ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 151, 2000-11-09 00:00

אברהם בורג: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת; היום יום חמישי, י"א בחשוון התשס"א, התשיעי בחודש נובמבר שנת 2000.

אברהם בורג: אני פותח את ישיבת הכנסת המיוחדת.

א' האן: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

א' האן: )

א' האן: בבקשה לשבת.

אברהם בורג: זוהי ישיבה מיוחדת של הכנסת שנועדה להעלות את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זכרו לברכה, שנרצח על-ידי בן עוולה, והיום אנו מציינים חמש שנים להירצחו.

אברהם בורג: אני מבקש מכל הנוכחים לקום לדקת דומייה לזכרו.

אברהם בורג: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של

אברהם בורג: נא לשבת.

אברהם בורג: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני ראש הממשלה והגברת ברק, חברי וחברות הכנסת, משפחת רבין היקרה, אורחים נכבדים, גזירה על המת שישתכח מן הלב, כך דרכה של התודעה האנושית.

אברהם בורג: הימים הראשונים הם תמיד ימי הזעזוע, הכאב והצער.

אברהם בורג: ואחר כך, בימי הזיכרון השנתיים, מפנים הרגשות הראשונים את מקומם ללקחים העמוקים, לממדים ההיסטורים, לפרספקטיבה ולהבנה.

אברהם בורג: עברו חמש שנים, וכבר מותר לנו לנסות להבין למה נרצח יצחק רבין ומה מצווה לנו מותו.

אברהם בורג: הפשוט והשטחי יגיד: יצחק רבין נרצח בגלל תהליך השלום; ואילו המעמיק יודה, שהרצח הוא רק קצהו של קרחון מקפיא ומאיים הרבה יותר.

אברהם בורג: מה יש בה בנפש הישראלית שהרצחנות הפוליטית בקעה ממנה?

אברהם בורג: עד הירצחו של יצחק, השלום ייקום דמו, היתה לנו נטייה אנושית כל כך להתעלם מכל מה שלא נוח לנו.

אברהם בורג: כל מה שלא הסתדר בדיוק עם תמונת העולם שלנו, פשוט נדחה אל קרן הזווית של התודעה, ומשם היישר אל פח הזבל של המציאות.

אברהם בורג: כך הכחשנו את עצם קיומו של העם הפלסטיני, כך היו לנו ערביי ישראל לשכנים שקופים, לנוכחים נפקדים שאין להם חלק של ממש ונחלה של אמת בתוככי הזירה הישראלית.

אברהם בורג: ואת המתחים הממאירים שבין הדתיים לחילוניים, בין הימין לשמאל, ואת כל שסעינו האחרים העדפנו לראות בעין טובה וזחוחה של עם אוהב מחלוקות וויכוחים, אבל חלילה לא בממד הקטלני שלהם.

אברהם בורג: ומשם, מעומק ההתעלמות, מחשכת העיוורון, פסע הרוצח צעד וחצי, ירה למוות בראש הממשלה ופצע אנושות את כולנו.

אברהם בורג: שהרי הרצח והאבל אינם, ואוי לנו אם יהיו, נחלת חצי העם בלבד.

אברהם בורג: לא הימין הרג את רבין ולא הציונות הדתית לחצה על ההדק.

אברהם בורג: יגאל עמיר, היחיד וזדונו, שם עצמו לשופט ומינה עצמו לתליין; הוא דן למוות את נבחר הציבור.

אברהם בורג: הוא שירה, הוא האשם.

אברהם בורג: והדמוקרטיה היא זו שכשלה מלהגן על יצחק רבין המנוח.

אברהם בורג: אנחנו, תומכיו, לא עטפנו אותו באפוד מגן של אהבה תומכת.

אברהם בורג: ומנגד, יריביו לא היו זהירים דיים בביקורתם הנוקבת.

אברהם בורג: וכל מי שמאזין לנו היום דבר יום ביומו יודע, כי לא למדנו, כשליחי ציבור וכציבור של שולחים, להעניק מעטפת של הגנה לנבחרינו.

אברהם בורג: בין אם אני אוהב את שליחותו של הזולת ובין אם אני מתעב אותה, אני חייב לשלוט ביצרי ולרסן את תומכי, שמא בהיסח הדעת תיקטל הנפש החולקת עלי.

אברהם בורג: חברי הכנסת, מאבק פוליטי שיש בו מוות, הרג ורצח, הוא מאבק בין אויבים.

אברהם בורג: כן, יש בישראל אזרחים האויבים זה את זה ורואים במיתתו של הזולת את הפתרון הנכון לבעיותיה של ישראל.

אברהם בורג: גם היום, חמש שנים אחרי, עדיין מרחף איום הרצח הפוליטי הבא מעל לראש כולנו.

אברהם בורג: וכתשובה ומענה ניצבת מורשתו של רבין: שלום עושים עם אויבים.

