ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 108, 2000-05-23 00:00

נעמי חזן: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת; היום יום שלישי, י"ח באייר התש"ס, 23 במאי שנת 2000.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו נתחיל היום, שהוא יום מורכב ומסובך למדינת ישראל, בנאומים בני דקה לחצי שעה, אחר כך נעבור לציון 30 שנה לעלייה מגרוזיה, ובשעה 17:00 בדיוק נפתח את הדיון בהצעות דחופות לסדר-היום בנושא לבנון.

נעמי חזן: מי שרוצה להשתתף בנאומים בני דקה – אני מבקשת להצביע, בהצבעה אלקטרונית, בעד כמובן, ואנחנו נלך לפי הסדר.

נעמי חזן: מי שנמנע אני מבינה שאיננו מעוניין להשתתף בדיון, ועל כן, חבר הכנסת פריצקי – – –

יוסף יצחק פריצקי: – – –

נעמי חזן: אני אבקש מהסדרנים את הפלט מייד כדי שאוכל להתחיל.

זבולון אורלב: – – – אפשר להכפיל את זמן – – –

יוסף יצחק פריצקי: אפשר להכפיל את הזמן, גברתי.

יוסף יצחק פריצקי: זה גם נכון.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת משה רז.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לתלמידים, למורים ולהורים שיושבים עכשיו במקלטים בקו העימות, אנחנו אתכם.

זבולון אורלב: תכינו גם עט ונייר כתיבה.

זבולון אורלב: ועדת החינוך פותחת בשעה 17:00 מוקד לסייע לכם בבעיות חינוך בכל מה שקשור בתחומי התרבות בבחינות הבגרות, ומחר ב-09:00 מקיים המוקד דיון עם משרד החינוך.

זבולון אורלב: כל תלמיד והורה שיש להם איזו בעיה יכולים לפנות אלינו לטלפונים: 6753118, 6753149, 6753158 ולפקס 6753158 ועוד פקס – 6753466.

זבולון אורלב: תהיו בטוחים ותחיו בשלום.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת אורלב.

נעמי חזן: חבר הכנסת משה רז, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

מוסי רז: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני שמח שראש הממשלה מקיים את הבטחתו ומסיג את כוחות צה"ל מלבנון בשעה הזאת.

מוסי רז: בשעה שכולנו יושבים פה ותושבי הצפון יושבים במקלטים, ואני מקווה שזאת אחת הפעמים האחרונות בהיסטוריה של מדינת ישראל שהם יושבים במקלטים, מתדפקים מאות, אולי אפילו אלפי אנשים על שעריה של המדינה, אנשי צד"ל שלחמו לצדנו או לא לצדנו אבל בדרך כלל לצדנו בלבנון, ואני חושב שחובתה המוסרית של המדינה להכניס את האנשים האלה פנימה.

מוסי רז: אינני רוצה לשפוט אם לחיי האנשים האלה נשקפת או לא נשקפת סכנה בלבנון – אני, אגב, נמנה עם מי שחושבים שלא נשקפת סכנה לחייהם בלבנון, אבל עצם העובדה שהאנשים האלה חושבים שחייהם בסכנה והם באים ומתדפקים על שערי המדינה בגבולה של המדינה – חובה על המדינה לקלוט אותם, לפתוח את השערים ולדאוג לכל מחסורם במדינת ישראל.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לברך על ציון 30 שנה לעלייה המבורכת מגרוזיה ואת האנשים שנמצאים אתנו.

משה גפני: זאת אחת העליות המבורכות שהיתה בישראל, עלייה של בני העדה הגרוזינית, ששומרת על המסורת המפוארת.

משה גפני: אני רוצה לברך את חברי, הרב גאגולה, שהוא מהיוזמים או היוזם של האירוח כאן בכנסת.

משה גפני: אני חושב שזה דבר מבורך, ואני מברך אתכם על כך.

משה גפני: צריך ללמוד גם מבני העדה עולי גרוזיה מידת הכנסת אורחים והכרת הטוב, שזה דבר שמושרש בעדה הזאת.

משה גפני: וגם בעידן הזה, אנחנו צריכים להכיר טובה לחיילי צבא דרום-לבנון, ששיתפו אתנו פעולה שנים רבות ומסרו את נפשם, ואני מציע, אני מבקש: אנחנו, העם היהודי, לא יכולים במצב כזה להפקיר אותם לגורלם.

משה גפני: התורה אומרת על עמוני ומואבי, שצריך להתייחס אליהם לא טוב, על אשר לא קידמו אותנו בלחם ובמים כשיצאנו ממצרים.

משה גפני: התורה מלמדת אותנו את הכרת הטוב, ואסור להפקיר אותם.

