ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 62, 1999-12-20 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שני, י"א בטבת התש"ס, 20 בדצמבר 1999.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לדיון מוקדם – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 7) (תיקון – תחולה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוועדה לענייני ביקורת), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין; הצעת חוק איסור פעילות של גופים פוליטיים או דתיים במתקני צבא ומשטרה, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק יתרת זכות כספית (חובת הדיווח), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – סייגים לעבודה בשבת), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לחלוקת נטל מס צודקת, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אבשלום וילן; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות נשים בצבא), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון – החמרת הענישה וענישת הורים), התש"ס–1999 – מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור עסקאות חוזה פירמידה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגליל (תיקון – קביעת בסיס לחישוב סובסידיה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – מעצר נאשם בעבירות מין), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – אישור הכנסת על תשלומי חובה), מאת חבר הכנסת אמנון רובינשטיין; הצעת חוק העונשין (תיקון – חרם מסחרי), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת יוסף לפיד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (תיקון – נוכחות עורך-דין בחקירת קטין), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דני נווה; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הזכות לשירותי בריאות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת חיים כץ; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון – פיצויי פיטורים בגין התפטרות עובד),

א' האן: התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת סאלח טריף; הצעת חוק פיצויי פיטורין (תיקון – התפטרות בגין אי-קבלת שכר מינימום), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת סאלח טריף; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – שוויון בשיעור קצבאות ילדים), מאת חבר הכנסת אברהם פורז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הקלטת חקירות בווידיאו), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת יהודית נאות ואמנון רובינשטיין; הצעת חוק איסור שימוש בכדורי גומי (תיקוני חקיקה), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – משתמשים בסמים מסוכנים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מקסים לוי; הצעת חוק לתיקון פקודת מניעת טרור (ביטול הכרזה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דני נווה; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – יידוע נאשם על היותו מועד למאסר), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אמנון רובינשטיין; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – חוק אלימות במשפחה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – קרן שיקום), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גדעון עזרא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מניעת טרור (הוצאת תנועת "כך" והחברים הרשומים בה מרשימת ארגוני הטרור), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מיכאל קליינר; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (החלפת סעיף 10א), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אמנון רובינשטיין; הצעת חוק לתיקון פקודת מניעת טרור (הוצאת אש"ף והארגונים החברים בו מרשימת ארגוני הטרור) התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק משאל עם להסדר הקבע, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון – אחוז החסימה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים), (תיקון – נוכחות הורה בחקירת קטין), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דני נווה; הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מאת חבר הכנסת סילבן שלום וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות למשרת היועץ המשפטי לממשלה,

א' האן: התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אי-ניכוי הוצאות בגין עבודה לא חוקית), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (אי-ניכוי הוצאות בגין עבודה בשעות המנוחה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת יעקב ליצמן.

א' האן: עוד אודיעכם, כי הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 11), התש"ס–1999, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

א' האן: כמו כן הונחה חוברת דין-וחשבון לשנת 1999 ועיקרי תוכנית העבודה לשנת 2000 מטעם משרד התחבורה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל חוק הדיור הציבורי, ולאחריה דיון.

אברהם בורג: ינמק את האי-אמון חבר הכנסת מאיר שטרית.

אברהם בורג: ישיב לו השר חיים רמון.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, עוד לא נעשתה כזאת בישראל, עוד לא היתה הונאה ציבורית כל כך גדולה כפי שעושה הממשלה הזאת כלפי דיירי הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: ראש הממשלה וחבריו, שהיום הם הממשלה, נלחמו אז בשיניים להעביר את הצעת החוק של רן כהן, ואנחנו התייצבנו מול קבוצת חברי כנסת כי חשבנו שהצעת החוק שלו איננה נכונה ולוקה בחסרונות – לא שבעיקרון ההצעה לא נכונה, אלא יש לה חסרונות רבים.

מאיר שטרית: לכן התייצבתי פה על הבמה, וחבר הכנסת רן כהן – היום השר רן כהן – עד לכך שמעולם לא שללתי ממנו את העובדה שהוא העלה את הנושא על סדר-היום.

מאיר שטרית: אמרתי לו: החוק שלך לא נכון, הוא מקפח את האוכלוסיות החלשות ואת הפריפריה, כי על-פי הצעת החוק המקורית אין הבדל בין אדם שגר בקריית-שמונה לבין אדם שגר בתל-אביב.

מאיר שטרית: הצעתי: בוא נעבד ביחד הצעת חוק שאפשר לחיות אתה, שתעשה צדק חברתי יותר טוב.

מאיר שטרית: לצערי, קבוצת חברי הכנסת ורן כהן סירבו לשינוי.

מאיר שטרית: לכן אמרתי לרן כהן: אני אפיל את הצעת החוק שלך בכנסת, אבל מולה אביא הצעה ממשלתית במקום חוק, הצעה שתיתן תשובה יותר טובה לדיירי הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: אמרתי ועשיתי.

מאיר שטרית: ואכן, ממשלת נתניהו קיבלה אז החלטה, על-פי הצעתי, לעשות מבצע למכירת דיור לדיירי הדיור הציבורי, מבצע הנחות שנותן העדפה ברורה וגדולה למשפחות שגרות בפריפריה, למשפחות גדולות, שיש להן הרבה ילדים.

מאיר שטרית: ככל שהמשפחה יותר גדולה ההנחה היא יותר גדולה, אבל ניתנת הנחה גם לכל הסקטורים האחרים.

מאיר שטרית: הצעת החוק שלנו היא הצעה שעברה בממשלה, והיא אומרת, שהחל מהשנה השנייה מיום ההצעה, אדם שגר שנתיים כבר יכול להיכלל במבצע של רכישת דירה בדיור ציבורי.

מאיר שטרית: הממשלה של היום, שהיתה אופוזיציה, נלחמה בכל תוקף בהצעה שלנו.

מאיר שטרית: בסופו של דבר הם הפסידו בהצבעה בחוק ההסדרים, הצעת החוק בוטלה והפעלנו את המבצע הממשלתי.

מאיר שטרית: רבותי חברי הכנסת, כשאני אומר הונאה אני רוצה לצטט שני קטעים מדברי ברק עצמו במכתב ששלח לדיירי הדיור הציבורי בזמן היותו אז באופוזיציה.

מאיר שטרית: תיכף אסביר לכנסת ואראה, שהממשלה, על-פי ההצעה המתוקנת שהגישה עכשיו – שהחליטה עליה אתמול – גורמת לפגיעה כמעט אנושה בדיירי הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: הנה הבטחות ברק: 1.

מאיר שטרית: ב-6 במאי 1999 ברק אומר בהופעה ציבורית מוקלטת: אני מבטיח לכם, כי כפי שתמכנו בעבר כך ממשלה בראשותי תחזיר לתוקף את חוק הדיור הציבורי ובתוך כמה חודשים יוכלו עשרות אלפי משפחות הדיירים לרכוש את דירותיהן.

מאיר שטרית: 2.

מאיר שטרית: ב-23 במרס 1998 אמר ברק בכנסת: לדיירי "עמידר" ו"עמיגור" אני אומר, אין חוק צודק יותר מהחוק הזה, שאפשר להעבירו היום אחרי כל כך הרבה שנים בדומה למה שחוקקו לקיבוצים ולמושבים.

מאיר שטרית: אלה דברי ברק בכנסת.

מאיר שטרית: הבטחות בייגה: במכתב לדיירי הדיור הציבורי מתאריך 23 בדצמבר 1998 אומר בייגה: לא יעלה על הדעת, כי מפלגת העבודה, המפלגה שתמכה לאורך כל הדרך בחוק הדיור הציבורי, תיסוג מעמדתה זו.

מאיר שטרית: והנה, חרף כל ההבטחות הללו מסתבר שכן יעלה על הדעת.

מאיר שטרית: מפלגת העבודה לא תומכת בחוק של רן כהן, בייגה לא תומך בחוק של רן כהן, ראש הממשלה לא תומך בחוק של רן כהן.

מאיר שטרית: תודה, חבר הכנסת רן כהן, אם יש אמת ואם יש צדק, הממשלה הזאת שאתה, רן כהן, חבר בה, היתה צריכה לבוא ולהגיד: התחייבנו לתמוך בחוק שלך כמו שהוא.

מאיר שטרית: הייתי מבין את זה אם הייתם מביאים לכנסת את חוק רן כהן as is.

רן כהן: אתה תמכת?

רן כהן: תגיד עכשיו.

מאיר שטרית: אני מתנגד לו, אמרתי.

אברהם בורג: הוא אמר, הוא אמר.

מאיר שטרית: רן, אמרתי שאני מתנגד לו, התנגדתי, החוק שלך הוא רע בעיני, אבל לא אני הבטחתי לציבור, אתה הבטחת.

רן כהן: עשית שגיאות ואתה ממשיך לעשות.

מאיר שטרית: רן, אתה הבטחת, אתה יושב בממשלה היום, והממשלה מעבירה חוק שהרג גם את החוק שלך, אני לא מדבר על שלי, את החוק שלך היא הרגה.

מאיר שטרית: המשמעות של החלטת הממשלה היא – – –

רן כהן: אתה מסתכל בראי?

אברהם הירשזון: אתה מסתכל בראי?

אברהם הירשזון: למה אתה שואל אותו אם הוא מסתכל בראי?

מאיר שטרית: אני מציע שאתה תסתכל בראי, רן.

ויצמן שירי: אנחנו נתנו – – – 40%.

אברהם בורג: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת שטרית להמשיך את דבריו.

אברהם בורג: בבקשה.

מאיר שטרית: רן כהן, אני מסתכל בראי, אני לא רימיתי את הציבור הזה, אמרתי להם את האמת, אמרתי במה אני תומך, ומה שאמרתי עשיתי.

מאיר שטרית: אתה הבטחת להם דבר אחר מתוך אמונה.

מאיר שטרית: אני מאמין לך, רן, לא שרצית לרמות אותם, אתה אמרת להם שהחוק שלך יעבור, אמרת שתתפטר מהממשלה אם לא יעבור החוק ככתבו וכלשונו.

מאיר שטרית: הנה, החוק לא עבר ככתבו וכלשונו.

מאיר שטרית: השאלה היא אם אתה מסתכל בראי.

מאיר שטרית: אני מבקש שחברי הכנסת ידעו מה הממשלה החליטה אתמול.

מאיר שטרית: המשמעויות של הצעת הממשלה הן: 1.

מאיר שטרית: כ-60% מהדיירים לא יהיו זכאים להיכלל בתוך הדיור הציבורי, כי כמעט 60% מהם גרים פחות מ-12 שנה.

מאיר שטרית: האנשים שיוכלו לקנות בשנים הקרובות את דירותיהם הם רק אלה שגרים מעל 12 שנה.

מאיר שטרית: על-פי ההצעה הזאת, כפי שתיכף אראה לכם, ההנחות שהם יקבלו הן הרבה יותר נמוכות מאשר המבצע הממשלתי שהממשלה שלנו העבירה בזמנו.

מאיר שטרית: 2.

מאיר שטרית: מה אמרה הממשלה?

מאיר שטרית: הנה, אנחנו נותנים הטבה, בניגוד לפגיעה אנחנו עכשיו משפרים את מצבם של מי?

מאיר שטרית: – של אלה שגרים 30 שנה ומעלה.

מאיר שטרית: זה באמת יפה מאוד בעיני, אני מוכרח להגיד.

מאיר שטרית: אני משבח את מי שרוצה לתמוך במשפחות שגרות הרבה מאוד שנים בדיור הציבורי.

מאיר שטרית: אבל, רבותי, רק 8%.7 מהדיירים גרים מעל 30 שנה.

מאיר שטרית: הדיירים האלה יזכו להטבה של 5%.

מאיר שטרית: לעומתם, הממשלה פוגעת בכל יתר הדיירים – – –

אברהם הירשזון: כתוב עד 95%, לא 95%.

מאיר שטרית: עד 95%.

מאיר שטרית: אבל מי שגר מעל 30 שנה יכול להגיע עד 95%.

מאיר שטרית: לכן הם מקבלים הטבה של 5%.

מאיר שטרית: מדובר ב-8%.7 מהדיירים.

מאיר שטרית: אבל היא פוגעת בעשרות אחוזים של דיירים ברמת ההנחה שהם קיבלו, לפי הצעתו של רן כהן אפילו, שלא לדבר על-פי הצעתי.

מאיר שטרית: 3.

מאיר שטרית: כל העולים החדשים הם בעצם מחוץ לחוק הדיור הציבורי שהממשלה החליטה עליו.

מאיר שטרית: רוב העולים החדשים בארץ גרים בדיור ציבורי פחות מ-12 שנה.

מאיר שטרית: לכן הם מחוץ למשחק.

מאיר שטרית: הם לא יכולים לקנות את הדירות האלה.

מאיר שטרית: לכן, רבותי, אתם מטעים את הציבור.

לימור לבנת: הם היו בחוק המקורי של רן כהן?

מאיר שטרית: בחוק המקורי של רן כהן הם היו.

לימור לבנת: עכשיו הוציאו אותם?

מאיר שטרית: עכשיו הוציאו אותם.

רן כהן: – – –

אברהם בורג: השר כהן, עם כל הכבוד, תנו לו להשיב.

אברהם בורג: השר כהן, יש תשובה של הממשלה, היא תינתן בצורה מסודרת.

אברהם בורג: ממשלה לא עונה בקריאות ביניים.

מאיר שטרית: יש גבול לכמות הרמאות, ההונאה וגנבת הדעת כלפי הדיירים המסכנים הללו.

מאיר שטרית: אמרתי לך אז, אני לא אתן לך לגנוב את דעתם ולא לעשות על גבם פוליטיקה, כי לא שמעתי אותך צועק כששר השיכון דאז, בזמנך, בממשלה שלכם, ביטל את ההנחות לדיירי הדיור הציבורי, שנהגו במדינה מ-1981 עד 1994.

מאיר שטרית: ב-21 במרס 1994 פואד ביטל את ההנחות לדיירי הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: אותך לא שמעתי צועק אז.

מאיר שטרית: עם כל הכבוד, אתה לא מגן החלשים, וכרגע, לפי הצעת החוק שלך לפחות, כל הדיירים האלה היו כלולים באמת בחוק.

מאיר שטרית: כל העולים החדשים.

מאיר שטרית: לפי הצעתך, החל מהשנה החמישית כל דייר היה מקבל 4% הנחה לשנה, רן כהן.

מאיר שטרית: זאת אומרת, מי שגר עשר שנים, היה מקבל 40% הנחה.

מאיר שטרית: בוא ניקח רק את הדייר ההוא המסכן שגר עשר שנים.

מאיר שטרית: לפי ההצעה של היום הוא out, הוא לא מקבל כלום.

מאיר שטרית: אם בעיניך זה לא שקר, אני לא יודע מהו שקר.

מאיר שטרית: רבותי חברי הכנסת, שמתי על שולחן חברי הכנסת, כל אחד מחברי הכנסת, טבלה שאני מציע להציץ בה, בעצם שלוש טבלאות, שמשוות, ויבדקו אותי, בבקשה, אם במספר אחד אני טועה: מה מקבל דייר בדיור הציבורי בממוצע לפי המבצע שלנו שהועבר בממשלה, ואני מבקש להסתכל בטבלה הראשונה.

מאיר שטרית: לקחתי משפחה ממוצעת בדיור הציבורי: ארבע נפשות, שגרה 15 שנה, כשמחיר ממוצע של הדירה, בפריפריה – 300,000 שקל, ובמרכז – 400,000 שקל, ותשימו לב.

מאיר שטרית: שירי, אני מציע שתקרא ותראה מה יקרה לתושבי באר-שבע, ששם, אגב, הריכוז הגבוה ביותר של דיור ציבורי.

מאיר שטרית: יש 7,500 דירות בבאר-שבע.

ויצמן שירי: דירה שם עולה 100,000 דולר.

מאיר שטרית: על אחת כמה וכמה.

מאיר שטרית: תסתכל: בקו עימות, על-פי הצעתנו, הדייר היה מקבל 225,000 שקל הנחה.

מאיר שטרית: לפי ההצעה הזאת, המתוקנת, של הממשלה, לא לפי ההצעה שלך, רן, הוא מקבל 135,000 שקל הנחה; כמעט חצי.

מאיר שטרית: באזור פיתוח א', על-פי הצעתנו, הוא מקבל 221,000 שקל.

מאיר שטרית: פה הוא מקבל 135,000.

מאיר שטרית: באזור פיתוח ב' ושכונות שיקום, על-פי הצעתנו, הוא מקבל 217,000 שקל, ופה הוא מקבל 135,000 שקל.

מאיר שטרית: במרכז הארץ, על-פי הצעתנו היה מקבל 235,000 שקל, פה הוא מקבל 180,000 שקל.

מאיר שטרית: זה המקרה הטוב של אלה שכלולים במבצע, שגרים 12 שנה.

מאיר שטרית: אדוני השר חיים רמון, תראה מה קורה – ואתה היית יושב-ראש ההסתדרות – למי שלא גר 15 שנה, למי שלא גר 12 שנה.

מאיר שטרית: הטבלה השנייה מדגימה את זה.

מאיר שטרית: לשם הזהירות הבאתי בחשבון הזה אדם שגר עשר שנים, לא 12, ועשיתי חשבון כמה הוא צובר.

מאיר שטרית: לפי החלטת הממשלה, על השנים בין שבע ל-12 הוא צובר לשנה 1%.5. מקסימום 10%.

מאיר שטרית: נתתי להם פה בחשבון את כל ה-10% תוספת.

מאיר שטרית: בנוסף, הצגתי כמה הוא יקבל אם הוא גר עשר שנים בדירה.

מאיר שטרית: שים לב, לפי הצעתנו הוא יכול לקנות את הדירה היום, ובקו העימות הוא היה מקבל 180,000 שקל.

מאיר שטרית: לפי הצעת הממשלה, הוא לא יכול לקנות היום.

מאיר שטרית: הוא יקנה כשיגיע לשנה ה-15, כשהוא יצבור כבר עוד שלוש שנים, ואז יקבל 57,000 שקל; שליש מההנחה שההצעה שלנו מציעה.

מאיר שטרית: במרכז הארץ הוא מקבל פחות מחצי ממה שהמבצע שלנו מציע.

מאיר שטרית: הדבר הגרוע ביותר, מי שגר חמש שנים, לא כלול לא בזה ולא בזה.

מאיר שטרית: על-פי הצעת הממשלה הוא מקבל 7%.

מאיר שטרית: 5 הנחה.

מאיר שטרית: זאת אומרת, על-פי הצעתנו היה מקבל בקו העימות 135,000 שקל ובמרכז הארץ 145,000 שקל.

מאיר שטרית: על-פי הצעת הממשלה המתוקנת, הוא יקבל 22,500 שקל בקו העימות, ובמרכז הארץ – 30,000 שקל.

מאיר שטרית: שוב, בקו העימות – חמישית ממה שהיה מקבל בהצעתנו.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אם זו לא הונאה, אני לא יודע מהי הונאה.

מאיר שטרית: אם זו לא גנבת דעת, אני לא יודע מהי גנבת דעת.

מאיר שטרית: אני חושש, שברק, כמו יתר ההבטחות שלו, לא רק שבנושא הדיור הציבורי הוא לא עומד, לצערי, גם תקציב 2000 שמוגש איננו יוצר סדר עדיפויות חדש.

מאיר שטרית: תראו את ממדי העוני הולכים וגדלים.

מאיר שטרית: האבטלה גדלה בניגוד להבטחות.

מאיר שטרית: עכשיו תיתלו בנו ותגידו, הממשלה הקודמת אשמה.

מאיר שטרית: יופי.

ויצמן שירי: זה 1998.

מאיר שטרית: שירי, יופי.

אברהם בורג: אני מבקש לסיים.

מאיר שטרית: אני כבר מסיים, אדוני.

מאיר שטרית: בדרך כלל לא מגבילים.

מאיר שטרית: זה נושא חשוב.

אברהם בורג: אבל יש גבול לכמה לא מגבילים.

מאיר שטרית: הנושא חשוב.

יהושע מצא: תקציב 2000 זה גם תקציב 1998?

ויצמן שירי: זה נגזרת של 1998.

יהושע מצא: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מצא, אני לא מקפיד על השעון של המציע, אבל אני מקפיד על שעונם של אחרים.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ויצמן, אתם יכולים להיתלות בנו ביחס ל-1998.

מאיר שטרית: אבל תשים לב, גם התחילה צמיחה ב-1999, עכשיו, ברבעון האחרון.

מאיר שטרית: הצמיחה לא קרתה בגלל הממשלה הזאת.

מאיר שטרית: אם יש צמיחה היום היא קרתה בגלל הפעולות הכלכליות של הממשלה הקודמת.

מאיר שטרית: ייקח זמן, אני אומר לך, ייקח זמן עד שתראו פירות והצמיחה תגדל לכדי כך שמספר המובטלים יקטן.

מאיר שטרית: אני אומר לך את זה.

מאיר שטרית: אתה לא צריך לספר לי את זה.

מאיר שטרית: אבל אם אתה הבטחת לציבור לשנות את סדר העדיפויות הלאומי ולתת יותר לבריאות ולחינוך ולחברה ולתעסוקה, צריך לתת לזה ביטוי בתקציב.

מאיר שטרית: תקציב 2000 הוא הפוך: יש קיצוץ בנושא המובטלים – אתם קובעים תקרה למספר ימי האבטלה למובטל שהיא 50% ממה שהיתה; אתם קובעים תקרה למובטלים של 180 יום לחמש שנים.

מאיר שטרית: אתם פוגעים בקצבאות הסיעוד לחולים סיעודיים.

מאיר שטרית: אתם פוגעים בבריאות.

מאיר שטרית: רבותי, לצערי הרב, אדוני היושב-ראש, מה שנותר לנו מברק, המבטיח הגדול בתחום החברתי, הוא דבר אחד: נותר לנו ברק Mover.

מאיר שטרית: כמו שיש מוישה Mover יש ברק שהוא מזיז את ישראל מהגולן, מלבנון, מיהודה ושומרון.

מאיר שטרית: זה הדבר היחיד שנותר מברק.

מאיר שטרית: ברק Mover.

מאיר שטרית: אני מציע מהיום, בעניין הזה צריך לזכור, מי שרוצה להזיז משהו, את המדינה מאיזה קטע שעוד לא הוזז, ייתן לברק בקבלנות לעשות את זה.

מאיר שטרית: בתחום החברתי זה כישלון חרוץ.

מאיר שטרית: כישלון חרוץ והונאה.

אברהם בורג: Let's move.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני השר, בבקשה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חוק הדיור הציבורי, שהוקפא לפני שנה בדיוק, בסוף דצמבר 1999, ביוזמתו של חבר הכנסת שטרית – –

רן כהן: הקפיאו בתחילת פברואר השנה, ב-5 בפברואר השנה.

מאיר שטרית: – – –

רן כהן: זה לדיראון עולם.

אברהם בורג: השר רן כהן.

רן כהן: אסור לקרוא קריאת ביניים?

אברהם בורג: אתה שר.

חיים רמון: – – בא לעשות צדק היסטורי.

חיים רמון: החוק הזה נולד, וצריך לומר את זאת ביושר, לא בשביל דיירים שגרים חמש שנים ואפילו לא עשר שנים.

חיים רמון: כאשר הביאו את החוק הזה לכנסת, כאשר פעלו למענו, כל הזמן ציינו את הצדק ואת הזכויות ההיסטוריות של דיירי הדיור הציבורי שגרים עשרות בשנים.

חיים רמון: עליהם דיברו.

חיים רמון: הם גרים בכל רחבי הארץ, וכולם ראויים לצדק ההיסטורי הזה.

חיים רמון: במשך שנים רבות כל ממשלות ישראל, מדעת או שלא מדעת, חילקו את רכוש המדינה, את קרקעות המדינה, לטובת חלקים חזקים ובינוניים בחברה הישראלית.

חיים רמון: אין כמעט מישהו שצבר רכוש במדינת ישראל, וידה של הממשלה לא היתה בצבירת הרכוש הזה.

חיים רמון: היום, כשיש רכוש פרטי, כמעט תמיד מקורו בהחלטות של הממשלה, כל ממשלות ישראל, פרט לאוכלוסייה אחת.

חיים רמון: האוכלוסייה של המעמד הבינוני הנמוך והמעמד הנמוך מעולם לא זכתה בהטבות.

חיים רמון: נוצר במדינת ישראל מעמד שאין לו רכוש.

חיים רמון: החוק הזה בא, בראש ובראשונה, לעשות אתם צדק היסטורי, לא עם מי שקיבל דיור ציבורי לפני שנתיים ושלוש שנים וחמש שנים ועשר שנים, ואני אומר את זה כאן ביושר.

מאיר שטרית: רק 12 שנה.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אלא מי שהיה באמת, איך אמרת?

חיים רמון: כולם אמרו: שנות ה-50, שנות ה-60, שנות ה-70.

חיים רמון: הגענו אפילו לשנות ה-80.

חיים רמון: אתם בא החוק הזה לעשות צדק.

חיים רמון: נגדם לחם חבר הכנסת שטרית בכל כוחו, בהם צרה עינו.

חיים רמון: פתאום, כל הארץ מקבלת את ההטבות על-פי אזור המגורים.

חיים רמון: מה לעשות?

חיים רמון: אם היו באים ואומרים: בואו, ניתן לזה בקריית-שמונה כמו במורשה, הייתי אומר, יופי, הייתי בעד.

חיים רמון: רק במקרה של דיירי הדיור הציבורי באו ואמרו: בואו, ניתן למורשה כמו לקריית-שמונה.

מאיר שטרית: מי אמר?

חיים רמון: אתה.

מאיר שטרית: אני אמרתי?

מאיר שטרית: אתה לא יודע על מה אתה מדבר, לא עכשיו ולא אחר כך.

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטרית.

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית, אני מנסה להתנהג אליך בנימוס ובאדיבות, ולאור נאומך אתה לא ראוי להם.

מאיר שטרית: קודם תלמד את הנתונים.

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית, אני רוצה לומר לך: מהמלה הראשונה שלך ועד המלה האחרונה, כל קשר בין הנתונים שמסרת ובין המציאות מקרי בהחלט, ואני לא רוצה להרחיב.

מאיר שטרית: אתה לא יודע על מה אתה מדבר.

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת שטרית.

חיים רמון: מאה אחוז.

מאיר שטרית: תקשיב – – –

אברהם בורג: לא, לא, לא.

חיים רמון: אני לא רוצה, אני מבקש.

אברהם בורג: כבוד השר, רגע.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטרית, עם כל הכבוד, לפחות ממציע ההצעה – – –

מאיר שטרית: שיגיד אמת.

אברהם בורג: א.

אברהם בורג: אין סעיף בתקנון בנושא הזה; ב.

אברהם בורג: כל אחד והאמת שלו, ולאיש אין מונופול על האמת.

מאיר שטרית: הוא משקר לכנסת.

אברהם בורג: תן לו לדבר, בבקשה.

חיים רמון: גיליתי סבלנות רבה לאי-אמת המוחלטת של כל דבריו של חבר הכנסת שטרית, שבגללו, ובגללו בלבד, אנשים שהיו יכולים להיות היום בעלי רכוש הם לא בעלי רכוש.

מאיר שטרית: אני מציע לך להיזהר.

חיים רמון: לכן, אני מבקש ממך להתאפק, כפי שאני התאפקתי.

חיים רמון: ותאמין לי, היה לי קשה מאוד.

מאיר שטרית: לא אמרתי מלה שקר.

חיים רמון: לא היתה מלה אחת של אמת בדבריך, לא רק שלא היתה אפילו מלה אחת קרובה לאמת, היא אפילו לא חלפה על יד, אפילו בסיבוב היא לא היתה.

אברהם הירשזון: אל תתלהב.

חיים רמון: אני מבקש שתתאפק.

ישראל כץ: מה עם 9 מיליוני השקל של הרחבת הממשלה?

אברהם הירשזון: זה סדר עדיפויות, מה אתה רוצה?

חיים רמון: אני חושב שיש נקודה חשובה.

חיים רמון: בא חבר הכנסת שטרית – – –

ישראל כץ: נהיית טפט על הקיר.

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית, אני רוצה לומר לך, ואני מציע שתקשיב טוב, שלא יקרה מצב שבו אנשים שגרו בקטמון – –

ישראל כץ: ישנו את השם שלך לחיים "רמונט".

אברהם הירשזון: אתה דמגוג.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

חיים רמון: – – וגרו במורשה וגרו בכפר-שלם לא יוכלו לרכוש את הדירות שלהם.