אברהם בורג: כך מחוץ – במדינאות, וכך מבית – בפוליטיקה.

אברהם בורג: צריך לעשות שלום בין האויבים מבית, למען שלום הבית.

אברהם בורג: אמת, הדמוקרטיה חייבת להגן על עצמה.

אברהם בורג: נתאחד יחד בתרבות של מחלוקת ונחרים את הקיצוני, את המסית ואת האלים, וכל מי שיעז לחרוג מעבר לקווי הגבול של השיחה הדמוקרטית המוסכמת, ומי שישלח ידו להרוג, ומי שיסית או יאיים בהרג, אחת דתו לכלא.

אברהם בורג: ואשר לכל השאר, לא יהיה גבול פנימי לחופש הביטוי ולחירות הדעה, כל עוד הוויכוח נעשה מתוך קבלת הזולת השונה ממני, מתוך כבוד לערכיו ולעמדותיו ומתוך כבוד לערך חיי האדם באשר הוא, ידיד או יריב.

אברהם בורג: זאת צוואת מותו, ואילו זאת מורשת חייו: רבין היה הישראלי הראשון שפענח את חידת הכוח הישראלי.

אברהם בורג: הוא הבין עד תום את היצור החמקמק והאלים הזה שנקרא עוצמה לאומית.

אברהם בורג: הוא היה שם בימי לידתו של הכוח הישראלי.

אברהם בורג: הוא היה שם בימי מלחמת העצמאות, עת חיי כולנו, כעם וכאומה, היו תלויים על כמעט בלימה של כוח.

אברהם בורג: הוא היה שם בראש צבאות ישראל כדי להציל בפעולתו את חיינו בשישה ימים של להיות או לחדול.

אברהם בורג: הוא היה עם כולנו בשש השנים של שיכרון הכוח, של היוהרה והשחצנות, שקרסו ביום הדין האחד העקוב מדם.

אברהם בורג: והוא היה שם בימי לבנון ובימי האינתיפאדה.

אברהם בורג: הוא ידע גם את צדו האפל של הכוח, את מוראותיו ואת נזקיו.

אברהם בורג: הוא ראה איך הוא הופך לכוחנות ואיך רוח המלחמה מאכלת את הנפש הלאומית.

אברהם בורג: כבנה בכורה של ישראל הוא הביט פתאום במראת ההיסטוריה והבין, שהגענו אל שלב העוצמה של כוח אדיר להגנה ולהרתעה המחלחל פנימה אל הרגישות שברקמות האנושיות שלנו; הכוח שמשחית באלימותו גם את השיחה שבין אדם לחברו.

אברהם בורג: ביושרו המוחלט הוא הודה לפני כולנו, כי לאלימות כאורח חיים אין קווים ירוקים ואין הסכמי הפסקת אש.

אברהם בורג: ברגע ההוא הבין רבין את עוצמת העוצמות, את עוצמת הריסון.

אברהם בורג: הוא הבין מה קורה לה לאומה המופלאה הזאת, שנאלצת כל היום להביט מעבר לכתפה מחשש לאויב ורודף.

אברהם בורג: הוא ראה מה קורה לנו עת כל האון והיכולת הלאומיים רתומים לתכלית ההגנה ולא מושקעים בתיקון העולם, בהישגים של מחקר, במעשים של מדע והומניזם.

אברהם בורג: והוא היה כל כך בטוח בעצמו ובנו, ולכן הוא העז.

אברהם בורג: העז ונרצח.

אברהם בורג: הוא הבין, שיש לנו כבר כל כך הרבה יכולת, ולכן מותר לנו להפסיק ולפחד.

אברהם בורג: הוא הבין, כי ניצחנו באסטרטגיה של העוצמה והביטחון, ולכן אנחנו יכולים להיות נדיבים בטקטיקה של השלום והתקווה.

אברהם בורג: כך אז וכך היום מול המבוכה והבלבול.

אברהם בורג: לכן, הוא, ורק הוא, יכול היה ברגע הנכון לשים את טינת העמים בצד, להביט בערבי כבן-אדם, לראות את האויב כשותף, לקבל את הפלסטיני כבן-הזוג שאתו גזר עלינו שדכן הגורל להתקשר בקידושין של חיים משותפים.

אברהם בורג: ברגע ההוא יצא רבין, איש העוצמה הישראלית, אל מחוזות ישראליים חדשים, אל מחוזות העוצמה המוסרית, אל מקומות השלום.

אברהם בורג: הוא פנה אל האויב מחוץ והושיט לו יד מהוססת וזהירה.

אברהם בורג: הוא הבין את הצד השני של המטבע הפלסטינית, ושינה באחת, לעומק, ברצינות ובכנות את יחסה של ישראל השלטונית אל אזרחיה הערבים מבית.