משה גפני: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להאיר פינה אפלה בחיים הציבוריים שלנו ולזעוק את זעקתם של אנשי הדת, מוסלמים ונוצרים, אשר במשרד הדתות מתייחסים אליהם כאל אריסים; ממש כאילו יש אפוטרופוס, מוכתר, שיכול להורות לאנשים האלה מה להגיד ומה לא להגיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המקרה האחרון היה לפני שבועיים בערך, כאשר איש דת נוצרי התבטא בצורה כלשהי בעניין עדתו ובני עמו.

ישראל כץ: מה הוא אמר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והנה קם פקיד – – –

ישראל כץ: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא, לא, לא.

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שום שחיטה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והנה קם פקיד בשם אורי מור ושולח לפטריארך האורתודוקסי מכתב ובו התראה: אם אתה לא נוקט נגדו צעדים – ננקוט נגדך צעדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק לפני שנה היה מקרה הרבה יותר בוטה וחצוף של משה בן-חיים, גם כן ממשרד הדתות, אשר פנה אל יושב-ראש בתי-הדין השרעיים גם כן בעניין התבטאות בעניין כזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות, שבמשרד הדתות, עד היום הזה, 52 שנים של דמוקרטיה מפוארת כפי שטוענים, מתייחסים אל אנשי הדת שלנו בצורה כזאת.

נעמי חזן: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם לא מורי דרך והם לא אפוטרופוסים – –

נעמי חזן: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – והם לא ממונים.

נעמי חזן: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שישימו לעניין הזה גבול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת הנוכחים, מהומות הנסיגה בדרום-לבנון אתמול כמעט השכיחו מאתנו את המהומות ביש"ע שהיו שבוע לפני כן, ואני מבקש להזכירן בשל חשיבותן ובשל השלכותיהן לעתיד.

רחבעם זאבי: ערפאת הכין את המהומות האלה ושלט בהן.

רחבעם זאבי: הוא שלח את שוטריו ואת אנשי ה"תנזים" להשתולל ולתקוף.

רחבעם זאבי: כך בנצרים וכך בצומת גנים–כדים וכך בצומת איו"ש וכך בקלקיליה וכך במקומות נוספים.

רחבעם זאבי: השיקול המדיני והביטחוני מחייב ומצדיק את הפסקת תהליך הפעימות לסוגיהן ולשמותיהן, כי פני הפלסטינים אינם לשלום, אלא להשתלטות על עוד ועוד שטחים מארץ-ישראל, עד לשחרורה המלא של פלסטין, כפי שמחייבת אותם האמנה הפלסטינית.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת עוזי ברעם, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

עוזי ברעם: גברתי היושבת-ראש, דווקא כחבר כנסת שבמוצהר הוא יונה פוליטית זה שנים ובעד הסכמי שלום, מעולם לא התלהבתי מהרעיון של הנסיגה החד-צדדית, כי ראיתי בזה חלק מאובדן כושר ההרתעה של ישראל.

עוזי ברעם: אבל היום, משהעניין נעשה, כמו רבים אחרים אני אעמוד יחד עם הממשלה ויחד עם הצבא.

עוזי ברעם: ביקשתי לדבר רק משום שיש לי הצעה מעשית.

עוזי ברעם: אני יודע שמליאת הכנסת מתכנסת רק בירושלים.

עוזי ברעם: אני מציע שכל חברי הכנסת ייסעו בשבוע הבא לצפון, עם כל ראשי הוועדות, ונקיים שם עם ראשי היישובים, גם היהודים, גם הערבים וגם הדרוזים, ישיבת עבודה, לרבות ישיבות ועדות בנושאים הרלוונטיים לתושבי הצפון.

נעמי חזן: אני מודה על ההזמנה, לתשומת לב חברי הכנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסף פריצקי, ואחריו – חבר הכנסת חיים דרוקמן.

יוסף יצחק פריצקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, היום ל"ג בעומר הוא, זוגות נישאו אתמול בערב ונישאים היום, ובראש ובראשונה צריך לאחל להם מזל טוב.

יוסף יצחק פריצקי: אבל עדיין יש בישראל זוגות שאינם יכולים להינשא, בין משום שהם אינם יכולים להינשא כדת משה וישראל, בין משום שהם בני דתות שונות, ויש עוד זוגות שיכולים להינשא ואינם רוצים להינשא בנישואין דתיים כלשהם, לא נישואין דתיים יהודיים, לא מוסלמיים ולא אחרים.

יוסף יצחק פריצקי: נסיעה לקפריסין היא תשובה שלא בשבילה יש לנו מדינה.

יוסף יצחק פריצקי: מדינה אינה שולחת את אזרחיה להינשא מחוץ לגבולותיה, מדינה מתוקנת דואגת לכך שכל אזרחיה, בלי הבדל דת, גזע, מין או העדפה כלשהי יוכלו להינשא בתוך המדינה ולחיות ביחד.

יוסף יצחק פריצקי: ביום זה של ל"ג בעומר אני מאחל גם לאלה שאינם יכולים להינשא שבשנה הבאה יוכלו.