חיים רמון: אתה נתת להם הגבלה של 300,000 ש"ח.

חיים רמון: מי שנתן 300,000 ש"ח במקומות האלה קבע שהאנשים האלה לא יקנו את הדירות.

חיים רמון: לצערנו הרב, מי שקנה פרדס ליד רעננה, כשרעננה הפכה לעיר ואם, אז בעל הפרדס קיבל את כל הכסף שעולה הפרדס, אף אחד לא אמר לו: תקבל כמו בשביל פרדס ליד קריית-שמונה.

חיים רמון: כאשר בראשון-לציון הלכו חולות זהב, אף אחד לא אמר לאנשים האלה: תתחלקו עם חולות דימונה.

חיים רמון: רק מה, להכין הסכמים לרמה הכי נמוכה בחברה הישראלית.

חיים רמון: איש הצדק, חבר הכנסת שטרית אומר: לא, אתם לא תקבלו, אתם תקבלו כמו קריית-שמונה.

חיים רמון: אם זה היה הקריטריון לגבי כל חלוקת העושר במדינת ישראל, הייתי מסכים – – –

מאיר שטרית: זה הפוך.

חיים רמון: – – – מעולם זה לא קרה.

אברהם הירשזון: אתם קלקלתם.

חיים רמון: לכן, בחוק הזה באנו וקודם כול היטבנו – – –

אברהם הירשזון: למה אתה לא אומר שאין אף מלה אחת אמת בדבריו?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני מבקש להמשיך.

אברהם בורג: חבר הכנסת הירשזון, די.

אברהם הירשזון: אין מלה אמת בדבריו.

חיים רמון: אנחנו היטבנו בכמה נושאים.

חיים רמון: קודם כול, עם אנשי הדיור הציבורי הוותיקים, יותר ממה שהיה בחוק המקורי של רן כהן.

מאיר שטרית: ממש.

חיים רמון: אנחנו שיפרנו והעלינו את הצבירה עד ל-90%.

חיים רמון: זה כבר 10% מהדיירים, 8,000 משפחות.

חיים רמון: 8,000 משפחות שאתן היטבנו בצורה משמעותית, כי 5% מהן נמצאות במקומות הכי בעייתיים, שהיו שם הכי הרבה שנים – – –

מאיר שטרית: 8.7%.

חיים רמון: 9.9%, ליתר דיוק.

מאיר שטרית: אלה נתוני משרד השיכון.

חיים רמון: – – – קטמון, כפר-שלם, מורשה ושאר השכונות האלה, ששם גרים דיירי הדיור הציבורי.

חיים רמון: באנו ואמרנו, שכמעט 35% מדיירי הדיור הציבורי, שרובם המכריע גרים הרבה שנים, יקבלו את דירותיהם במענק של בין 60% ל-90%, בתקרה של למעלה מ-600,000 שקל.

חיים רמון: שינוי דרמטי, משמעותי, לעומת המבצע המצחיק שנכפה על הממשלה הקודמת.

חיים רמון: דרמטי.

חיים רמון: הופך את האנשים האלה, שחיו בשולי הערים, בפעם הראשונה לבעלי יכולת לקנות דירה.

חיים רמון: נוסף על כך, נתנו להם משכנתה, סבסדנו להם את המשכנתה, לא כמו במבצע של חבר הכנסת שטרית וממשלת הליכוד לשלוש שנים – –

רן כהן: 5%.

חיים רמון: – – אלא שיפרנו ב-12% – – –

רן כהן: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת רן כהן.

אברהם בורג: חבר הכנסת כהן, זה לא עוזר.

חיים רמון: אני מבקש, חבר הכנסת כהן.

חיים רמון: – – – סבסדנו את המשכנתה שלהם, לא מ-5%, אלא מ-4.5% ל-12 שנים.

חיים רמון: פי-ארבעה ממה שהיה במבצע.

חיים רמון: פי-ארבעה.

חיים רמון: האנשים האלה, ותיקי הדיור הציבורי, 35%, בין 20 ל-30 שנה, יקנו דירה, יהיו בעלי רכוש, יקבלו הנחה בין 60% ל-90% פלוס משכנתה מסובסדת ל-12 שנים.

חיים רמון: אם זאת איננה מהפכה חברתית, אינני יודע מה היא מהפכה חברתית.

חיים רמון: להם, בראש ובראשונה, יועד החוק.

חיים רמון: לא במקרה חבר הכנסת שטרית מדבר על חמש השנים, אבל גם שם לא הזנחנו.

מאיר שטרית: 15 שנה ולא 50.

חיים רמון: היום, המסלול המקביל לרכישת דירות, אני רוצה שידעו, בעיירות פיתוח, ולא רק בעיירות פיתוח, בפריפריה – גם החוק של רן כהן, ודאי שלגבי המבצע – המסלול הזה לעתים יותר טוב.

מאיר שטרית: מעולם לא.

מאיר שטרית: איזה שקר.

חיים רמון: בכל מקום שיש הלוואת מקום – המסלול יותר טוב.

חיים רמון: אנחנו הענקנו 7.5%, לא לשבע שנים, אלא בין שנתיים לשבע שנים.

חיים רמון: בין שנתיים לשבע שנים הענקנו הנחה נוספת של 7.5%.

חיים רמון: עשינו דבר חשוב מאוד לוותיקי הדיור הציבורי.

חיים רמון: שינינו מהחוק לטובה – לגבי נכים העלינו מ-90% ל-95% – –

אברהם הירשזון: עד 90%.

חיים רמון: – – לגבי בן ממשיך.

חיים רמון: בן ממשיך, בחוק המקורי, תחילת זכויותיו היו מיום פטירת הוריו – ביטלנו את זה.

חיים רמון: גם כאן עשינו צדק היסטורי עם ותיקי הדיור הציבורי, לא רק אתם, אלא עם בניהם.

חיים רמון: מגיל 18, אותם אנשים מתחילים לצבור זכויות.

חיים רמון: כלומר, דיירי דיור ציבורי, שהיום הם בני 40 ובני 42, רכשו את הזכויות שלהם, שאף שהם בנים – גם את זה תיקנו.

חיים רמון: הלכנו לקראתם, כי ראינו בעניין הזה את הדבר הכי משמעותי והכי חשוב.

חיים רמון: אלה שינויים לטובה בחוק הזה לעומת החוק של רן כהן, שלא לדבר שהמבצע של חבר הכנסת שטרית גרוע עשרות מונים אפילו מהחוק, ואת החוק שיפרנו.

חיים רמון: אבל גם באלה שחיים בדיור הציבורי מעט שנים לא פגענו פגיעה בלתי סבירה.

חיים רמון: כבר אמרתי למה נועד החוק.

חיים רמון: כל מי שגר בדיור הציבורי שבע שנים, זכאי במסגרת החוק.

חיים רמון: הוא יכול לממש את זכאותו מיום שימלאו 12 שנים למגוריו בדירה, הוא יקבל הרבה יותר ממה שאתה נתת לו גם אצלנו.

מאיר שטרית: אז הוא יקבל שליש מההנחה.

חיים רמון: אנחנו נותנים 12 שנים גם למי שבדיור הציבורי – וגם שם יקבלו הנחות של 40% ו-50% – גר בין עשר ל-20 שנה.

מאיר שטרית: אתה עוצם את העיניים מול העובדות.

חיים רמון: 40%–50% למי שגר בדיור הציבורי.

חיים רמון: אלה אינן הנחות?

חיים רמון: פלוס סבסוד של משכנתה.

מאיר שטרית: הסבסוד של המשכנתה זה 1,000 שקלים לשלוש שנים.

חיים רמון: אם זה כל כך זול, למה לא נתת?

מאיר שטרית: נתנו.

מאיר שטרית: אם הריבית תרד גם סבסוד לא יהיה.

חיים רמון: נתת לשלוש שנים, אנחנו נותנים ל-12 שנים.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטרית, אי-אפשר לקיים כך דיון.

חיים רמון: לכן אני מציע שחבר הכנסת שטרית יהיה האחרון שיתעסק בענייני הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: תלמד את הנתונים.

ראובן ריבלין: האם זו בקשה רשמית?

חיים רמון: לא, זו בקשה חברית.

ראובן ריבלין: כי אחרת יש גם לנו כמה בקשות.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, עם כל הכבוד, אתם מגישים הצעת אי-אמון ולא מפסיקים להפריע.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הוא חבר שלי, אני לא רוצה שהוא ידבר שטויות מעל הבמה.

אברהם בורג: עם כל הכבוד, חבר הכנסת שטרית, חברים בחוץ.

אברהם בורג: תהיו אחים וגיסים ולא ניגע בכיסים.

אברהם בורג: לא פה.

אברהם בורג: פה אין חברות.

חיים רמון: מי שמנע את החוק הזה, מי שטרפד אותו, מי שהקפיא אותו, מי שבעטיו החוק הזה לא בא לעולם כבר לפני שנה – ואנחנו יודעים זאת, כי המבצע הגדול, הנפלא, שחבר הכנסת שטרית מדבר עליו, נכשל כישלון חרוץ.

חיים רמון: מתוך 80,000 דירות של הדיור הציבורי, רק 2,000 נמכרו במבצע הנפלא והנהדר של חבר הכנסת שטרית.

חיים רמון: כלומר, חבר הכנסת שטרית, שחשב שדיירי הדיור הציבורי הם מטומטמים והם יקפצו על העניין הזה, נוכח שהם לא קפצו.

חיים רמון: למה הם לא קפצו?

חיים רמון: כי הם חיכו לחוק הזה, והם יודעים זאת.

חיים רמון: הרי זאת ההוכחה הכי ברורה והכי מוחלטת.

חיים רמון: אם חבר הכנסת שטרית צדק והוא הביא מבצע שבסדרי גודל היה יותר טוב מהחוק, הרי היו מתנפלים עליו.

חיים רמון: עשינו בעניין הזה אפילו מבחן.

חיים רמון: אנחנו הסכמנו, אף שכל התנאים ידועים, ידוע מה יהיה החוק, ידוע מהו מבצע שטרית, ומי שירצה את מבצע שטרית יכול להירשם עד 1 בפברואר.

מאיר שטרית: עד 30 בדצמבר.

חיים רמון: לא, תיקנו את זה.

מאיר שטרית: הנה החלטת הממשלה מאתמול.

חיים רמון: אני הלכתי לקראתך, כדי שבושתך תתגלה ברבים, כדי שקלונך ילך לפניך למשך שנים רבות.

חיים רמון: הרי דיירי הדיור הציבורי הם לא מטומטמים, הם יחליטו.

חיים רמון: קבענו ואנחנו קובעים, עד 1 בפברואר נראה מי יירשם למבצע הנפלא של חבר הכנסת שטרית – –

מאיר שטרית: אדרבה.

חיים רמון: – – ומי ילך על חוק הדיור הציבורי כמו שאנחנו מביאים.

חיים רמון: זאת הבחינה הכי אמיתית.

אברהם הירשזון: זו דמגוגיה.

חיים רמון: זו הבחינה הכי נכונה, זו הבחינה הכי נבונה.

חיים רמון: אנחנו נותנים לציבור של דיירי הדיור הציבורי בניגוד למה שהממשלה הקודמת עשתה.

חיים רמון: היא לא העזה להעמיד לבחינה.

חיים רמון: הרי חבר הכנסת שטרית אמר שהמבצע שלו יותר טוב; למה הוא לא הציע את זה אז?

חיים רמון: הוא ידע שזאת הונאה גדולה.

מאיר שטרית: הפוך.

מאיר שטרית: הם לא מטומטמים, למה אתה עושה מהם מטומטמים?

מאיר שטרית: תן להם לבדוק.

חיים רמון: אבל עכשיו אין בעיה.

חיים רמון: אני קורא כאן ועכשיו לכל דיירי הדיור הציבורי.

חיים רמון: מספר לכם חבר הכנסת שטרית על נפלאות המבצע שלו, אפשר להירשם.

חיים רמון: אני מציע לכם, אל תלכו שולל, אתם תפסידו הרבה כסף.

חיים רמון: אבל לא צריך להגיד לכם, גם עד עכשיו לא הצטרפתם.

מאיר שטרית: תן להם לבדוק.

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית, לא אתה ולא אני נכריע.

חיים רמון: בניגוד למה שאתה עשית.

מאיר שטרית: למה אתם מבטלים את המבצע?

מאיר שטרית: תשאירו פתוח את שני המסלולים.

חיים רמון: אני אענה לך גם על זה.

חיים רמון: אתה סיפרת לדיירי הדיור הציבורי שהמבצע שלך הוא נפלא והרבה יותר טוב מהחוק.

חיים רמון: למה לא נתת להם לבחור בין החוק לבין המבצע שלך?

חיים רמון: בלמת אותו.

חיים רמון: אנחנו, בניגוד לך, בטוחים שמה שאנחנו עושים הוא בסדרי גודל יותר טוב ממה שאתה עשית, ואנחנו מאפשרים לדיירי הדיור הציבור, בואו ותבחרו.

חיים רמון: הם יקבעו, לא אתה, לא רן כהן, לא אני.

חיים רמון: הם יקבעו.

מאיר שטרית: יפה, תשאירו פתוח.

חיים רמון: לא יהיה לך לאן להוליך את הבושה בעוד חודשיים, כשיתברר לך כמה מעט נרשמו.

מאיר שטרית: אתם לא מאפשרים, חיים.

חיים רמון: מאפשרים.

חיים רמון: עד 1 בפברואר, תיקון מאתמול בישיבת הממשלה.

מאיר שטרית: זו החלטה של אתמול.

חיים רמון: לא, שינינו, שלך לא מעודכנת, חבר הכנסת שטרית.

חיים רמון: אתה מפחד.

אברהם בורג: הם מפחדים.

חיים רמון: לך בכל הארץ, ספר את סיפורי הבדים שלך, והם יחליטו.

חיים רמון: וכשהם יחליטו, ברור לי מה הם יחליטו, אתה תעלה כאן לדוכן ותתנצל בפניהם על כך שתרגיל ההונאה שלך נכשל בגדול.

מאיר שטרית: אתה לא יודע על מה אתה מדבר.

אברהם בורג: תודה, כבוד השר.

חיים רמון: לא, יש לי עוד מלה אחת שאני רוצה לומר – שקשה להאמין כששומעים את הדברים.

דני נוה: יש לו עוד כמה שקרים, הוא לא הספיק הכול.

חיים רמון: התפרסם היום דוח העוני, באמת דוח קשה, מצוקה קשה יש בישראל, יש עוני קשה, לצערנו הרב.

חיים רמון: המספרים מדברים על 1998.

חיים רמון: עולה לכאן נציג מהליכוד ביום כזה, כשהמספרים קשים כל כך, ומעז לדבר על מדיניות חברתית.

חיים רמון: אין בלבי ביום כזה, כשיש ילדים השרויים בעוני, כשיש אמהות חד-הוריות, לעשות חשבון פוליטי.

מאיר שטרית: יש לי כאן החלטת הממשלה מאתמול.

יהושע מצא: זה סותר מה שהוא מציג.

חיים רמון: שינו, אני מודיע לך ששינו אתמול בהחלטת ממשלה.

חיים רמון: חבר הכנסת מצא, הם היו שרים, הם יודעים שמגישים את ה"מחליטים".

חיים רמון: זה "מחליטים" שהוגשו ביום רביעי.

חיים רמון: תוך כדי דיון בממשלה, יש פה שרים שיודעים, נכנסים שינויים.

חיים רמון: נכנסו שני שינויים אתמול, יותר מאחד.

ראובן ריבלין: החלטת הממשלה המוצעת שונתה עקב הדיון?

חיים רמון: שונתה אתמול בדיון בממשלה, עד 1 בפברואר, המשכנתה שונתה ל-12 שנים.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אבל אם לא היית מפטפט – הוא כבר אמר את זה חמש פעמים.

אברהם בורג: אפילו אני הבנתי.

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, אבל אתה לא היית שר בממשלה, הוא היה.

חיים רמון: תשאל את חברת הכנסת לימור לבנת, זה קורה בישיבות ממשלה שמביאים "מחליטים" ומשנים סעיפים מסוימים.

חיים רמון: אני מקווה שתהיה עוד שר ותלמד.

חיים רמון: אני אתמול לא כל כך התלהבתי מזה.

חיים רמון: אבל זו בעיה, לחבר הכנסת שטרית יש בעיה מאוד קשה, זו בשורה מאוד רעה.

חיים רמון: כי אם זה היה עד 31 בדצמבר, הוא היה אומר שלא היה זמן.

חיים רמון: עכשיו יש זמן, ותוספת הזמן הזאת תוכיח ברבים את קלונו.

ראובן ריבלין: זאת אומרת שעד אתמול בישיבת הממשלה זה לא היה טוב.

חיים רמון: לא, היה דיון, באו חברים ואמרו: בואו ניתן.

חיים רמון: מה אתה רוצה?

חיים רמון: אני יודע שאתם מודאגים.

חיים רמון: הממשלה ב-1996 קיבלה מציאות של 16% מתחת לקו העוני.

חיים רמון: ב-1998 אנחנו ב-16.8%.

יהושע מצא: כמה גירעון קיבלתם?

חיים רמון: ב-1992, עם גירעון, קיבלנו 17.2%, החזרנו 16%.

חיים רמון: אנחנו קיבלנו פערים בחברה הישראלית 0.34%, החזרנו 0%.32, מדד ג'יני.

חיים רמון: מובן שאתם העליתם.

חיים רמון: מי שהעלה אבטלה בצורה כזאת, מי שקיצץ ולא בלם במשך שלוש שנים באכזריות בכל התקציבים החברתיים קוצר היום את דוח העוני.

חיים רמון: אני מציע, באמת מציע, בידידות ובחברות, בנושאים האלה – לפחות שנה, לפחות שנה.

דני נוה: גם תקציב 2000 שלנו?

חיים רמון: חבר הכנסת דני נווה, תקציב 2000 עוד לא החל.

דני נוה: מה לא החל?

דני נוה: אישרתם אותו.

חיים רמון: בתום שנת 2000, אתם תודיעו לנו אם הצלחנו או לא הצלחנו, האם חזרנו על המפלות הכלכליות שלכם ב-1998, שהיתה השנה הכי גרועה בתולדות מדינת ישראל בעשור האחרון, כשלוש שנות מיתון שהבאתם, בקיצוצים נוראיים בבריאות ובחינוך.

חיים רמון: אז מה אתם מדברים בכלל על עניינים חברתיים?

דני נוה: במקום לקחת אחריות, אתם מסתכלים אחורה.

חיים רמון: אתה נביא?

חיים רמון: אתה גאון?

חיים רמון: בוא נראה.

חיים רמון: בינתיים, חבר הכנסת דני נווה, אצלנו כנראה תהיה צמיחה, אצלנו כנראה תהיה בלימת האבטלה, בלימת הקיצוצים בתקציבים החברתיים.

דני נוה: אם תשנו את התקציב, אתה צודק.

דני נוה: תשנו את התקציב.

חיים רמון: אני מציע לך, לאחר הכישלון הקולוסלי שלכם, שהיה לא מזמן, תהיו הרבה יותר בשקט ומאד-מאוד צנועים, ובראש ובראשונה חבר הכנסת שטרית, שהיה שר האוצר ובלם את חוק הדיור הציבורי.

חיים רמון: בראש ובראשונה הוא לא צריך לדבר על הנושא במשך שנה.

מאיר שטרית: מה אתה מדבר שטויות?

מאיר שטרית: מי כתב לך את השטויות האלה?

אברהם בורג: כבוד השר, אני מודה לך.

אברהם בורג: חברת הכנסת לימור לבנת, ואחריה – חבר הכנסת מקסים לוי.

אברהם בורג: חמש דקות לכל אחד.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרים רמון וכהן, אני שואלת את עצמי לפעמים, עד להיכן יכולה הציניות להגיע; כמה זמן תמשיך הממשלה האטומה הזאת להסתכל אחורה ולהאשים את הממשלה בראשות הליכוד; כמה חודשים קדימה תעזו לבוא בתלונות, בטרוניות, בהשמצות, בסיפורים ובמעשיות, על הממשלה שלנו – הממשלה היוצאת.

רן כהן: זה לא אנחנו.

רן כהן: היום התפרסם הדוח על העוני בתקופה שלכם.

לימור לבנת: סליחה, אני מבקשת שהשר לא יפריע לי.

לימור לבנת: זה לא מקובל עלי, אדוני היושב-ראש.

אברהם בורג: אני מצטרף לבקשתה, אדוני השר.

מאיר שטרית: תבדוק את ממדי העוני בממשלת רבין.

מאיר שטרית: כל שנה העוני עלה.

מאיר שטרית: אני אראה לך, כל שנה הוא עלה.

אברהם בורג: רבותי, בבקשה, תודה רבה.

אברהם בורג: השר רמון.

אברהם בורג: הממשלה בשבתה כאופוזיציה, מה קורה כאן?

לימור לבנת: תראה כמה הם לחוצים, מה קרה?

לימור לבנת: אני לא יודעת, ישבתי כאן שלוש שנים, שמעתי דברים מרגיזים.

לימור לבנת: כשרה בממשלה, לא הפרעתי בקריאות ביניים.

אברהם בורג: לא כל אחד רגוע כמוך, חברת הכנסת לבנת.

לימור לבנת: נכון.

לימור לבנת: השר וחבר הכנסת רן כהן כנראה לחוץ.

לימור לבנת: הוא לא יכול לשבת בשקט ולהאזין לדברי הדוברים בלי להפריע.

רן כהן: – – –

לימור לבנת: הוא ממשיך.

לימור לבנת: אתה יודע מה, תמשיך.

לימור לבנת: אין בעיה.

לימור לבנת: אני חוזרת לעיקר העניין: הרי הממשלה הזאת הבטיחה הבטחות, הרי ראש הממשלה הזה חילק כרטיסים ובהם שורה של הבטחות.

לימור לבנת: הוא הביא לכנסת תקציב לשנת 2000, תקציב שיש בו החמרה בקריטריונים למובטלים, שבו יש קיצוץ בכל כך הרבה נושאים קשים – בקצבאות סיעוד ובדברים שהם אולי פחות קשים, אבל הם חשובים לא פחות – תקציבי התרבות.

לימור לבנת: הבוקר ישבתי בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת, ויש קיצוץ דרמטי בכל דבר שהוא תרבותי, מעבר לקיצוץ מהחלשים.

לימור לבנת: ראש הממשלה אומר: תפתחו את המקררים, תחלקו אוכל.

לימור לבנת: איזו אטימות, אילו דיבורים הם אלה.

לימור לבנת: וכך גם, אדוני היושב-ראש, לגבי חוק הדיור הציבורי.

לימור לבנת: כאשר החוק הובא לכנסת, ראש הממשלה התחייב שהחוק יחול על כל מי שמתגוררים בדירה למעלה מחמש שנים, כדי שזה יחול באמת על אותם עולים חדשים שהגיעו ארצה החל משנות ה-90, והם לא יהיו מחוץ למעגל הזה.

לימור לבנת: ועכשיו, עוד הפעם בציניות ובאטימות, כאילו הציבור מטומטם, כאילו הוא לא זוכר, באים ואומרים: הישג בלתי רגיל, מי שגר מעל 12 שנה – הוא יהיה זכאי ליהנות מחוק הדיור הציבורי.

לימור לבנת: אבל אלה שמתגוררים פחות מזה, לא יהיו זכאים.

לימור לבנת: כדאי שהציבור ידע את זה, כדאי שהציבור ישמע את זה, כדאי שהציבור ידע שעובדים עליו בעיניים; שמה שהבטיחו לו זה לא מה שנותנים לו, ומה שאמרו לו – זה לא מה שעושים.

אליעזר כהן: כמו ההישג של המשטרה בלכידת האנס הסדרתי.

לימור לבנת: אולי.

לימור לבנת: קודם כול אני רוצה לברך על התפיסה של האנס הסדרתי.

לימור לבנת: אני חושבת שטוב שתפסו אותו, נשים יכולות ללכת יותר בביטחון.

לימור לבנת: אם היו או לא היו פאשלות בדרך, את זאת עוד צריך לבדוק.

לימור לבנת: לא זה העניין כרגע.

לימור לבנת: כמו בכל דבר אחר, כמו שעלה לכאן השר רמון – ואני מצטערת שהוא לא כאן – בהתחלת הקריירה שלכם, בזבזתם בחוצפה כספי ענק, כדי להרחיב את הממשלה עוד בשרים ובסגני שרים.

לימור לבנת: שמעתי היום את השר יוסי שריד בוועדת הכספים של הכנסת אומר על סגנו, סגן השר משולם נהרי מש"ס: אני לא יודע מה הוא עושה במשרד.

לימור לבנת: הוא סגן שר בלי שום סמכות.

לימור לבנת: אז בשביל מה צריך אותו?

לימור לבנת: למה בזבזתם כספים?

לימור לבנת: עמד כאן השר חיים רמון ואמר, שזה יעלה רק 9 מיליוני שקלים, אבל זה עולה עשרות מיליוני שקלים.

לימור לבנת: או כמו אותה הבטחה של ראש הממשלה אהוד ברק לציבור, בכרטיס הקטן שחילק, שיבטל את התשלומים בעבור ביקור רופא ואת התשלומים בעבור תרופות.

לימור לבנת: הוא ביטל?

לימור לבנת: לא ביטל.

לימור לבנת: לעומת זאת מסתבר, שקופות-החולים גובות מהציבור 50% דמי השתתפות כתשלום בעבור תרופות שנמצאות בסל הבריאות, וזאת בניגוד לחוק.

לימור לבנת: שלמה בניזרי היה סגן שר הבריאות.

לימור לבנת: לא אישרו זאת לא יהושע מצא ולא שלמה בניזרי.

לימור לבנת: לא זה ולא זה, כאשר היו שרים.

לימור לבנת: זה בניגוד לחוק, אבל משרד הבריאות לא הגן בחמשת החודשים האחרונים על הציבור, ולכן אני באה להגן עליו היום.

לימור לבנת: לכן עתרתי לבג"ץ, כדי להגן על הציבור, כדי שיפסיקו את הגבייה הבלתי-חוקית, כדי שיחזירו את עשרות מיליוני השקלים האלה לציבור.

לימור לבנת: למה אתה שואל מי אשם?

לימור לבנת: מי הבטיח שיבטל הכול?

לימור לבנת: ראש הממשלה ברק.

לימור לבנת: חבר הכנסת מקסים לוי, האם הוא ביטל?

לימור לבנת: לא ולא.

לימור לבנת: לכן, אדוני היושב-ראש, אני פונה גם לציבור: ממחר אני מקימה מוקד טלפוני שיוכלו לפנות אליו, כדי שנוכל להגיש תביעה ייצוגית, בשם כל אלה שגבו מהם 50% בגין תרופות שלא היו זכאים לגבות עליהן כסף.

לימור לבנת: אני פונה לציבור, לפנות אלינו, על מנת שנוכל להגן עליו מפני אטימותה של הממשלה הזאת, מפני האטימות של ראש הממשלה הזה.

לימור לבנת: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה, גברתי.

אברהם בורג: חבר הכנסת מקסים לוי, חמש דקות.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התעשייה והמסחר, רבותי חברי הכנסת, דווקא מספסלי הליכוד, איך נולד, אדוני היושב-ראש, החוק המקנה פטור לדיירי הדיור הציבורי?

מקסים לוי: יזכור רן, כי אותם אנשים שהתבצרו במבשרת-ציון, כאשר הם נכנסו לדיור של הסוכנות היהודית, הוצאו משם בכוח.

מקסים לוי: הייתי באותו ערב כאשר האנשים האלה הוצאו.

מקסים לוי: אבל לא עליהם אני רוצה לדבר.

מקסים לוי: אני רוצה לדבר על מאות אנשים שחיים בעיירות הפיתוח, שהלכו בשנות ה-50 לקריית-שמונה, לדימונה, לירוחם ולמצפה-רמון.

מקסים לוי: אלה הובאו לשם כאשר עולים אחרים באו למרכז הארץ, לערים חזקות מאוד, כמו רעננה, הרצלייה, תל-אביב, רמת-גן.

מקסים לוי: אלה ישבו בדיור של "עמידר" ו"עמיגור", שילמו כספים במעברות ועבדו בעבודות דחק והיו מובטלים.

מקסים לוי: איך התחיל החוק?

מקסים לוי: נזכור היטב, חבר הכנסת מאיר שטרית, שמשה ליאון תכנן הפרטה כוללת שבמסגרתה תימכר חברת "עמידר".

מאיר שטרית: ואני התנגדתי.