אברהם בורג: אני מאמין, כי לו זכינו ויצחק היה עומד היום על במת הכנסת, הוא היה מגן בעוצמה נחושה על ביטחון ישראל והוא היה פונה בגלוי לפלסטינים ואומר: אנחנו, הישראלים, סבלנו ונרדפנו, ולכן אנחנו מבינים ורגישים לסבלותיכם.

אברהם בורג: לנו, היהודים, יש קדושות מוחלטות בירושלים, ולכן איננו מזלזלים בקדושותיכם.

אברהם בורג: יש לנו שתי ידיים ולב גדול – יד אחת להגנה מוחלטת על אזרחינו, ויד אחת לשלום נדיב אתכם; ויש לנו לב גדול, כדי לסלוח ולהתגבר, כדי לא לתת לרוחות המלחמה להטיל וטו על השלום והחיים.

אברהם בורג: שובו אל שולחן המשא-ומתן, כי ממנו לא יוצאות לוויות.

אברהם בורג: לזכרו הברוך של האיש המיוחד הזה, הביישן והאמיץ, הישר והנוקב, נתחייב להוסיף עוד שני דיברות לעשרת הדיברות, ומיום מותו נקרא כך את חוקת היהודים: לא תרצח, לא נשכח, נעשה שלום.

אברהם בורג: בשם כולכם, חברי הכנסת, אני מבקש לשאת תפילה לרפואתה של לאה רבין: אל נא רפא נא לה.

אברהם בורג: ומי ייתן ותהיה רפואתה רפואתנו.

אברהם בורג: יהי זכרו ברוך.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה ושר הביטחון, בבקשה.

אהוד ברק: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאה יקרה, צר לי שאינך כאן עמנו; לבנו אתך, ואנחנו מתפללים לשלומך.

אהוד ברק: דליה, יובל, רחל, נועה, יונתן ומיכאל, בני משפחת רבין וחבריו, מכובדי, עלילת חייו הגדולה של יצחק, כולה קודש לתקומת ישראל, להגנת העם ולביטחון המדינה, נחתמה בלילה הנורא ההוא בכיכר בשירה אדירה: "תנו לשמש לעלות, לבוקר להאיר – – – ".

אהוד ברק: יצחק לא זכה לראות את אור הבוקר למחרת.

אהוד ברק: השחר עלה על ארץ אבלה והמומה, ואורו לא פיזר את האפלה שבלב.

אהוד ברק: רק הבהוב מיליוני הנרות שהדליקו בלילה, ספונטנית, בני הנעורים, בכיכר ובכל רחבי המדינה, באש אהבתם ויגונם הזך, מילא את חדרי הלב הקודרים.

אהוד ברק: יצחק נרצח, ובנשימתו האחרונה הוא קידש בדם לבו שורה מוכתמת בשיר השלום: "אל תגידו יום יבוא – הביאו את היום!" זו היתה, בתמצית מדויקת, צוואתו ומורשתו לנו.

אהוד ברק: אישי הנשיא, חברי הכנסת, מעטים מאוד בתולדות העמים מצביאים שהעבירו את עמיהם משדות הקטל הצחיחים של המלחמה אל מישורי הדגן הפורחים של הביטחון והשלום; נדירים מפקדי צבאות מנצחים שלא נשבו בקסמה הכוזב של התהילה ולא לקו בשיכרון הכוח, שתשואות ההמון לא החרישו את אוזניהם מלשמוע את זעקתם האחרונה של החללים, את בכי היתומים, האלמנות וההורים השכולים ואת אנקת הפצועים והנכים; נדירים מפקדי צבאות מנצחים שזוהר ההערצה לא סימא את עיניהם מלראות, שלא שכחו כי תכלית הניצחון במלחמה איננה הניצחון עצמו והבסת האויב במלחמת דמים אלא הגעה אל הניצחון במערכה שאין בה כלל מובסים, רק מנצחים יש בה: המערכה לביטחון ולשלום.

אהוד ברק: עם זן המנהיגים הבלתי-מצוי הזה נמנה יצחק.

אהוד ברק: הוא, שהוביל צבא מנצח במערכה המוצלחת ביותר בכל תולדותינו, מאס בזרי הדפנה והשליכם מעליו.

אהוד ברק: קול פנימי פעם בו, כדבר האלוהים אל אליהו בהר חורב: לא באש אדוני, לא בסער ולא ברעש, אלא בקול דממה דקה.

אהוד ברק: כי בהידום התותחים, בשוך סערת הקרב, יבוא מעשה השלום השקט והסבלני לרפא את הפצעים ולהעלות להם ארוכה.

אהוד ברק: בדומייה ובאורך-רוח, ללא תרועת מנצחים, יש לשתול שתיל ולקטוף פרי, לזרוע זרע ולקצור תבואה; תחת איבה – ידידות, תחת הרס – בניין, ותחת מוות – חיים.

אהוד ברק: "חייל בצבא השלום", הגדיר את עצמו יצחק בענווה.