יוסף יצחק פריצקי: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת חיים דרוקמן, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

חיים דרוקמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראיתי ב"ידיעות אחרונות" של יום שישי האחרון את מפת הסדר הקבע שהציעה ישראל לרשות הפלסטינית בשיחות באילת, וממש חשכו עיני.

חיים דרוקמן: קודם כול, לפי מפה זו 80% משטחי יהודה ושומרון יימסרו לרשות הפלסטינית.

חיים דרוקמן: ולא עוד, לפי מפה זו עשרות יישובים יהודיים אמורים להיות תחת שלטון פלסטיני, ובהם חברון.

חיים דרוקמן: האם אפשר בכלל להעלות על הדעת הצעה אווילית שכזאת?

חיים דרוקמן: מערת-המכפלה, מקום קבורת אבותינו, שעשרות אלפים של יהודים באים במשך כל השנה להתפלל בה, תהיה בידי פלסטינים, שאם הכול יהיה על הצד הטוב ביותר יאפשרו לנו לבקר בה ולהתפלל בה, דבר שלא אפשרו לנו כלל וכלל עד למלחמת ששת הימים.

חיים דרוקמן: עלול גם להיות מצב כפי שהיה בשבוע שעבר בקבר יוסף.

חיים דרוקמן: האם אנחנו מוכנים לקחת את הסיכון הזה ביחס למערת-המכפלה?

חיים דרוקמן: גם בלי זה, איזה בן מוסר את קברי אביו ואמו לאחרים?

חיים דרוקמן: האם עד כדי כך הידרדרנו?

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

נעמי חזן: חברי הכנסת, עדיפות לנאומים בני דקה ניתנת לאלה שהיו בתחילת הישיבה, ואני הולכת קודם כול לפי הפלט.

נעמי חזן: כל מי שנכנס באיחור – לפי הסדר שבו ביקשתם רשות דיבור.

נעמי חזן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, יש לי שתי הערות.

האשם מחאמיד: בהערה ראשונה אני רוצה למחות נגד המשרד לביטחון פנים, שמונע מחברי כנסת, גם ממני, לבקר בבתי-הכלא כדי לבדוק מה קורה אצל אותם אסירים ששובתים כבר יותר משלושה שבועות בלי שהמשרד יעשה דבר.

האשם מחאמיד: שום דבר לא נעשה, ואולי המצב בבתי-הכלא עוד יתפוצץ ויהיה מאוחר לעשות משהו.

האשם מחאמיד: הערה שנייה, גברתי היושבת-ראש, לגבי צד"ל.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר, שכנראה זה עונשם של בוגדים, שגם אלה שמעסיקים אותם בוגדים בהם.

האשם מחאמיד: היום שמעתי הרבה הערות שמדינת ישראל בגדה בהם.

האשם מחאמיד: למה בגדה בהם?

האשם מחאמיד: זה עונשם, כי הם בוגדים, ולדעתי אין להם מקום בארץ, בוודאי לא בשום יישוב ערבי – –

קריאות: אתה לא מתבייש?

נעמי חזן: תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – ואף לא בשום יישוב יהודי, כי מי שבוגד בעמו לא יכול להיות נאמן לעם אחר.

האשם מחאמיד: תודה.

בנימין אלון: איך אתה לא מתבייש?

בנימין אלון: אין גבול לחוצפה שלכם.

רחבעם זאבי: – – –

חיים דרוקמן: הוא מייצג את ה"חיזבאללה".

האשם מחאמיד: זרקתם אותם לכלבים.

נעמי חזן: חבר הכנסת מחאמיד, שב בבקשה.

נעמי חזן: חברי הכנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת מקסים לוי, בבקשה, אדוני.

מקסים לוי: גברתי היושבת-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך את העדה הגרוזינית המפוארת.

מקסים לוי: אני הייתי שותף למפעל החשוב בכך שגם ביקרתי בגרוזיה וראיתי את המסורת ואת אהבת ארץ-ישראל.

מקסים לוי: אני מצטרף לדברים שאמר חבר הכנסת גפני על קבלת הפנים החמה.

מקסים לוי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר שהעם במורל ירוד; אני פוגש אנשים, אני רואה את הרחוב, ובמורל ירוד כזה לא נתקלתי הרבה זמן.

מקסים לוי: המאורעות שאנחנו רואים בטלוויזיה מלמדים, שאכן לא היתה הכנה.

מקסים לוי: יש בריחה של אנשים שהגנו עלינו, אנשי צד"ל שנמלטים.

מקסים לוי: אנחנו שומעים פה את חברי הכנסת מהמגזר הערבי שמדברים נגד האנשים האלה.

מקסים לוי: זו בושה וחרפה שחברי כנסת מסוגלים לומר מלה וחצי מלה נגד האנשים שהגנו על מדינת ישראל.

