט עליון יחד עם שופטים אחרים, שופטי ישראל ישבו בוועדה.

נואף מסאלחה: באה האוכלוסייה הערבית במשבר הזה ואומרת: אנחנו מאמינים להם, אנחנו מבקשים שהם יחקרו את כל האירועים – לא רק את מה שקרה, אלא גם את העצרות, את חסימת הכבישים, את חסימת הצמתים; אבל גם את הריגת 13 האזרחים.

נואף מסאלחה: אני מתפלא למה באים ואומרים: אנחנו מתנגדים לדבר כזה.

נואף מסאלחה: השבר שבין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית לא היה מאז 1976.

נואף מסאלחה: ערבים חוששים ללכת לקניונים ולמוסדות ציבור, וגם יהודים חוששים לבוא למסעדות.

נואף מסאלחה: אני לא מדבר על הצד הכלכלי, אני מדבר על יחסים קורקטיים שבנינו יחד, כל אחד בעמדתו ובמעמדו במשך 52 שנה.

נואף מסאלחה: המצב הזה עלול להתפתח לדברים הרבה יותר חמורים.

נואף מסאלחה: אני קורא לאוכלוסייה הערבית כמו קול קורא במדבר ולאוכלוסייה היהודית במדינת ישראל, הרי היום מי שנקרא שפוי מכולנו חושבים עליו שהוא נאיבי או שהוא לא חי את החיים.

נואף מסאלחה: בואו נמשיך לבנות את החיים יחד, אין לנו מדינה אחרת.

נואף מסאלחה: גם ליהודים אין מדינה אחרת, אין לנו אלא מדינת ישראל בטוב וברע.

נואף מסאלחה: ערבי ויהודי יישארו שכנים כאן כאזרחי מדינת ישראל, וכולנו נהיה יחד ונתחיל לבנות.

נואף מסאלחה: אני לא רוצה להיות בפניכם כאילו אני אדם שלא חי את השטח.

נואף מסאלחה: יש משבר, יש כאב, יש שנאה, ולא צריך לקשור את זה עם הפלסטינים.

נואף מסאלחה: יש בעיה עם הפלסטינים.

נואף מסאלחה: אנחנו לא דרשנו עצמאות, אנחנו לא דורשים עצמאות, אנחנו במסגרת מדינת ישראל וחוקיה, ומי שעבר על החוק ייענש, אבל לא ייתכן להשאיר את היחסים בין יהודים לערבים במצב שהוא כיום, כי זה עלול להתפתח למאבק קשה מאוד בין האזרחים היהודים לערבים.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני השר ישיב בשם הממשלה, ואנחנו נעבור להצבעה.

אברהם בורג: לפני ההצבעה – הובטח לחברת הכנסת לבני.

אברהם בורג: בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה שקרה בזמן האחרון, בתקופה האחרונה, זה אחד השברים הגדולים ביותר במערכת היחסים היהודית-הערבית.

רן כהן: אני חושב שחבר הכנסת ברכה הזיק לציבור הערבי.

רן כהן: הוא הכניס את הציבור הערבי למציאות בלתי נסבלת במערכת היחסים הזאת.

רן כהן: ערביי ישראל, השאלה היא, לאיזה קו אנחנו צריכים להגיע במערכת היחסים היהודית-הערבית?

רן כהן: הנזק שנגרם הוא בלתי נסלח.

רן כהן: אני אומר כאן בצורה ברורה, שאנחנו חייבים למצוא את הדרך לשיתוף בינינו לבין ערביי ישראל, כי כל חלופה שתהיה היא חלופה גרועה יותר.

רן כהן: אני אומר להנהגת ערביי ישראל, לכל ראשי הרשויות המקומיות הערביות: אתם לא יכולים לתת לחברי הכנסת להביא אתכם למציאות הזאת, כי המציאות הזאת תביא לריסוק מערכת היחסים היהודית-הערבית.

רן כהן: אם לא נבין את הדרך הזאת, נמצא את עצמנו בעימות מתמיד בתוך מדינת ישראל בכפיפה אחת, באותו "יחד", והדבר הזה יכול להביא נזק כללי למערכת היחסים היהודית-הערבית, כשכולנו נשלם את המחיר.

רן כהן: אני פונה מכאן לערביי ישראל: תיקחו את ההנהגה לידיכם.

רן כהן: תיקחו על עצמכם את האחריות, אל תיתנו לכמה אנשים להוביל אתכם למשבר אמיתי בינינו לביניכם.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד, ואפשר ללכת להצבעה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, נעבור להצבעה.

אברהם בורג: שימו לב לנוהל ההצבעה.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, שים לב, אני קובע את נוהל ההצבעה, תקן אותי אם אני טועה.

אברהם בורג: יש לנו שלוש הצבעות על ההצעות של חברי הכנסת חטיב, ברכה וטיבי, נצביע עליהן בנפרד אחת לאחת.

אברהם בורג: לאחר מכן תהיה הצבעה על הצעתו של חבר הכנסת שרנסקי.

אברהם בורג: נוהל ההצבעה מקובל?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבני, לגבי נוהל הדיון.