אהוד ברק: לא "מפקד", לא "רמטכ"ל", לא "רב-אלוף".

אהוד ברק: רק "חייל".

אהוד ברק: מגויס-מתנדב למערכה שאין נכונה וצודקת ממנה.

אהוד ברק: חייל מן השורה בצבא החיילים והאזרחים העצום של מדינת ישראל, שבתרמילו לא רק תקוות-שלום ומשאלת-שלום ותפילת-שלום, אלא גם אומץ ונחישות ודבקות במשימה להשיג שלום, ומעל לכול – נכונות להקרבה, שבלעדיה אי-אפשר לנצח במערכה על השלום.

אהוד ברק: כי לשלום יש מחיר יקר, בנכסים שנקנו בדם, בפשרה מייסרת על חלומות, ובהכרה כי "אין שלם יותר מלב שבור", כאמרתו של רבי נחמן מברסלב.

אהוד ברק: אין שלום בלי לב שבור, אך השלום סופו שירפא את השבר.

אהוד ברק: "חייל", הגדיר את עצמו יצחק, ואני מוסיף: "חייל מספר אחת" במלחמה ובשלום; מוביל, צועד בראש, מנהיג ומורה-דרך, מצפון ומצפן, שחוגתו מסמנת בחץ את היעד וממנו לא יסטה.

אהוד ברק: במלחמה כבשלום היה יצחק מפוכח וצלול בראיית המציאות, נטול אשליות ומקסמי-שווא.

אהוד ברק: הוא ידע, כי מלחמה ושלום גם יחד נשענים על עוצמה וחישול היכולת הצבאית, האזרחית, הכלכלית והמדינית.

אהוד ברק: כשם שלא ייתכן ניצחון בקרב מתוך חולשה, כך לא תצלח המערכה על השלום מתוך חולשה.

אהוד ברק: הוא ידע, כי מחיר הכניעה לאלימות הוא אלימות נוספת, וכי סביבתה של מדינת ישראל רוויית סכנות ואורבת לכל גילוי של חולשה ומורך-לב.

אהוד ברק: על כן אפשרי באזורנו רק שלום של אמיצים, רק שלום המושתת על עוצמה, על יכולת אסטרטגית מפותחת, על הרתעה, על יתרון איכותי, על כלכלה מתקדמת ועל לכידות פנימית חברתית; שלום הנשען על חוסן פנימי ומוסרי המאפשר עמידה איתנה בכל מבחן, אך גם הכרה בכך שגם לצד השני יש חלומות, והפיכתו ברבות הימים מיריב לידיד מחייבת את תרגום ההכרה הזאת לנכונות לשקול, במקום שאפשר, גם פשרה.

אהוד ברק: יצחק, "ידיך לא אסרות ורגליך לא לנחשתים הגשו, כנפול לפני בני עולה נפלת"; כך קונן דוד המלך על אבנר בן נר.

אהוד ברק: אתה נרצחת, יצחק, אך מזימת המרצח הנתעב במלואה לא קמה.

אהוד ברק: הלפיד שהדלקת עם שותפך לדרך, חברנו שמעון פרס, ייבדל לחיים טובים וארוכים, הלפיד הזה לא נשמט, לא כבה והיה לאש-תמיד.

אהוד ברק: חברי ואני נושאים אותו מאז בגאווה ובאהבה.

אהוד ברק: נאמנים לדרכך היתה לנו ססמת העצרת מליל י"א בחשוון תשנ"ו לנדר: "לא לאלימות וכן לשלום".

אהוד ברק: ממך למדנו, כי האלימות היא הרעה מכול, אך יש רעה ממנה והיא הכניעה לאלימות.

אהוד ברק: כמוך ראינו במעשה השלום שליחות ראשונה במעלה.

אהוד ברק: כמוך באנו בלב חפץ ובידיים נקיות מוכנים לבחון את כברת הדרך הנוספת בחזיתות השונות עד קצה המסע, תוך הבחנה ועמידה על העיקר במה ששייך לנפש האומה, לביטחונה ולאינטרסים החיוניים שלה.

אהוד ברק: לא פגשנו עד כה, לצערנו, נכונות מקבילה מן הצד השני.

אהוד ברק: אך גם לא נואשנו ולא סבנו לאחור, ולעולם לא נאבד את התקווה.

אהוד ברק: אנחנו יודעים כי דרכך היא הדרך הנכונה וסופה לנצח.

אהוד ברק: בשבועות האחרונים נכפה עלינו מעגל נוסף של אלימות.

אהוד ברק: לא נכנענו ולא ניכנע לה.

אהוד ברק: אף לא הרשינו לעצמנו להיסחף לתוכה בסחרור הרפתקני של הסלמה ודם.

אהוד ברק: ממך למדנו את כוחם המדיני והמוסרי של הריסון, האחריות ושיקול הדעת דווקא בשעות קשות, גם כשהזעם מעביר אותך על הדעת והלב זועק נקם.