האשם מחאמיד: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

מקסים לוי: לכן, גברתי, אני רוצה לסיים ולומר, שגם כאשר שרים וחברי כנסת הולכים היום לעיירות הפיתוח ולקו הצפון וממהרים לשם, אני מציע לממשלת ישראל להתכנס ולהחליט לתת את הסיוע המתבקש, ולא להיות צבועים וללכת לבקר רק בשעה שיש שם מצב חירום.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת חיים כץ, ואחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הרבה דיונים והרבה שיחות היו במשכן הזה בנושא לבנון.

חיים כץ: שמענו עכשיו את חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואני מתבייש, אני מתבייש את בושתה של ממשלת ישראל שכך אנחנו נראים.

חיים כץ: אני מקווה שחבר הכנסת מוסי רז יצדק ולא יעשו דבר לאף אחד מצד"ל שנשאר שם, אבל ברור לי דבר אחד: ישחטו אותם ויקרה מה שאנחנו לא רוצים שיקרה.

חיים כץ: יותר מלהתבייש לא נותר לי לעשות דבר, אבל אני מתבייש את בושת הממשלה הזאת.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, אתמול ביקרתי כל היום בקריית-שמונה ובכל אזור הצפון.

רענן כהן: התחושה היא קשה, האווירה מאוד קשה ויש העדר אמון.

רענן כהן: על הממשלה ועל כולנו לחזק את תושבי הצפון, כי בעצם נטישת הקו הלבנוני הם מרגישים כנטישת הקו של יישובי הצפון.

רענן כהן: לכן אנחנו צריכים לעשות הכול כדי להבטיח את ביטחונם ולשפר את תחושתם.

רענן כהן: דבר שני.

רענן כהן: חברי, האשם מחאמיד, לגבי מה שאמרת היום.

רענן כהן: זו בושה לכנסת שהדברים האלה הושמעו על-ידך.

רענן כהן: מבחינה מוסרית מדינת ישראל כולה ואזרחיה חייבים לאלה שהלכו אתנו במשך למעלה מ-25 שנה בתקופה קשה ביותר כדי להגן ולשמור על קווי הצפון.

רענן כהן: איך אתה מסוגל לומר את הדברים האלה היום?

רענן כהן: אני חושב, שכל הכנסת חייבת לגנות את הדברים שנאמרו על-ידי האשם מחאמיד, וכולנו נתאחד ונחזק את אלה שהלכו אתנו.

רענן כהן: צד"ל נמצא במצב קשה מאוד, הוא נמצא באחד הרגעים הקשים ביותר בהיסטוריה שלו.

רענן כהן: על מדינת ישראל לעשות הכול כדי להבטיח את שלומם וביטחונם בכל צורה ובכל דרך.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת רענן כהן.

נעמי חזן: עתה, חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

אבשלום וילן: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, ברצוני לברך את נציגי העדה הגרוזינית הנמצאים פה לרגל הדיון החגיגי.

אבשלום וילן: אני חושב, שהיום, העת הזאת היא לעשות את כל שניתן כדי לעזור לאנשי צד"ל.

אבשלום וילן: הקיבוץ הארצי יזם מבצע של מתן עזרה הומניטרית ל-2,000 איש שמתרכזים כבר היום באזור טבריה.

אבשלום וילן: אני פניתי לפני שעתיים ליושב-ראש התאחדות התעשיינים במטרה למצוא עבודה במפעלים באזור, ולו זמנית.

אבשלום וילן: אני לא מבין חבר כנסת כאן שעומד ואומר: בגלל סיבות פוליטיות דמם של אנשים מותר – עוד מי שהיה סוציאליסט.

אבשלום וילן: אני מציע לכולנו לרדת מהדיבורים האלה.

אבשלום וילן: יכולים לחשוב פוליטית על הדבר, על צד"ל, מה שרוצים.

אבשלום וילן: אבל חייהם של אנשים, יהודים כערבים, מוסלמים או נוצרים, הם קדושים, ואיש לא יכול לתמוך בהריגה לשמה, ברצח לשמו.

אבשלום וילן: אני חושב, שגם העיתונות הישראלית בנושא הזה קצת עברה את הגבולות הבוקר.

אבשלום וילן: כותרות כמו "ההשפלה הגדולה" ו"עם המכנסיים למטה" – –

יורי שטרן: – – – ההשפלה גדולה.

אבשלום וילן: – – יש להן מקום בעיתונים פורנוגרפיים, ולא בעיתונות פובליציסטית רגילה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: עתה, חבר הכנסת יעקב ליצמן, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, גם אני רוצה להצטרף לברכות לעדה הגרוזינית ל-30 שנות עלייה.

יעקב ליצמן: אני יכול לקוות שהם כבר לא מרגישים עולים.

יעקב ליצמן: הם כבר 30 שנה בארץ, אז הם תושבים רגילים כמו כולם.

יעקב ליצמן: בפרשת השבוע אנחנו קוראים "ונתתי שלום בארץ".