מקסים לוי: בעצם, אם היו מוכרים ומפריטים את חברת "עמידר", כל האנשים המסכנים האלה היו עומדים – – –

מאיר שטרית: אנחנו התנגדנו.

רן כהן: מי התנגד?

מאיר שטרית: אני.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, תגן עלי.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטרית, באמת, זהו דיון.

מקסים לוי: בהפרטה הזאת היו נופלים אנשים מסכנים מכל עיירות הפיתוח בידיהם של יועצים משפטיים, ואת הבנים הממשיכים היו זורקים החוצה, ולוקחים את הדירות האלה ומשעבדים אותן לאותם עשירים שמחזיקים היום את המשק.

מקסים לוי: חוק הדיור הציבורי בא להגן על אותה אוכלוסייה שהביאה את הליכוד לשלטון.

מקסים לוי: עיירות הפיתוח בחרו בו בלמעלה מ-90%, ואז בעצם בשנים 1996 ו-1997 הייתי בין היוזמים לחוק הדיור הציבורי עם חבר הכנסת של אז, שר המסחר והתעשייה.

מקסים לוי: ובאנו לראש הממשלה ואמרנו: קח את חוק הדיור הציבורי ותפעיל אותו, זה לטובת אותן שכונות ואותם תושבים מעיירות הפיתוח שתמכו בך.

מקסים לוי: מה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, עשה אז?

מקסים לוי: הוא הביא את הפרויקט של שיקום השכונות וסייע לאלפי משפחות.

מקסים לוי: מי שלל את זה?

מקסים לוי: ראש הממשלה של אז, ביבי נתניהו, וכל חברי הכנסת שללו.

מקסים לוי: אבל מי העביר את הצעות החוק בקריאה שנייה ושלישית?

מקסים לוי: סיעת גשר.

מקסים לוי: ללא הצבעתה על החוק הזה, לא היה עובר החוק הזה.

מקסים לוי: והחוק עבר בקריאה שנייה ושלישית.

איוב קרא: גשר הצילה את המדינה.

מקסים לוי: ובאתם אתם – על מה תלינו?

מקסים לוי: – לקחתם את חוק ההסדרים ושילחתם את החוק הזה לארבע-חמש שנים נוספות.

מקסים לוי: באה הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר שטרית: מה היא צריכה לעשות?

מקסים לוי: אדוני, אתה תקרא את החלטת הממשלה של יום ראשון ויום חמישי, זה לא מה שיש לך.

מאיר שטרית: של אתמול.

מקסים לוי: זה לא מה שיש לך.

מקסים לוי: קרא את החלטת הממשלה של יום חמישי ותראה.

מקסים לוי: הייתי שותף למאמצים לתיקון ההחלטה הזאת.

מאיר שטרית: מה ביום חמישי?

מאיר שטרית: זאת החלטה של אתמול.

מקסים לוי: קרא את ההחלטה מיום חמישי זה, כאשר יודפס הפרוטוקול של ישיבת הממשלה.

מקסים לוי: יש שינויים בסיסיים שאנחנו קבענו אותם.

מקסים לוי: בלעדיהם לא יכולנו להעביר, ולכן באה הממשלה ואימצה את החוק.

מאיר שטרית: מה השינויים?

מאיר שטרית: אולי תגיד מה השינויים?

מקסים לוי: הממשלה אימצה את החוק – הרי למי אנחנו רוצים לסייע?

מקסים לוי: לאותן משפחות שבאו בשנות ה-50 ובאו בשנות ה-60.

מקסים לוי: אלה – יש להן יותר מ-12 שנה פה, יש להן 30 שנה פה, 40 שנה – יקבלו 90% הנחה; נכים יקבלו 95%; בנים ממשיכים יקבלו.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: זמנך תם.

מקסים לוי: לא, היתה לי הפרעה, אז אבקש לסיים.

גדעון עזרא: לא, אף אחד לא הפריע לך.

מקסים לוי: אני רוצה לסיים.

מקסים לוי: אני חושב שהממשלה הזאת בחוק הדיור הציבורי – – –

מיקי לוי: סלח לי, אתה צריך לסיים, ידידי, באמת.

מקסים לוי: אתה צריך לקחת את הצעת האי-האמון שלכם ולהשאיר אותה לדוח העוני.

מקסים לוי: נכון, הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, לא יכולה תמיד להאשים את הממשלה של הליכוד.

מקסים לוי: אם הליכוד היה טוב בנושא החברתי, הוא היה נשאר.

מקסים לוי: בגלל זה נבחר ברק, ולכן ברק אמור להביא תקציב חדש לכנסת בנושאים החברתיים, והוא יעמוד באותן ההבטחות.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אילן גילאון, שבע דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ממשלה חסרה, חבר הכנסת מאיר שטרית – – –

ראובן ריבלין: איפה הממשלה?

אילן גילאון: אמרתי ממשלה חסרה.

אילן גילאון: אף שאני מאוד חדש פה, הריטואל הקבוע וגם האינטונציות של כל אותם משפטים – חבר הכנסת שטרית: איך תיתכן ציניות כזאת?

אילן גילאון: לאן הגענו?

אילן גילאון: לאיזו חוצפה?

אילן גילאון: הוא כבר במשחק תפקידים שהוא אפילו הפך לזרז.

אילן גילאון: חבר הכנסת שטרית, הייתי רוצה שנעשה הסכם: אנחנו לא נגיד שהכול באשמתכם בעבר, ואתם אל תהיו אסתמטים.

אילן גילאון: בלי קוצר נשימה, תחכו קצת.

אילן גילאון: אתה כותב על ההצעה שלך, חבר הכנסת שטרית – –

מאיר שטרית: אילן, אנחנו מחכים.

אילן גילאון: – – הצעת הממשלה הרבה יותר גרועה מהצעת חוק – – –

מאיר שטרית: נכון.

אילן גילאון: חבר הכנסת שטרית, אתה עצמך כותב על זה.

אילן גילאון: כלומר: אתה יודע מראש שההצעה שלך היא גרועה; זאת רק יותר גרועה.

אילן גילאון: אז קודם כול אני רוצה להגיד לך – ההצעה שלך לא גרועה; ההצעה שלך טובה, היא לא גרועה.

מאיר שטרית: אילן, אני רוצה להעיר הערה: א.

מאיר שטרית: אני אמרתי ואני אומר – כדי שיהיה רשום בפרוטוקול – ההצעה של רן כהן הרבה יותר מרחיקה לכת משלי, ואני התנגדתי לה.

אילן גילאון: אבל, חבר הכנסת שטרית, שאתה תגיד שהצעה מסוימת היא יותר גרועה מההצעה שלך, זה אומר שאתה יודע שההצעה שלך גרועה.

אילן גילאון: אני חושב שההצעה שלך לא גרועה.

מאיר שטרית: ההצעה שלי לא גרועה.

אילן גילאון: ואני אגיד לך מה, חבר הכנסת שטרית – משום שאנחנו מכירים, ואתה יודע שאני אוהב אותך, חבר הכנסת שטרית – פעם אלה אמרו: אנחנו רוצים מגן-דוד-אדום, ואתם באתם ואמרתם: אנחנו יותר אדום.

אילן גילאון: על הכיפאק.

אילן גילאון: מה שקרה כאן זה, שכתוצאה מכל מיני מהלכים, דווקא ההצעה שלך אפילו קצת עוזרת לקבוצה מסוימת.

מאיר שטרית: תודה רבה.

אילן גילאון: אבל תראה, אדוני, באמת הדבר הכי חשוב שאני ראיתי – לי יש חשבון עם הממשלה הקודמת, אבל יש לי גם חשבון עם הממשלה הקודמת לקודמת, והקודמת של הקודמת והקודמת של הקודמת של הקודמת, ולכן פה בעניין הזה יהיה שוויון בכל מקרה, כי יש לי חשבון עם ממשלות העבר מאז אני עומד על דעתי וזוכר אותן, חבר הכנסת שטרית – שזו הפעם הראשונה שקם אדם שקוראים לו רן כהן – ואת כל שבע הדקות האלה אני רוצה להקדיש היום להצדיע לו ולחבריו – וחשב, שאולי במדינת ישראל צריכה להיות עוד קבוצת זכיינים; אותם אנשים שלא יכלו מעולם בימי חייהם להיות זכיינים בשום דבר, בתקופה שממשלות מן הימין ומן השמאל, אדוני, נתנו זיכיון לקנות כל דבר במדינת ישראל רק לקבוצות חזקות.

אילן גילאון: אז אני יודע, ואני הייתי עד למעבר – חבר הכנסת רן כהן – בשבועיים האחרונים, כאשר האוצר רצה לעוות את התיקון שהוא כבר הסכים לו ומבחינתו זאת היתה פשרה, כי אני משוכנע שגם הוא רצה את החוק כקדמותו, כפי שהם הגישו אותו.

אילן גילאון: אבל לבוא ולהגיד היום שזה שום דבר?

אילן גילאון: כשקרוב ל-15,000 המשפחות הוותיקות שגרות 30 שנה בדירות שלהן – וזאת הוכחה שלעולם לא יוכלו לרכוש את הדירות הללו – פתאום מקבלות את הנכס הזה?

אילן גילאון: אני לא מרוצה מהאופן שהאוצר התנהג עם כבשת הרש.

אילן גילאון: זאת היא כבשת רש, לא מעבר לזה.

אילן גילאון: אני גם לא מקבל, חבר הכנסת שטרית, את דבריו של השר שדיבר לפני, שאומר שזו מהפכה חברתית.

אילן גילאון: זו התחלה של צדק, זו התחלה של צדק חברתי.

אילן גילאון: לא מדובר פה בחסדים, אדוני, לא מדובר על להיטיב עם העם.

אילן גילאון: מדובר בעשיית טיפ-טיפת צדק.

אילן גילאון: ואז אתם באים היום ותוקפים – או חבר הכנסת שטרית, על הרקע הזה אתה מגיש אי-אמון בממשלה?

אילן גילאון: – אני קצת מתפלא.

מאיר שטרית: בוודאי.

אילן גילאון: אני קודם כול שמח, אני רוצה להביע הערכה להצעה שלך, שהיא הצעה כתוצאה מחוק אחר שמישהו אחר חוקק אותו.

אילן גילאון: אבל מה זה משנה?

אילן גילאון: בסופו של דבר, מה שחשוב זה לאן התינוק יגיע, ואז קבוצה מסוימת בתוך הדיירים תוכל אולי לזכות.

אילן גילאון: אבל, אתה רוצה שאני אגיד לך משהו חבר הכנסת שטרית?

אילן גילאון: למשל, בעיר שממנה אני בא, אשדוד, מגיעות אלי משפחות ש"עמיגור" לחצה אותן בצורה שיטתית, בצורה מסיבית – "תקנו, תקנו".

אילן גילאון: אנשים נלחצו וקנו, אף שאנחנו הצענו לא לעשות כן.

אילן גילאון: והיום הפער בין מה שהם יכלו לקנות על-פי החוק המקולקל הזה שהממשלה קלקלה אותו היום לעומת המתכונת הקודמת, זהו פער שגובל בהרבה מאות אלפי דולרים.

רן כהן: עשרות אלפים.

אילן גילאון: עשרות אלפי דולרים.

אילן גילאון: וצריך לחשוב אם לא היה כאן מעשה של לחץ כלפי חסרי ישע.

מאיר שטרית: כל הדירה שווה 50,000 דולר.

אילן גילאון: אבל בכל מקרה, אדוני, אני מציע קודם כול לליכוד בקשר לעניין הזה את ההצעה שהצעתי קודם.

אילן גילאון: בואו אנחנו לא נגיד שאתם הייתם אשמים, כי הרי זה ברור – אנחנו קיבלנו את דוח העוני, ואני בכלל לא רוצה להגיד את הדברים האלה.

אילן גילאון: אנחנו יודעים מה קרה בממשלה הקודמת, ואנחנו יודעים שראש הממשלה הנוכחי הוא אטום, והרי ראש הממשלה הקודם היה אמא תרזה, לא פחות.

אילן גילאון: הרגישות החברתית שלו היתה מפליגה, פלורנס נייטינגל בכלל קטנה לידו.

אילן גילאון: לעומת מה שראש הממשלה הקודם, מבחינת רגישותו החברתית היה – ואנחנו גם יודעים עוד כמה דברים.

אילן גילאון: אבל, חבר הכנסת שטרית, אני תמיד אוהב את דעותיך.

אילן גילאון: אתה יודע מתי?

אילן גילאון: כשאתה באופוזיציה.

אילן גילאון: כי אז אנחנו תמיד מסכימים.

אילן גילאון: משום-מה, כאשר אתה בממשלה, גם אתם לוקים בשתיקת הכבשים של השלטון.

אילן גילאון: ויש לי עם זה בעיה אמיתית.

אילן גילאון: אני מציע, בסופו של דבר, בואו נראה איך אנחנו מתקדמים, לא כדי להיטיב עם העם, אלא כדי לעשות טיפ-טיפה יותר צדק, כי הנושא הזה של הדיור צריך לעבור כחוט השני בכל שאר המגזרים.

אילן גילאון: אני כל פעם עולה לדוכן הזה ואומר, שמדינה היא כמו חמסה.

אילן גילאון: היא צריכה לספק חינוך וצריכה לספק בריאות וצריכה לספק תעסוקה וצריכה לספק קורת-גג וצריכה לספק ביטחון, ואם היא לא סיפקה את כל אלה, כאילו לא סיפקה ביטחון.

מאיר שטרית: אתה מדבר כמו ז'בוטינסקי, חמשת – – –

אילן גילאון: אני רק לך אומר, מכיוון שאני לא מתכוון להיכנס לתוך משחק התפקידים, בעיקר לא אחרי חנוכה ולקראת פסח, אני מתכוון להמתין קמעא.

אילן גילאון: אינני שבע רצון לחלוטין מהממשלה שאני נותן בה אמון.

אילן גילאון: אני חושב שבמקביל לתהליך השלום חייב לבוא תהליך, אדוני, של שלום עם אופקים, אין לי כל ספק בזה, עם אופקים רחבים ואופקים הקטנה, ועל-פי זה אני אבחן את הדברים כהווייתם, ולא מתוך משחק תפקידים.

אילן גילאון: נדמה לי שבעניין הזה לא אתה לפחות היית צריך להיות האיש שמבקש הצעת אי-אמון בממשלה בגלל חוק הדיור הציבורי ה"מקולקל".

מאיר שטרית: גם כשאני מאמין שההצעה – – –

אילן גילאון: עכשיו נותרו לי עוד 28 שניות ואני באמת מוותר עליהן, כי אני חושב שמיצינו את הנושא.

מאיר שטרית: גם כשאני חושב שהצעת הממשלה מקפחת את החלשים אני צריך לשתוק?

מאיר שטרית: אני חושב שלא.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יצחק גאגולה, בבקשה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי הרבה השגות על החוק שהוצע על-ידי השר.

יצחק גאגולה: אני מצטער שהשר קצת נסוג בכמה וכמה סעיפים חשובים, אבל אחרי הכול מגיע לו, אני חושב, יישר כוח על האומץ ועל המלחמה שלו להעברת החוק החשוב הזה.

יצחק גאגולה: אבל כמו שאמרתי, אין לי ספק שעדיין יש לנו דרך ארוכה לעבור כדי לתת לציבור הרחב את מה שמגיע לו באופן האמיתי ביותר.

יצחק גאגולה: לכן אני מצטער שהשר רן כהן נכנע קצת בחוק הזה, וכי דרישות רבות שהיו לו קודם לא מופיעות פה, כפי שאנחנו רואים זאת היום.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, ברצוני לומר שבסך הכול האזרח הפשוט מגיע לו יותר.

יצחק גאגולה: הממשלה הזאת התחייבה לתת לשכבות החלשות, ועדיין הדרך רחוקה.

יצחק גאגולה: לכן, בכמה מלים אומר, שראש הממשלה אהוד ברק, כפי שהוא הבטיח – הציפייה בציבור הרחב הרבה יותר גדולה היום ממה שאנחנו רואים בשטח, ממה שבאמת הציבור עדיין מקבל, ולכן הגיע הזמן שכולנו נתעורר בדאגה אמיתית כדי לתת לציבור את מה שמגיע לו.

יצחק גאגולה: הנתונים קשים.

יצחק גאגולה: אנחנו רואים את המספרים של המובטלים, את הממדים של העוני ואת המספרים המדאיגים ביותר שנוגעים לשכבות החלשות.

יצחק גאגולה: לכן יבורכו כל החברים שפועלים כמה שיותר לדאוג להם, ומובן שאני, כמייצג את סיעת ש"ס – אנחנו נביא הצעת חוק הרבה יותר טובה, הצעת חוק שדואגת באמת לצרכים של הציבור הרחב, הציבור שזקוק לסיוע מצד הממשלה.

יצחק גאגולה: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף, בבקשה.

גדעון עזרא: אחריה – חבר הכנסת זבולון אורלב.

דליה רבין-פילוסוף: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אפשר לומר, שעל סף המילניום השלישי, באפלת נתונים קשים של עוני ואבטלה גואה, מבין מראות מזעזעים מדי יום של מצוקות, נכות וחולי, מחלקות בתי-חולים קורסות מעומס ומחוסר בידיים עובדות; מבין כל אלו קורצת אלינו היום קרן אור, והיא בשורת חוק הדיור הציבורי.

דליה רבין-פילוסוף: מאז כינון הממשלה אנחנו מייחלים לבשורת שינוי סדרי העדיפויות, ונראה כי החוק הזה מהווה סימן דרך אמיתי לשינוי הכיוון.

דליה רבין-פילוסוף: זהו חוק של צדק חברתי אמיתי.

דליה רבין-פילוסוף: רבותי וגבירותי חברות הכנסת, אני באה עכשיו מכנס של עמותת "מחויבות לשלום וצדק חברתי", וחבל שלא היה שם ייצוג נכבד יותר של חברי וחברות הכנסת, כי אז הייתם ניצבים מול הזעקה של המובטלים שאין להם אמון עוד בבית הזה.

דליה רבין-פילוסוף: והנה, נדמה לי, כי חוק כמו זה שאנו דנים בו עכשיו, על כל מגבלותיו וחסרונותיו, כפי שעבר והופשר שוב על-ידי הממשלה, החוק הזה מהווה, כמו שאמרתי, סימן לשינוי כיוון או פריצת דרך לכיוון הצדק החברתי.

דליה רבין-פילוסוף: החוק הזה עבר אומנם בכנסת הקודמת, אך הוקפא במסגרת המכשיר הזמין של חוק ההסדרים, שכידוע לכולנו הוא חוק להגברת הצמיחה והתעסוקה במשק, ולשמחת כולנו הוא הופשר ליישום בממשלה אתמול.

דליה רבין-פילוסוף: עברנו תקופה של עיון ודיון, קיווינו וציפינו, והנה החוק הופשר ליישום, ואנחנו מברכים על כך.

דליה רבין-פילוסוף: חברי סיעת המרכז, במצע שלנו לכנסת החמש-עשרה כללנו התחייבות לבוחרינו לתמוך ביישומו ובקידומו של חוק זה, שהוא כאמור, כל-כולו תמיכה בצדק החברתי.

דליה רבין-פילוסוף: אין לי אלא לברך את הממשלה ואת כבוד השר רן כהן, מיוזמי החוק, על הבשורה הצפונה בחוק.

דליה רבין-פילוסוף: כן ירבו, כך תמשיכו, הביאו את השלום ויחד עמו את הצדק החברתי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – השר רן כהן.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אין ספק שפרסום ממצאי דוח העוני מחייב בראש ובראשונה התייחסות אליהם, כי מהממצאים אנחנו למדים, שבמקום צמיחה כלכלית יש בעצם צמיחה של העוני.

זבולון אורלב: ממצאי הדוח הם עדות ניצחת לכך שהמדיניות הכלכלית שמשרד האוצר מוביל בשנים האחרונות, בשלוש הממשלות האחרונות, ושלצערי גם ממשלה זו בכמה אלמנטים ממשיכה אותה, הדרך הזאת היא כישלון חברתי שאי-אפשר להשלים אתו.

זבולון אורלב: המדיניות הכלכלית העבירה מיליארדי שקלים מן השכבות החלשות על-ידי תשלומי ריבית כבדים על האוברדרפטים אל השכבות המבוססות, העשירות, העשירה את העשירים ודרדרה את העניים.

זבולון אורלב: הממצא אולי החמור יותר מכול הוא מצבם של 440,000 ילדים שחיים מתחת לקו העוני, ואני חושב שזו חרפה שחייבים להסירה בדחיפות בלי שום שיקול כלכלי.

זבולון אורלב: ילד לא חטא בכך שהוא נולד למשפחה ענייה, והוא זכאי לקבל מן המדינה, כזכות יסוד, תנאי מינימום, כדי שיוכל להגיע להישגים לימודיים בלי שהתנאים החברתיים והכלכליים של הוריו ימנעו זאת ממנו.

זבולון אורלב: לצערי, הכלכלה שלנו מנוהלת כאילו מדובר בחברה כלכלית פרטית, שצריכה להשיג מאזנים של רווח והפסד ולא נותנת דין-וחשבון חברתי.

זבולון אורלב: שוכחים שמאחורי המספרים עומדים אנשים.

זבולון אורלב: אני מאוד חושש, שהמדיניות החברתית הזאת, שמצמיחה את העוני, שמגדילה את הפערים, עלולה להביא לקרע חמור בעם, ואולי גם למרד חברתי.

זבולון אורלב: אני חושב, שזה הזמן הנכון, עוד לפני אישור התקציב, לעשות את השינויים הדחופים.

זבולון אורלב: קרן אור בכל המסכת הזאת היא באמת החלטת הממשלה בדבר יישום חוק הדיור הציבורי.

זבולון אורלב: עובדה היא, שהממשלה הקודמת לא רק שהתנגדה לחוק הדיור הציבורי, אלא אף טרפדה וסיכלה את ביצועו גם אחרי קבלתו.

זבולון אורלב: היא אומנם שילמה על כך בקלפי.

זבולון אורלב: העם רצה את חוק הדיור הציבורי, אדוני שר התעשייה והמסחר רן כהן – ויש לך הרבה זכויות בהשגת החוק הזה.

זבולון אורלב: העם רוצה זאת מתוך גישה אנושית כלפי אוכלוסיות חלשות, שההחלטה הזאת מאפשרת להן לרכוש את דירותיהן בתנאים של צדק חברתי.

זבולון אורלב: הממשלה הנוכחית החליטה ליישם ולבצע את החוק.

זבולון אורלב: נכון, לא במתכונתו המלאה, אבל מתוך שמירת עקרונותיו הבסיסיים.

זבולון אורלב: דהיינו, צבירת הנחה על-פי ותק והגדלתה מ-85% ל-90%; מתן משכנתאות בהנחה, וההנחה הוגדלה משלוש למעל עשר שנים; הנחה ברכישת הדירה לדיירים שאינם זכאים הנכללים בצבירת זכאות, הנחה של 7.5% משנתיים ועד שבע שנים; והחשוב ביותר – הממשלה החליטה לראשונה לתת התחייבות לכ-3,500 פתרונות לשנה בדיור ציבורי, דבר שלא היה בחוק הבסיסי, והפתרונות האלה ייתנו דיור הן לעולים חדשים והן לאוכלוסיות נזקקות.

זבולון אורלב: אף שיש הרעה מסוימת בחוק המוצע על-ידי הממשלה לעומת החוק המקורי, בסך הכול יש כאן החלטה מאוזנת על עצם ביצוע החוק.

זבולון אורלב: גם אני הייתי רוצה שהממשלה תיתן יותר, אבל גם במה שהיא נתנה צריך לראות התחלה של שינוי דרך.

זבולון אורלב: כמו שפתחתי ואמרתי: דווקא היום, עם פרסום הנתונים הקשים על העוני, ולממשלה הקודמת יש תרומה בכך גם כן, ואני יודע שגם מפלגתי היתה חברה באותה ממשלה, סוף-סוף אפשר לראות בהחלטת הממשלה על ביצוע חוק הדיור הציבורי שינוי כיוון.

זבולון אורלב: אין בכך די, זו התחלה, ואני מציע לכולנו להיות ערים לכך בשבוע הבא, בעת הדיון על התקציב – לעשות את השינוי הדרוש ולמחוק את העוני המחפיר מישראל.

זבולון אורלב: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: השר רן כהן.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להזכיר ולהדגיש, אומרים: החוק של רן כהן, החוק של רן כהן.

רן כהן: החוק הזה הוא החוק של שבח וייס, שהיה יושב-ראש הכנסת, של מקסים לוי, של ענת מאור ולתקופה מסוימת אפילו של רומן ברונפמן, והצדק הזה צריך להיעשות עם היוזמים.

רן כהן: החוק הזה הוא חוק של 11 ארגוני דיירים וועדי דיור ציבורי.

רן כהן: החוק הזה הוא חוק של עשרות אלפי משפחות, שניהלו מאבק על הזכויות הטבעיות שלהם, שהבית שלהם יהיה אכן שלהם.

רן כהן: וכאשר אני אציג את החוק בפני הכנסת בשבוע הבא – אני מקווה – כדי שהיא תאמץ אותו, אני אחזור ואדגיש את העניין הזה.

רן כהן: העניין השני, אדוני היושב-ראש, אני באמת חשבתי שכבר באיזה שלב, לעזאזל, באיזה שלב אפשר יהיה שהכנסת הזאת תתייצב מאחורי הצדק הטבעי של הדיירים.

רן כהן: הצעתי את זה לפני שלוש שנים וחצי.

רן כהן: עברתי את כל החתחתים ואת כל המכשולים, את כל השנאות ואת כל המשטמות.

רן כהן: והיום, ששופכי החוק הזה גם יבואו להתעמר בדיירים עוד הפעם?

רן כהן: מה היה, רבותי?

רן כהן: יום אחד קמנו בבוקר, פתחנו את העיתון וראינו שראש הממשלה לשעבר נתניהו רוצה למכור את "עמידר", עם 70,000 דירות, על הדיירים שלה, לקבלנים פרטיים.

רן כהן: ידענו בדיוק מה יהיה הגורל.

רן כהן: הגורל יהיה, שכל מיני מיליארדרים יתלבשו על הדירות, על הקרקעות, יסלקו את הדיירים, ימצצו להם את הדם.

רן כהן: הם ירוויחו מיליארדים, והדיירים ייזרקו לרחוב.

רן כהן: לא ממשלת נתניהו, לא יושב-ראש הקואליציה דאז מאיר שטרית עמדו אל מול נתניהו, הכנסת הזאת עמדה אל מול נתניהו אז, כאשר מי שהוביל אותה לא היה הממשלה.

רן כהן: להיפך, הממשלה התייצבה נגדנו.

רן כהן: אנחנו הובלנו אז את המאבק נגד מכירת "עמידר" על-ידי הצגת חוק הדיור הציבורי.

רן כהן: ואז הצגנו את החוק הזה כחוק זכויות הדיירים בדירות שלהם, אף שהממשלה עשתה את כל התרגילים, שיקרה לכנסת, שיקרה לציבור.

רן כהן: אני מקווה שלמאיר שטרית באמת יש מצפון לזכור איך הם פרסמו שחוק הדיור הציבורי יעלה 40 מיליארד.

רן כהן: מי פרסם את זה – רן כהן, מקסים לוי, שבח וייס?

רן כהן: מי הפיץ את השקר הנבזי הזה?

רן כהן: רבותי, היום כולם יודעים שחוק הדיור הציבורי מכניס כסף.

רן כהן: טענו את זה כל הזמן, כאשר מאיר שטרית עלה על הדוכן הזה ואמר: על גווייתי; החוק הזה לא יעבור.

רן כהן: את זה חבר הכנסת מאיר שטרית רוצה להשכיח?

רן כהן: מי אמר מעל הדוכן הזה: אולי נוסף על החוק של רן כהן נחלק לכל משפחה מהדיור הציבורי גם מכונית וגם עוד מיליון דולר – מלשון כמה החוק הזה הוא חוק מרושע.

רן כהן: עכשיו באים להזכיר לנו מי נגד הממשלה הזאת שמחליטה להחזיר את החוק.

רן כהן: אין בושה.

רן כהן: איזו ציניות.

רן כהן: לאיזו צביעות אפשר להגיע בפני הדיירים האלה, שישבו פה וראו את ממשלת נתניהו ומאיר שטרית עושים את כל התרגילים כדי לרסק את החוק.

רן כהן: לבסוף, רבותי חברי הכנסת, ב-19 באוקטובר 1998, לפני 14 חודשים, החליטה הכנסת, בניגוד לנתניהו ובניגוד למאיר שטרית, להעביר את החוק, והחוק עבר בקריאה שנייה ושלישית.