אהוד ברק: יצחק, חמש שנים המאבק לא תם, מסלול המכשולים של התהליך המדיני רצוף עליות ומורדות.

אהוד ברק: בשנה שחלפה קירבנו מאוד את השלום, וחרף הקשיים והמבחנים שלפנינו הוא כעת, יותר מאי-פעם, בהישג יד.

אהוד ברק: קו היבשה כבר נשקף באופק, אך גלי החוף סוערים מאוד.

אהוד ברק: ואתה "רב-החובל", כשיר המרטיט שתורגם והולחן בידי נעמי שמר, איננו עוד עמנו.

אהוד ברק: בלעדיך קשה, אבל אני מבטיחך: אנחנו נתגבר על כל משברי הים; אולי נאחר להגיע, אך נגיע ונעגון בביטחון ובשלום, כי הכיוון נכון ומורשתך מאירה לנו את היעד כמגדלור.

אהוד ברק: יצחק, בלילך האחרון קרנו פניך.

אהוד ברק: המונים-המונים היו אתך בשעת חייך האחרונה, אופפים אותך באהבה גדולה.

אהוד ברק: "ראש הממשלה מת אדם מאושר", כתבה אז דליה רביקוביץ בשיר.

אהוד ברק: בהיוודע מותך כוסו פני הארץ במכתבי ילדים, ילדי ישראל, שביכו אותך בתום ובדמע, ברגש עז ובכאב עמוק.

אהוד ברק: אני נוטל באקראי מכתב אחד, מכתבה של סוהאד לאחוד בת ה-14 מן הכפר הגלילי ג'יש, הלוא הוא גוש-חלב, וקורא בו בהתרגשות את מילותיה היוצאות מן הלב.

אהוד ברק: כך כתבה סוהאד: "כשהחלטתי לכתוב מכתב אישי אליך, יצחק, המלים נשכחו ממני, העט נשבר ודמעה חמה מאוד נפלה לי על הפנים.

אהוד ברק: הלשון לפעמים לא יכולה להביע את מה שיש בלב.

אהוד ברק: ותאמין לי, יצחק, אומרת את זה נערה ישראלית ערבייה שאהבה את ארצה מאוד, שהיא מאוד מאוד אהבה שהעם שעל ארצה יהיה תמיד מאוחד, יד אחת, לב אחד וקול אחד, שימשיך במה שאמרת תמיד.

אהוד ברק: ולנצח נאמר: כן לשלום, לא לאלימות".

אהוד ברק: עד כאן דבריה של סוהאד, ואין עוד מה להוסיף, אי-אפשר לבטא את הדברים טוב יותר.

אהוד ברק: אשריך, יצחק, שראוי היית וזכית לאהבה ולחסד ולתהילת עולם.

אהוד ברק: הזמן החולף לא יוכל לחלל שהותרת מאחוריך.

אהוד ברק: בעודנו צועדים במעלה הדרך אל היעד של ביטחון ושלום לישראל, יוסיפו דמותך, חזונך והשראתך להאיר את דרכנו, ונפשך תהא צרורה עמנו לעד בצרור החיים והשלום.

אהוד ברק: יהי זכרך ברוך.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אריאל שרון, יושב-ראש הליכוד, בבקשה.

אריאל שרון: כבוד נשיא המדינה והגברת קצב, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מוקירי זכרו הרבים של רבין, בני משפחת רבין, ובמיוחד הגברת לאה רבין, ואני לה שולח בשם כולנו איחולי החלמה וחזרה מהירה לפעילות.

אריאל שרון: כשמתקרב יום הזיכרון ליצחק רבין, זיכרונו לברכה, מתרבים האירועים.

אריאל שרון: בחלקם יש הבעת כאב אמיתי, ולכאב של משפחה על אובדן יקירם אין מזור, אין.

אריאל שרון: גם חברים חשים את הכאב ההופך אומנם עמום יותר עם השנים, אבל כאב שאינו חולף.

אריאל שרון: בחלקם יש געגועים לדמות של יציבות, של הבנת המתרחש, של משענת, של יכולת ניתוח והסקת מסקנות, ובעיקר של לקיחת אחריות.

אריאל שרון: וככל שהמבוכה גוברת גובר גם הצורך להישען על מישהו שניתן לסמוך עליו.

אריאל שרון: ולחלקם, לצערי, הפוליטיקה השתרבבה לכאב עד שכמעט וגברה עליו.

אריאל שרון: ההתנצחות, הטלת הדופי, חיפוש אשמים – כל זה בניסיון לרווח פוליטי קטן וקטנוני – קיימים.

אריאל שרון: השנאות המפעפעות עדיין להבותיהן לא כבו והן מלחכות סביבנו.

אריאל שרון: אנחנו אוהבים להתרפק על העבר, אבל אלה ימים שבהם צריך להביט קדימה, להישיר מבט אל העתיד.