אברהם בורג: בבקשה מן המיקרופון בצד.

אברהם בורג: מי משיב בשם הממשלה?

אברהם בורג: תקשיבו למה שאומרת חברת הכנסת לבני.

ציפי לבני: לפני ההצבעה אבקש לקבל את תשובת הממשלה על השאלה: האם הסכם רשת הביטחון שהונח היום על שולחן הכנסת משקף את מלוא ההסכמות שבין ראש הממשלה, הממשלה או ישראל אחת וש"ס, ואין זולתו שום הסכמה, או הבנה אחרת, או נוספת, בכתב או בעל-פה?

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, נשאלה כאן שאלה, ואני צריך את תשובתך כדי לעבור להמשך הדיון.

אברהם בורג: על-פי החוק, כל הסכמים פוליטיים בין סיעות צריכים להיות מונחים על השולחן.

אברהם בורג: נשאלה השאלה, האם הסכם רשת הביטחון שהונח על השולחן הוא הסכם שמשקף את מלוא ההסכמות ואין זולתו בכתב ובעל-פה, וההסכם הוא ההסכם?

ציפי לבני: הבנות או הסכמות בכתב ובעל-פה.

אברהם בורג: תשובתו של ראש הממשלה היתה ברורה.

אברהם בורג: אגיד לפרוטוקול: הוא הניד בראשו לחיוב, "כן", זה ההסכם ואין בלתו.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו נצביע הצעה אחר הצעה.

אברהם בורג: הנושא הראשון שאנחנו מצביעים עליו הוא הצעת חבר הכנסת תאופיק חטיב להביע אי-אמון בראש הממשלה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת רע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה – 7 נגד – 71 נמנעים – אין הצעת סיעת רע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

אברהם בורג: 71 נגד, שבעה בעד, ללא נמנעים.

אברהם בורג: הצעה זו לא נתקבלה.

אחמד טיבי: – – –

אברהם בורג: תצביעו בפעם הבאה, אנחנו לא מוסיפים אחרי ההצבעה.

אברהם בורג: הצבעה על הצעת חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אברהם בורג: ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הנה, נקלט.

אברהם בורג: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בראש הממשלה – 9 נגד – 72 נמנעים – אין הצעת סיעת חד"ש להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

אברהם בורג: 72 נגד, תשעה בעד, ללא נמנעים.

אברהם בורג: גם הצעה זו לא נתקבלה על-ידי הכנסת.

אברהם בורג: נצביע על ההצעה השלישית, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

אברהם בורג: ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת תע"ל להביע אי-אמון בראש הממשלה – 9 נגד – 74 נמנעים – אין הצעת סיעת תע"ל להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

אברהם בורג: 74 נגד, תשעה בעד, ללא נמנעים.

אברהם בורג: הצעה זו גם כן נדחתה על-ידי הכנסת.

תמר גוז'נסקי: יש הסכם רשת ביטחון גם עם הליכוד?

אברהם בורג: ההצבעה האחרונה, על הצעתו של חבר הכנסת נתן שרנסקי.

אברהם בורג: ניתן להצביע, חברי הכנסת, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעות ישראל-בעלייה–שינוי להביע אי-אמון בראש הממשלה – 19 נגד – 52 נמנעים – 12 הצעת סיעות ישראל-בעלייה–שינוי להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

אברהם בורג: 52 נגד, 19 בעד, 12 נמנעים.

אברהם בורג: גם הצעה זו לא נתקבלה על-ידי הכנסת.

אברהם בורג: חבר הכנסת סאלח טריף, הודעה בשם יושב-ראש ועדת הכנסת?

אופיר פינס-פז: יש הצבעות נוספות.

אברהם בורג: בסדר גמור.

אברהם בורג: (הפניה ליחידות הסיוע), התש"ס–2000

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף ה' בסדר-היום: הצעת חוק בית-המשפט לענייני משפחה (תיקון מס' 4) (הפניה ליחידות הסיוע), התש"ס–2000, של חבר הכנסת זבולון אורלב.

אברהם בורג: אנחנו מצביעים, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 72 נגד – אין נמנעים – 4 ההצעה להעביר את הצעת חוק בית-המשפט לענייני משפחה (תיקון מס' 4) (הפניה ליחידות הסיוע), התש"ס–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אברהם בורג: 72 בעד, ללא מתנגדים, ארבעה נמנעים.

אברהם בורג: הצעה זו תעבור – מקובל עליכם – לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

אברהם בורג: (תיקון – ביטול אגרת הטלוויזיה), התשנ"ט–1999

אברהם בורג: נעבור לנושא ו' בסדר-היום: החלטת ועדת הכספים, מכוח סמכותה על-פי סעיף 138(ב) לתקנון, להציע לכנסת להסיר מסדר-היום את הצעת חוק רשות השידור (תיקון – ביטול אגרת טלוויזיה), התשנ"ט–1999.