רן כהן: מה עשתה ממשלת נתניהו, שהיום מדברת על זה שאולי החוק שהממשלה מביאה הוא לא כל כך טוב?

רן כהן: היא הגשימה את החוק שהכנסת חוקקה?

רן כהן: רבותי, איך אין לכם מצפון?

רן כהן: קצת בושה.

רן כהן: אם החוק שעבר באוקטובר, לפני 14 חודשים, היה חוק כנסת כדת וכדין, היה מוגשם, היום היו בין 15,000 ל-20,000 משפחות בעלים של הדירות שלהן.

רן כהן: להגיד לכם משהו?

רן כהן: חבר הכנסת מאיר שטרית, אתה יודע כמה משפחות נפטרו מאז ולא זכו להיות בעלים של הדירות?

רן כהן: למעלה מ-2,000.

רן כהן: איפה המצפון?

רן כהן: איפה היושר?

רן כהן: איפה ההגינות?

רן כהן: איך אתם מסתכלים על עצמכם בראי בבוקר?

רן כהן: חבר הכנסת מאיר שטרית, אתה מדבר על כך שלא הגשימו את החוק הזה.

רן כהן: מי לא הגשים את החוק של רן כהן?

רן כהן: אתם טרפדתם את החוק של רן כהן, כי ב-5 בפברואר, לפני פחות משנה, שיחדתם את סיעות הקואליציה במאות מיליוני שקלים.

רן כהן: אתם התרוצצתם פה בין הספסלים, חילקתם לזה ולזה, רק כדי שיצביעו בעד הקפאת החוק הזה.

רן כהן: אז אתם מדברים, מאיר שטרית?

רן כהן: מילא, יש ביניכם אחדים שעשו את זה באמת בכאב לב גדול, אני יודע.

רן כהן: לבם היה עם החוק, אבל ידיהם היו עם הקואליציה.

רן כהן: אבל אתה, מאיר שטרית, מעז לדבר?

רן כהן: אתה שעברת פה בתור שר האוצר ושיחדת אותם כדי שיקפיאו את החוק?

רן כהן: אתה באמת לא מתבייש לפני הדיירים?

רן כהן: לפני האלוהים שלך תתבייש אם יש לך כזה.

מאיר שטרית: כשהחוק הוקפא אני לא הייתי שר האוצר.

מאיר שטרית: אתה משקר עוד הפעם.

רן כהן: אז היית יושב-ראש הקואליציה.

רן כהן: זה עוד יותר גרוע.

מאיר שטרית: החוק שלך היה טוב בעיניך?

מאיר שטרית: החוק שלך היה טוב?

רן כהן: או.

רן כהן: קיי.

רן כהן: לפחות דבר אחד פה ידוע – אין חולק, מאיר שטרית, אין חולק על כך שאני בחוק שלי מבין – –

מאיר שטרית: – – – מרחיק לכת.

רן כהן: – – אתה יודע מה?

רן כהן: בחוק שלי – תסלח לי – – –

מאיר שטרית: רן, תעשה אותו.

רן כהן: בחוק שלי אני מבין לפחות כמוך.

מאיר שטרית: מאה אחוז.

מאיר שטרית: יותר מזה, אני אומר – – –

רן כהן: אז עכשיו אני מודיע לך – אני בשבוע הבא אעמוד כאן ואציג את החוק הזה, ואני מאוד גאה שבעד החוק הזה הצביע חבר הכנסת זאבי, ונלחם למענו, גם כאשר הוא היה כביכול בקופה שלכם, ולא קניתם אותו.

רן כהן: לא קניתם אותו.

מאיר שטרית: אתה מאמין בחוק שלך?

רן כהן: למה?

רן כהן: כי הוא הלך עם מצפונו והוא הלך עם הדיירים עד הסוף, והוא היה ישר אתו עד הסוף.

רן כהן: אבל, מאיר שטרית, אני אומר לך עכשיו מעדות ראשונה – – –

מאיר שטרית: אתה מאמין בחוק שלך?

רן כהן: תרשה לי ותשמע אותי.

רן כהן: עכשיו אני אומר לך: יש מגרעות בחוק שלי.

מאיר שטרית: זהו, זה מה שאמרתי.

רן כהן: רגע, תקשיב עד הסוף.

מאיר שטרית: הייתי מכבד אותך – – –

רן כהן: מאיר שטרית, אני אומר לך: אתה – –

מאיר שטרית: תן לי להגיד משהו.

מאיר שטרית: הערה אחת.

רן כהן: – – תשמע אותי על החוק הזה עד סוף הדורות, עד סוף הדורות.

מאיר שטרית: גם אותי תשמע.

רן כהן: אתה יודע למה?

רן כהן: – –

צבי הנדל: בזכות החוק הזה נהיית שר.

רן כהן: – – כי אם גופי חידודים חידודים, זה בין היתר בגללך.

רן כהן: כי אם אני לא ישנתי בלילות, זה בין היתר בגללך.

רן כהן: אם אני עברתי ייסורים, זה בין היתר בגללך.

רן כהן: ואני אומר לך פה מעל הדוכן הזה: אני מודיע לך – החוק הזה שאנחנו נביא בשבוע הבא – – –

מאיר שטרית: הוא יותר טוב מהחוק שלך.

רן כהן: החוק הזה שנביא בשבוע הבא, יש בו יתרונות – – –

מאיר שטרית: לעומת החוק שלך?

רן כהן: גם על החוק שלי, כן.

רן כהן: ואני בשבוע הבא אוכיח את זה פה במספרים – –

מאיר שטרית: ברשותך, שאלה.

רן כהן: – – ובנתונים ובעובדות ובקביעת יעדי החוק הזה, כי אני יודע יותר טוב ממך מה היו היעדים של החוק הזה – –

מאיר שטרית: שאלה מותר?

רן כהן: – – כי אני הובלתי אותו עם חברים אחרים.

גדעון עזרא: אני מבקש לסיים.

רן כהן: חבר הכנסת זאבי לא היה רק פה, במליאת הכנסת, הוא היה גם בכנסי דיירים, והוא נפגש אתם והוא נכנס לבתים שלהם, והוא ראה בדיוק על מי אנחנו פועלים בחוק הזה.

מאיר שטרית: אני גדלתי בבתים האלה, גדלתי שם.

מאיר שטרית: אתה מספר לי מה זה דיור ציבורי?

רן כהן: חבר הכנסת שטרית – – –

גדעון עזרא: אדוני השר, אתה צריך לסיים.

מאיר שטרית: האם החוק שלך יותר טוב מהצעת הממשלה או יותר רע?

גדעון עזרא: סליחה, חבר הכנסת שטרית.

רן כהן: החוק יובא – – –

גדעון עזרא: סליחה, השר, אתה צריך לסיים.

גדעון עזרא: זמנך תם, אני מצטער.

רן כהן: הוא שאל.

גדעון עזרא: כל אחד עם הזמן שלו.

מאיר שטרית: שאלה.

גדעון עזרא: סליחה, למה אתה שואל אותו?

גדעון עזרא: תודה רבה.

רן כהן: אני אשיב על השאלה ובזאת אסיים.

רן כהן: חבר הכנסת מאיר שטרית, בסך הכול, החוק שיובא בשבוע הבא, עם התיקונים שעברו אתמול בממשלה, יותר טוב – –

מאיר שטרית: מהחוק שלך?

רן כהן: – – מחוק הדיור הציבורי שאתה וחבריך הקפאתם אותו.

מאיר שטרית: לזה אני לא מסכים אתך.

מאיר שטרית: לא זה מה ששאלתי.

גדעון עזרא: תודה רבה.

רן כהן: החוק שיובא בשבוע הבא הוא פי עשרה יותר טוב מהמבצע השקרי שאתה הובלת.

רן כהן: תודה רבה.

מאיר שטרית: רן, החוק שלך – – –

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יעקב ליצמן.

ראובן ריבלין: אנחנו – – –

רן כהן: – – – הוא יותר טוב מהחוק שאני העברתי פה לפני 14 חודש.

רן כהן: תודה.

מאיר שטרית: אני מתפלא.

מאיר שטרית: אתה לא אומר אמת עכשיו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ליצמן.

רן כהן: מאיר שטרית, אתה יודע מה – עכשיו אתה מרגיז אותי.

גדעון עזרא: אדוני השר, אדוני השר, אני מבקש ממך.

רן כהן: אתה יודע מה?

רן כהן: בחיים לא שיקרתי בחוק הזה.

רן כהן: מי ששיקר בחוק הזה זה אתה והממשלה שלך.

רן כהן: תודה רבה.

גדעון עזרא: אדוני השר, אתה סיימת את דבריך.

גדעון עזרא: אתה לא יכול לעשות פה מה שאתה רוצה.

רן כהן: אז תשתיק אותו.

גדעון עזרא: זה לא בסדר.

גדעון עזרא: אתה יוצא מפה וחוזר?

גדעון עזרא: אין דבר כזה.

רן כהן: עם כל הכבוד, תפקידך להגן קודם כול – –

גדעון עזרא: תסלח לי, אתה עזבת את הדוכן וחזרת לדוכן.

רן כהן: – – על הדובר מפני מי שמפריע, וזה שאתה שייך לליכוד, זה לא אומר שאתה יכול – – –

גדעון עזרא: אני לא הפרעתי לך ולו פעם אחת.

רן כהן: תודה רבה.

גדעון עזרא: בבקשה, חבר הכנסת ליצמן.

רן כהן: איזו חוצפה.

מאיר שטרית: – – –

גדעון עזרא: למי אתה אומר חוצפן, תגיד לי.

גדעון עזרא: סליחה.

רן כהן: אני אומר לך שהיום אני לא מחליף אותו.

גדעון עזרא: סליחה, למי אתה אומר חוצפן, ליושב-ראש הכנסת?

גדעון עזרא: תסלח לי.

בנימין אלון: זה כבוד הכנסת – – –

גדעון עזרא: אני מבקש, השר רן כהן – קראת לי חוצפן?

רן כהן: לא.

רן כהן: אני אמרתי למאיר שטרית איזו חוצפה.

מאיר שטרית: אתה קראת לי חוצפן?

רן כהן: לא, אבל אמרתי לך, אדוני היושב-ראש, שגם כשאתה מהליכוד, אתה צריך להגן גם על הדובר שהוא ממרצ.

רן כהן: זה תפקידך – –

גדעון עזרא: אני לאורך כל הדרך הייתי אובייקטיבי לגמרי.

רן כהן: – – זה תפקידך, זה תפקידך – – –

גדעון עזרא: לא שמעת ממני מלה אחת, וגם לא הפריעו לך.

ויצמן שירי: – – – הוא התכוון שתעיר כשצריך.

גדעון עזרא: אבל לא הפריעו לו.

גדעון עזרא: הוא הפריע לעצמו.

רן כהן: אתה שומע חד-צדדית.

רן כהן: אוזן אחת אצלך כנראה לא בדיוק שומעת.

גדעון עזרא: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

רן כהן: – – –

בנימין אלון: מה זה?

בנימין אלון: יש יושב-ראש כנסת, מה זה?

בנימין אלון: איזה מין התנהגות זו?

ויצמן שירי: בני אלון, מה אתה – – –

בנימין אלון: איזו ממשלה דורסת.

ויצמן שירי: תרגיעו את העניינים.

גדעון עזרא: בבקשה.

יעקב ליצמן: כל הוויכוח כאן לא נוגע לכאורה לציבור החרדי.

יעקב ליצמן: לממשלה יש כ-107,000 דירות בדיור הציבורי.

יעקב ליצמן: מתוך כל הדירות האלה, אולי יש לציבור החרדי 200 דירות – אולי – במגדל-העמק ובחצור הגלילית.

יעקב ליצמן: אם יש צורך להגיש אי-אמון, צריך להגיש אי-אמון נגד כל הממשלות הקודמות, שלא בנו דירות להשכרה בעבור הציבור החרדי.

יעקב ליצמן: לא יעלה על הדעת – – –

גדעון עזרא: סליחה, השר, אתה מפריע.

ויצמן שירי: ליצמן, איזה הבטחות קיבלתם מהממשלה הקודמת, כמה כיתות – – –

גדעון עזרא: תן לו לדבר עכשיו.

יעקב ליצמן: עוד מעט תדבר על כיתות, כשיהיה דיון על משרד החינוך.

יעקב ליצמן: תן לדבר על דירות קודם.

ויצמן שירי: תדבר.

ויצמן שירי: תתחיל – – – בואו נבדוק רמת אמינות.

יעקב ליצמן: מתוך 107,000 דירות, 200 דירות לציבור – זה ממש מדהים.

יעקב ליצמן: ויותר מזה, לאחרונה העבירה הממשלה החלטה למכור את הדירות שכן נבנו בקדנציה קודמת על-ידי סגן השר פרוש.

יעקב ליצמן: אני מקווה מאוד ששר האוצר ישכיל ויבטל את ההחלטה הקודמת.

יעקב ליצמן: בממשלה הקודמת סגן השר בנה 500 דירות בבית-שמש, באשדוד ובביתר, ובעקבות בג"ץ שהוגש, הקפיאו את הדירות האלה.

יעקב ליצמן: בעקבות חוות דעת שהעברנו לשר האוצר, על-ידי עורך-הדין אמנון גולדנברג ועוד, מתברר שאפילו לאחר הבג"ץ ניתן להשכיר את הדירות בשכר דירה חודשי, חופשי, ואני קורא מכאן לממשלה להעביר את הדירות לאלה שנרשמו בזמנו כדירות להשכרה, ויש להעביר להם לפחות את הדירות האלה בשכר דירה חודשי.

יעקב ליצמן: דבר אחד יש מכל החוק החדש.

יעקב ליצמן: מהכסף שייכנס מהדירות שיימכרו, יבנו דירות חדשות.

יעקב ליצמן: אני מקווה מאוד, שלפחות הדירות החדשות שייבנו, ייבנו בעבור הציבור החרדי בריכוזים הדתיים.

יעקב ליצמן: היום מדובר רבות על בעיית העוני.

יעקב ליצמן: אין פתרון יותר טוב לעוני מאשר בניית דירות להשכרה, ומן הראוי שהממשלה תחזיר להם את הסיוע שרצו לבטל – ההשתתפות בשכר דירה – ואני מקווה מאוד ששר האוצר שהקפיא את ההחלטה יסכים הלאה להשתתף בשכר דירה לזוגות צעירים.

יעקב ליצמן: בעיה בפני עצמה היא הגזירה החדשה של ביטול הסיוע ביישובים חדשים כמו אלעד-מזור ועוד מקומות.

יעקב ליצמן: אני מקווה שגם שם יחזירו את הסיוע.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה – כנראה בתפילה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

גדעון עזרא: חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שעל חוק הדיור הציבורי כבר נאמר כה רבות, שעכשיו להתחיל עוד הפעם לנתח את הצדדים הטובים והצדדים הפחות טובים שלו – אני לא חושב שבאמת נעסוק בשאלה הזאת היום.

יולי יואל אדלשטיין: למיטב זיכרוני, כבר שנתיים אנחנו דנים על החוק הזה, ואני לא הייתי בין המתלהבים מהצעת החוק המקורית, אני עדיין לא בין המתלהבים ממנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב, שיש בה עיוותים כה רבים, שאנחנו, להפתעתנו, עם כל הכוונות הטובות, בתוך שנים ספורות נראה, שהעשירים, כדרכם, התעשרו והעניים עדיין אין להם קורת-גג.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, לדעתי, השאלה המרכזית שנשארה לנו אחרי שבעצם מובן לכולנו שהחוק ייושם היא: באיזו מתכונת מיישמים את החוק?

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי, אדוני היושב-ראש, עדיין יש דברים לתקן.

יולי יואל אדלשטיין: יש אפשרות בכל זאת לתת את הדעת על כך – ואני אתן רק דוגמה קטנה – שמי שישב באותה דירת "עמידר" או "עמיגור" בקריית-שמונה או במצפה-רמון, יזכה לפחות סבסוד מן המדינה ממישהו שכל אותן שנים התגורר באותה דירת "עמידר" ו"עמיגור" במרכז הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהדברים האלה הם בהחלט עיוות, שכל עוד שלא מאוחר – ואני מבין שהחלטת הממשלה עדיין משאירה שם איזה זמן לדיונים פנימיים בין משרדים שונים, משרד האוצר, משרד הבינוי והשיכון והחברות המשכנות, אני חושב שאת הדיונים האלה צריך לנצל לתיקון העיוותים שעדיין ניתן לתקן.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס לנקודה נוספת, שבעיני היא מאוד מאוד מוזרה, שאתמול פתאום גיליתי אותה בהחלטות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: נכון שהחוק המקורי בא להיטיב, וטוב שכך, עם אלה שמתגוררים עשרות שנים בדירות "עמידר" ו"עמיגור".

יולי יואל אדלשטיין: אבל מה לעשות?

יולי יואל אדלשטיין: המציאות היא, שמעל 50% מהמתגוררים בדירות "עמידר" ו"עמיגור" הם אזרחים חדשים של מדינת ישראל, עולים חדשים שהגיעו לארץ בעשור האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: פתאום גיליתי להפתעתי, שאפילו אותן הטבות מעטות שהיו לעולים החדשים בהצעות המקוריות, גם של החוק וגם אחר כך, של המבצע הממשלתי למכירת הדיור הציבורי – ההטבות האלה נעלמו, והעולים החדשים התעוררו היום וגילו, שאולי גם אלה שחלמו אחרי שבע-שמונה שנים לרכוש את הדירה עם הנחות, בוודאי הרבה יותר צנועות מאלה של מי שהתגורר בדירה כזאת 30 שנה, אבל בכל זאת עם הנחות, התברר שגם את המעט הזה הם לא יכולים לממש.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, עם כל הניתוחים הקצרים על רגל אחת אני חושב שהשאלה המרכזית שעומדת בפני הבית הזה היא השאלה של אותם נזקקים שאין להם אפילו קורת-גג של הדיור הציבורי, שהם לא דנים כרגע בסוגיה מאיפה לקחת את הכסף וכמה סבסוד הם יקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתייחס לעשרות אלפי אנשים ותיקים ועולים כאחד שממתינים היום בתור רשומים או במשרד הבינוי והשיכון או במשרד לקליטת העלייה כזכאים לדיור ציבורי.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, שהדיבורים שאנחנו שומעים על כך שההכנסות ממבצע המכירות יהיו כולן קודש לבנייה החדשה של הדיור הציבורי, אלה דיבורים בשביל אנשים שלא קראו את החוק, לא קראו את המבצע, לא התעניינו בחומר בכלל, ומישהו אולי מסתפק בהסבר הזה ואומר: טוב, יהיו הכנסות, אולי לא מייד, עם delay של חצי שנה, שנה, אבל נראה כאן דיור ציבורי חדש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, מחוק הדיור הציבורי לא יהיו הכנסות.

יולי יואל אדלשטיין: מעט הכסף שייכנס, בתוספת של כספים נוספים של משלמי המסים, יהיה כולו קודש לחברת "עמיגור" של הסוכנות היהודית, שעל-פי החוק תפוצה במלוא הסכום על כל ההנחות שהיא תיתן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, החוק ייושם, ועל הבית הזה מוטלת אחריות לעקוב אחר יישומו ולראות שיהיו בו עד כמה שאפשר מעט עיוותים.

יולי יואל אדלשטיין: עיוותים יהיו; נעקוב שיהיו מעטים ככל האפשר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני קורא פשוט לחברים כאן בבית הזה לתת את הדעת, ויפה שעה אחת קודם, שלפני שהתקציב יובא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, יהיה בו סכום כסף נכבד לרכישה או לבנייה של דיור ציבורי חדש במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אחרת, אנה אנו באים?

יולי יואל אדלשטיין: אחרת נצטרך, תוך חודשים ספורים – –

גדעון עזרא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: – – לצאת מן הבית הזה לצד השני של הכביש ולהסתכל לעיניים של מחוסרי הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, חלפה שנה מאז התקבל בכנסת חוק הדיור הציבורי, שהוא חוק טוב ועתיד לעשות צדק חברתי עם מאות אלפי דיירים המתגוררים בדירות של "עמידר", "עמיגור", "פרזות", "חלמיש" ו"שקמונה".

רחבעם זאבי: לפי חוק זה אמורה היתה המדינה למכור את הדירות לדיירים המתגוררים בהן בהנחה גדולה של עד 85%.

רחבעם זאבי: ראינו בחוק המוצע דבר צודק וטוב, טוב לדיירי הדיור הציבורי וטוב למדינה, והצטרפנו בתמיכתנו לחוק הזה.

רחבעם זאבי: לא אהבנו את התפתלויותיה של הממשלה הקודמת, שהתנגדה לחוק המוצע בטענה כי המדינה לא תוכל לעמוד גם בתקציבים הנדרשים למימושו, וכאשר גבר הלחץ הציבורי באה הממשלה בהצעת חוק משלה.

רחבעם זאבי: אלא שבינתיים התחלפו הממשלות ויחד אתן התחלפו המפלגות בתפקידיהן.

רחבעם זאבי: ישראל אחת ומרצ נטלו את תפקיד הליכוד שלקח את התפקיד של ישראל אחת, ובצדק יגחך ויזעם הציבור הישראלי על הפוליטיקאים שהשקפותיהם מתחלפות עם חילופי כיסאותיהם.

רחבעם זאבי: אני תמכתי בחוק שיזם חבר הכנסת אז רן כהן, אף כי העירו לי שהוא יגזור קופונים פוליטיים בשל כך.

רחבעם זאבי: חשבתי, ועודני חושב כך, שהחוק הוא טוב, ולא אכפת לי מי יזם אותו, ואני ממשיך לתמוך בו.

רחבעם זאבי: אבל אני קצת תמה על היוזם, היום השר רן כהן, שעוד לפני זמן קצר זעק על הפרת ההסכמות וכי האוצר סירס את החוק.

רחבעם זאבי: הוא התנגד להחלטת ראש הממשלה, שלפיה האוצר יכין את התיקונים לחקיקה, והוא אמר אז שמדובר בניסיון נוסף לגנבת דעת ושערורייה ואפילו איים שהוא עצמו יניח שוב על שולחן הכנסת את החוק המקורי.

רחבעם זאבי: והנה עכשיו מביע השר סיפוק רב מהחלטת הממשלה ואומר, כי "החוק במתכונתו הנוכחית משיג את כל המטרות שהוצבו ביום שבו יצאנו לדרך".

רחבעם זאבי: אבל כל בר-דעת ובוודאי דיירי הדיור הציבורי יודעים, שפני הדברים שונים בתכלית, כמו מי זכאי לרכישת הדירות – משתכן עם ותק של חמש שנים ויותר או דייר עם ותק של 12 שנים ויותר?

רחבעם זאבי: מה הם תנאי ההנחות?

רחבעם זאבי: מה הוא גובה הסבסוד של המשכנתאות?

רחבעם זאבי: משמעות הצעת הממשלה היא, כי יותר ממחצית הדיירים אינם זכאים לרכישת דירותיהם; מספר הזכאים לקבל הטבה של תקרה מוגדלת הוא רק כ-10%; לא יהיה תקציב לבניית דירות חדשות, והפגיעה העיקרית תהיה בעולים החדשים.

רחבעם זאבי: כמחצית מדיירי הדיור הציבורי, כאמור, לא יוכלו לרכוש את דירותיהם, אז מה עשינו להם?

רחבעם זאבי: מה עוללנו להם?

רחבעם זאבי: כמה תקוות נכזבו ואיזה רוח נכאים פרסה כנפיה על משפחות קשות יום ומעוטות אמצעים?

רחבעם זאבי: ראש הממשלה ברק ושר האוצר שוחט התחייבו חגיגית להפעיל את החוק אם יזכו בבחירות, ואולי בזכות זאת הם גם זכו בבחירות, אבל לאחר מכן נסוגו מכל הבטחותיהם.

רחבעם זאבי: ברק אמר לפני הבחירות: "ממשלה בראשותי תחזיר לתוקף את חוק הדיור הציבורי, ובתוך כמה חודשים יוכלו עשרות אלפי משפחות הדיירים לרכוש את דירותיהם".

רחבעם זאבי: ובכן, מר ברק, יש ממשלה בראשותך וכבר עברו כמה חודשים ומשפחות הדיירים נשארו תקועות באשליות.

רחבעם זאבי: אנחנו נצביע אי-אמון בממשלה גם בשל כך, נוסף על כל חטאיה, מחוות-מעון ועד רמת-הגולן.

רחבעם זאבי: הממשלה מוסיפה חטא על פשע גם בנושא חברתי צודק כל כך.

רחבעם זאבי: תודה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר חבר הכנסת עסאם מח'ול.

קריאה: מי אחריו?

גדעון עזרא: חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

יורי שטרן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אחת המצוקות הקשות והמחריפות של מדינת ישראל ושל החברה בארץ זו מצוקת הדיור.

יורי שטרן: אני קשור לאוכלוסייה שסובלת ממצוקה זו בריכוז גבוה יותר מכולנו, אוכלוסייה שיש בה אחוז עצום של אנשים שאין להם בכלל קורת-גג, או שהם קנו דירות וכל ההכנסה שלהם הולכת על משכנתה בעבור הדירות האלה.

יורי שטרן: במקרים רבים מאוד האנשים האלה נאלצים למכור את הדירות שלהם, והם מהווים חלק ניכר מן המצוקה הכללית של הדיור בארץ.

יורי שטרן: באה הממשלה החדשה, שכביכול הבטיחה שינוי.

יורי שטרן: מה השינוי שהיא הולכת לעשות?

יורי שטרן: השינוי שהיא הולכת לעשות לנו הוא לקחת חוק שבעיני הוא ביסודו חוק מוצדק ולתת לאנשים הגרים בדיור ציבורי אפשרות לרכוש את דירותיהם.

יורי שטרן: היא הולכת ליישם אותו בשביל להיטיב בסך הכול עם חלק קטן של האוכלוסייה ולהיטיב באופן מאוד חלקי עם שאר האוכלוסייה.

יורי שטרן: חוק הדיור הציבורי, שהיה אמור להיות מיועד, לפי ההצעה המקורית של רן כהן, לכלל דיירי הדיור הציבורי, הופך להיות חוק הדיור הציבורי לוותיקי הדיור הציבורי בלבד, ולפגוע פגיעה קשה מאוד באוכלוסיית העולים.

יורי שטרן: הוא הופך להיות חוק הדיור הציבורי שנותן אפשרויות לרכוש את הדירות רק למי שיש להם אמצעים ויכולת להחזיר משכנתה שהיא לעשר שנים.

יורי שטרן: החוק הזה ומדיניות הממשלה בכלל מזניחים את כל הנושא הכבד של מצוקת הדיור בארץ.

יורי שטרן: מה הממדים של המצוקה הזאת?

יורי שטרן: אני לוקח את מחיר הדירה במושגים של משכורת ממוצעת.

יורי שטרן: כמה האדם הישראלי היה צריך לעבוד בשביל להרוויח את מחיר הדירה הממוצעת ב-1989, וכמה הוא צריך לעבוד היום.

יורי שטרן: ב-1989 הוא צריך היה לעבוד 55 חודשים, שזה מתקרב לסטנדרדים המערביים; ב-1999 הוא היה צריך לעבוד 90 חודש, שבע שנים וחצי של עבודה.

יורי שטרן: מובן שזה חישוב תיאורטי, כי שום משפחה שמרוויחה משכורת ממוצעת לא יכולה להפריש את כל המשכורת הזאת רק לחיסכון לרכישת דירה.

יורי שטרן: למשפחה ממוצעת דירה הפכה להיות דבר שלא ניתן להשיג אותו.

יורי שטרן: כמה הוא נטל המשכנתאות אחרי ההגדלה החלקית ביותר והאומללה שעשתה הממשלה הקודמת?

יורי שטרן: משפחת עולים שהיתה קונה למשל דירה ב-1992, עם המשכנתה שגם אז כבר פיגרה אחרי מחיר הדירה – המשפחה הזאת, ששוב היא משפחה תיאורטית, שיש לה הכנסה של משכורת ממוצעת – היתה משלמת מדי חודש מהמשכורת הממוצעת הזאת פחות מ-30% בשביל להחזיר משכנתה.

יורי שטרן: אם אותה משפחה קונה היום דירה ויש לה משכורת ממוצעת, היא צריכה לשלם שני-שלישים מהמשכורת בשביל להחזיר את המשכנתה מדי חודש.

יורי שטרן: מי מסוגל לעשות את זה?