אריאל שרון: כאן חסר לי יצחק רבין, חסרה לי מנהיגותו, שהיה בה מיזוג מיוחד של צניעות, ביישנות, עם הרבה מאוד סמכותיות טבעית.

אריאל שרון: חסר לכולנו אותו רצף של זיכרון לאומי שהוא נשא עמו ואי-אפשר כאן בלעדיו.

אריאל שרון: וזאת כדי להחליט לאן אנחנו הולכים, כיצד נביא לכך שרוב רובו של העם היהודי יחיה בישראל, כיצד נקיים כאן מדינה יהודית דמוקרטית, כיצד נצמצם את הפער ונחזק את הלכידות החברתית בתוכנו.

אריאל שרון: עלינו להחליט כיצד נגיע לשלום שכולנו מחויבים לו, כשאנחנו יודעים שהשלום מכאיב כמעט כמו מלחמה.

אריאל שרון: כי בשלום, כפי שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, הבין, יש גם ויתורים מכאיבים, יש פשרות קשות, ועלינו להחליט איך נביא ביטחון לחיי אזרחי ישראל במקום היחיד בעולם שבו יש ליהודים הזכות והכוח להגן על עצמם בכוחות עצמם; איך לא נאבד את עצמאותנו; איך לא נתרגל ונקבל את המצב הנוכחי כגזירה משמים; ואיך נבנה משק חופשי ומשגשג ועוד.

אריאל שרון: כאן חסר לי יצחק רבין, חסרה לי האפשרות להתייעץ גם אם יש חילוקי דעות, והיו.

אריאל שרון: לדבר עניינית, בפשטות, לא בססמאות.

אריאל שרון: בהיעדרו של יצחק, האחריות על כתפי כולנו גדולה יותר, כבדה יותר.

אריאל שרון: כך אני חש.

אריאל שרון: לפני ישראל תקוות גדולות, והיא עומדת גם בפני סכנות חמורות.

אריאל שרון: למראה המתרחש עינינו נפקחו.

אריאל שרון: לא מספיק, ועדיין לא אצל כולנו.

אריאל שרון: אלה ימים שמחייבים הידברות והסכמות בין אזרחי ישראל.

אריאל שרון: עלינו להגיע להסכמות איך לעמוד יחד מול הסכנות ואיך לקדם את התקוות.

אריאל שרון: בזה צריכים כולם לעסוק.

אריאל שרון: בימים שלכל אחד הרבין שלו, וכל אחד בדרכו מנסה לאמץ את יצחק רבין אל אמונתו שלו, ויש השואלים מה הוא היה עושה – לדעתי, אי-אפשר לדעת מה היה עושה רבין היום.

אריאל שרון: רבים מנסים לנחש.

אריאל שרון: גם אני מהרהר בזה לפעמים, ואני מרשה לעצמי לחשוב שהוא היה עושה את זה אחרת, לגמרי אחרת.

אריאל שרון: בזיכרוני תמונות, כמו בזיכרונו של כל אחד: מפגש תחת אש, לחיצת יד חמה, חיוך מעודד, ציפייה מאתנו כפקודיו, גם ויכוח ונזיפה לעתים, וגם יד על כתף במערכות גורליות, והרבה הערכה הדדית.

אריאל שרון: אני זוכר נופי מדבר בסיני, פלגי מים בגליל.

אריאל שרון: עץ זית בן אלף שנים ומדרגות בסלע בחבל בנימין, וחומות העיר העתיקה.

אריאל שרון: אלו היו נופי חיינו אז, נופי חייו של יצחק, כפי שאני זוכר אותם.

אריאל שרון: את הזיכרונות האישיים אשא תמיד בלבי.

אריאל שרון: את היעדים הלאומיים על כולנו לשאת יחד, כדי להגשימם.

אריאל שרון: יהי זכרו ברוך.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אחרון הדוברים, חבר הכנסת סאלח טריף, יושב-ראש ועדת הכנסת.

אברהם בורג: בבקשה.

סאלח טריף: אדוני הנשיא, אדוני ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, משפחת רבין היקרה, ובראשה לאה, שאני מאחל לה מעל במת הכנסת החלמה מהירה, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, יצחק רבין, זכרו לברכה, נחרת בזיכרונו של העם היהודי כמצביא גדול שניצח בקרבות החל ממלחמת השחרור ועד מלחמת ששת הימים, וגם כמנהיג ומדינאי דגול, שפועלו לא היה תמיד לרוחם של חוגים פוליטיים מסוימים.

סאלח טריף: אבל בתודעתם של האזרחים הערבים במדינת ישראל הוא ייזכר תמיד כלוחם עז רוח למען השלום, כחלוץ שצעד לפני המחנה וכראש ממשלה שדבר הירצחו הטרגי התקבל בתדהמה מוחלטת ובבכי עמוק.