אברהם בורג: אנחנו נצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 6 בעד ההחלטה – 41 נגד – 40 נמנעים – 2 החלטת ועדת הכספים להציע לכנסת להסיר מסדר-היום את הצעת חוק רשות השידור (תיקון – ביטול אגרת טלוויזיה), התשנ"ט–1999, נתקבלה.

אברהם בורג: 40 נגד, 41 בעד, שני נמנעים.

אברהם בורג: לכן ההצעה – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: שום דבר.

אברהם בורג: אני לא מוסיף להצבעה שום דבר.

אברהם בורג: התקבלה החלטת ועדת הכספים.

אברהם בורג: (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000

אברהם בורג: אנחנו עוברים עכשיו לסעיף ז' בסדר-היום: החלטה בדבר תיקון טעות בחוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000.

אברהם בורג: ניתן להצביע.

אברהם בורג: רבותי, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 7 בעד ההחלטה – 50 נגד – 6 נמנעים – 3 ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000, נתקבלה.

אברהם בורג: 50 בעד, שישה נגד, שלושה נמנעים.

אברהם בורג: ההחלטה עברה.

אברהם בורג: נעבור להחלטה בדבר תיקון טעות בחוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 36), התש"ס–2000.

אברהם בורג: ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 8 בעד ההחלטה – 72 נגד – אין נמנעים – 2 ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 36), התש"ס–2000, נתקבלה.

אברהם בורג: 72 בעד, ללא מתנגדים, שני נמנעים.

אברהם בורג: ההחלטה נתקבלה.

אברהם בורג: סעיף ט', בבקשה: החלטה בדבר תיקון טעות בחוק המים (תיקון מס' 13), התש"ס–2000.

אברהם בורג: ניתן להצביע.

אברהם בורג: חברי הכנסת, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 9 בעד ההחלטה – 59 נגד – אין נמנעים – 1 ההחלטה בדבר תיקון טעות בחוק המים (תיקון מס' 13), התש"ס–2000, נתקבלה.

אברהם בורג: 59 בעד, ללא מתנגדים, נמנע אחד.

אברהם בורג: החלטה זו נתקבלה.

אברהם בורג: אנחנו עוברים לסעיף י': הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לשחרור מוקדם של אסירים (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1998.

אברהם בורג: ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 10 בעד הודעת הוועדה – 36 נגד – 33 נמנעים – 1 הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לשחרור מוקדם של אסירים (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1998, נתקבלה.

אברהם בורג: 36 בעד, 33 נגד, נמנע אחד.

אברהם בורג: לכן הודעה זו נתקבלה.

אברהם בורג: הנושא הבא – הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים – כרוכים בו ערעורים עם הנמקות, נכון?

אברהם בורג: חברי הכנסת, הנושא הבא כרוכים בו ערעורים והנמקות.

אברהם בורג: חבר הכנסת טריף, הודעה בשם ועדת הכנסת?

אברהם בורג: לאחר מכן אנחנו עוברים לסעיף י"א.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, לא מצביעים, מנמקים את הערעורים.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: רק הצבעה.

אברהם בורג: הורדתם את ההנמקות?

אברהם בורג: לא הודיעו לי, אני מתנצל.

אברהם בורג: חבר הכנסת בנימין אלון, אתה מוריד את ההנמקה?

בנימין אלון: לא, לא.

אברהם בורג: אתה רוצה לנמק?

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון לא נימק.

אברהם בורג: רק בסבלנות, בניחותא.

אברהם בורג: חברי הכנסת אלון והאשם מחאמיד, אנחנו יכולים לעבור להצבעה?

אברהם בורג: לפי מה שכתוב כאן אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

אברהם בורג: סעיף י"א – ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 11 בעד הודעת הממשלה – 79 נגד – 1 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים, התשנ"ח–1998, נתקבלה.

אברהם בורג: 79 בעד, אחד נגד, אחד נמנע, ההצעה נתקבלה.

אברהם בורג: סעיף י"ב: הודעת ועדת הכלכלה בנושא הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 72), סליחה, תשובת יושב-ראש ועדת הכלכלה.

אברהם בורג: חבר הכנסת פורז, אפשר לעבור להצבעה?

קריאות: – – –

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני מבקש את – – –

אברהם בורג: סליחה?

נסים זאב: אני מבקש את רשימת – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: עד שמלבנים את זה, חבר הכנסת יחזקאל, המציע – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: אפשר להצביע.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו ניגש להצבעה על סעיף י"ב, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 12 בעד הודעת הוועדה – 69 נגד – 6 נמנעים – 3 הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 72) (איסור רישוי להחזקת כלבים מגזעים אלימים), התשנ"ט–1998, נתקבלה.

אברהם בורג: זאת קריאה ראשונה.

אברהם בורג: גמרנו את ההצבעות, נכון?

אברהם בורג: 69 בעד, שישה נגד, שלושה נמנעים, הצעה זו עברה.

אברהם בורג: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, ולאחר מכן נעבור לסעיף י"ג, וזוהי קריאה ראשונה.

אברהם בורג: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים כדלקמן: מטעם סיעת ישראל אחת, בוועדה המשותפת לתקציב הביטחון – חבר הכנסת יוסי כץ יכהן בוועדה המשותפת במקום השר רענן כהן.