יורי שטרן: אנחנו יצרנו מצוקה נוראה של אנשים שאין להם דירות, של אנשים שיש להם דירות וכל ההכנסה שלהם משועבדת להחזר משכנתה, שהם עבדי משכנתה.

יורי שטרן: היום אנחנו מטפלים אך ורק בחלק קטן מהאנשים שכבר יש להם דירה.

יורי שטרן: זו מדיניות דיור מעוותת לגמרי.

יורי שטרן: אם לממשלה הזאת היה אומץ היא היתה צריכה לקבל שתי החלטות גם יחד: 1.

יורי שטרן: ליישם את חוק הדיור הציבורי בגרסה המקורית שלו; 2.

יורי שטרן: לתת כסף, משאבים וקרקעות לבנייה מתחדשת, ציבורית ופרטית גם יחד, להוזלת מחירי הדיור, ליצירת מערך חדש של דיור ציבורי.

יורי שטרן: ממה נובע המחיר המוגזם של הדירות בארץ?

יורי שטרן: בעשר השנים האחרונות עלויות הבנייה במושגים הדולריים כמעט שלא עלו.

יורי שטרן: מחירי קרקע – שזה כסף שהממשלה מקבלת – עלו פי שבעה.

יורי שטרן: הממשלה מקבלת כסף בעבור הקרקע – שתחזיר אותו לציבור, שתחזיר אותו לבנייה, שתחזיר אותו לזכאי הדיור, שתחזיר אותו לשכבות החלשות.

יורי שטרן: לכן סיעת ישראל ביתנו בהחלט מצטרפת להצעת האי-אמון של סיעת הליכוד.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, דובר הרבה על חוק הדיור הציבורי, אבל אני חושב שלא כאן טמונה הבעיה, לא בפרט זה ולא בפרט אחר, הבעיה האמיתית טמונה בצורת החשיבה ששולטת על המדיניות החברתית בישראל.

עסאם מח'ול: השאלה האמיתית היא: איזו תפיסת עולם ואיזו דרך מנהלות ומכוונות את היחס לשאלות החברתיות בישראל.

עסאם מח'ול: הצעת הממשלה יש בה נסיגה, יש בה הפשטה, יש בה פגיעה בחוק המוצע, שהוא עצמו איננו חוק מספיק.

עסאם מח'ול: כאשר שמעתי על החוק הזה וקראתי עליו וידעתי שזה יעבור ויבצעו אותו בצל הממשלה הזאת, חשבתי שזה התרגום המעשי, התכל'ס, של בקשת הסליחה שביקש מי שביקש מעדות המזרח במדינת ישראל לפני הבחירות.

עסאם מח'ול: חיכיתי וחשבתי שבקשת הסליחה הזאת עוד תגיע למגזרים אחרים, לפחות לאותו מגזר שראשי הרשויות המקומיות שלו שובתים זה חודש ימים מול משרד ראש הממשלה.

עסאם מח'ול: קיוויתי ליום שבו גם תהיה התייחסות לשאלה הקשה של הדיור לציבור הזה.

עסאם מח'ול: אבל לא זו הבעיה היחידה.

עסאם מח'ול: על איזה רקע אנחנו דנים היום בפגיעה הנוספת בציבור החלש?

עסאם מח'ול: על איזה רקע אנחנו מקיימים דיון בחוק רע מכיוון שהוא נוגע לציבור החלש?

עסאם מח'ול: על רקע הידיעות והפרסומים על 132,000 רעבים שראש הממשלה חשב לפתור לא מזמן את בעייתם בשיטתו של רובין הוד; על רקע הפרסומים על 800,000 עניים מאתמול; על רקע הפרסומים על 9.2% מובטלים.

עסאם מח'ול: התפיסה, דרך החשיבה, דרך ההתנהגות בצל הממשלה הזאת ובצל הממשלה הקודמת היא לפגוע בפגיעים, לפגוע בחלשים ולהכות בהם יותר.

עסאם מח'ול: היום השתתפתי בכינוס של המובטלים על האבטלה.

עסאם מח'ול: הם שואלים שאלות קשות: של מי המדינה הזאת, האם היא של אותן חברות ואותם בעלי אמצעים שמסבסדים אותם על ימין ועל שמאל?

עסאם מח'ול: או שהיא המדינה של מוכי המדיניות הזאת, של המובטלים, של העניים?

עסאם מח'ול: אני חושב שהגיע הזמן לתבוע תפיסה אחרת של הדמוקרטיה במדינה הזאת.

עסאם מח'ול: לא דמוקרטיה של בחירה בלבד, אלא דמוקרטיה שפירושה הזכות לדיור, הזכות לעבודה, הזכות לחינוך, הזכות לבריאות.

עסאם מח'ול: זאת הדמוקרטיה, והדמוקרטיה הזאת חסרה במדינה הזאת.

עסאם מח'ול: המדינה הזאת משוללת דמוקרטיה.

עסאם מח'ול: לכן השאלה היא איך מתחילים לחשוב על הציבור הרחב, קורבנות המדיניות הזאת, ולתת להם פתרונות.

עסאם מח'ול: מכל הדיון הרחב על חוק הדיור הציבורי, מי נשאר מחוץ למשחק?

עסאם מח'ול: האוכלוסייה הערבית נשארה מחוץ לתחום.

עסאם מח'ול: אין דיור ציבורי בשבילה.

עסאם מח'ול: יש דיור בשכונות עוני בערים המעורבות.

עסאם מח'ול: יש דיור בכפרים שיש בהם אחוז האבטלה הגבוה ביותר בארץ הזאת ועוני הגדול ביותר בארץ הזאת.

גדעון עזרא: אבקש לסיים.

עסאם מח'ול: האם הממשלה הזאת תשכיל לחשוב אחרת?

עסאם מח'ול: תשכיל לחשוב בצורה אחרת?

עסאם מח'ול: האם תשכיל לתת מענה של דיור, בנייה ביוזמת הממשלה לדיור זול להשכרה לאותם 280,000 מובטלים?

עסאם מח'ול: לאותם – – –

גדעון עזרא: סליחה, אני מעיר לך פעמיים כבר ואתה לא מגיב בכלל וממשיך הלאה.

גדעון עזרא: כבר הסתיים הזמן שלך מזמן, תסלח לי.

גדעון עזרא: לא הפריעו לך והיה לך זמן נטו, נטו שבנטו.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים, אני מצטער.

גדעון עזרא: אתה רוצה להגיד משפט אחד, תגיד.

עסאם מח'ול: המשוואה שביטא חבר הכנסת גדעון עזרא אתמול בעכו, בסיור של ועדת הפנים, שכדי שעכו תפרח וכדי שבעיות עכו ייפתרו היא צריכה להיות עיר יהודית – אני חושב שהגיע הזמן להקיא את החשיבה הזאת מבין שורותינו.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

נסים זאב: לוד היא לא עיר יהודית?

עסאם מח'ול: מדובר על עכו.

גדעון עזרא: אמרתי: לא יותר מדי ערבים.

גדעון עזרא: זה מה שאמרתי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בזמן שדנו בחוק הדיור הציבורי הייתי חבר ועדת הכלכלה, ואני זוכר היטב כל ישיבה וישיבה, ואני זוכר את ניסיונותיו של מאיר שטרית, כיושב-ראש הקואליציה, לטרפד את החוק.

עזמי בשארה: אני זוכר טוב מאוד את ההתייעצות הסיעתית שהוא ביקש כל שעה כדי שהחוק הזה לא יעבור.

עזמי בשארה: לכן, כשאני עומד כאן, אני לא יכול להתנגד לאי-אמון שלו, אבל אני גם לא יכול לתמוך בו בשום פנים ואופן.

עזמי בשארה: עניינית אני לא יכול להתנגד, אבל מבחינה היסטורית אישית אני לא יכול לתת לו את הקרדיט הזה.

עזמי בשארה: הוא עבד ועמל וכינה את האנשים שקנו את הדירות "פראיירים".

עזמי בשארה: אני זוכר כל נאום שלו פה.

עזמי בשארה: לכן, מבחינת האמינות יש כאן, לדעתי, בעיה.

עזמי בשארה: עם זאת, מדיניות הממשלה בנושא החברתי היא המשך של מדיניות הממשלה הקודמת.

עזמי בשארה: לא שוחט ולא ברק שכנעו אותנו כאן באיזו נקודה על שינוי מדיניות.

עזמי בשארה: אומנם, הוא קיווה שבשנה הראשונה, ולדעתי, ברק התחיל רע, אפילו פוליטית.

עזמי בשארה: כי הוא לא נתן שום אינדיקציה לשינוי לטובה בבניית התקציב הבא, לרבות הקפאת חוק הדיור הציבורי, ואחר כך החלטת הממשלה מאתמול, אחרי לחץ חברתי, לשנות ולקבל נוסח מתוקן של חוק הדיור הציבורי.

עזמי בשארה: אבל הוא התחיל רע.

עזמי בשארה: הוא התחיל רע מפני שאותה קונספציה תקציבית שמנחה אותו היא זו שהנחתה את נתניהו – האמונה שצמיחה תביא גם למיגור העוני ולמיגור האבטלה, מה שכבר מוכח בכל העולם שזה לא נכון.

עזמי בשארה: האבטלה והעוני גדלו בארצות-הברית כאשר יש צמיחה ושגשוג כלכלי שם בכל שנות קלינטון.

עזמי בשארה: עכשיו קלינטון מתחיל לדאוג לעניין של העניים, כמו רוזוולט בסוף שנותיו או קנדי בסוף שנותיו.

עזמי בשארה: כאילו הבעיה של העניים זו הבעיה.

עזמי בשארה: אבל השגשוג יוצר אותה.

עזמי בשארה: השגשוג והצמיחה יכולים ליצור עשירים ועניים.

עזמי בשארה: הצמיחה היא לא הכול.

עזמי בשארה: השאלה היא: איזו מדיניות כלכלית, מה תעשה עם עצמך, איזו מדיניות של צדק חברתי יש לך?

עזמי בשארה: ואין לממשלה הזאת מדיניות שונה מהותית מזו של הממשלה הקודמת.

עזמי בשארה: אני יכול אפילו ללכת עוד יותר קדימה ולהגיד, שהממשלה הזאת בנושא ההפרטה והפגיעה בשכבות החלשות, יש לה יותר ביטחון עצמי מהממשלה הקודמת, מכיוון שהשכבות החלשות הן לא אלה שהצביעו לה.

עזמי בשארה: עד עכשיו בהיסטוריה שלנו למפלגת העבודה היה יותר ביטחון עצמי בפגיעה בשכבות החלשות מאשר לליכוד.

עזמי בשארה: לליכוד יש אידיאולוגיה קפיטליסטית, אבל יש לו constituency של שכבות חלשות, ולכן הוא באזיקים.

עזמי בשארה: עם זאת, כל הסטטיסטיקות שקיבלנו אתמול הן על תקופת 1998, שבה גדל העוני וכו'.

עזמי בשארה: מי היה בשלטון?

עזמי בשארה: נתניהו.

עזמי בשארה: אין אינדיקציה שזה ישתנה אצל ברק.

עזמי בשארה: זה הולך ומתרחב.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני מסכים עם כל מלה ששמעתי בדבריו של חבר הכנסת מח'ול.

עזמי בשארה: אנחנו מדברים על הבנייה הציבורית, ולי עוד היו כמה הסתייגויות, כי חלק מבתי "עמידר" הם של פליטים פלסטינים, ועכשיו הם דיור ציבורי.

עזמי בשארה: העליתי אז את ההסתייגויות האלה ודיברתי אז בקריאה שנייה ושלישית על ההסתייגויות האלה.

עזמי בשארה: אין לנו אינטרס בזה, כי הערבים לא בזה.

עזמי בשארה: אין גם בנייה ציבורית במגזר הערבי.

עזמי בשארה: לא שאין בתים ציבוריים שנבנו בשנות ה-50 וה-60.

עזמי בשארה: אין בשנות ה-90 בנייה ציבורית במגזר הערבי, והלוואי שהיה איזה שר בממשלת ישראל נלחם כמו אריה, כמו שנלחם רן כהן על החוק הזה, כאשר זה נוגע למועצות המקומיות הערביות ולדיור ציבורי למגזר הערבי.

עזמי בשארה: אין לנו.

עזמי בשארה: מבחינה זאת אנחנו יתומים.

עזמי בשארה: אין מי שיאמץ אותנו בממשלה הזאת, ולא בשום ממשלה.

עזמי בשארה: עם זאת, אנחנו עומדים עם הצדק החברתי כאשר זה לא נוגע לנו.

עזמי בשארה: העניין של חוק הדיור הציבורי הוא עניין של צדק חברתי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, רציתי לקרוא מה ההרעות שהיו אתמול בחוק, והיו כמה הרעות בנוסח שקיבלה הממשלה אתמול: זכאות לרכישת הדירות אחרי 12 שנות מגורים, מהן לפחות שבע לפני ינואר 2000.

עזמי בשארה: בחוק המקורי – זכאות אחרי חמש שנות מגורים.

עזמי בשארה: על כל שנת מגורים יינתנו 3% הנחה, דבר המקטין בכ-10% את ההנחות של הדיירים הגרים פחות מ-22 שנה.

עזמי בשארה: בחוק המקורי – 4% בעשור הראשון, ו-3% בשני.

עזמי בשארה: הרעה שלישית: מי שלא ירכוש את הדירה מייד עם כניסת החוק לתוקף, יוכל לצבור לכל היותר 5%–10% הנחה לפי הוותק.

עזמי בשארה: בחוק המקורי – ממשיך לצבור 10%–20%.

עזמי בשארה: משכנתאות מסובסדות לעשר שנים: בחוק המקורי – ללא הגבלה.

עזמי בשארה: אלה ההרעות.

עזמי בשארה: יש כמה שיפורים.

עזמי בשארה: אני לא אעמוד בהצעת אי-אמון לדבר על השיפורים.

עזמי בשארה: אני משאיר את השיפורים לרן כהן, אבל אלה ההרעות, ואנחנו לא יכולים לתמוך בעמדת הממשלה בנקודה הזאת.

גדעון עזרא: אתה לפחות מנית את ההבדלים.

גדעון עזרא: עכשיו רואים את ההבדלים.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת רומן ברונפמן.

גדעון עזרא: ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת נסים זאב.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בבואנו היום לדון על חוק הדיור הציבורי, על כל התהפוכות שהוא עבר, אנחנו באמת חייבים לשאול את עצמנו שאלה: מדוע תמיד כאשר מדובר בקבוצות החלשות ביותר, מסלול העינויים שהן עוברות, החשיפה שהן נדרשות לה, כדי לקבל זכויות שיש עליהן הסכמה בבית הזה, הם כל כך גדולים, כל כך ארוכים?

עמיר פרץ: תראו מה קרה בחוק הזה: היתה תחרות בין הממשלה לבין המחוקקים מי יגיע יותר מהר לדיירים, מי יציע להם את ההטבות הטובות ביותר.

עמיר פרץ: תאמינו לי, כל הנואמים יודעים יפה מאוד להציג את הצעתם, והדיירים מוצאים את עצמם מבולבלים.

עמיר פרץ: שמעתי את ידידי, השר רמון, אומר היום בתשובתו למאיר שטרית, שהוא רואה בפברואר את חודש המבחן, כי עד 1 בפברואר עדיין יהיה מותר לרכוש את הדירות על-פי המתכונת הקודמת.

עמיר פרץ: למען האמת, אולי היינו מקימים איזו ועדה אובייקטיבית שתהיה הממליצה בפני הדיירים, שלא יסתבר, חלילה, שבסעיף מסוים, בסופו של דבר, צודק מאיר שטרית, שלרכוש דרך הממשלה, לרכוש במבצע הממשלתי, כפי שהיה עד היום, אולי זה יותר טוב.

עמיר פרץ: חוק הדיור הציבורי מאלץ אותנו לבוא ולדון מה מדינת ישראל רוצה לעשות בשאלת הדיור הציבורי.

עמיר פרץ: האם לאחר שיימכרו הדירות האלה, ואני לא רוצה לחזור על דברי החברים על ההבדל בין חוק לחוק, נראה שהחוק יעבור, ונצטרך לתת לו לצאת לדרך, בוודאי יישארו כמה עשרות אלפי דירות לאחר מכן שיסתבר שהמשפחות במצוקה הכי קשה לא הצליחו לממש את זכותן, ויצטרכו לעשות להן טיפול מיוחד, אולי לתת להן בחינם, כדי שיהיו אחראיות לרכוש שהן נמצאות בו.

עמיר פרץ: כולנו יודעים שהעברת האחריות לרכוש למשפחה טובה לכולם, גם למדינת ישראל, גם לדיירים; מכל הבחינות זה זול.

עמיר פרץ: הייתי ראש מועצה, אני יודע על משפחות שהמתינו לפעמים חודשים כדי לתקן איזה גג דולף, אבל הן ידעו שהרכוש לא שלהן, המוטיבציה שלהן להשקיע בדירה שאפה לאפס.

עמיר פרץ: הכיוון, הקונספציה היא נכונה.

עמיר פרץ: אני חושב, שמה שאנחנו עושים לדיירים בזה שאנחנו מלקים אותם, וכל אחד מסביר להם כמה ההצעה שלו יותר טובה, הוא דבר שצריך להיפסק.

עמיר פרץ: צריך למצוא באמת את הדרך לתת לדיירים האלה את הזכות להחליט.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שלא נידרש לחוק חדש בעוד כמה שנים.

עמיר פרץ: נשאל את עצמנו: מה יקרה לאחר מכן?

עמיר פרץ: צודקים העולים החדשים.

עמיר פרץ: יש חלק גדול, גם עולים חדשים וגם ותיקים, שלא ימצאו פתרון לבד.

עמיר פרץ: אם מלאי הדיור הציבורי הולך להגיע לאפס, ומדינת ישראל תישאר ללא מלאי בכלל, והיא לא מתכוונת לבנות שום בנייה ציבורית חדשה, מדינת ישראל, במנוף הזה של נתינת פתרון דיור למשפחות שלא מוצאות את הפתרון לבד, תהיה למעשה חסרת כל כלי.

עמיר פרץ: כמה דירות נ"ר – זה עדיין נקרא נ"ר או ששינו את השם?

עמיר פרץ: חבר הכנסת ריבלין, איך קוראים לדירות במשרד השיכון שקונים באופן מיוחד?

ראובן ריבלין: דירות נ"ר.

עמיר פרץ: עדיין נשאר אותו שם.

אברהם הירשזון: למשפחות בעלות שלושה ילדים ומעלה.

עמיר פרץ: אני לא יודע כמה קנו בשנה האחרונה.

אברהם הירשזון: זה כמו נרות חנוכה, רק לראות אותם, לא לגעת בהם.

עמיר פרץ: אני לא יודע כמה ומי הולך לעשות מבצעים כאלה, ויכול להיות – – –

ישראל כץ: היום חסרות 2,000 דירות נ"ר.

עמיר פרץ: קיבלנו תשובה.

עמיר פרץ: יכול להיות בהחלט, שבמסגרת התשתיות, במסגרת הניסיון ליצור תנופה חדשה במשק, צריך להקצות כמה אלפי דירות בבנייה תקציבית לטובת זוגות צעירים בישראל.

עמיר פרץ: זו לא בושה.

עמיר פרץ: כולם פוחדים מהביטוי "בנייה תקציבית"; רק אתה אומר "בנייה תקציבית", כולם מזדעקים.

עמיר פרץ: בתקופות שמדינת ישראל היתה צריכה להתמודד עם מלאי דירות מול דרישה מאוד גדולה, הבנייה התקציבית היתה פתרון.

עמיר פרץ: וכמובן, אי-אפשר להתעלם מהדוח הקשה שהונח בפנינו.

עמיר פרץ: אני מציע לממשלה לא לטמון את ראשה בחול ולא לומר היום: דוח העוני לא שלי.

עמיר פרץ: הילד הזה לא שלי, הילד הזה שייך לממשלה האחרת.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

עמיר פרץ: אני מסיים, אדוני.

עמיר פרץ: הילד הזה, גם אם הוא לא שייך לממשלה הזאת, הוא ילד שהיא תצטרך לטפל בו.

עמיר פרץ: הדבר החמור – אני רוצה שחברי הכנסת יקבלו את דוח הביטוח הלאומי על העוני – אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לשני מספרים בלבד.

עמיר פרץ: אתם תראו שם עלייה מאוד מדאיגה במספר העובדים שקמים בבוקר, הולכים לעבוד לפרנסתם – – –

גדעון עזרא: סלח לי, אתה צריך לסיים.

גדעון עזרא: אתה כבר חצי דקה אחרי הזמן.

גדעון עזרא: אני מבקש ממך לסיים.

גדעון עזרא: זה הכול.

עמיר פרץ: אני מסיים, אבל אני חייב משפט טוב.

גדעון עזרא: כולם הפסיקו בזמן, וגם אתה צריך.

עמיר פרץ: אני רוצה להפנות את תשומת לב חברי הכנסת לאחד הנתונים בדוח העוני:

עמיר פרץ: מספרם של העובדים שקמים בבוקר ומשתכרים לפרנסתם במסגרת האזרחים השרויים מתחת לקו העוני הלך וגדל, וזו תופעה מדאיגה ביותר.

גדעון עזרא: סליחה, אני ביקשתי שלוש פעמים.

גדעון עזרא: אתה מוכרח לסיים.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

גדעון עזרא: עברו שש דקות.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

עמיר פרץ: אני מסיים.

גדעון עזרא: סליחה, אתה חייב לסיים עכשיו ולרדת.

עמיר פרץ: אני יורד.

עמיר פרץ: אני בהחלט מקווה, שנקבל את ההחלטה הנכונה ונביט על המכלול כולו.

עמיר פרץ: תודה רבה, אדוני.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: סליחה שאני אומר לך, אבל אין לי ברירה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין ממשלה?

גדעון עזרא: יש ממשלה.

גדעון עזרא: הנה, אברהם הירשזון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש ממשלה?

אברהם הירשזון: יותר טוב לך בלי ממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש ויש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין דבר ודאי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש דברים שבאמת הייתם בהם יותר טובים, ואני אומר את זה עכשיו, על הדוכן הזה.

ראובן ריבלין: האמת שהוא צודק, צריך להפסיק את הדיון.

אברהם הירשזון: הוא מדבר למשוכנעים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, נו באמת, יהיה שר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יהיה שר?

נסים זאב: זה זלזול.

גדעון עזרא: כבר הרבה זמן אין שר.

גדעון עזרא: השר האחרון שהיה הוא השר רן כהן, והוא החליט לנטוש, אף שמדובר בנושא שלו, ומחליפו לא הגיע.

אברהם הירשזון: הוא אוהב לשמוע את עצמו.

גדעון עזרא: תוכל להצביע נגד הממשלה, היא תהיה פה כשתצביע.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אפשר להפסיק את הדיון לחמש דקות עד שיבוא נציג ממשלה.

אברהם הירשזון: הוא צודק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, החוק הזה, שבגללו יש הצעת אי-אמון בממשלה, הינו חוק צודק בהחלט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היה לי הכבוד להיות שותף בקדנציה הקודמת לתמיכה בו ולקידומו בוועדת הכלכלה ובכל מקום, נדמה לי שאני גם אחד החתומים עליו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למרבה הצער, הממשלה הנוכחית, דיברה גבוהה גבוהה בנושא החברתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה שהיו בין היוזמים והדוחפים הראשיים לחוק נמצאים כעת בממשלה ובמקום שהם יכולים לבצע, והם למעשה סירסו את החוק מתוכנו העיקרי והביאו לנו תוצרת באושים, שמביישת בוודאי את יוזמיה ואת אלה שעומדים מאחוריה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לציין פה, שגם במתכונת הנוכחית, ולפי הניסיון הקודם והניסיון מר השנים של המגזר הערבי, גם בערים המעורבות, אנחנו האחרונים שיכולים ליהנות מפרי של חוק צודק או חוק חברתי כלשהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים, שבעכו, עד היום, הדירות בעיר העתיקה שלכאורה יכלו להימכר לערבים, מונעים את מכירתן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש 1,350 דירות, רק 150 דירות נרכשו על-ידי ערבים, 1,200 דירות של מינהל מקרקעי ישראל לא מוכרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הסיבה ברורה בהחלט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא מוכרים מפני שהקונים במקרה הזה הם ערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במקומות אחרים כן מוכרים, כשבעל הדירה לעתיד הוא יהודי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להזהיר מראש: לא יכול להיות שגם – – –

נסים זאב: בעיר העתיקה – – –

גדעון עזרא: אל תפריע לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאב, אני יודע בדיוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כדאי לך להאזין וגם להבין לפעמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה שבחוק הזה לא ינהגו במעט הטוב שיש בו – –

ראובן ריבלין: מי שמוכר דירה יש פסק-דין מוות נגדו בישראל?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – כפי שנהגו במקרים הקודמים, ואכן, יוכלו כל האזרחים, והאזרחים הערבים במיוחד, ליהנות מפרי החוק הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היושב-ראש התבדח על כך שנצביע נגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו באמת נצביע נגד הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סיעת רע"ם, בעניין הזה, חרף החברות הלא-כל-כך מניחה את הדעת עם המציעים, תצביע נגד הממשלה בחוק הזה, ותצביע אי-אמון בממשלה, לאור המצב החברתי המחמיר, לאור מצבים נוספים, לאור זה שהרשויות הערביות שובתות זה יותר מחודש ימים, וגם כאשר הגיעו, והיה דומה שמגיעים לסיכום כלשהו, שאפשר יהיה לסיים את השביתה הזאת, באו בעלי הכוח ובעלי הסמכא במשרד האוצר ופוצצו את כל העניין והפכו את הקערה על פיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, אסכם את עיקר הדברים גם בשפה הערבית, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום, הנושא היום הוא חוק מכירת הדירות לשוכרים, והכוונה לדירות שמלכתחילה נבנו על-ידי הממשלה עבור התושבים והעולים החדשים בעשרות השנים שחלפו, והם מתגוררים בהן כעת, בעיקר בערים המעורבות, כמו עכו, חיפה, לוד, רמלה ויפו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדיירים מתגוררים בדירות בדמי מפתח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: החוק אומר, כי דיירים אלה יוכלו, לאחר שהחוק ייכנס לתוקף, לרכוש את הדירות שבהן הם מתגוררים לא במחיר מלא ובהקלות ניכרות למדי במקביל לוותק של התושבים הללו ולמצב הכלכלי של המשפחה המתגוררת בדירה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באופן כללי אין טעם להיכנס כעת לפרטים, ברם הכול יהיה בהישג ידם של השוכרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רציתי רק לעורר את תשומת הלב לכך שאני מזהיר מפני חוק זה, אף שהוא פחות בהרבה מהחוק הקודם שאושר בכנסת הקודמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת נסים זאב, מאחר שחבר הכנסת רומן ברונפמן איננו באולם.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת ישראל כץ, ואחרון אחרון חביב – חבר הכנסת ויצמן שירי.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עם ישראל חושב שהיום הוא יום בשורה, חוק הדיור הציבורי בא לפתור את בעיות הדיור הציבורי, וכל אחד ישב תחת גפנו ותחת תאנתו, והבעיות האמיתיות של מצוקת הדיור אכן עומדות לבוא על פתרונן.

נסים זאב: לא כן הוא הדבר.

נסים זאב: צריך לדעת את הנתונים.

נסים זאב: הנתונים, נכון להיום – למעלה מ-2,000 ממתינים, שאין להם תשובה, אין להם פתרון דיור, שנים הם ממתינים ועוד ימתינו.

נסים זאב: מעגל של ממתינים הולך וגדל משנה לשנה.

נסים זאב: רק בירושלים יש למעלה מ-400 ממתינים.

נסים זאב: אני זוכר עוד בתקופה שפואד היה שר השיכון ואני הייתי חבר בהנהלת "פרזות", באנו לשכנע אותו לפתור רק מצוקות מספר של כמה משפחות, במונחים של דירות נ"ר, בבחינת "נר השם נשמת אדם".

נסים זאב: כל הנרות האלה הם לא רציניים, הם לא מעשיים.

נסים זאב: אם מדובר ב-105 דירות של תוכנית נ"ר לשנה, כשיש למעלה מ-2,000 זה בקושי 5%.

נסים זאב: זה לא עונה על הדרישות, זה גם לא מתקרב לענות על הדרישות ועל הבעיות.

נסים זאב: אני רוצה לומר מה הוא החלק הקשה ביותר שיש בתוכנית הזאת, שלדעתי לא מיישמים אותו.

נסים זאב: ההחלטה היא בעצם שכל הכספים חוזרים למשרד השיכון, וקוראים לזה "קרן דירות".