סאלח טריף: בפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל מיררו בבכי ערביי ישראל על מותו של ראש ממשלה ישראלי.

סאלח טריף: רבותי, הכאב היה אמיתי, הכאב היה עמוק.

סאלח טריף: יצחק רבין היה אולי ראש הממשלה הישראלי הראשון שגילה סובלנות, רגישות ופתיחות כלפי התסכול, הזעם ותחושת הקיפוח של המגזר הערבי בישראל לאחר שנים של אטימות וזלזול.

סאלח טריף: עם זאת, ולמרות הכאב והצער על מותם של 13 מערביי ישראל במהומות האחרונות, מגלה הרוב המוחלט של הציבור הערבי בישראלי סובלנות ופתיחות כלפי המשך הגשמת דרכו המדינית והחברתית של רבין למען השוויון והשלום.

סאלח טריף: כבן העדה הדרוזית ארשה לעצמי לומר, שבזיכרונם של בני עדתי נחרתה דמותו של יצחק כאידיאל של דמות המפקד הקשוח, הנערץ והדואג.

סאלח טריף: רשמיו האציליים והאהובים, כמנהיג יהודי אמיץ אשר החל דרך של עשיית צדק היסטורי למען שוויון זכויות אמיתי לדרוזים בישראל, עדיין לא פגו ולא יישכחו מזיכרוננו לעולם.

סאלח טריף: אזכור ולא אשכח את היום שבו קרא לי לשולחנו כשכיהן כראש הממשלה, בשעה שאלפי דרוזים הפגינו בזעם מתחת לחלון משרדו בירושלים, ושאל אותי בתקיפות אך בחום: "סאלח", ובלשונו "סאלח" – "מה אתם רוצים?

סאלח טריף: " עניתי לו, בנוכחות שרים בממשלה, כי איננו רוצים דבר זולת עשיית צדק עם בני העדה.

סאלח טריף: יצחק לא היסס לרגע ונתן את ההוראה המתבקשת.

סאלח טריף: ההמשך הוכיח, שהוא לא רק הבטיח אלא גם עמד מאחורי כל הסיכומים וההבטחות, ובכך פתח עידן חדש ביחסי הדרוזים ומדינת ישראל.

סאלח טריף: באותה נימה אזכור את היום שבו חזר מסיור בכפר הערבי סולם, ובישיבת לשכת מפלגת העבודה שנערכה באותו היום פתח ואמר באלו המלים: "אני מתבייש כאזרח במדינת ישראל, שליישוב הערבי הזה אין אפילו כביש.

סאלח טריף: אנחנו מוכרחים לשנות את המצב המביש הזה".

סאלח טריף: את יצחק רבין הערצתי ואהבתי.

סאלח טריף: יצחק עבורי לא היה רק מנהיג, אלא הרבה יותר מזה.

סאלח טריף: הוא היה עבורי אב אוהב ונאהב שדאג וסוכך על ילדיו בחירוף נפש, ובמקביל, לא שכח להקרין גם חום וביטחון לאורך כל הדרך.

סאלח טריף: כילד וכנער זכיתי להכיר אותו כשביקר פעמים כה רבות את דודי המנוח, מנהיג הדרוזים, שיח' אמין טריף, זיכרונו לברכה.

סאלח טריף: גדלתי והתחנכתי על ההערצה והאהבה אשר רחש דודי המנוח ליצחק רבין הקצין, אלוף הפיקוד, הרמטכ"ל, שר הביטחון וראש הממשלה.

סאלח טריף: כך היה גם כשהצטרפתי לתנועת העבודה, מושפע ומוקסם מאישיותו הנערצת והכריזמטית, מחד גיסא, והמבוישת והצנועה, מאידך גיסא, כיאה למצביא ומנהיג דגול אשר שירת את עמו ואת מולדתו בעתות שלום ובעתות מלחמה.

סאלח טריף: אנחנו באזכרה ממלכתית בכנסת ישראל, רבותי, ואינני רוצה להתפלמס וגם לא לעורר מחלוקות, אבל אני מבקש את הבנתכם וסבלנות

סאלח טריף: כם כאשר אני מזכיר כאן והיום את העובדה, שיצחק רבין נשען לא אחת בממשלתו על קולותיהם של חברי הכנסת הערבים, ולא שעה מעולם לא לקריאות, לא להאשמות, לא לדברי הסתה אשר הוטחו לעברו מדי יום ביומו, ובכך למעשה העניק להם ולציבור בוחריהם את הלגיטימציה ההיסטורית הנכונה והראויה, כפי שאמור להיות במדינה מתוקנת שיש בה משטר דמוקרטי נאור.

סאלח טריף: אני, כחברכם, כאדם ששירת את המדינה, הגן על ביטחונה וחרף את נפשו למענה, ומתוך החובה המוסרית למנוע שפיכות דמים נוספת, ביום הזה ובזמן הזה, פונה אליכם, אחי היהודים, ואומר לכם: עליכם לדבוק בדרכו המוסרית של יצחק, דרך של התקרבות, פיוס ושלום, משולבת בהעזה, בנחישות ובאמונה פנימית בצדקת הדרך.