): בוועדת החוץ והביטחון – במקום השר רענן כהן יכהן חבר הכנסת אבי יחזקאל.

): חבר הכנסת אופיר פינס-פז יכהן כממלא-מקום במקום חבר הכנסת אבי יחזקאל.

): מטעם סיעת הליכוד, בוועדה המשותפת לתקציב הביטחון – חבר הכנסת גדעון עזרא יכהן בוועדה במקום הפנוי לסיעת הליכוד.

): מטעם סיעת שינוי – – –

ראובן ריבלין: חוק החלת הרציפות – – –

): מטעם סיעת שינוי, בוועדה המיוחדת למלחמה בנגע הסמים, במקום הפנוי לסיעה יכהן חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

): חילופין בוועדת הכלכלה מטעם סיעת ישראל אחת: במקום חבר הכנסת אלי בן-מנחם יכהן חבר הכנסת שלום שמחון.

): תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: (קריאה ראשונה)

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 76) (חובת דיווח על איכות מי השתייה), התש"ס–2000, קריאה ראשונה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יחזקאל, אייכה?

אברהם יחזקאל: אדוני, הצעת החוק מדברת על כך שהציבור יקבל הודעה מהרשויות המקומיות על איכות המים שהוא שותה.

אברהם יחזקאל: יש בעיה עם מי השתייה במדינת ישראל, וראוי שהציבור ידע מה היא איכות המים שהוא שותה.

אברהם יחזקאל: תודה רבה לך.

אברהם בורג: חבר הכנסת יחזקאל, אתה יעיל מדי בשבילנו.

אברהם בורג: רשימת הדוברים לפנינו, אני אקרא את השמות אחד לאחד, רבותי.

אברהם בורג: אני מבקש לפנות קצת את הבמה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אברהם רביץ מעוניין לדבר בנושא?

אברהם בורג: חבר הכנסת רביץ, אתה רשום לדיבור.

אברהם בורג: אני בודק.

אברהם בורג: אם אתה לא רוצה – אני אודה לך בשם הציבור.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו.

אברהם בורג: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אני לא רואה אותו, לא נוכח.

אברהם בורג: ציפי לבני, חברת הכנסת לבני.

אברהם בורג: שימו לב, חברי הכנסת, יש כאן רשימה ארוכה של אנשים, אני אשאל בצורה החיובית – האם מישהו מעוניין לדבר, או שניתן לעבור להצבעה?

אברהם בורג: בבקשה, זבולון, בבקשה, בוא מפה.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: במקום ללכת לפי הרשימה, נראה מי רוצה לדבר, שניים-שלושה דוברים וקדימה.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: רבותי, כידוע – –

אברהם בורג: הרשימה נעולה.

זבולון אורלב: – – מדינת ישראל סובלת ממחסור חמור במים, וכתוצאה מכך היא מנצלת את המאגרים שלה גם בכינרת, גם בבארות, בצורה מופרזת.

זבולון אורלב: על-פי המידע שיש בידי, איכות המים בישראל במקומות מסוימים היא איכות בלתי מתקבלת על הדעת.

זבולון אורלב: האוכלוסייה סובלת מכך גם רפואית.

זבולון אורלב: האוכלוסייה איננה יודעת כלל על הבעיות, על התקלות, על הסכנות וגם על – – –

אברהם בורג: השר שוחט, אני מבקש.

אברהם בורג: שירי ויצמן, אני לא שומע אותך.

ויצמן שירי: – – –

אברהם בורג: בשביל זה אני לא שומע אותך.

אברהם בורג: בבקשה.

זבולון אורלב: – – – וגם על התקלות שיש באספקת המים כדי שהאוכלוסייה תוכל לנקוט את האמצעים הדרושים.

זבולון אורלב: אני חושב, שהצעת החוק של חבר הכנסת אבי יחזקאל היא הצעת חוק במקומה.

זבולון אורלב: אני רק חושב, שצריך לתקן אותה באופן שההודעה לאוכלוסייה לא תהיה כל רבעון, אלא לחייב שגם אם יש שינוי באיכות המים, קורית תקלה בבאר, יש המלחה פתאומית, יש שינוי, צריכה לצאת הודעה של הרשות המקומית כלפי האוכלוסייה, וצריך להגדיר מה הוא שינוי.

זבולון אורלב: אני שמח שחבר הכנסת אבי יחזקאל מסכים לדעתי, ונצרף את זה כתיקון – –

אברהם בורג: תודה.

זבולון אורלב: – – לקראת הקריאות הבאות.

זבולון אורלב: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אברהם רביץ, היית ראשון, אז בבקשה.

אברהם בורג: בכל זאת רוצה לדבר?

אברהם בורג: כן.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: אם יהיו יותר מדי אנשים דוברים, אני אחזור פשוט לרשימה המקורית; זה יהיה אולי יותר קל בסוף.

אברהם בורג: בואו נראה מה הרשימה.