יעקב ליצמן: שלום צריך להיות גם בארץ, חוץ ממלחמות, וכוונתי היא גם לפסיקת הבג"ץ מאתמול לגבי נשות, כביכול, הכותל, שעושות כל מיני פרובוקציות נגד הדת, ושופטי בג"ץ נתנו להן במה.

יעקב ליצמן: אני בטוח שהשופטים לא הבינו כלום בנושא הדת, ואם הם רוצים לנהל את המדינה – אני מציע שאנחנו ננהל בחירות כלליות גם לשופטי בג"ץ.

נעמי חזן: אדוני, אני מודה לך.

נעמי חזן: עתה, חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, לפני יומיים מצא את מותו ילד בין שלוש בעיר טייבה, שבה אני מתגורר.

אחמד טיבי: הוא עמד על המרפסת, ונפל באופן פתאומי.

אחמד טיבי: לאחר נתיחת הגופה התברר שכדור פגע בראשו.

אחמד טיבי: יכול להיות שזה כדור תועה.

אחמד טיבי: אני כאן בא ורוצה להעלות על סדר-היום את נושא השימוש בנשק לא חוקי על-ידי צעירים, על-ידי עבריינים.

אחמד טיבי: אני חושב, שהנושא הזה צריך להדאיג את כולנו גם ביישובים הערביים, וגם ביישובים היהודיים – בכלל הארץ, והאחריות המוטלת על השר לביטחון פנים ומשטרת ישראל היא אחריות כבדה ביותר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

נעמי חזן: אדוני, אני מודה לך.

נעמי חזן: עתה, חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

נעמי חזן: אנא תעמדו ליד המיקרופונים – –

נחום לנגנטל: עומדים.

נעמי חזן: – – כדי לאפשר לכולם לדבר.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, על נושא לבנון יש לי הצעה רגילה, ואדבר על כך משום שהלב דורש לדבר על כך מיידית.

נחום לנגנטל: אבל אני רוצה לנצל את מסגרת הנאומים בני הדקה כדי לומר דברי שבח לעלייה מגרוזיה, והאנשים נמצאים כאן ביציע.

נחום לנגנטל: היתה לי הזכות לבקר בגרוזיה לפני כשלושה שבועות.

נחום לנגנטל: ראיתי את היהדות המפוארת על ההיסטוריה הבלתי-רגילה שלה שם.

נחום לנגנטל: ראיתי אותם אנשים שנשארו שם, שמתעתדים לעלות למדינת ישראל.

נחום לנגנטל: ראיתי עד כמה הם ציונים, עד כמה הם יהודים חמים ועד כמה הם אוהבים את מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: במשך שנים רבות אני מכיר חברים רבים, שלמדו אתי בישיבת ההסדר, בישיבה תיכונית וגם באוניברסיטת בר-אילן, שהוריהם והם עלו מגרוזיה.

נחום לנגנטל: אני חושב, שמדינת ישראל יכולה להתברך בעלייה כל כך חשובה, כל כך מפוארת וכל כך מכובדת, שתרמה רבות כל כך לחברה הישראלית.

נחום לנגנטל: הצליחו, ובעצם הצלחת

נחום לנגנטל: כם היא הצלחתה של מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: תודה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: עתה, חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, כולנו למדים היום, בדרך הקשה ביותר, איך כיבושים נגמרים.

עסאם מח'ול: אנחנו למדים איך כיבושים סופם לקרוס כמו מגדל דומינו, ולא תעזור כאן לא השחצנות ולא מדיניות מתנשאת.

עסאם מח'ול: אנו מכירים את המראות האלה שהיינו עדים להן היום ואתמול מאז קריסת הכיבוש האמריקני בדרום וייטנם.

עסאם מח'ול: אותן תמונות, אותה קריסה.

עסאם מח'ול: קריסה זו היא קודם כול קריסה של המדיניות, של הקונספציה הישראלית בלבנון במשך יותר מ-20 שנה, והגיע הזמן שהציבור בישראל יחליט לבוא חשבון עם כל אלה אשר היו אחראים להכנסתנו לבוץ הלבנוני ולהכנסת תושבי הצפון למקלטים.

עסאם מח'ול: אני חושב שהגיע הזמן להסיר את המסכות מעל הפנים ולהצביע על האשמים בטרגדיה הזאת, שנמשכה מעל 20 שנה.

נעמי חזן: תודה.

עסאם מח'ול: מישהו צריך לשלם את המחיר הפוליטי והחברתי עליה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: עתה, חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

יורי שטרן: כבוד היושבת-ראש, אני מצטרף לברכות ליהדות גרוזיה.

יורי שטרן: היהדות הזאת – 18 משפחות הניפו בזמנן את דגל העלייה מברית-המועצות למדינת ישראל.

יורי שטרן: אני חושב, שבסיוט שלהם הם לא היו יכולים לתאר לעצמם את התמונות האלה שראינו הלילה, כשאני התביישתי להיות ישראלי – לראות את צה"ל מובס, לראות את הממשלה חסרת האחריות הזאת מתפקדת ואנחנו לא מחליפים אותה עדיין, ולראות את הבגידה שאנחנו, העם היהודי, עשינו מול השותפים שלנו לנשק.