סאלח טריף: יצחק, אשר לחם את כל מלחמות ישראל באומץ ובגבורה, הגיע למסקנה הנחרצת, שאותה אף ביטא בנאום הפרידה האחרון שלו, כי עתיד ישראל ומקור ביטחונה הוא השלום.

סאלח טריף: זוהי מורשתו של יצחק רבין, שצריכה היום להאיר את דרכנו אל העתיד.

סאלח טריף: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, ומכל הלב, כי הייתי גאה ביצחק רבין כאשר הכריע הכרעה היסטורית, אולי המשמעותית ביותר בתולדות העם היהודי במאה הזאת, להכיר באש"ף ובזכותו של העם הפלסטיני להגדרה עצמית ולחיים בכבוד ובעצמאות לצד מדינת ישראל.

סאלח טריף: רבין פנה ביושר גם לפלסטינים בשטחים ואמר להם, כי נגזר עליהם ועל היהודים לחיות במשותף על אותה כברת אדמה, באותה ארץ.

סאלח טריף: הוא ידע, ש-100 שנות דמים וטרור נגד היהודים גרמו לפלסטינים רק סבל, כאב ושכול.

סאלח טריף: הוא קרא להם לקבל את ההצעה ההוגנת והאפשרית ביותר מבחינת ישראל, וכדי להוכיח רצון טוב כלפי הפלסטינים, הכריז ב-23 באוגוסט 1992, שננקטו צעדים כדי להקל את האווירה בשטחים הכבושים.

סאלח טריף: באותו יום שוחררו מהכלא כ-800 פלסטינים, סמטאות ורחובות שהיו חסומים נפתחו, בתים שנאטמו כעונש נפתחו ופקודות גירוש נגד פלסטינים בוטלו.

סאלח טריף: צר לי וכואב לי, כי הערבים אזרחי מדינת ישראל חשים היום ברובם ניכור, אכזבה וכאב עמוק, כמו גם חלקים בציבור היהודי, למען האמת, נוכח הקרע הקשה והעמוק אשר נפער בין שתי האוכלוסיות.

סאלח טריף: אני פונה אליכם, הרוב היהודי במדינת ישראל, ומתחנן, אנא גלו סובלנות, אורך רוח, רגישות לכאבו של האחר.

סאלח טריף: כרוב אשר קובע במשטר דמוקרטי את נוהלי החיים וסדרם, קבלו נא בהבנה, במתינות ובסלחנות גם את מאווייו ורצונותיו של המיעוט, גם אם לפעמים חורג הוא מגבולות המותר ופולש בכאב ובצער לתחום האסור.

סאלח טריף: חובתי האישית והמוסרית לומר ולהזכיר לכם דווקא ביום הזה, כי מיליון אזרחי המדינה הערבים חיים בתחושת קשה, בצל אבטלה עמוקה, חוסר פיתוח כלכלי ותשתיתי ותחת מדיניות ממלכתית מפלה ומקפחת בכל התחומים כמעט.

סאלח טריף: הזעם, התסכול והמרירות המלווים אותנו 50 שנה מבית, יחד עם מאבקם של הפלסטינים מחוץ, הביאו, לצערי, להתפרצות הזעם הגדולה האחרונה, שממדיה עברו את גבול המותר במשטר דמוקרטי.

סאלח טריף: 13 תושבים ערבים אזרחי מדינת ישראל ואזרח יהודי נהרגו.

סאלח טריף: אני מבקש להדגיש בפניכם, כי דברים אלה יצאו מתוך הלב, ואני מקווה שגם חדרו ללבותיכם וללבם של רבים אחרים.

סאלח טריף: דווקא בימים קשים ומתוחים אלה, חסרונך, יצחק, מעצים את הכאב ואת העצב.

סאלח טריף: מאחר שהיית לי אדם מיוחד במינו, אין לי אלא להודות בפשטות ובהכנעה בעובדה שאני מאוד מתגעגע אליך.

סאלח טריף: אתה חסר לי מאוד – חבר.

סאלח טריף: חותמך לא ימוש לעולם.

סאלח טריף: אנחנו מתחייבים להמשיך את דרכך.

סאלח טריף: יהיה זכרך ברוך.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אני מבקש להודות לכל הבאים, אורחינו הנכבדים, נשיא המדינה בהווה ובעבר, הגברת הרצוג, ראש הממשלה, בית-המשפט העליון, נשיא בית-המשפט העליון, השופטים, סגל א', אורחים.

אברהם בורג: תודה רבה, ונקווה שלא נדע עוד צער.

א' האן: אבקש לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאתו של נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: )

אברהם בורג: ישיבה זו נעולה.