אברהם בורג: רביץ, זנדברג – אנחנו חוזרים לרשימה, רבותי.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אבי יחזקאל, אני עושה את זה קצר מאוד.

אברהם רביץ: אני חושב שהתיקון שלך הוא תיקון ראוי, אבל מעבר לזה, אני חושב שעל טיב המים צריך להיות פיקוח ממשלתי, פיקוח ממשלתי ממש, ולא ייתכן שהעירייה אכן תספק מים לא ראויים – והיא תדווח לתושבים.

אברהם רביץ: מה התושבים יכולים לדעת?

אברהם רביץ: הם אינם מבינים במים.

אברהם רביץ: אם זה נראה צח ונקי, נראה לעין, הם משתמשים.

אברהם רביץ: לכן אני חושב, שראוי, תוך כדי דיוני הוועדה, להוסיף בתיקון פיקוח ממשלתי.

אברהם רביץ: צריך להיות תו תקן למים, ולא ייתכן שעירייה תספק מים מתחת לתו התקן.

אברהם בורג: אבי, שב, זה ייקח חמש דקות.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני עובר על הרשימה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – איננו באולם.

אברהם בורג: חבר הכנסת עסאם מח'ול – אני לא רואה אותו.

אברהם בורג: חבר הכנסת תאופיק חטיב – לא רואה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מיכאל קליינר ביקש לדבר – לא.

אברהם בורג: חבר הכנסת עזמי בשארה – איננו.

אברהם בורג: חבר הכנסת סאלח טריף – אני לא רואה אותו.

אברהם בורג: חבר הכנסת איוב קרא מעוניין לדבר?

אברהם בורג: בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בקשר לחוק הזה, אין לי ספק שיש בו הרבה מהטעם הטוב, אבל שר האוצר איננו, והייתי רוצה לדבר על תאגידי המים שהתכוונו לעגן – הממשלה הנוכחית, כדי להביא למצב שיוכלו לפזר הרבה ג'ובים לפעילי מפלגתם.

איוב קרא: אני חושב שהציבור בישראל משלם יחסית הרבה כסף עבור מים.

איוב קרא: הרשויות המקומיות, שהן בעצם הספק הראשי של הצרכנים, של הציבור – אין לי ספק, אדוני היושב-ראש, שהיה ראוי בחוק הזה, אבי ידידי, היה חשוב להיכנס גם לסוגיה הזאת, מכיוון ש"מקורות" מספקת בעלות של בין שקל וחצי לשניים, אני לא זוכר את התעריף של היום, לקוב לצרכן, ובאיזה שלב מה שקורה, שהאזרח הפשוט מגיע למצב שאחרי איקס קובים שהוא צורך, הוא משלם משהו בסביבות 7 שקלים לקוב.

איוב קרא: צריך הביא דבר כזה בחשבון.

איוב קרא: אני חושב, שהממשלה שיזמה או רצתה בהקמת תאגידים, שמתוך התאגידים הללו, מנגנונים למיניהם וכל מיני עסקנים ודירקטורים – –

אברהם בורג: אני אבקש לסיים.

איוב קרא: – – וכו', אני חושב שהיית צריך להיכנס לסוגיה הזאת לראות מה טוב – –

אברהם בורג: או.

אברהם בורג: קיי., תודה.

איוב קרא: – – לצרכנים כדי להוזיל את העלויות – –

אברהם בורג: תודה רבה.

איוב קרא: – – וזה הכי חשוב מבחינתנו.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת משה גפני – אני לא רואה אותו, תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת דני נוה – כנ"ל.

אברהם בורג: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה – תפאדל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן הצעת החוק יש בה מן הטוב והיא מתכוונת לשמור על בריאות הציבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו יודעים שהמים הם מצרך חיוני לבריאות ולחיים, ואלוהים, כאשר ברא את היקום קבע שהמים יהיו בשפע, אך לא רק זאת, קבע שאסור למישהו כאילו לומר, המים הם כולם שלי, או למנוע מאחרים את שתיית המים, כמו שהאוויר והחמצן שבו נחוץ לחיים, ואף אחד לא יכול לשלוט באוויר ולמנוע אותו מאחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שני מרכיבים חיוניים אלה מתחברים עם מרכיבים אחרים כדי ליצור חיים ולאפשר לבן-אדם לחיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בני-האדם עצמם באים ויוצרים מזהמים אחרים, יוצרים סמים אחרים, יוצרים שנאה וקוטלים את החיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי מציע בשיא הקיצור, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לפתוח פה עניין להתלהמות, שכולנו נשקול יחד, כפי שאנחנו שומרים על המים ורוצים לשמור אותם נקיים, וכפי שרוצים לשמור את האוויר נקי וראוי לבריאות, נשמור גם על האווירה כולה ועל הבריאות שלנו ועל החיים שלו, ושחיי האדם והדם של בני-האדם לא יהיו כל כך זולים, כפי שראינו וחיינו בשבועות האחרונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת בני אלון – לא נמצא באולם.

אברהם בורג: חבר הכנסת גדעון עזרא – איננו.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב דיבר.