יורי שטרן: אני מקווה שסביב דבר אחד לפחות כולנו נוכל להתאחד, חוץ מכמה נציגים של האויב, וזה הסיוע לאנשי צד"ל.

יורי שטרן: לא יכול להיות שהיהודים יפקירו את השותפים שלהם.

יורי שטרן: לא יכול להיות שאנחנו נאפשר לאירועי סברה ושתילה, בצורה מתוכננת ומובנית מראש, לקרות שוב.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: עתה חבר הכנסת מיכאל קליינר, אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר, אחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון, וכמנהגנו, יחתום חבר הכנסת רחמים מלול.

מיכאל קליינר: גם אני רוצה להצטרף למברכים את יוצאי גרוזיה ואת חבר הכנסת גאגולה, שארגן את האירוע היום.

מיכאל קליינר: לעולמי עולמים נזכור כולנו את מכתב 18 המשפחות היהודיות מגרוזיה, שהדהד בכל העולם היהודי, הצית אש בלבבות והתניע את המאבק לפתיחת שערי ברית-המועצות ליציאת היהודים מעבר למסך הברזל חזרה לארץ אבותיהם.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, השתמשו כאן במלה "בוגדים".

מיכאל קליינר: הבריחה מלבנון מציגה אותנו קבל העולם, בעיני המזרח התיכון כולו, כמי שבוגדים – בוגדים בערך הריעות, בחובנו המוסרי כלפי אחינו לדם, במצפון היהודי.

מיכאל קליינר: המחויבות המוסרית שלנו לאנשי צד"ל ובני משפחותיהם צריכה לעמוד מעל הפוליטיקה.

מיכאל קליינר: אם צריך לשלם מחיר בין-לאומי כדי להגן על חייהם, צריך לעשות זאת.

מיכאל קליינר: מלה אחרונה – אני לא מופתע מדברי חבר הכנסת האשם מחאמיד.

מיכאל קליינר: מי שמזדהה בכל נפשו ולבו עם ה"חיזבאללה", באופן טבעי רואה במי שעוזר למדינת ישראל בוגדים, מתוך גישה גזענית, כמובן.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: עתה, חברת הכנסת סופה לנדבר, ואני מבינה שאחריה חברת הכנסת גלאון או חברת הכנסת ג'בארה.

נעמי חזן: תחליטו.

זהבה גלאון: שתינו.

אחמד טיבי: שתיהן.

אחמד טיבי: זה משהו ייחודי מאוד.

נעמי חזן: גברתי, חברת הכנסת לנדבר.

סופה לנדבר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, במשך 18 שנים הצבא של מדינת ישראל נמצא בלבנון.

סופה לנדבר: אני חושבת שכולנו יודעים שיש בכנסת, בעיקר מימין, חברי כנסת ששותפים לטרגדיה שהיתה בלבנון.

סופה לנדבר: באולם הזה ובכנסת, בבית הזה, יש חברי כנסת שבדיוק יודעים מה קרה שם במשך 18 שנה.

סופה לנדבר: במשך 18 שנה ניסינו הכול בלבנון, וגם אנשי ימין – גם ניסיתם הכול.

סופה לנדבר: אבל בבית הזה כמעט אין איש שניסה לצאת מלבנון.

סופה לנדבר: אני חושבת, שמול אותן משפחות, שהיום הן ממתינות בחרדה עד שהילדים יחזרו הביתה, ומול אותן משפחות שאין להן למי להמתין, צריך לזכור שהממשלה הזאת מנסה לסיים את הטרגדיה הזאת.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.

חוסניה ג'בארה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, נשים גרושות שפונות לביטוח הלאומי ומבקשות דמי אבטלה – הביטוח הלאומי מסרב לתת להן משום שהן מקבלות מזונות.

חוסניה ג'בארה: אני פונה גם לאוצר וגם לשר העבודה והרווחה לבדוק את הנושא.

חוסניה ג'בארה: אני חושבת שנגרם עוול גדול לנשים הללו.

חוסניה ג'בארה: תודה.

נעמי חזן: אם תסלחי לי, חברת הכנסת גלאון – חבר הכנסת רחמים מלול, אחרון הנואמים היום.

רחמים מלול: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, גברתי נתנה לי לחתום.

רחמים מלול: מן הסתם היא מצפה גם היום לחרוזים.

רחמים מלול: אז אמשיך במנהגי.

רחמים מלול: לבי-לבנו אל תושבי הצפון.

רחמים מלול: אמש, כשציפינו כולנו למדורות במירון, קיבלנו אותן דווקא בלבנון.

רחמים מלול: במקום ילדי קריית-שמונה מסביב למדורה, צפינו בילדי ה"חיזבאללה" רוקדים לאורה כמעט "הורה".