נסים זאב: אני יודע על קרן הכנסת כלה, שנאספים כספים בעבור הכלה, כדי שתיכנס לחופה.

נסים זאב: לא ברור לי למה אי-אפשר שחברת "פרזות" וחברות אחרות יקבלו את כל הכספים ויקנו דירות כדי לפתור בעיות מיידיות.

נסים זאב: יש מאות ממתינים בכל עיר – למה זה צריך לחזור לקופת הממשלה ולעשות מעין קרן?

נסים זאב: הלוא אנחנו עדים לכך, שבתקופות שונות בממשלות השונות לא יכלו להעלות את תוכניות הנ"ר מ-200 ל-300.

נסים זאב: אז בעצם אנחנו אולי נפתור בעיה, והיא בעיה חשובה לאלה שבאו בשנות ה-50 ואולי קצת לאחר מכן, ואין להם הזכות לקנות את הדירה במחיר זול.

נסים זאב: אבל כל אלה שגרים בדירות במשך 12 שנה ואולי קצת יותר, ובוודאי אלה שפחות, אנחנו לא נותנים להם כל מענה.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס בכמה מלים לחרדים בעיר ירושלים.

נסים זאב: הוצעו כמה תוכניות בעבר לתת שטחים מחוץ לירושלים לחרדים, ואני רוצה לומר שפתרון לאוכלוסייה החרדית חייב להיות בתוך העיר ירושלים.

נסים זאב: לא יעלה על הדעת שיהיה פה טרנספר מרצון לאוכלוסייה החרדית.

נסים זאב: מי שמאזן את המצב של העיר הזאת מבחינה דמוגרפית, זה הציבור החרדי בעיר.

נסים זאב: אם אנחנו רוצים לראות עוד ערים כמו עכו ולוד, שהזכירו חברי חברי הכנסת לפני כן, נוכל לראות את זה בירושלים בעוד כמה שנים.

נסים זאב: לכן חשוב מאוד לתת את הפתרון למצוקת הדיור בירושלים לתושבי ירושלים בתוך העיר.

נסים זאב: חברת "עמיגור" זכתה לפריווילגיה שחברות אחרות לא זכו לה.

נסים זאב: אני רוצה לקרוא פה סעיף שאומר: "הממשלה תפצה את הסוכנות על הנחות שתיתן בגין סך כל הדירות שתימכרנה במהלך תקופת המבצע, אם סך כל ההנחות יעלה על שיעור של 40% מהמחיר הנורמטיבי במספר הדירות.

נסים זאב: הפיצוי יחושב בגין הפרש בן 60% מהמחיר הנורמטיבי".

נסים זאב: בעצם, הממשלה עומדת לפצות רק את חברת "עמיגור".

גדעון עזרא: לא, זה דירות של אמריקנים.

נסים זאב: נכון, אבל אנחנו לא מדינה בתוך מדינה.

נסים זאב: אלה דירות של הסוכנות, ואני חושב שאם "עמיגור" זכתה לפריווילגיה כזאת, אין כל סיבה שלא לתת אותה לחברות אחרות, כדי לממש אותן זכויות למען הנזקקים שנמצאים במצוקת דיור אמיתית.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ישראל כץ, אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי, ואחר כך תהיה הצבעה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, היום פורסם דוח העוני במדינת ישראל, וממנו עולה ש-1,021,000 אזרחים, 276,000 משפחות, ובתוכן 440,000 ילדים נמצאים מתחת לקו העוני.

ישראל כץ: כל אדם בעל לב במדינת ישראל הזדעזע.

ישראל כץ: כל איש ואשה, מלבד 31 אנשים אטומים, המנותקים מהציבור – 23 שרים ושמונה סגני שרים, ממשלת ישראל המנופחת וסגניה.

ישראל כץ: הממשלה הזאת יושבת צפופה במכונית, כאשר הם בארץ, ליד הגה השלטון, ובמקום להביט קדימה ולהוביל את הציבור בישראל בדרך בטוחה, הם מביטים לאחור, נוסעים ב"רברס", משמיצים את הממשלה הקודמת ודורסים בדרך את כל מי שעזר להם להיכנס לתוך המכונית.

ישראל כץ: בהתחלה דרסו את הנכים, אחרי זה את המובטלים, לאחר מכן את החולים, את הילדים הזקוקים לטיפול מיוחד, ועכשיו הגיע תורם של דיירי הדיור הציבורי.

ישראל כץ: הממשלה עומדת להגיש לכנסת הצעת חוק גרועה בהרבה מהצעת החוק שעליה התחייבה לבוחרים, והמספרים והנתונים ברורים ומדברים בעד עצמם.

ישראל כץ: דיירי הדיור הציבורי, המפגינים נגד הצעת החוק החדשה, הם השופטים היודעים טוב מכולם מה טוב להם ומה לא.

ישראל כץ: ממשלה אטומה, עם שר אוצר כושל ועם ראש ממשלה אטום, שמטייל, אדוני היושב-ראש, בקוקטיילים בוושינגטון במקום בשכונה ד' בבאר-שבע, בבית-החולים בנהרייה – – –

סופה לנדבר: אתם השארתם את המשק במצב קטסטרופלי ובבלגן.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, לא נותר לי אלא לקבוע – – –

סופה לנדבר: אתה עצמך אומר שהוא מבלה בחו"ל.

גדעון עזרא: חברת הכנסת לנדבר, היה כאן שקט, עכשיו את באה להפריע?

ישראל כץ: חברת הכנסת לנדבר, אהוד ברק ישקם את סוריה הרבה לפני שהוא ישקם את מדינת ישראל.

ישראל כץ: זה יותר קל ויותר פופולרי מביקור במצפה-רמון.

ישראל כץ: "ברק טורס" מגיע לביקור מולדת, כדי לארגן ירידה מהגולן, ולחזור לקוקטיילים באמריקה.

סופה לנדבר: יש לך כנראה ניסיון בזה.

ישראל כץ: לעניים בישראל אין כסף לארגן קוקטיילים, קבלות פנים ועסקים למקורבים.

ישראל כץ: תקציב הנסיעות של ראש הממשלה הוכפל, הממשלה הורחבה, אבל כסף לקיום חוק הדיור הציבורי המקורי אין.

ישראל כץ: כסף לקיבוצים יש ויש, אפילו מגדילים את התקציב.

ישראל כץ: כסף למקורבים יש, לא לעניים ולא למובטלים.

ישראל כץ: גם בקדנציה הקודמת תמכתי בוועדת הכספים בחוק הדיור הציבורי המקורי, ואני תומך בו גם עכשיו.

ישראל כץ: אני חושב, שלממשלה אין מה להיות הבעלים של הדיור במדינת ישראל, לא בעיר, לא בכפר וגם לא במושבים שתושביהם חיים בביתם ועל אדמתם כאריסים ברשות, שניתן לסלקם מאדמתם בכל עת.

ישראל כץ: מספיק עם השיטה הבולשביקית שמאפשרת שליטה של הממשלה והמוסדות באזרחים באמצעות הרכוש הציבורי.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, גם בברית-המועצות לשעבר השיטה הפסיקה לעבוד.

ישראל כץ: אני קורא לממשלת ישראל, במקום לנסות ולהתחכם, להטעות ולהסביר עד כמה החוק החדש טוב, תגישו פשוט את הצעת החוק המקורית, שתזכה לתמיכה מקיר לקיר בבית הזה ותפתור אחת ולתמיד את בעיית דיירי הדיור הציבורי בישראל.

ישראל כץ: ובהזדמנות הזאת אני קורא לממשלה לבטל את הקיצוץ המתוכנן במשכנתאות ובסיוע לזכאים לשכר דירה בשנת 2000.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת עומדת לקצץ למעלה מ-40 מיליון שקלים מהסיוע לזכאים בשכר דירה, דבר שיכה בדיירים החלשים וישאיר אלפי משפחות בלי קורת-גג מעל ראשן.

ישראל כץ: הממשלה הזאת, שזו מדיניותה, זה ראש ממשלתה, זה שר האוצר שלה, ממשלה שמתכחשת באופן שיטתי להבטחות שנתנה לבוחרים – לא ראויה לאמון, ואני אקרא לחברי להצביע אי-אמון בה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: אחרון הדוברים, חבר הכנסת ויצמן שירי, חמש דקות.

אברהם בורג: חבר הכנסת שירי, בבקשה.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את נאומו של ידידי ישראל כץ, אבל לפני כן שמעתי גם את נאומו של שר האוצר לשעבר.

ויצמן שירי: אתם תמשיכו כנראה לזלזל באינטליגנציה של האנשים.

אברהם הירשזון: אוהו, עוד אחד שמדבר.

ויצמן שירי: אתם דואגים פתאום לאותם עולים שקיבלו את הדירות מ"עמידר" ומ"עמיגור" לפני עשר שנים, והרי כולנו יודעים איפה הדירות האלה, וכולנו יודעים שאותם עולים שקיבלו את דירות "עמידר", גם אם תיתן להם אותן בחצי מחיר, לא ירכשו את הדירות האלה.

אברהם הירשזון: אז תן להם.

ויצמן שירי: אבל אתם לא מסוגלים לבוא ולומר את האמת:

ויצמן שירי: אתם ושר האוצר שלכם הצבעתם נגד נתינת הדירות האלה לאותם אנשים שבמשך שנים ידעתם לספר עליהם, אותם אנשים שנקראים ישראל השנייה.

ויצמן שירי: אותה ישראל שנייה שחשבתם עליה, כי ככל שתרחיבו את העשירון התחתון, כך תקבלו יותר קולות.

ויצמן שירי: אתם פוחדים שמא הם יתחילו לחשוב אחרת, אחרי שירכשו את הדירות.

ויצמן שירי: הם יודעים מה הם רוצים, וגם להם מגיעות הדירות האלה.

ויצמן שירי: ופתאום אנחנו שומעים שאתם כבר לא מדברים על תושבי דימונה ועל תושבי שכונה ד' ועל הקטמונים.

ויצמן שירי: אתם דואגים לעולים החדשים, אתם דואגים שעולה חדש יממש את המשכנתה שלו ויקנה את הדירה באותה שכונה שהיא בדרך כלל באזור של שיקום שכונות.

ויצמן שירי: מה לעשות, ולציבור יש כנראה זיכרון יותר ארוך מאשר יש לכם, מה לעשות שאתם לא מסוגלים להתמודד עם האמת.

ויצמן שירי: אולי בשבוע הבא תגישו הצעת אי-אמון על כך שלא יורד גשם; יכול להיות שלא יורד גשם כי בייגה שוחט לא מתפלל מה שנקרא שחרית וערבית, ולכן זו התוצאה.

ויצמן שירי: ואז תבואו ותגידו: לא יורד גשם – – –

ישראל כץ: מה עם 500 הדירות בבאר-שבע?

ויצמן שירי: אל תהיה מודאג, שרוליק.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ.

אברהם בורג: חבר הכנסת שירי.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: חבר הכנסת מילוא, ברוך הבא, התגעגענו אליך, אדוני ישב.

אברהם בורג: שר החוץ, בבקשה, תודה.

אברהם בורג: סגן השר דהן, אני מודה לאדוני.

אברהם בורג: חבר הכנסת יחזקאל, תודה רבה.

ויצמן שירי: ואתם נזכרים כל שני וחמישי באותה חולה בפרוזדור, אבל אין לכם בושה.

ויצמן שירי: היום מתפרסם הדוח על העוני במדינת ישראל.

ויצמן שירי: עמד כאן ידידי, באמת ידידי, חבר הכנסת ישראל כץ, והוא מתחיל לספר על כך שהממשלה צריכה להתבייש בדוח הזה.

ויצמן שירי: על איזה דוח אתה מדבר?

ויצמן שירי: הדוח מתייחס לשנת 1998; מי היה אז ראש הממשלה?

ויצמן שירי: מי היה שר האוצר?

ויצמן שירי: של מי היתה הממשלה, לא שלכם?

ויצמן שירי: אתם חושבים שלציבור יש זיכרון קצר.

ויצמן שירי: כל פעם תעלו לשידור ותתקפו, אבל לא תקצרו את זמנה של הממשלה.

ויצמן שירי: אגיד לכם ממה אתם כל כך מוטרדים: רק מדבר אחד, שמא 50% מההבטחות של הממשלה הזאת תקוימנה, ואז תהיו בבעיה קשה.

ויצמן שירי: אם רק 50% יקוימו, אתם בבעיה קשה.

איוב קרא: תצביע על דבר אחד שקיימתם.

ויצמן שירי: אין לי צל של ספק, שהשנה הבאה עלינו לטובה תהיה שנה של פרוספריטי.

ויצמן שירי: אתם מוטרדים ואתם מספרים אותו סיפור.

איוב קרא: תצביע על דבר אחד שקיימתם.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, הדברים הובנו בפעם הראשונה.

ויצמן שירי: אין לנו ראש ממשלה שמחלק למי שהיה שר החוץ שלו לשעבר פתקים בערב ההצבעה, ובמלים אחרות אומר לו: תעשה עם הנייר שלך טיארות.

ויצמן שירי: אין לנו כזה דבר.

ויצמן שירי: אתם מדברים על אמינות?

ויצמן שירי: אם נעמוד כאן ונדבר על אמינות של מי שהיה ראש ממשלה, צריך יהיה לעמוד כאן שבועיים ולדבר בלי הפסקה.

ויצמן שירי: הרי אתם דיברתם עליו, אני עוד לא הייתי כאן בבית, אבל את הריקושטים שמעתי עד הנגב הרחוק.

ויצמן שירי: אתם דיברתם עליו, איך הוא, איך הוא ואיך הוא, ופתאום ישראל כץ מדבר על נהנתנות ועל ניתוק?

ויצמן שירי: איזו נהנתנות, ישראל כץ?

ויצמן שירי: מי נהנתן?

ויצמן שירי: מי היה הולך לאיזו הצגה, לאיזה סרט ולוקח אתו 80 איש?

ויצמן שירי: מי היה מזמין קייטרינג לארוחת הצהריים שלו באמצע היום?

ויצמן שירי: ראש הממשלה הזה?

ישראל כץ: תשעה שרים היו בפריס בו-זמנית.

איוב קרא: – – –

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, תודה.

ויצמן שירי: אתם הגעתם למצב שבו אתם תוקפים על הדיור הציבורי בשבוע שיש בו הרבה בשורות.

ויצמן שירי: זו לא רק תעודת עניות לכם, זה הרבה יותר עמוק מכך, כי כנראה נגמרה התחמושת שלכם.

נעמי בלומנטל: אתם שיקרתם.

ויצמן שירי: נחכה עוד חודש, נחכה עוד חודשיים, וגם היום נראה את תוצאת האי-אמון שלכם.

ויצמן שירי: הציבור מסתכל עליכם ויודע עם מי יש לו עסק.

ויצמן שירי: הוא למד להכיר אתכם.

נעמי בלומנטל: עליכם הוא מסתכל, והוא לא מאמין איך עשיתם ממנו צחוק.

אברהם בורג: חברת הכנסת בלומנטל, לא היית בדיון, איך את יודעת על מה מדובר?

ויצמן שירי: ולסיום, כל פעם שאעלה לכאן אזכיר לכם, שאתם דאגתם ל-20 ק"מ מהבית הזה, ושכחתם את הנגב ואת הגליל, אבל בעיקר את הנגב.

ויצמן שירי: ולכן הענישו אתכם לפני שישה חודשים.

ויצמן שירי: אני מציע לכם לשבת עוד שישה חודשים בשקט, ועד אז נראה, אם ירצה השם, אם הממשלה הזאת מסוגלת לקיים חלק מההבטחות, או לא מסוגלת לקיים חלק מההבטחות.

ויצמן שירי: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני השר המקשר, אתה מעוניין להשיב?

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, אני מבקש.

אברהם בורג: רק רגע.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנגנטל, תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני.

אברהם בורג: חבר הכנסת דרוקמן.

אברהם בורג: שר החינוך.

אברהם בורג: אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שלום, תודה רבה.

אברהם בורג: כבוד השר, בבקשה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

אברהם בורג: רגע, מה זה ההתגודדות פה?

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נקודה אחת לא ציינתי בדברי התשובה מייד לאחר הצעות האי-האמון, ואני רוצה להדגיש אותה, כי היא מאוד חשובה.

חיים רמון: אחת הבעיות שחוק הדיור הציבורי עורר היא, שכתוצאה מכך שיימכרו דירות במסגרת הדיור הציבורי, תיווצר מצוקה לדיירי הדיור הציבורי, או לפוטנציאל דיירי הדיור הציבורי בעתיד.

חיים רמון: זה אחד הנושאים המרכזיים שגרמו לכך ששר השיכון, או סגן שר השיכון בקדנציה הקודמת ושר התמ"ס בקדנציה הקודמת התנגדו לחוק בכל תוקף.

חיים רמון: אנחנו בהצעה הזאת עושים דבר כמעט תקדימי, שלפחות לא היה בשנים האחרונות.

חיים רמון: אנחנו קבענו בהחלטת הממשלה שיהיו שתי רשתות ביטחון.

חיים רמון: רשת ביטחון אחת – כל הכסף ממכירת הדירות ייכנס לקרן וישמש אך ורק לפתרונות דיור נוספים.

חיים רמון: אם הכסף לא יספיק, יש רשת ביטחון נוספת.

חיים רמון: רשת הביטחון הנוספת היא בכך, שבהחלטת ממשלה עוד לפני חקיקת החוק יהיה מספר מדויק של פתרונות דיור שתקציב המדינה מחויב לכסות.

חיים רמון: מספר פתרונות הדיור הללו יהיה באותה רמה, באותו מינון, או באותו פיזור, של הפתרונות שהיו ב-1998.

חיים רמון: כלומר, הסכנה שכתוצאה מיישום חוק הדיור הציבורי והידלדלות מספר הדירות בחוק הדיור הציבורי לא יימצאו פתרונות דיור לנזקקים חדשים – שבעיקרם הם כיום עולים חדשים – גם היא טופלה וגם לה מצאנו פתרונות, וגם זה שינוי לטובה לעומת מה שהיה בחוק המקורי, וכמובן ממה שהיה במבצע שטרית.

חיים רמון: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, נעבור להצבעה על הצעת האי-אמון של סיעת הליכוד, שרוצה להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל חוק הדיור הציבורי.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בראש הממשלה – 26 נגד – 41 נמנעים – 22 הצעת סיעת הליכוד להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני קובע, כי ברוב של 41 נגד, 26 בעד ו-22 נמנעים, הצעת אי-אמון זו לא עברה.

קריאה: – – –

אברהם בורג: אני מודה לכל המתמטיקאים, ואני מודה לכל אנשי מדעי הטבע.

אברהם בורג: תודה רבה לכם, נוסחאות בשלב יותר מאוחר.

אברהם בורג: אני מבקש מחבר הכנסת אברהם פורז לנמק את הימנעותה של סיעת שינוי גם בדיון וגם בהצבעה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת פורז.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שאני אחד היחידים בבית הזה שיכול היום במצפון נקי להתייצב כאן ולהצביע על עמדה עקבית של התנגדות נחרצת לחוק הזה מתחילתו ועד סופו.

אברהם פורז: מדובר, לדעתי, בשערורייה הכלכלית הרצינית ביותר בתולדות המדינה, והעניין הזה עוד יבוא לידי ביטוי בעתיד.

אברהם פורז: עוד לא היתה בתולדות המדינה שערורייה כזאת של העברת עשרות מיליארדים של כסף ציבורי לאנשים פרטיים בלי שום מבחן כלכלי ובלי שום מבחן יכולת.

אברהם פורז: אני לא מדבר על הסחר-מכר שייווצר פה, על המאכערים שיבואו לאנשים שאין ידם משגת לשלם אפילו את הסכום הקטן ויקנו מהם את הזכויות, ועל חרושת הרמאות שתהיה כאן.

אברהם פורז: אבל אני אומר לכאורה לחברי הכנסת שיש להם רגישות חברתית: הרי אתם יודעים, שמתוך אותן 120,000–130,000 דירות בדיור הציבורי, כל שנה 6,000–7,000 – אולי פחות – מתפנות ומשמשות למתן פתרון למקרים סוציאליים חדשים.

רן כהן: מה זה מתפנות?

רן כהן: כשהם מתים?

אברהם פורז: כן, הם מתים.

אברהם פורז: הם מתים, הם מתים, הם מתים.

רן כהן: אתה לא מתבייש?

אברהם פורז: כן, הם מתים.

אברהם פורז: גם כשהם מתים.

אברהם פורז: ומה שאנחנו עושים היום – לא אנחנו, אתם רוצים לעשות – זה ליצור מצב שלאנשים לא יהיה היכן לגור.

אברהם פורז: מעבר לזה, אתם גם יוצרים פה קרע עדתי, משום שהדורשים החדשים הם מחבר המדינות, זאת העלייה החדשה הנזקקת, והוותיקים שמקבלים את הדירות בדרך כלל הם עולי המזרח.

אברהם פורז: אז לא מספיקים לנו המתחים, גם את זה אנחנו צריכים?

רן כהן: אתה ממש לא יודע על מה אתה מדבר.

אברהם פורז: הרי אתם יודעים שלא יהיו פתרונות דיור לנזקקים.

יוסף יצחק פריצקי: – – –

רן כהן: – – –

אברהם פורז: לא יהיו פתרונות דיור לנזקקים.

אברהם פורז: לכ-5,000 נזקקים מדי שנה לא יהיו פתרונות דיור, ולאן הם יבואו?

אברהם פורז: חלקם יבואו לקופה הציבורית, שיעזרו להם במימון שכר דירה, ותמיד קופתה של המדינה במצוקה, תמיד אין כסף.

אברהם פורז: חלקם אפילו לא מסוגלים לנהל משא-ומתן כדי לקנות דירה באיזה מקום אחר או לשכור דירה, והם לא מסוגלים לדבר.

אברהם פורז: איך יפתרו את המקרים האלה?

אברהם פורז: הרי אין לזה פתרון.

אברהם פורז: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר לכם – –

רן כהן: – – –

אברהם פורז: – – הכסף שיגיע, לכאורה, אמור לשמש לבניית דירות חדשות להשכרה, אבל מי שנכנס לדירה להשכרה, למה שגם הוא לא יבקש לקבל אותה במתנה בעוד כמה שנים?

אברהם פורז: מה, הדם שלו פחות אדום?

אברהם פורז: הרי התוצאה תהיה שלא יבנו פה דירות, כי הממשלה הזאת צריכה לדעת שכל דירה חדשה שתיבנה מחר, כביכול להשכרה, מייד מי שישב בה יתבע זכויות קניין בה, כי ברור, במה הוא גרוע מהקודמים?

נעמי חזן: חבר הכנסת פורז.

אברהם פורז: אני מסיים בעוד דקה.

נעמי חזן: אני אודה לך.

נעמי חזן: תודה.

אברהם פורז: מי שגר בדירות של הדיור הציבורי שילם במשך השנים שכר דירה לא כלכלי, שכר דירה מסובסד, הוא לא קנה לעצמו שום זכות.

אברהם פורז: לכן, זאת אגדה לומר שהם קנו את הדירות, או שילמו את חלקן.

אברהם פורז: אבל לא זאת הבעיה.

אברהם פורז: אני מבחינת השקפת העולם שלי – אין לי בעיה שהמדינה תיפטר מנכסים מעיקים; הנכסים האלה הם לא נכסים שמרוויחים עליהם, זה לא עסק כלכלי, המדינה רק מפסידה עליהם.

אברהם פורז: אבל איך תישירו מבט אל 6,000–7,000 משפחות כל שנה, כשאתם משאירים אותן ברחובות?

אברהם פורז: ואלה כביכול אנשים בעלי רגישות חברתית.

רן כהן: אתה ממש דואג להם.

אברהם פורז: השר רן כהן, אתה צודק.

אברהם פורז: אתם והליכוד בעניין הזה שווים.

אברהם פורז: כולכם גיליתם חוסר אחריות מוחלט.

רן כהן: תגיד לי כמה דמעות הזלת בעבורם.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת אברהם פורז.

ראובן ריבלין: – – –

רן כהן: _ _ _

נעמי חזן: השר רן כהן, אנא עזור לי.

נעמי חזן: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-יומנו: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק, והצעת סיעת הליכוד שדין הרציפות לא יחול עליהן.

נעמי חזן: מדובר קודם כול בהצעת חוק הגנת הדייר [נוסח משולב] (תיקון מס' 3), התשנ"ט–1999.

נעמי חזן: ינמק את הערעור חבר הכנסת גדעון עזרא, וישיב אחר כך חבר הכנסת אברהם פורז, בתוקף תפקידו כיושב-ראש ועדת הכלכלה.

נעמי חזן: חבר הכנסת עזרא, חמש דקות בבקשה.

גדעון עזרא: אני מנצל את ההזדמנות – ואינני מתנגד לחוק – לבקש לרענן את זיכרונם של בני הנוער במדינת ישראל והמבוגרים שבנו, על ההפרות הסוריות טרם שכבשנו את רמת-הגולן.

גדעון עזרא: אני מבקש לקרוא רשימה של הפרות: פברואר 66' – חולתה, הסורים יורים במרגמות על טרקטורים ישראליים; פברואר 66' – כינרת, הסורים יורים פגזי מרגמה על משמר המלווה דייגים באגם; פברואר 66' – הסורים יורים על טרקטור בהאון.

גדעון עזרא: מרס 66' – האון, נהגטרקטור נוסף נפצע באש תותחים סוריים.

גדעון עזרא: אפריל 66' – אשמורה, ארבעה פועלים ישראליים נפצעו באש סורית.

גדעון עזרא: יוני 66' – אשמורה, סורים מפגיזים פועלים ערבים בשדה.

גדעון עזרא: יוני 66' – פגזי הסורים מציתים שדות.

גדעון עזרא: יולי 66' – מחניים, נהג טרקטור נפצע קשה ממוקש סורי.

גדעון עזרא: אלמוג – קצין נהרג ממוקש סורי.

גדעון עזרא: אוגוסט 66' – בכינרת, הסורים פותחים באש על סירת משמר, הישראלים משיבים אש.

גדעון עזרא: חמישה חיילים ישראלים נפצעו, שני מטוסים סורים הופלו.

גדעון עזרא: ספטמבר 66' – שאר-ישוב, שבעה עובדים בהכשרת קרקע נפצעו בהתפוצצות מוקש.

גדעון עזרא: אוקטובר 66' – ארבעה שוטרי משמר הגבול נהרגו על-ידי מוקש סורי.

גדעון עזרא: ינואר 67' – הסורים יורים על טרקטורים.

גדעון עזרא: ינואר 67' – הפגזה סורית בכורזים, חייל ישראלי נפצע.

גדעון עזרא: ינואר 67' – חולתה, הסורים יורים על משמר ישראלי.

גדעון עזרא: ינואר 1967 – עין-גב, הסורים יורים על חקלאים.

גדעון עזרא: ינואר 67' – הפגזה סורית על אלמגור.

גדעון עזרא: תל-קציר – הפגזה סורית.

גדעון עזרא: נהג טרקטור ניצל בנס ממוות.

גדעון עזרא: ינואר 67' – הסורים מפגיזים את נוטרה; הסורים מפגיזים את אשמורה; הסורים יורים על קיבוץ שמיר.

גדעון עזרא: ינואר 67' – תל-קציר, דו-קרב טנקים סוריים וישראליים, שני טנקים סוריים הושמדו.

גדעון עזרא: ינואר 67' – חולתה, דו-קרב טנקים.

גדעון עזרא: שני חיילים ישראלים נפצעו.

גדעון עזרא: ינואר 67' – הסורים מפגיזים סירת משמר בכינרת.

גדעון עזרא: ינואר 67' – נמצא מוקש סורי בכפר-סאלד.

גדעון עזרא: ינואר 67' – נמצא מוקש סורי בשאר-יישוב.

גדעון עזרא: פברואר 67' – סורים יורים על משמר ישראלי בדן.

גדעון עזרא: פברואר 67' – חייל ישראלי נפצע באש סורית בקיבוץ דן.

גדעון עזרא: פברואר 67' – נוטרה, הסורים יורים על טרקטור.

גדעון עזרא: מרס 67' – נהג טרקטור נפגע במוקש סורי בקיבוץ שמיר.

גדעון עזרא: מרס 67' – נמצא מוקש סורי בכפר-סאלד.

גדעון עזרא: אפריל 67' – אש ארטילרית סורית על קיבוץ האון.

גדעון עזרא: אפריל 67' – קיבוץ עין-גב, רפת נפגעה מפגז סורי.

גדעון עזרא: באותו חודש בגדות, 200 פגזי מרגמה הורסים את היישוב.