אברהם בורג: חבר הכנסת ישראל כץ – איננו.

אברהם בורג: חבר הכנסת מאיר שטרית – איננו.

אברהם בורג: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף לכל חברי הכנסת אשר פשוט אמרו שהחוק הזה הוא חוק טוב, כדי שנדע מה אנחנו שותים.

האשם מחאמיד: הגיע הזמן, אדוני היושב-ראש, פשוט לפקוח עין, לראות איפה אנחנו חיים, מה אנחנו שותים, מה אנחנו אוכלים, מה אנחנו אומרים ומה אנחנו נושמים.

האשם מחאמיד: הגיע הזמן שכל החושים שלנו יתחילו לפעול.

האשם מחאמיד: אבל יש אנשים, אדוני היושב-ראש, שלא מקבלים תלושים.

האשם מחאמיד: מה תעשה אתם?

אברהם יחזקאל: יש פתרון בחוק.

האשם מחאמיד: מה הפתרון?

אברהם יחזקאל: יהיה פרסום הודעות בלוחות המודעות של הרשויות המקומיות.

האשם מחאמיד: לא, אני מתכוון לאותם אנשים שאין להם ברז, שאין להם בכלל מים.

האשם מחאמיד: אני מתכוון לאותם כפרים בנגב, בגליל ובמשולש שאין להם מים, ואתם מדברים על תלושים.

אברהם יחזקאל: תביא חוק שיחייב לחבר למים.

אברהם יחזקאל: אני אתמוך.

האשם מחאמיד: שיחייב את הממשלה לחבר כל יישוב בארץ לרשת המים.

האשם מחאמיד: כי לא ייתכן דבר כזה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אולי הערה אליך, אם תרשה לי.

האשם מחאמיד: היום בהיעדרך עמד פה חבר כנסת ופנה לחברי הכנסת הערבים ואמר: הנשיא שלכם ערפאת.

האשם מחאמיד: אם אני גאה בנשיא שלי פה או לא גאה, הצבעתי לו או לא הצבעתי לו, זה סיפור אחר.

האשם מחאמיד: אבל כאשר בכנסת, אדוני היושב-ראש, שאתה עומד בראשה, עומדים אנשים פה ולא נענשים, וכאשר חבר כנסת ערבי אומר מלה אחת על איך הוא רואה את השלום בעתיד הוא נחקר במשטרה, עומד חבר כנסת ואומר, הנשיא שלכם ערפאת, והוא מחבר בין אום-אל-פחם לשכם ולעוד מקומות – ואומר לך מי זה, אדוני היושב-ראש, זה חבר הכנסת אליעזר כהן, צ'יטה – הרי זה בלתי נסבל.

האשם מחאמיד: עד כמה אפשר להמשיך ולהסית?

אברהם בורג: אני אבדוק את הנושא.

האשם מחאמיד: לא מספיק להסית?

האשם מחאמיד: כמה הרוגים אנחנו צריכים עוד כדי פעם אחת לראות גם את המים הנקיים ואת האוויר הנקי ואת החיים הנקיים?

אברהם בורג: ואת האווירה הנקייה.

אברהם בורג: ההערה ברורה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת חיים כץ – כנ"ל.

אברהם בורג: חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת הנכבד, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אבי יחזקאל נמצא פה, כי היושב-ראש הוא יושב-ראש של כולם והוא לא מיוחד או מיוחס למפלגה מסוימת, אז אני רוצה לומר לך, בדברנו על מים, מקור מים חיים, איך עזבנו מקורות מים חיים לחצוב בורות נשברים.

ראובן ריבלין: בכל תולדות הכנסת, חבר הכנסת אבי יחזקאל, לא קרה דבר שראש ממשלה פותח את כנס החורף של הכנסת – – –

אברהם יחזקאל: בלי לשתות כוס מים.

ראובן ריבלין: כן, ובלי לשתות כוס מים יכול בגרון ניחר לבוא ולומר ליושב-ראש הכנסת ולמזכירות הכנסת:

ראובן ריבלין: אני מבקש שלא להצביע על ההחלטה המאשרת – לא קרה בכל תולדות הכנסת שלא אושרה, אבל לא קרה בכל תולדות הכנסת ולא יקרה עוד, שראש ממשלה בסיום הדיון בפתיחת כנס החורף של הכנסת, שבו הוא נותן הצהרה מדינית, לא יוכל להביא את ההצהרה לכלל החלטה של הכנסת המאשרת את הצהרתו של ראש הממשלה.

אברהם בורג: הוא היה בטוח שיש לו רוב כזה מוצק שאפילו לא צריך להצביע על זה.

ראובן ריבלין: גם אני חשדתי כך, חברי וידידי, כבוד יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: הרי לא תשים אדם בבחינת כאילו הוא אינו יודע, או כאילו, חלילה, אין לו רוב.

ראובן ריבלין: אלא באמת חשבתי לתומי, שפשוט בגלל ניסיונו המאוד-קטן של ראש הממשלה בניהול ענייני המדינה, בניהול פוליטיקה, בכלל בניהול עניינים – בוא נאמר את האמת, כי הרי הוא לא עשה דבר אחד שהוא לא הבטיח, ולא היה דבר אחד שהוא קיים.