רחמים מלול: ובמקום שירים על רבי שמעון, שמענו נעימות של ייאוש וכמעט שיגעון, הן מצד התושבים והן מצד צד"ל.

רחמים מלול: והכול תוהים מה קרה לצה"ל.

רחמים מלול: ולשרים המתחרים מי יגיע ראשון לקריית-שמונה, דאגו קודם שלא יצא התושב האחרון ממנה.

רחמים מלול: על כן, רבותי, נישא כולנו בקשה ותפילה: יושם קץ לטרור של ה"חיזבאללה".

רחמים מלול: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת מלול ולחברי הכנסת.

נעמי חזן: ציון 30 שנה לעלייה מגרוזיה

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרה של הצעות דחופות לסדר-היום, מס' 2435, 2497, 2498, 2504, 2505 ו-2506, בנושא: ציון 30 שנה לעלייה מגרוזיה.

נעמי חזן: אני מבינה שראשון הנואמים הוא חבר הכנסת יצחק גאגולה.

נעמי חזן: אנחנו נעשה החלפות כמחויב במקרה זה, ואני אחזור בעוד חצי שעה.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, יום מיוחד עבורנו, יום גדול, היום שבו אנו מציינים 30 שנה לעליית יהודי גרוזיה.

אברהם רביץ: לפני 30 שנה הפציע שחר חדש בברית-המועצות.

אברהם רביץ: השמש החלה לזרוח על מיליוני היהודים שחיו בעלטה, ונפרצה חומת הברזל שהפרידה את יהודי ברית-המועצות מאחיהם בישראל ובעולם.

אברהם רביץ: חברי הכנסת וחברי ידידי עולי גרוזיה, כל זאת נעשה באומץ לבן של 18 משפחות מגרוזיה, שהעזו להתארגן כקבוצה ושלחו מכתב לאומות המאוחדות וחתמו בשמותיהן המלאים וציינו את כתובותיהן ללא פחד וללא מורא, מהערים קוטייסי, פוטי וטביליסי.

אברהם רביץ: וכך כתבו אחינו מגרוזיה, חברי הכנסת: "אנחנו, 18 משפחות יהודיות דתיות מגרוזיה, סבורים כי עלינו להסביר מדוע אנו רוצים לצאת לישראל".

אברהם רביץ: והם ממשיכים ואומרים מדוע.

אברהם רביץ: אין סיבות אחרות, אלא הם מגיעים אל הסיבה האמיתית: "לא אפליה גזעית מאלצת אותנו לעזוב את הארץ, וגם לא אפליה דתית, אלא שתפילותינו קשורות לישראל, כמו שנאמר: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

אברהם רביץ: שכן אנחנו היהודים הדתיים סבורים כי אין לך יהודי בלא אמונה כשם שאין אמונה בלי מסורת".

אברהם רביץ: הם ממשיכים ואומרים: "אנחנו נחכה חודשים ושנים, ואם יידרש, כל ימי חיינו, אך לא נסתלק מאמונתנו ותקוותנו".

אברהם רביץ: אני מדלג.

אברהם רביץ: והם מסיימים ואומרים: "אנחנו מאמינים שתפילותינו הגיעו אל האלוקים.

אברהם רביץ: אנחנו יודעים: קריאתנו תגיע אל בני אדם".

אברהם רביץ: והם מסיימים בשורה האחרונה: "שכן אין אנו דורשים הרבה, רק שיניחו לנו לצאת אל ארץ אבותינו".

אברהם רביץ: והמכתב הזה נחתם בכ"ו באב התשכ"ח, 26 באוגוסט 1969.

אברהם רביץ: רבותי חברי הכנסת, מכתב זה שפרץ את מסך הברזל עשה את דרכו ללבותיהם של מיליוני יהודים בעולם כולו ושל בעלי מצפון ויושר מבני העמים.

אברהם רביץ: אפשר לומר, כי 18 המשפחות מרוסיה פרצו את שערי ברית-המועצות, ולימים, יחד עם החולמים והלוחמים האחרים, הסירובניקים והאחרים, גרמו לכך כי הגיעו לארצנו מאות אלפים מאחינו בני עמנו.

אברהם רביץ: ועל כך מגיע לכם יום-יום, יהודי גרוזיה, יישר כוח.

אברהם רביץ: המדינה נראית היום אחרת עם מיליון אזרחי ברית-המועצות שבאו לכאן והגדילו את כוחה.

אברהם רביץ: אני זוכר שההתחלה היתה קשה ליהדות גרוזיה, אבל חרף הקשיים החברתיים שהיו בתחילת הדרך, התערתה העדה הזאת בכל תחומי החיים בחברה הישראלית.

אברהם רביץ: רבותי חברי הכנסת, לא לחינם אני מנהל את הישיבה הזאת, כי יהודי גרוזיה – כמה מהם – עוד זוכרים את התקופה שבה הייתי שותף; במשך כמה שנים לא היה יום שחברי ואני לא פעלנו בקרב העדה הזאת.