גדעון עזרא: אפריל 67' – בכינרת, הפגזה של הסורים.

גדעון עזרא: אפריל 67' – טרקטור הופגז בתל-קציר.

גדעון עזרא: אפריל 67' – חקלאי נפצע קשה מרסיס פגז סורי.

גדעון עזרא: ולאחר מכן – מלחמת ששת הימים, שטוענים שאנחנו פתחנו בה.

אלי גולדשמידט: – – –

גדעון עזרא: מאחר שביבי לא שאל אותי, אז אני גם לא חייב להעביר לו את הרשימה.

גדעון עזרא: אני מבקש להגיד רק מלה אחרונה.

גדעון עזרא: רבותי, כל מה שיקרה לנו ברמת-הגולן, הפלסטינים ידרשו לאחר מכן ביהודה ושומרון.

גדעון עזרא: כל הממשלות דיברו על בקעת-הירדן בשליטת ישראל.

גדעון עזרא: איך אנחנו נבקש לשמור לעצמנו את בקעת-הירדן, כאשר את הגולן איננו שומרים?

גדעון עזרא: כיצד נבקש לשמור את אריאל, כאשר את קצרין איננו שומרים?

גדעון עזרא: שלא לדבר על ירושלים, שאחרי שנעשה שלום לכאורה עם כולם, ולא ניתן את ירושלים, כולם יתחילו בסנקציות נגדנו.

גדעון עזרא: רבותי, אני מבקש מכם, כל אחד ואחד מכם, לעשות להכשלת ההסכם הזה.

גדעון עזרא: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: ישיב יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת אברהם פורז.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני.

נעמי חזן: חברי הכנסת, לאחר מכן נעבור מייד להצבעה.

אברהם פורז: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר האוצר, אני מבקש לדעת מה היא עמדת הממשלה בקשר להצעת החוק הזאת, האם אתם תומכים או לא תומכים?

אברהם פורז: מדובר בתיקון לחוק הגנת הדייר.

ראובן ריבלין: הם לא תומכים.

ראובן ריבלין: הם כתבו מכתב.

אברהם פורז: אני רוצה לדעת מה היא עמדתכם.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו נגד.

אברהם פורז: אתם נגד.

אברהם פורז: אם אתם נגד, אתם עשיתם מעשה לא ראוי בכנסת, ואני רוצה לומר לכם מדוע הוא לא ראוי.

אברהם פורז: בהתאם לחוק הדן ברציפות הדיון בהצעות חוק, רשאית סיעה או הממשלה להודיע לכנסת שהיא מתנגדת להחלת דין הרציפות.

אברהם פורז: זה בסדר גמור.

אברהם פורז: אנחנו יודעים לאחרונה, שסיעת הליכוד, כעניין של טקטיקה, מתנגדת להחלת דין רציפות על חוקים ומדברת – – –

מיכאל איתן: לא מתנגדת.

אברהם פורז: רגע, תקשיב לי.

נעמי חזן: מערערת, זה המושג הנכון.

מיכאל איתן: לא מתנגדים.

מיכאל איתן: כולנו תומכים.

אברהם פורז: אדוני שר האוצר, אני חושב, שאם הממשלה מתנגדת להצעת חוק, אתם צריכים להודיע באופן פורמלי לכנסת שאתם מתנגדים ולא להסתתר מאחורי הגב של סיעת הליכוד, שאגב, ביקשו את זה רק כדי לקבל זכות דיבור, וכפי ששמענו את חבר הכנסת גדעון עזרא, הוא דיבר על דברים מאוד חשובים, אבל לא הזכיר במלה או בחצי מלה את חוק הגנת הדייר.

אברהם פורז: אני חושב שהניסיון הזה של הממשלה הוא ניסיון פסול – לא לגלות את עמדתה באופן מפורש.

אברהם פורז: ולכן אני לא מוכן היום להצבעה.

אברהם פורז: אני מבקש שההצבעה תידחה.

אברהם פורז: אני רוצה שהממשלה תודיע באופן פורמלי למזכירות הכנסת אם אתם תומכים או לא תומכים.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת פורז.

נעמי חזן: אבקש עשר שניות להתייעצות.

נעמי חזן: נראה לי שבקשתך בעייתית מאוד מבחינה תקנונית.

נעמי חזן: חבר הכנסת פורז, הבקשה איננה בקשה אישית שלך אלא של ועדת הכלכלה.

נעמי חזן: הנושא מופיע בסדר-היום: תשובה, ערעור והצבעה.

נעמי חזן: אני כרגע, אלא אם מישהו יחכים אותי, לא רואה שום סיבה שלא לקיים הצבעה.

אברהם פורז: נראה שמחליטים לקיים הצבעה, למרות – – –

נעמי חזן: מבחינה תקנונית אני לא רואה מדוע לא לקיים הצבעה; אלא אם תבוא בקשה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

נעמי חזן: מי בעד ומי נגד הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הדייר [נוסח משולב] (תיקן מס' 3)?

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 2 בעד הודעת ועדת הכלכלה – 31 נגד – 35 נמנעים – 2 הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנת הדייר [נוסח משולב] (תיקון מס' 3), התשנ"ט–1999, לא נתקבלה.

נעמי חזן: 31 בעד, 35 נגד, שני נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת שהודעת ועדת הכלכלה לא נתקבלה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לבקשה או להודעת ועדת הכלכלה להחיל דין רציפות על לתיקון פקודת מס הכנסה – –

אברהם פורז: אני מבקש להסיר את הנושא מסדר-היום.

נעמי חזן: סליחה, אתה לא יכול להסיר עכשיו משהו שעל סדר-היום.

נעמי חזן: – – (מס' 122) (חישוב נפרד לבני זוג שמקור הכנסתם אחד), התשנ"ט–1999, וערעורה של סיעת הליכוד על הודעה זאת.

נעמי חזן: ינמק את הערעור חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אברהם פורז: – – –

נעמי חזן: יושב-ראש הוועדה מבקש להסיר?

נעמי חזן: אני לא יודעת אם אני יכולה להסיר, חברי הכנסת.

נעמי חזן: בינתיים אני ארשה לחבר הכנסת איוב קרא לנמק את הערעור של סיעת הליכוד.

נעמי חזן: חבר הכנסת קרא, בבקשה.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כשאנחנו באים לקבוע שבני-זוג בעסק משותף יהיו זכאים לחישוב נפרד של מס הכנסה במקום חישוב משותף, כפי שקיים עד היום, אני צריך לחשוב מה תועלת מביאה סיטואציה כזאת.

איוב קרא: אין לי ספק שהמצב הנוכחי יכול לתת יותר אינדיקציה לשלטונות המס ואפשרות לשלוט בהכנסות של בני-זוג ומשפחה; בעוד שבפיצול יש אי-שליטה בכל מה שמשתמע מהכנסות המשפחה.

איוב קרא: לא פעם אחת אנחנו עדים למצב שבו בני-זוג עובדים בדרך כלל מחשבים דרך פקיד השומה את כל ההכנסות מכוח עבודתם.

איוב קרא: אני חושב שטוב יעשה בית זה אם יפעל בנושא מיסוי כך שיהיה מס מתאים לאזורים מיוחדים, לשכבות מסוימות.

איוב קרא: למשל, אתמול היינו בביקור בעכו, וצר היה לי לראות את העיר עכו במצבה הנוכחי.

איוב קרא: אם לא יקרה נס, היא לא תוכל להמשיך להתקיים.

איוב קרא: העיר עכו נמצאת במצוקה כלכלית קשה ביותר, במצב סוציו-אקונומי מהגרועים ביותר במדינה הזאת, ובעצם הפכה להיות עיר בירה של הצפון מוכת אבטלה.

איוב קרא: אנשים לא רוצים להגיע אליה, הם בורחים ממנה בגלל חוסר ההתחשבות בנושא המיסוי לעסקים ולאנשים הפשוטים.

איוב קרא: אנשים בורחים מהעיר הזאת לכל מיני מקומות מסביב.

איוב קרא: העיר לא גדלה.

איוב קרא: ראינו אתמול מצב אבסורדי.

איוב קרא: טוב היתה עושה הממשלה אם היתה נכנסת בעובי הקורה בערים כאלה, היתה נותנת להן טיפול נקודתי ופוטרת אותן מתשלומי מס למשך תקופה כדי להביא למצב שעסקים יוכלו להגיע למקומות האלה ולשגשג.

איוב קרא: אין לי ספק שהמצב בעכו הוא כמו המצב בלוד, ברמלה ובכל המקומות שאנחנו מבקרים בהם.

איוב קרא: יש בהם מפגע חברתי, תברואי.

איוב קרא: אנשים עם סמים, פרשיות הסמים משתוללות שם, כל מיני דברים קשים מבחינת החברה.

איוב קרא: אני חושב שטוב היינו עושים אם היינו מתמקדים בנושא הזה ומאפשרים לתושבים שחיים במקומות נידחים כאלה, בפריפריה הזאת, להעלות את רמת חייהם על-ידי פטור ממס, שיעזור להם לפתח את עסקיהם.

איוב קרא: אין לי ספק ש-10% ו-15% האלה נחוצים להרבה זוגות.

איוב קרא: לפעמים זה מתבטא בכמה אלפי שקלים.

איוב קרא: זוגות צעירים מגיעים למסקנה שהם לא יכולים לחיות במקומות נידחים כאלה ומעדיפים לעבור למקום אחר.

איוב קרא: לכן אני מציע דווקא להשאיר את המצב הנוכחי.

איוב קרא: זה יחסוך רמאויות, זה יחסוך כל מיני אינטריגות כלפי שלטונות המס, ותהיה יותר שליטה על כל ההכנסות, שחורות ולא שחורות.

איוב קרא: אין לי ספק שבכך יצאו המדינה והממשלה נשכרות.

איוב קרא: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת איוב קרא.

נעמי חזן: יושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת פורז.

אברהם פורז: גברתי, ביקשתי להסיר את הנושא מסדר-היום.

אברהם פורז: אני לא מתכוון להשיב, ואני מבקש הצבעה במועד אחר.

נעמי חזן: אדוני, למען הדיוק אני רוצה להגיד מה הנוהג ומה הנוהל בעניין.

נעמי חזן: על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993:

נעמי חזן: הגישה סיעה ערעור, ישיב או יושב-ראש הוועדה או מי מבין חברי הממשלה בשם הממשלה.

נעמי חזן: אני מפרשת את סעיף 5 לחוק רציפות הדיון, שללא תשובה, במקרה זה של יושב-ראש הוועדה, אין ביכולתי לערוך הצבעה.

נעמי חזן: ולכן אני לא אערוך הצבעה.

נעמי חזן: אבל, שוב, למען הסר ספק, אדוני, הנושא הזה מצוי בסדר-היום.

נעמי חזן: ולכן, משום שהוא כן נמצא על סדר-היום, אינך יכול להסיר את הנושא מסדר-היום.

נעמי חזן: אבל יש אפשרות לא להשיב, ואם אין תשובה גם לא תיערך הצבעה.

נעמי חזן: זו החלטתי, אלא אם אתה רוצה להוסיף או להתנגד, אדוני.

אברהם פורז: אני רק רוצה להסביר את העניין הפרוצדורלי.

אברהם פורז: כפי שגברתי יכולה לראות, כתוב: הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות.

אברהם פורז: הנוהג בכנסת הוא, שהוועדה מודיעה ליושב-ראש הכנסת על רצונה להעלות נושא לסדר-היום.

אברהם פורז: תמיד כשמדובר בהצעה של ועדה, יכול יושב-ראש הוועדה לבוא ולומר שהוא מבקש לדחות את הדיון, וזה אוטומטית נדחה.

אברהם פורז: אי-אפשר לחייב ועדה או יושב-ראש ועדה להעלות נושא בניגוד לרצונו.

אברהם פורז: אי-אפשר להביא את משמר הכנסת ולהעלות אותי על הדוכן להסביר.

אברהם פורז: אמרתי, עוד לפני שהתחיל חבר הכנסת קרא לנמק, שאני מסיר את זה מסדר-היום ואני מבקש לקבוע מועד אחר.

אברהם פורז: זה הכול.

אברהם פורז: לכן, מלכתחילה לא היה צריך לשמוע היום את חבר הכנסת קרא.

אברהם פורז: צריך היה לקבוע מועד אחר לדיון כולו.

אברהם פורז: אבל אני מקבל גם את הפרשנות השנייה, שהתוצאה היא לא אותה תוצאה.

אברהם פורז: אני אשיב במועד אחר וההצבעה תהיה במועד אחר.

נעמי חזן: ולכן אני קובעת כרגע את הפרשנות שלי.

נעמי חזן: אני לא מסירה את הנושא כי הוא נמצא.

נעמי חזן: אבל בהעדר תשובה, גם לא תיערך הצבעה בנושא.

נעמי חזן: אם כן, אני עוברת לסעיף הבא: הודעת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל, התשנ"ט–1999 – קריאה ראשונה והצבעה.

נעמי בלומנטל: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו מדברים פה על חוק שבוודאי איננו נהיר לרבים מחברי הבית.

נעמי בלומנטל: במה דברים אמורים?

נעמי בלומנטל: יש בינינו כאן במדינת ישראל לא מעט גיבורים, והרי אחד מהם, ראש האיגוד שלהם נמצא כאן ביציע המבקרים, וכוונתי לליקווידטורים.

נעמי בלומנטל: הרי הם אותם אנשים גיבורים שהיו אמונים על נטרול הפעולה של הכור האטומי בצ'רנוביל.

נעמי בלומנטל: כידוע, היתה דליפה מהכור האטומי בצ'רנוביל, והממשלות הן של רוסיה, הן של אוקראינה והן של בילורוסיה, הן עדיין היו אז בבחינת רוסיה הגדולה, פנו אל אותם אנשים, אולי יותר מאשר פנו, מהנדסים ומומחים בנטרול של אמצעים כאלה כמו דליפה אטומית, על מנת שיבואו ויפעלו לנטרול ההשפעה של הדליפה.

נעמי בלומנטל: הם אומנם הלכו.

נעמי בלומנטל: אותם אנשים נמצאים בינינו.

נעמי בלומנטל: אנחנו חייבים להם הרבה מאוד תודה, באמת כך, הרבה מאוד תודה.

נעמי בלומנטל: נמצא אתנו מר קלנטירסקי, שמייצג אותם כאן.

נעמי בלומנטל: הם באו לממשלת ישראל, למדינת ישראל ופנו על מנת שאנחנו כמדינה נתבע את הממשלות האמורות שייתנו להם קצבה חודשית וכן ריפוי כיאות ועוד כהנה וכהנה דברים שמגיעים להם.

נעמי בלומנטל: בפועל, יש להם תחושה – ואולי גם למעלה מזה – שכתוצאה מהפעילות שלהם, רבים מהם נחשפו כאמור לקרינה גרעינית, ולפיכך המחלה נמצאת בקרבם ועשויה לפרוץ בכל רגע.

נעמי בלומנטל: חלק מהם כבר היום אינם בינינו, בין החיים.

נעמי בלומנטל: הממשלה הקודמת כבר באה לקראת אותם ליקווידטורים והסכימה להעביר את החוק, להעביר למעשה כמה זכויות בסיסיות לאותם מנטרלים.

נעמי בלומנטל: הממשלה הנוכחית, יחד עם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת, נתנה את תמיכתה להמשך הפעילות ולהמשך פיצוי אותם אנשים.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שהממשלה תעמוד בדיבורה ותפצה כיאות, על-פי הצעת החוק, אותם מנטרלים.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לבוא ולומר, כיושבת-ראש הוועדה, שאנחנו נעשה את הכול מצדנו כדי שהחוק יעבור במהירות האפשרית.

נעמי בלומנטל: אני מקווה שלא תבוא איזו גזירה ממשלתית שתרוקן את החוק מתוכנו, ויחד כולנו נביא לפיצוי, ולו פיצוי מעט, לאותם גיבורים שחיים בינינו.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה ליושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל, התשנ"ט–1999.

נעמי חזן: מי בעד, מי נגד?

נעמי חזן: אני מתארת לעצמי שהכנסת תתכנס הפעם סביב הצעת חוק זו.

נעמי חזן: הצבעה מס' 3 בעד הודעת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – 18 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל, התשנ"ט–1999, נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים – אני קובעת, שדין הרציפות הוחל, והצעת החוק מועברת לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נעמי חזן: הצעת חוק

נעמי חזן: הסעיף הבא שעל סדר-יומנו הוא הודעת הוועדה לענייני מחקר ופיתוח מדעי וטכנולוגי על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנה על מידע גנטי, התשנ"ט–1998.

נעמי חזן: תמסור את ההודעה חברת הכנסת ענת מאור, יושבת-ראש הוועדה לענייני מחקר ופיתוח מדעי וטכנולוגי.

נעמי חזן: גברתי, חברי הכנסת, אני מזכירה לכם, שעל-פי סעיף 5 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, רשאית סיעה להציע בתוך שבועיים מיום מסירת הודעה זו בכנסת על החלת דין רציפות, שדין הרציפות לא יחול על הצעת החוק.

נעמי חזן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, אני מתכבדת להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הוועדה לענייני מחקר ופיתוח מדעי וטכנולוגי להחיל את דין הרציפות על הצעת חוק הגנה על מידע גנטי, התשנ"ט–1998, הצעות חוק מס' 2786.

נעמי חזן: היום, כשפרויקט הגנום האנושי נמצא בהתקדמות גדולה, הצעת חוק הגנה על מידע גנטי, של חבר הכנסת מאיר שטרית, שעברה בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת, חשובה מאוד.

נעמי חזן: החוק בא להסדיר את כל עניין הבדיקות הגנטיות.

נעמי חזן: ראשית, לקבוע מה מותר לבצע בבדיקות גנטיות.

נעמי חזן: שנית, החוק מסדיר את הפיקוח על הדגימות שנלקחו ועל תוצאות הבדיקות.

נעמי חזן: שלישית, החוק אמור להסדיר הגנה על האזרח, כדי שלא ינצלו לרעה את המידע הגנטי נגדו, בין בתחום הביטוח או בתחום של קבלה לתעסוקה.

נעמי חזן: רביעית, החוק בא להסדיר את הבדיקות הגנטיות המיועדות למחקרים.

נעמי חזן: חמישית, החוק אמור להסדיר את הבדיקות הגנטיות הנעשות לקטינים או למוגבלים.

נעמי חזן: שישית, החוק יסדיר את הפיקוח על הבדיקות הגנטיות, כנראה – או ננסה לעשות זאת בתיאום גם עם צה"ל.

נעמי חזן: כל זאת אנחנו נבדוק לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

נעמי חזן: אנחנו גם מתכוונים לבדוק את נושא הגדרת המקצוע של היועץ הגנטי.

נעמי חזן: חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לציין, שהצעת החוק היא רחבה, אנחנו נעבוד עליה גם תוך השוואות עם הקורה בתחום זה בעולם.

נעמי חזן: ייתכן שחלק מהחקיקה נסיים בקצב מוקדם יותר וחלקה יישאר להמשך דיון.

נעמי חזן: אני פונה לכל חברי הכנסת לאשר את החלת הרציפות על החוק שיזם חבר הכנסת מאיר שטרית ויש בו כדי להביא ברכה רבה.

נעמי חזן: מרגע שהכנסת תאשר את החלת הרציפות, הוועדה תמשיך בהכנתו לקריאה שנייה ושלישית, באחריות הראויה, מתוך רצון לקדם את הנושא החשוב הזה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, ההצבעה תיערך בעוד כשבועיים.

נעמי חזן: פעילות מיסיונרית בקרב העולים מאתיופיה

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-יומנו: הצעות לסדר-היום.

נעמי חזן: הצעה לסדר-היום מס' 1331 – – –

ראובן ריבלין: אין הצבעה?

נעמי חזן: לא.

נעמי חזן: זו הודעה.

נעמי חזן: יש בעוד שבועיים, אמרתי.

ראובן ריבלין: אז צריך להתנגד פה, אפשר להתנגד על-פה.

נעמי חזן: לא.

נעמי חזן: אתה רשאי, לא חייב, להתנגד להצעת חוק של חבר סיעתך.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-היום.

מאיר שטרית: על צ'רנוביל הצבענו.

נעמי חזן: על צ'רנוביל כבר הצבענו, אתם כולכם הצבעתם בעד.

קריאה: – – –

קריאה: את זה הציגו לפני שבועיים?

נעמי חזן: כן.

נעמי חזן: ההודעה היתה לפני שבועיים, היום היתה ההצבעה בלבד.

נעמי חזן: חברי הכנסת, וגם חבר הכנסת ויצמן שירי – אני מודיעה כבר פעם שלישית שאני עוברת להצעות לסדר-היום.

נעמי חזן: על כן, אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום של חבר הכנסת ויצמן שירי על פעילות מיסיונרית בקרב העולים מאתיופיה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, מדובר בהצעה דחופה לסדר-היום, אז תוכל, ודאי וודאי, לעשות זאת – – –

ויצמן שירי: אני אהיה קצר.

ויצמן שירי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הבית, ההצעה לסדר-היום מדברת על פעילות מיסיונרית בקרב העולים מאתיופיה.

ויצמן שירי: מדינת ישראל הופכת גן-עדן לפעילות מיסיונרית מכל העולם, פעילות הולכת וגוברת, המאיימת לפגוע בעדה האתיופית כולה.

ויצמן שירי: בכתבת תחקיר בערוץ-1, בסוף השבוע האחרון, התפרסמו ממצאים על פעילות מיסיונרית בקרב העולים מאתיופיה, ובהם נצפו עשרות עולים שרים, רוקדים ונכנסים לאקסטזה אשר לוותה ברעידות גוף ובהתפתלויות על הרצפה – חלקם נפלו ברשת המיסיון.

ויצמן שירי: התופעה הולכת ומתרחבת, והעולים המיסיונרים עושים ניצול ציני וזול במצוקת העולים מאתיופיה.

ויצמן שירי: הם משדלים קטינים, נותנים טובות הנאה, הטבות כפיתוי להמרת הדת וקבלת הטבות תמורת המרת הדת.

ויצמן שירי: פעילות מיסיונרית מנוגדת לחוק העונשין, האוסר שידול קטינים או מתן הטבות כפיתוי להמרת דת וקבלת הטבות תמורת המרת דת – חוק שאינו נאכף דיו.

ויצמן שירי: מנהיגי העדה האתיופית זועקים וכואבים ועומדים חסרי אונים מול התופעה הגדלה.

ויצמן שירי: אני קורא מכאן לשר לביטחון פנים לדאוג שהמשטרה תגביר את מאמציה לאכוף את החוק ולמנוע פעילות מסוכנת זו.

ויצמן שירי: כן אני קורא לשר הפנים לבחון מחדש מתן אשרות העלייה מאתיופיה על מנת למנוע ממיסיונרים אלו לעלות ארצה בזהות מזויפת.

ויצמן שירי: אני מחזק את ידי מנהיגי העדה וקורא להם להילחם במיסיונרים, לא להיכנע, ובשיתוף פעולה עם הרשויות לעצור תופעה זו.

ויצמן שירי: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לחבר הכנסת ויצמן שירי.

נעמי חזן: חברי הכנסת, השרה לקליטת העלייה, הפרופסור יעל תמיר, אמורה להשיב על ההצעה לסדר-היום.

נעמי חזן: העניין תואם אתה.

נעמי חזן: השר בן-עמי, אני חייבת – –

מאיר שטרית: את לא חייבת לשמוע.

מאיר שטרית: את יכולה להצביע ישר, גברתי.

נעמי חזן: – – פשוט לנזוף עוד הפעם בחברי ממשלה שלא מגיעים אחרי שהם יודעים היטב שנושאים מסוימים נמצאים על סדר-היום, כדי להשיב בשם הממשלה.

נעמי חזן: אין כאן הבעת כבוד לכנסת, והכנסת לא תסבול את זה.

שלמה בן-עמי: אני מסכים אתך.

נעמי חזן: משום שאני יודעת שאתה מסכים אתי, אני מבקשת ממך להעביר את מחאתי כיושבת-ראש הישיבה ונציגה של נשיאות הכנסת על היעדרות השרה מדיון בעניינה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אם כך, יש אופציה אחת בלבד, והאופציה הזאת היא כמובן דיון במליאה.

ויצמן שירי: אני מציע להעביר את הנושא לוועדת העלייה והקליטה.

מאיר שטרית: אני מבקש להעביר לוועדת העלייה והקליטה.

נעמי חזן: אה, אני חיכיתי שאחד – – – חבר הכנסת שטרית, דקה מהמקום, הצעה אחרת.

מאיר שטרית: גברתי, מאחר שאנחנו רוצים, בהצעה זו, לדון לגופו של עניין, אני מבקש להעביר זאת לוועדה.

מאיר שטרית: אני חושב שנכון יותר לדון בהצעתו של חבר הכנסת שירי ויצמן – – –

נעמי חזן: לאיזו ועדה, אדוני?

מאיר שטרית: לוועדה הרלוונטית.

מאיר שטרית: איזה ועדה, חבר הכנסת – – –

ענת מאור: עלייה וקליטה.

מאיר שטרית: ועדת העלייה והקליטה.

מאיר שטרית: מובן שזו הוועדה הרלוונטית לעניין, ואני מציע ששם יהיה מקומה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, אתה מוכן להעביר את ההצעה לוועדה?

ויצמן שירי: מוכן.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על העברה לוועדה של הנושא: פעילות מיסיונרית בקרב העולים מאתיופיה.

נעמי חזן: מי בעד, מי נגד?

נעמי חזן: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

נעמי חזן: פה-אחד, שישה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים, אני קובעת שהנושא עובר לוועדת – – –

גדעון עזרא: אני מבקש להוסיף אותי.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא – אם כך, שבעה בעד.

נעמי חזן: הנושא יועבר לדיון בוועדת העלייה והקליטה.

נעמי חזן: קטין), התש"ס–1999

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-יומנו:

נעמי חזן: הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 10) (ביטול ההגנה המיוחדת על תקיפת קטין), התש"ס–1999, של חברת הכנסת ענת מאור – קריאה ראשונה.

נעמי חזן: תציג את ההצעה חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו בקריאה ראשונה, אנא אשררו את השתתפותכם בדיון.

נעמי חזן: גברתי.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בקריאה ראשונה את הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין הדנה בנושא של הגנה מיוחדת מפני תקיפת קטין.

ענת מאור: קודם כול אני רוצה להודות לכל הבית על כך שהצעת החוק עברה בקריאה טרומית פה-אחד, שכן לכאורה יש בה אפשרות של פירושים, שכאשר הורה, מורה – מורה כמובן – או אפוטרופוס מכים את בנם, זה, כביכול, לצורך חינוכי, ולא כן היא.

ענת מאור: אני שמחה מאוד, שכאשר הכנסת דנה בחוק העונשין, עוד בכנסת ה-14, הקודמת, ועמד בפניה הנימוק של מיעוט שלכאורה בעולם החינוך המודרני צריך שתהיה הזכות גם להורה וגם לאיש חינוך לנקוט בתקיפות עד כדי מכות, המחוקק לא יכול להתערב בכך.

ענת מאור: אני גם שמחה מאוד שחוגים דתיים וחוגים חרדיים סייעו לנו להבהיר, על-פי המשפט העברי ועל-פי תפיסתם, שהפסוק "חוסך שבטו שונא בנו" אינו אומר שצריך להכות ילד.

ענת מאור: ודאי שגם ביהדות וגם במסורת החינוכית הורים נתבעים להציב גבולות לילדים, הורים נתבעים לחנך את ילדם לחיים בחברה ולמסורת, על כך אין חולקים.

ענת מאור: אף אחד לא רואה במלאכת החינוך מלאכה שהורים יכולים להתפרק ממנה, או לחלופין שהכול פתוח, כל ילד הוא מלך ומותר לו להפריע לזולת ומותר לו לזלזל בהורים.

ענת מאור: חס וחלילה.

ענת מאור: המצווה של "כבד את אביך ואת אמך", כל המצוות החינוכיות הן בדיוק חלק מהמערך התפיסתי של כולנו.

ענת מאור: עם זאת, חברות וחברי הבית, צריך לדעת, שאנחנו, כשדולה למען הילד – זו הזדמנות גם לברך ולהודות למועצה לשלום הילד, שמלווה את החוק הזה לאורך זמן רב – מצאנו תופעות חמורות מאוד גם בקרב קהילות שונות בישראל, שעדיין יש בהן לגיטימציה והרשאה פשוט להכות, להתעלל, להתנכר לילד – שלפי החוק שלנו מוגדר כחסר ישע, אני רוצה להזכיר.