אברהם בורג: אנחנו בנושא המים.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה הבטיח לנו מים, עוד עלול להיות, חלילה, שזה יהיה תלוי בו וגם מים לא יהיו לנו.

מאיר פרוש: הרבה מים יעברו עד שהוא יקיים את מה שהוא הבטיח.

ראובן ריבלין: אם הוא הבטיח, עוד יכול להיות שלא יהיו לנו מים.

ראובן ריבלין: עוד לא קרה בכל תולדות הכנסת, רבותי שם בבית, תבינו, בכל תולדות הכנסת עוד לא קרה כדבר הזה, שראש ממשלה מביא הצהרה מדינית בתחילת כנס החורף ואין כנסת שתאשר את הצהרתו, וראש הממשלה בבחינת אדם שאינו רוצה לראות את גודל המחדל, גודל החידלון, גודל הדלות שביכולתו הפוליטית וביכולתו לנהל את המדינה, עומד ואומר: אל תצביעו.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, דעו לכם, כשראש הממשלה מבקש לא להצביע, סימן שאין לו רוב.

ראובן ריבלין: כשאין לו רוב, הוא צריך להתפטר.

ראובן ריבלין: גם בשם האחדות וגם בשם החירום, כאשר הוא דורש מכולנו, תנו יד וכתף למדינה, הוא לא מבקש לא יד ולא כתף למדינה.

ראובן ריבלין: הוא מבקש כתף להצלתו הפוליטית.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אנחנו רוצים להציל כל דבר שראוי שיצילו אותו.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אני מודה לך על שמחת בית-השואבה.

ראובן ריבלין: אם לא עכשיו אימתי?

אברהם בורג: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – לא נמצאת.

אברהם בורג: חבר הכנסת יובל שטייניץ – כנ"ל.

אברהם בורג: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עמד כאן מעל הדוכן חבר הכנסת ריבלין ותמה על ראש הממשלה, איך יכול להיות שהוא בא בתחילת כנס החורף ומבקש להרצות דברים על המצב המדיני, ומטבע הדברים, חבר הכנסת ריבלין, ראש הממשלה מבקש את אמון הכנסת, או לפחות הוא מבקש את ההצבעה של חברי הכנסת על תוכן דבריו.

מאיר פרוש: הוא מתפלא איך זה שאין לו רוב.

מאיר פרוש: חבר הכנסת ריבלין, אומנם ראש הממשלה אמר שהוא של כולם, אבל אני רוצה לתת לך דוגמה אחת, מה שקרה רק בימים האחרונים.

מאיר פרוש: הממשלה החליטה בשעתה לקחת 15 יישובים ולטפל בהם טיפול נקודתי; היא גם החליטה שאחד מהם יהיה יישוב דתי.

מאיר פרוש: אנשי משרד ראש הממשלה באו לבקר בביתר-עילית, בדקו את המצב, הלכו לבדוק במודיעין-עילית ולראות מה המצב בקריית-ספר ובאחוזת-ברכפלד, בדקו בעמנואל.

מאיר פרוש: ניסו ליישם את החלטת הממשלה, שגם יישוב דתי ייכלל בין 15 היישובים שיהיה בהם טיפול נקודתי.

מאיר פרוש: בסופו של דבר, החליטה הממשלה מה שהחליטה, בלי שהיא כללה יישוב דתי.

אברהם יחזקאל: שגיאה גסה.

מאיר פרוש: אני יודע שזו שגיאה גסה, וטוב לשמוע את הדברים גם מחבר הכנסת מישראל אחת.

מאיר פרוש: אבל אני שואל אותך, חבר הכנסת ריבלין, מה אתה מתפלא שלראש הממשלה אין אמון בכנסת?

מאיר פרוש: גם חבר כנסת מישראל אחת אומר שזו טעות גסה.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול להתפלא כי הוא בחר בו, אבל אני מתפלא.

מאיר פרוש: אני רוצה לשאול את חברי הכנסת: היכן היושר?

מאיר פרוש: היכן ההגינות?

מאיר פרוש: מדוע ראש הממשלה גם בהחלטות שהממשלה שלו מקבלת, לכלול יישוב דתי בין אלה שיקבלו טיפול נקודתי, מדלג, ואף יישוב לא יהיה?

מאיר פרוש: הצענו, אולי ניתן לטפל בעיר בני-ברק, שם העוני הגדול ביותר שיש במדינת ישראל, אמרו: זו עיר גדולה מדי, יותר מ-150,000 נפש, אבל אולי נלך ליישובים הקטנים יותר, והציעו, כמו שאמרתי – – –

אברהם יחזקאל: הוא הולך לעשות זאת, הוא הולך להודיע על שינוי.

אברהם יחזקאל: היינו אצלו בישיבה של חברי סיעת העבודה, והוא הולך להודיע על יישוב דתי.

מאיר פרוש: אני אשמח מאוד אם אכן נכונים דבריך, אבל אין כל פלא שאין לו רוב כאן במליאה, כי גם חברים מסיעתו טוענים שהוא נוהג לא בצדק, לא ביושר ולא בהגינות.

מאיר פרוש: תודה.

אברהם בורג: תודה לחבר הכנסת פרוש.

אברהם בורג: אני רואה שהמצב חזר לתקנו.

אברהם בורג: עם ישראל, אפשר להירגע, אין יותר מצב חירום.

אברהם בורג: חבר הכנסת דוד אזולאי – לא נמצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת טלב אלסאנע – כנ"ל.

אברהם בורג: חבר הכנסת נחום לנגנטל באותו מקום, חבר הכנסת מיכאל איתן הצטרף אליהם.

אברהם בורג: חברי הכנסת אבשלום וילן, אליהו בן-מנחם, נעמי חזן.

אברהם בורג: חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

אברהם בורג: רבותי, יש לדוד לב הכרזה.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון), שהחזירה הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

ד' לב: כמו-כן הונח לוח תיקונים לחוק הגנת כינויי מקור וציונים גיאוגרפיים (תיקון מס' 2), התשס"א–2000.

ד' לב: תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: (קריאה ראשונה)

אברהם בורג: חבר הכנסת כנעאן, בבקשה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הייתי בין התומכים בהצעת החוק של חבר הכנסת אבי יחזקאל בוועדת הפנים, אני חושב שהיא הצעה טובה, נחוצה מאוד, במיוחד ביישובים הנידחים, בפריפריה, במקומות שרשתות המים בהם במצב בלתי נסבל, במצב קשה מאוד, ושומעים וקוראים כמעט מדי יום על מים מזוהמים שחלק מאזרחי המדינה שותים.

מוחמד כנעאן: לכן, ההצעה הזאת מבורכת, היא באה לתקן עוול, ובאה לאפשר לכל אזרח ואזרח, שידע מה הוא שותה ובאיזו איכות.

מוחמד כנעאן: הדבר הזה לא יעלה לרשות המקומית, אלא להיפך, הוא יתרום לאיכות החיים בכל יישוב ויישוב, בכל עיר ועיר, ואני מאוד מקווה, שעם אישור הצעת החוק, חבר הכנסת אבי יחזקאל, כאיש הקואליציה שלא קיימת – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מצומצמת.

מוחמד כנעאן: היא לא קיימת, לא מצומצמת ולא מורחבת.

אברהם בורג: מרוכזת יותר.

מוחמד כנעאן: – – – אני מאוד מקווה, שאותם יישובים, במיוחד היישובים הערביים, שעד היום לא זכו לא רק למים איכותיים, אלא למים לשתייה, אין להם צינורות מים לשתייה, אני מאוד מקווה, שהממשלה הזאת, שאתה חבר בקואליציה שלה, סוף-סוף תעשה טוב, לאחר המאורעות הקשים, אם תבטיח מי שתייה לאותם יישובים, במיוחד היישובים הלא-מוכרים.

מוחמד כנעאן: זכותו של כל אזרח במדינת ישראל לשתות מים לפחות, זו זכות הומניטרית ממדרגה ראשונה.

תאופיק חטיב: אתה אומר לא לדאוג לאיכות המים, קודם כול למים.

מוחמד כנעאן: קודם לדאוג למים, ואחר כך לאיכות.

מוחמד כנעאן: זה חשוב מאוד, אבל יש יישובים שאין להם מים, והם רוצים לשתות מים, ואחר כך דואגים לאיכות.

מוחמד כנעאן: על כן, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מקווה שהצעת החוק הזאת תתקבל במליאת הכנסת, ואני אתמוך בה.

מוחמד כנעאן: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת ענת מאור, ויצמן שירי, רענן כהן, שאול יהלום, עוזי לנדאו, חוסניה ג'בארה, מקסים לוי, רוני מילוא, שלום שמחון, אליעזר זנדברג.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אברהם בורג: זו קריאה ראשונה.

אברהם בורג: מי בעד?

אברהם בורג: מי נגד?

אברהם בורג: ההצעה עוברת לוועדת הפנים.

אברהם בורג: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 76) (חובת דיווח על איכות מי השתייה), התש"ס–2000, לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

אברהם בורג: 11 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים, הצעת חוק זו אושרה בקריאה ראשונה.

אברהם בורג: אנחנו מעבירים אותה לוועדת הפנים.

אברהם בורג: יישר כוח, חבר הכנסת יחזקאל, כל הכבוד על האסופה של הצעות החוק האקולוגיות שאתה מגיש, זה יוצא מגדר הרגיל.

אברהם יחזקאל: יש בעיה שלא כדאי שהכנסת תחוקק.

אברהם בורג: למה?

אברהם יחזקאל: בגלל – – – עודף חקיקה.

אברהם בורג: זה נכון, אבל לא כל חוק הוא בעודף חקיקה.

אברהם בורג: רבותי, תודה רבה.

אברהם בורג: ישיבה זו נעולה.

אברהם בורג: הישיבה הבאה – מחר בשעה 16:00 פה.