ענת מאור: המחוקק הישראלי הכיר בעובדה שילד תלוי בהוריו.

ענת מאור: הדבר השני הוא בתי-ספר, אומנם לא רבים, אבל גם הם קיימים, שבהם עדיין מורה, מורה, מוגנים בהם כאשר הם מכים את הילד, ולכן הסרת הסעיף הזה מפקודת הנזיקין שבה הוא היה קיים תהיה אות כבוד מבחינה חינוכית לבית-המחוקקים ולמערכת החינוך בישראל, וזה חלק מכבוד הילד, חירותו וזכויותיו.

ענת מאור: אין לנו עוד, בחקיקה הישראלית, אימוץ של האמנה לזכויות הילד הבין-לאומית, אבל להזכירכם, זה העשור לאמנה הבין-לאומית של זכויות האדם והאזרח, וזכויות הילד עוגנו באמנה הבין-לאומית, ואנחנו ממש מצווים לנהוג לפיהם.

ענת מאור: שם יש איסור חד-משמעי על הכאת ילדים.

ענת מאור: אני רוצה לסיים בפנייה לכל חברי הכנסת לתמוך בחוק – – –

נסים זאב: – – –

נעמי חזן: סליחה, חבר הכנסת נסים זאב, הצעת החוק מונחת לפניכם.

נעמי חזן: אנא.

ענת מאור: הניסוח הוא פשוט – למחוק בפקודת הנזיקין את הסעיף שלפיו למעשה לא היה אפשר להאשים הורה או אפוטרופוס או מחנך שהכה ילד.

ענת מאור: אני רוצה להדגיש סוגיה שהועלתה בוועדה, ואנחנו נבדוק אותה לקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית, לשאלתך על הניסוח.

ענת מאור: אנחנו לא מתכוונים לשני מצבים, או למצב של בטיחות.

ענת מאור: ודאי שאם הורה רואה שהילד מצוי בסכנת חיים והוא גם נאלץ להפעיל כוח לפעמים, או מצב אחר, שהורה או מחנך, על מנת למנוע השתוללות או אלימות של ילד, נאלץ להפעיל כוח פיזי כדי לבלום את זה – ודאי שאז לא ההורה ולא האפוטרופוס ולא המחנך לא ייחשפו לתביעה הפוכה, שחס וחלילה הם הפעילו כוח מוגזם.

ענת מאור: עכשיו בודקים את פקודת העונשין – –

נעמי חזן: כן, גברתי.

ענת מאור: – – האם זה מכוסה, והיה ולא – אנחנו נדאג לאשר, או בפקודת הנזיקין – להדגיש, שאם יש שימוש בכוח על מנת למנוע אלימות או להגן על ילד מפני סכנה בטיחותית – זה, כמובן, לא ייחשב לעבירה.

ענת מאור: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בקריאה ראשונה על הצעת החוק.

נעמי חזן: מי שלא יימצא במליאה – יאבד את תורו.

נעמי חזן: חבר הכנסת משה גפני לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת ויצמן שירי גם כן לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת ישראל כץ נעדר.

נעמי חזן: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה, שלוש דקות.

נעמי חזן: אחריו – חברי הכנסת גדעון עזרא, מאיר שטרית, אופיר פינס-פז.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, אתה עייף?

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שמוגשת כאן לקריאה ראשונה היא לגמרי לא פשוטה.

בנימין אלון: אני מבין את הצורך להיזהר מהורים ומורים שאינם מבינים את הפסוק בספר משלי כמו שצריך להבין אותו ומפרשים את "חוסך שבטו שונא בנו" בצורה של מצוות עשה, להכות ללא רחמים את הבן או את התלמיד בצורה אכזרית, דבר שהוא מנוגד להלכה, מנוגד למוסר.

בנימין אלון: ואילו הצעת החוק הזאת היתה מסייגת יותר או אומרת מתי יש ויש גם בפסיקה – יש פסק-דין ישן, שמביא את כל מקורות המשפט העברי, שבו מסתייגים מהפסוק הזה בהבנה הפשטנית השטחית שלו, כמו שאמרתי.

בנימין אלון: אבל מצד שני אני חושב שצריך כאן לנהוג זהירות רבה, זאת אומרת, אם ניתנה לילד איזו צביטה קלה או איזו סטירונת מאבא או מאמא בסיטואציה מסוימת – לאו דווקא כמו שאמרה חברת הכנסת מאור, אם זה בא כדי למנוע אלימות.

בנימין אלון: יכולה להיות סיטואציה, חברת הכנסת מאור – –

ענת מאור: סליחה.

בנימין אלון: – – אני מתלבט בקול, כיוון שאני רוצה לומר שלדעתי מחיקת הסעיף בלי שום הסברת הרגישות של הנושא הזה – הרי יכולה להיות סיטואציה שבה אמא או אבא צובטים את הילד שלהם.

בנימין אלון: זה לא רצוי אבל זה יכול לקרות, וזה לא חייב להיות דווקא בצורה שהם עושים את זה, כדי למנוע אלימות קבוצתית או משהו כזה.

בנימין אלון: בסעיף שלך, אחרי מחיקת הסעיף כולו, כל צביטה קטנה, גם אם אין בה נזק מי יודע מה, יכולה להיות עילה לתביעה משפטית.

בנימין אלון: אני חושב שיש כאן איזו הפרזה.

בנימין אלון: אני זוכר שהיה סעיף שהתפרש בזמנו על-ידי שופט בית-דין צבאי, סטרשנוב, והיתה פסיקה גורפת שלו שקוממה.

בנימין אלון: מה שקורה לפעמים הוא, שכמו שפסיקה שנולדת כתוצאה ממקרה קיצוני היא לא טובה, כך גם חקיקה, שהיא קונטרה לפסיקה קיצונית, יכולה לאבד איזונים ולא להכיר בדינמיקה הטבעית של החיכוך בין הורה לבין בן או בין הורה לבין בת ולאפשרויות הרגישות.

בנימין אלון: נכון שאפשר להגיד שזה "קומונסנס" וילד לא יתבע הורה על דבר כזה, אבל אני רואה שלא תרחק התביעה של בן או של בת על אבא או על אמא שהקניטו או העליבו אותי.

בנימין אלון: אני לא רוצה להפריע לך בתהליך החקיקה.

בנימין אלון: אינני יודע מה אצביע, כי אני מצר על כך שגם בדברי ההסבר וגם ליד המחיקה אין איזו אמירה קצת יותר מורכבת מאשר מחיקה וזהו.

בנימין אלון: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת אלון.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא – איננו.

נעמי חזן: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין לי אלא להחרות אחרי חבר הכנסת בני אלון.

מאיר שטרית: כוונתה של חברת הכנסת ענת מאור רצויה ומבורכת, אני מניח שהיא לא רוצה – גם אני לא רוצה – שמישהו יתעלל בילדים או יכה ילדים.

מאיר שטרית: האמת היא, חברת הכנסת ענת מאור, שכשאני רואה מישהו מכה ילד אני מסוגל בעצמי להרביץ – לא לילד אלא למי שמכה ילד.

מאיר שטרית: מאידך גיסא, קשה להתעלם, לצערי הרב, מהעובדה שיש בעיות קשות של משמעת גם בבתי-הספר ולפעמים בקרב המשפחות.

מאיר שטרית: אני גדלתי בבתי-ספר גם בחוץ-לארץ וגם בישראל, גם שם וגם פה למדתי בבית-ספר יסודי.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, אם היית יודעת כמה מכות אני חטפתי ממורים – אני לא לבד, כולם חטפו, אני חושב שגם השר בן-עמי חטף, חטפנו מכות בצורה מסודרת.

בנימין אלון: זו היתה הכשרה מקצועית יחידה.

מאיר שטרית: ב"חדר" היינו חוטפים מכות.

נעמי חזן: וזה היה טוב, אדוני?

נעמי חזן: למטרות של משמעת או לא?

נעמי חזן: אתה מסתכל על זה, אדוני, בהנאה?

מאיר שטרית: אני לא מסתכל על זה בהנאה, אבל אני מוכרח להגיד לך שזה יישר אותי הרבה פעמים.

שלמה בן-עמי: הוא מסתכל על זה בנוסטלגיה.

מאיר שטרית: בנוסטלגיה.

מאיר שטרית: אני מוכרח להגיד שהרבה פעמים זה יישר אותי.

מאיר שטרית: מעניין לספר כדי שאנשים ידעו.

מאיר שטרית: במרוקו למדנו בבוקר בבית-הספר "אליאנס" בצרפתית, ערבית ועברית, בערב למדנו בבית-כנסת לימודי תורה, וגם לפני בית-הספר, ב"חדר" so called, או בבית-הכנסת.

מאיר שטרית: ב"חדר" המורה הרביץ עם חגורה, בבית-הספר הצרפתי המורה כבר היה אלגנטי, הוא היה מרביץ עם סרגל רחב, וילד שעבר עבירה כלשהי נאלץ לעמוד עם הידיים ככה והמורה היה מכה אותו עם הסרגל הרחב על קצות האצבעות 13 מכות, וכל הכיתה סופרת: והוא רחום יכפר עוון – 13 מכות.

מאיר שטרית: אם הילד היה זז או בוכה, הוא היה מקבל עוד סריה; אסור היה להזיז את הידיים.

מאיר שטרית: היינו עומדים ובוכים בדמעות שליש.

שלמה בן-עמי: מזה למדנו כמה פסוקים.

מאיר שטרית: כן, למדנו את כל "והוא רחום" הכי טוב.

נעמי חזן: אבל אתה בוודאי לא מציע את זה כמודל.

מאיר שטרית: אני לא מציע את זה, אני מספר את זה כדי שידעו, אני אומר לתלמידים של היום שידעו כמה נאים ימיהם כשהמורה לא נוגע בילד, לא פוגע בילד ולא מרביץ לו.

מאיר שטרית: ודאי שזה ראוי לברכה.

מאיר שטרית: בוודאי צודקת חברת הכנסת מאור, ש"חוסך שבטו שונא בנו" לא בא לומר שאתה חייב להרביץ לילד כדי להוכיח שאתה אוהב אותו, הפוך, צריך להימנע לחלוטין מכל מעשה אלימות כלפי ילדים.

מאיר שטרית: לכן, צודק חבר הכנסת אלון.

מאיר שטרית: אולי לקראת הקריאה השנייה והשלישית בחוק, נוסף על החקיקה של הפסק הזה בצורה כל כך חד-משמעית צריך להבהיר שהעניין לא נוצר כדי ליצור הפקרות מוחלטת לא בבית כלפי ההורים, כמו שאמרת, ולא בבית-הספר כלפי המורים.

מאיר שטרית: אני רוצה להגיד לך, שלפעמים כואב לי כשאני רואה בבתי-הספר איך ילד או שני ילדים בכיתה יכולים להפוך את חייה של המורה או את חייו של המורה לגיהינום, והם מנועים מלעשות דבר כלשהו נגדו.

מאיר שטרית: מה היא יכולה לעשות לו, היא יכולה לשלוח אותו לחדר המנהל פעם אחת, פעמיים?

מאיר שטרית: לפעמים הוא גם לא רוצה ללכת, אז מה היא תעשה לו? זו סוגיה שמערכת החינוך בישראל לא נותנת עליה את הדעת.

מאיר שטרית: יוצא אפוא שכיתה שלמה, שיש בה ילד אחד או שני ילדים קצת מופרעים, תסבול קשה בלימודים מהעובדה שכמעט אי-אפשר להשתלט על הילדים.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, הגשתי בכנסת שעברה הצעה לסדר-היום בעניין, ואפילו הצעת חוק שלא עברה.

מאיר שטרית: היום בתי-הספר ומערכות החינוך מוצאים פתרונות לכאורה מדעיים יותר קלים.

מאיר שטרית: ילד שנראה להם קצת היפראקטיבי והוא משועמם, את מוצאת אותו לפעמים מקבל "ריטלין".

נעמי חזן: כן, היה על זה דיון ארוך בקדנציה הקודמת.

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: זה חומר ממכר, ממש כמו סם, שבא להרגיע את הילד ולהרדים אותו.

מאיר שטרית: אם היית שואלת אותי אם עדיף היה שאקבל "ריטלין" בבית-הספר – כי הייתי היפראקטיבי – או מכות, בחפץ לב הייתי מעדיף מכות על "ריטלין", כי זה יישר אותי בפעם אחת.

מאיר שטרית: אם הייתי מקבל "ריטלין" אולי הייתי יוצא איזה פלגמט, הייתי יוצא אדיש, ישנוני.

מאיר שטרית: אני מעדיף כמובן לא לקבל – לא את זה ולא את זה.

מאיר שטרית: חברת הכנסת ענת מאור, צריך לומר אמירה נוספת לגבי הצורך ביצירת משמעת, או לחשוב מה בכל זאת עושים.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

נעמי חזן: חברי הכנסת אחמד טיבי, נחום לנגנטל, איוב קרא, עסאם מח'ול, דני נווה, מקסים לוי – לא נמצאים.

נעמי חזן: חבר הכנסת יובל שטייניץ, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חברי הכנסת אליעזר זנדברג, סילבן שלום, אבשלום וילן ונסים זאב.

נעמי חזן: קראתי את כל הרשימה.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, צר לי לומר, אבל זאת האמת, שלא כל מכה ולא כל הגבלה פיזית שמגבילים ילד זו התעללות.

יובל שטייניץ: לפעמים הדברים מתבקשים.

יובל שטייניץ: לפעמים ילד קטן מכניס את ידו לשקע החשמל בגיל שבו הוא איננו מסוגל לדבר ולהבין מסר, ומכה קלה לא מזיקה.

ענת מאור: לא שמעת אותי, הדגשתי את זה.

יובל שטייניץ: לפעמים ילד פוגע פיזית בילדים אחרים בכיתה, ואם שם הדיבור לא עוזר הייתי מצפה מאיש החינוך שיגביל אותו בכוח.

יובל שטייניץ: אם הדבר הזה בלתי אפשרי בלי מכה קלה, גם זה בא במקום.

יובל שטייניץ: לכן הייתי מאוד נזהר מהצעת החוק הזאת.

יובל שטייניץ: יש פה גם עניין של שינוי נורמות.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת שטרית הזכיר פה לפני את ה"חדר" במרוקו.

יובל שטייניץ: אני יכול לומר שהדברים האלה היו גם בעדות אשכנז.

יובל שטייניץ: לפני שניים-שלושה דורות גם אצל יוצאי גרמניה, הפרופסורים המכובדים בטלביה או ברחביה, במקרים מסוימים ילד היה חוטף עם חגורה או עם מחבט זבובים, ואף אחד לא ראה בכך התעללות.

יובל שטייניץ: יש גישות חינוכיות שונות, והייתי אומר שלהוציא את המקרים שבהם יש פגיעה גופנית חמורה והתעללות גופנית חמורה, לא הייתי רוצה, חברת הכנסת מאור, שעל-ידי חקיקה נגביל לגמרי גישות חינוכיות מסוימות, שרק לפני 10–20 שנה נחשבו לגיטימיות, בעבור גישה אחת ששלטת היום אולי בחוגים מסוימים.

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ, סליחה שאני מפריעה לך, יש בינינו גם נוהג שלפעמים מנהלים שיחות.

נעמי חזן: כמעט השתמע, אני לא חושבת שלזה התכוונת, שאתה לא רוצה ליצור נורמה של אי-אלימות אלא להמשיך נורמה של שימוש באלימות.

נעמי חזן: כך השתמע, וייתכן שתרצה לתקן את הפרשנות שהתקבלה לפחות בקרב חלק מהמאזינים.

יובל שטייניץ: אם כך הבינה אותי גברתי אבהיר מייד שאני מתנגד לאלימות, כיוון שאנחנו צריכים לרסן את החברה האלימה שלנו; כיוון שאני חושב שהאלימות במערכת החינוך היסודי וגם מעליה היא נוראה לפעמים; ומכיוון שאני חושב שמבחינה מוסרית חובה להפסיק מעשה אלימות מייד, לא אמנע מהמחנך ומהמורה את הזכות ולפעמים את החובה להתערב במקרים קשים ובמקרים שאמצעים אחרים לא עוזרים בהם גם באופן פיזי נגד ילדים אלימים.

יובל שטייניץ: אין מה לעשות, לפעמים כאשר הסברים לא עוזרים, אלימות נמנעת על-ידי צעדים כוחניים שיש בהם גם אלמנט מסוים של אלימות.

יובל שטייניץ: לא הייתי רוצה שבשל מגבלות חמורות מדי על מחנכים ועל מורים, וגם על הורים במדינת ישראל, אנחנו למעשה נגיע למצב של פריצות, שהוא בוודאי הפוך ממה שחברת הכנסת מאור מקווה לו; לא הייתי רוצה שבעקבות ריסון יתר של התגובות נגד אלימות ובעקבות הטלת מגבלות כאלה שיפריעו להורים ולמורים להתערב במקרים שבהם ילדים גדולים, או לפעמים מאותו גיל, מפעילים אלימות קשה נגד חברם, אנחנו בעצם נעודד אלימות, ניתן לה לגיטימציה, והמורה יעמוד חסר אונים, בלי שהוא מסוגל להציל את הקורבן, את הילד החלש שלפעמים מותקף על-ידי גדולים ממנו.

יובל שטייניץ: כיוון שאם הוא יאחז אותו ביד, או במקרה שהילד יתקוף גם אותו, במקרים קיצוניים גם ייתן לו סטירת לחי כדי להרגיע אותו, המורה עצמו ייתבע.

יובל שטייניץ: כלומר, זה בעצם המצב גם במקרים אחרים.

יובל שטייניץ: אנחנו, למשל, כדי להגביל אלימות וכדי למנוע רצח ואונס, במקרים מאוד חמורים, שוללים מהאדם את זכות היסוד שלו, את כבוד האדם וחירותו, ומכניסים אלפי אנשים לבית-הכלא כדי להגן על חירותם של אחרים.

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ, עליך לסיים.

יובל שטייניץ: אני כבר מסיים.

יובל שטייניץ: שאלת אותי שאלה, זה ארך קצת זמן ואני מסיים את התשובה.

יובל שטייניץ: באותו אופן, הייתי רוצה, נהפוך הוא, שמורים בבתי-ספר יבינו שיש להם חובה, לא זכות, להתערב, וגם להתערב לפעמים באופן פיזי, כדי למנוע אלימות חמורה של ילדים כלפי ילדים חלשים, קטנים יותר, או כלפי ילדים אחרים.

יובל שטייניץ: לא הייתי רוצה להטיל עליהם את אימת החוק כאילו, לכאורה כדי להקטין את האלימות – ולמעשה אני חושש ממצב שבו הכוונות הן מצוינות, אבל "ויקו לעשות ענבים ויעש באושים".

יובל שטייניץ: כי בסופו של דבר, באיסור ההתערבות אנחנו נגרום להתרת אלימות דה-פקטו בין ילדים ולמגבלות על החינוך נגד אלימות, שחלק ממנו זה המסר הברור שזה לא יכול להימשך.

יובל שטייניץ: לכן יש לי כאן השגות.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אליעזר זנדברג לא נמצא; גם חבר הכנסת סילבן שלום לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת אבשלום וילן גם הוא איננו.

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור, אני מניחה שתרצי להשיב?

ענת מאור: כן, בקצרה.

נעמי חזן: בוודאי.

נעמי חזן: אנחנו כבר מצלצלים לקראת הצבעה.

בנימין אלון: – – – צריך הגנה.

נעמי חזן: השאלה מה הנורמה, אדוני.

נעמי חזן: לשיקולך.

בנימין אלון: בשינויים היינו מבטאים את הנורמה החדשה.

נעמי חזן: אדוני, חבר הכנסת זאב, בבקשה.

נסים זאב: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אומנם שלמה המלך אמר "חוסך שבטו שונא בנו", אבל הוא ממשיך ואומר: "ואוהבו שיחרו מוסר".

נסים זאב: זאת אומרת, אם אנחנו רוצים להעביר מסר חינוכי לבנינו, לבנותינו, לתלמידים שלנו בבתי-הספר, עלינו לדבר בצורה משכנעת, בצורה של הטפת מוסר, והתוצאות יהיו הרבה יותר טובות.

נסים זאב: חברת הכנסת הנכבדה, ענת, צודקת, מצד אחד.

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור.

נסים זאב: חברת הכנסת מאור, סליחה.

נסים זאב: היא צודקת, מצד אחד, כשהיא רוצה לעגן בחוק באופן מוחלט איסור הכאת ילדים, איסור להכות בצורה אלימה, אכזרית.

נסים זאב: כולנו חושבים שזו עבירה חמורה, ואני חושב שגם החוק הקיים אינו מאפשר לא להורה ולא למורה ואף לא לאחד מאתנו להכות.

נסים זאב: אם זו הכאה שיש בה אלימות, אכזריות, אין שום הגנה – לא להורה ולא למורה.

נסים זאב: השאלה שנשאלת כאן היא: האם יש הגדרה מהי אלימות.

נסים זאב: האם כל סטירה, האם כל הכאה, גם על היד, תיחשב לאלימות?

נסים זאב: אני חושב שיהיה מצב שהורה יחשוש מלחנך.

נסים זאב: לא מזמן היתה כתבה, שמורים, אולי 45% מהם, מרגישים את עצמם מאוימים על-ידי התלמידים.

נסים זאב: זאת אומרת, המצב הוא הפוך, שמי שצריך את ההגנה זה בעצם המורים ולא התלמידים.

נסים זאב: היום גם נער בן 16 שנה נחשב תלמיד, עדיין נחשב קטין.

נסים זאב: אבל יש בו כוח כדי לאיים על המורה.

נסים זאב: אני חושב, שאם מדובר בהתעללות, ודאי שכולנו נתאגד יחד.

נסים זאב: אבל אם מדובר בסתם הכאה, שהורה יחשוש מלחנך את בנו, זוהי בעיה.

נסים זאב: לכן כל עוד אין הגדרה באופן מוחלט, וברור מהי אלימות ומה לא נחשב לאלימות, אני חושב שתהיה לנו בעיה להצביע ולתמוך בהצעת החוק.

נסים זאב: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת נסים זאב.

נעמי חזן: חברת הכנסת ענת מאור, כיוזמת הצעת החוק, אולי תרצי להשיב.

בנימין אלון: אולי אפשר לדחות את ההצבעה ולסייג את זה?

נעמי חזן: ייתכן מאוד שאפשר לסייג את זה, אדוני, בהכנה לקריאה שנייה ושלישית גם כן.

נעמי חזן: אפשר להגיש הסתייגויות, כמובן.

נעמי חזן: גברתי, בבקשה.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לומר עם אלו מן הדברים אני מסכימה ועל מה אני חולקת, כדי שחברי הכנסת ידעו לפני הצבעתם.

ענת מאור: אמרתי לחבר הכנסת בני אלון ולחבר כנסת שטרית, שכבר איננו כאן, וקיבלתי גם לקראת ההכנה לקריאה ראשונה – כשחבר הכנסת רובינשטיין, יושב-ראש ועדת החוקה, סיכם את הישיבה – וגם אמרתי פה, ואני חוזרת, שלקראת הקריאה השנייה והקריאה השלישית הסעיף לא יישאר אלא יימחק, ונסייג את זה בשני המצבים – שימוש בכוח פיזי על מנת למנוע סכנה בטיחותית לילד או לילדים אחרים, או, לחלופין, למנוע התנהגות אלימה כלפי ילדים אחרים, גם אם אין סכנה בטיחותית אלא התנהגות בלתי הולמת.

ענת מאור: אני חושב שהעלית פה סוגיה נכונה של תלונות שווא, אבל זה נכון לגבי כל החוקים.

ענת מאור: בשביל זה יש שופטים שמפעילים את שיקול הדעת, ואינני מאמינה שהם יאפשרו מצב שילדים יתבעו את הוריהם כשבאמת אין מאחורי זה עומק, או הצדקה.

ענת מאור: עם זאת אני רוצה לומר, חברות וחברי הכנסת, שלהכיר במכה כאלמנט חינוכי, זה פשוט לא ראוי ולא נכון לפי תיאוריות החינוך של כל או של מרבית החוקרים לקראת המילניום הבא.

ענת מאור: את זה אני אומרת באחריות כאשת חינוך, וזו גם העמדה שהמועצה לשלום הילד הביעה באופן ברור.

ענת מאור: אני קודם כול רוצה להצביע על כך שיש יותר מדי אלימות בבתי-ספר של מורים כלפי תלמידים, ואגיד בסוף מלה הפוכה, ושל הורים כלפי ילדיהם.

ענת מאור: ילד הוא לא רכוש של ההורים, הוא אישיות בפני עצמה.

ענת מאור: המושג זכויות הילד אינו מספיק מוכר באוכלוסיות רבות, וחובתנו להגן על כך.

ענת מאור: שנית, חבר הכנסת שטייניץ, אלימות גוררת אלימות.

ענת מאור: כשילד גדל עם מודל חיקוי שמותר להרים יד, הוא מרים יד.

ענת מאור: ילדים שגדלו במשפחות אלימות הם אחר כך הורים מכים, לא רק ילדים מכים.

יובל שטייניץ: – – –

ענת מאור: אני אומרת לך, חבר הכנסת שטייניץ, מניסיון שלי כמחנכת לאורך שנים, אפשר וצריך לחנך בלי אף מכה ובלי אף סטירה, חבר הכנסת בני אלון.

ענת מאור: אפשר וצריך, וזאת צריכה להיות הנורמה וזה המסר החינוכי.

ענת מאור: אני מאוד מסכימה עם חבר הכנסת שטייניץ, ואגיד במה.

ענת מאור: אין לי ספק שיש מסגרות בארץ שהפכו את הסוציאליזציה של הילדים להפקרות, והצבעתי על כך.

ענת מאור: אני אומרת, שצריך לדבר על זכויות וחובות הילד, וכל מחנך וכל הורה חייב לשים גבולות להתנהגות של ילד.

ענת מאור: אבל אתה יודע מה?

ענת מאור: יש מורים והורים שמכים את הילד על מנת להיפטר מהזעם של עצמם, והם לא עושים תהליך חינוכי.

ענת מאור: אם אתה הולך בתהליך חינוכי של גבולות, אתה לא זקוק למכה, כי הילד מבין את זה טוב מאוד.

ענת מאור: מכה משחררת את הזעם של הורה ושל מחנך ולא מחייבת אותו לתהליך חינוכי.

ענת מאור: כשיש אלימות בבתי-ספר, היא קורית במקומות שבהם גם מכים את הילדים.

נעמי חזן: יש לך, גברתי, עוד דקה ורבע.

ענת מאור: אני רוצה אחר כך להביא סיפור אחד, אם תאפשרי לי.

נעמי חזן: אני לא רוצה לסבך, אני באמת חייבת להגביל אותך בזמן.

ענת מאור: אני רוצה לומר לחברי הכנסת שהעלו את ההסתייגויות.

נעמי חזן: היום הייתי נדיבה לגבי כולם.

ענת מאור: אני רוצה לסיים ולומר לגבי חברי הכנסת שהעלו את ההרהורים: בני אלון, הסעיף לא יישאר, הוא לגמרי יימחק, וכן, נכניס את הסייג שלא יאפשר תביעות גורפות אם הורה, מחנך או אפוטרופוס משתמש בכוח למען הגנה על הילד או למען מניעת אלימות.

ענת מאור: בעיקרון, מערכת החינוך יכולה וצריכה להימנע מכל הכאה ומכל מעשה אלימות כלפי הילד, כי כאמור "חוסך שבטו שונא בנו", משמעות הדבר להציג תביעות, בלי להשתמש בכוח פיזי.

ענת מאור: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

נעמי חזן: אני מודה לחברת הכנסת ענת מאור.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס 10) (ביטול ההגנה המיוחדת על תקיפת קטין), התש"ס–1999.

נעמי חזן: מי בעד?

נעמי חזן: מי נגד?

נעמי חזן: כמובן, אם הצעת החוק תעבור, נחזיר אותה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

נעמי חזן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – 4 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 10) (ביטול ההגנה המיוחדת על תקיפת קטין), התש"ס–1999, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של תשעה בעד, אין מתנגדים, ארבעה נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה – חבר הכנסת ישראל כץ מצטרף – והיא מועברת בזאת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נעמי חזן: ברכותי לחברת הכנסת ענת מאור.

נעמי חזן: חברי הכנסת, תם סדר-יומנו.

נעמי חזן: הישיבה הבאה של מליאת הכנסת תהיה מחר, יום שלישי, בשעה 16:00.

נעמי חזן: ישיבת הכנסת נעולה.