אברהם רביץ: היתה לי הזכות ללוות את העלייה מגרוזיה ולסייע בקליטתם הרוחנית של אחינו מגרוזיה.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אני מבקש לציין מן הזיכרון שמות מספר – אני בטוח שלא אזכור את כולם – של מנהיגי העדה, רבנים תלמידי חכמים מופלגים, אשר אחדים מהם למדו בבריסק בליטא, אצל רבי חיים מבריסק – זקני העדה עוד זוכרים זאת – והם חזרו אחר כך מליטא כדי להנהיג את העדה בגרוזיה.

אברהם רביץ: והיתה לי הזכות להיות במחיצתם של גדולי העדה ולסייע בידם להמשיך ולהנהיג את העדה כאן בארצנו ולגדל כאן דור של תלמידי חכמים, של אנשי מעשה, של אנשים המובילים בחברה בישראל.

אברהם רביץ: ברשותכם, אזכיר רק שמות מספר.

אברהם רביץ: מי לא זוכר את רבי משה הקטן דבראשוילי ואת אחיו רבי יעקב דבראשוילי ואת רבי יהודה בוטראשוילי ואת רבי גבריאל דבראשוילי ואת רבי עמנואל דוידשוילי, כולם זכר צדיקים לברכה.

אברהם רביץ: ואני אזכיר גם את חכם רפאל אלאשוילי שליט"א.

אברהם רביץ: אני מקווה מאוד שהזיכרונות האלה של תחילת המעשה ילוו אתכם לאורך ימים.

אברהם רביץ: זכותכם גדולה מאוד.

אברהם רביץ: יישר כוחכם.

אברהם רביץ: יש לי הכבוד להזמין את אחד מטובי העדה, חבר הכנסת רבי יצחק גאגולהשוילי, אם אפשר להגיד כך; היום כן.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים מהארץ ומהתפוצות, רבנים ואישי ציבור נכבדים, קהל נכבד, אפתח לכבודכם בברכת הבאנו שלום עליכם.

יצחק גאגולה: היום הוא יום שמח מחד גיסא ועצוב מאידך גיסא, משום שאחינו בשרנו בצפון הארץ נמצאים במקלטים, ועקב כך נשיא המדינה וראש הממשלה לא משתתפים אתנו לצערנו היום בכינוס חשוב זה.

יצחק גאגולה: היום, כאן, בבית-המחוקקים של מדינת ישראל, בכנסת ישראל, ניצב אני לפניכם נרגש ונפעם מגודל המעמד ומהזכות הגדולה שנפלה בחלקי לארח אתכם לציון 30 שנות עלייה מגרוזיה ולהוקרת 18 המשפחות שבזכות גבורתן, עוז רוחן ומסירות נפשן הגענו עד הלום.

יצחק גאגולה: הם אותם גיבורים שתרמו תרומה מכרעת, ובאמצעות מכתבם הנועז לאומות המאוחדות חוללו מהפכה ופרצו את מסך הברזל הקומוניסטי ואת השערים הנעולים, ומיליון יהודים עלו משם מאז ועד היום בעקבות זאת מרחבי ברית-המועצות כולה.

יצחק גאגולה: אך לא רק להלל באתי היום כי אם גם לשאול אתכם, חברי ויקירי, כמה שאלות:

יצחק גאגולה: מדוע נשכחו שמם וסיפורם של יהודים אמיצים אלה, ששמו נפשם בכפם ונאבקו באימפריה האדירה והאכזרית בעולם?

יצחק גאגולה: הכיצד הושכח מאבק זה, שנערך תוך סכנת נפשות ובידיים ריקות, אך בכוח אמונה בוערת בתורת ישראל ובנצח ישראל ובזכותם לשוב למולדת, לארץ ציון וירושלים, ולחיות בה כיהודים?

יצחק גאגולה: והיכן הם ההיסטוריונים וכותבי המחקרים, משוררים וסופרים, אנשי קולנוע וטלוויזיה ומפיקי סרטים, שדילגו בחטף על אישים מופלאים אלה, שפרצו את מסך הברזל וזעזעו את העולם, ודווקא מפעלם שב ושקע לתוך עולם הדממה?

יצחק גאגולה: על שאלות אלה איש לא ענה עד הלום, כי התשובה על כך היא במעשים.

יצחק גאגולה: הנה עברו חלפו להן 30 שנים מאז מאבקם הנחרץ של אישים דגולים אלה, אודים מוצלים מאש, שחלקם לא זכה לצערנו הגדול להגיע עד הלום, ולא זכו מאתנו להערכה ולו הקטנה – היום יכולים אנו לומר, כי שגינו, ובגדול, כלפי חלוצים אלה.

יצחק גאגולה: היום מודה אני לבורא העולם על הזכות הגדולה שנפלה בחלקי להיות שליחה ונציגה של יהדות גרוזיה המפוארת בכנסת ישראל ולתקן ולו במשהו את העוול שנגרם ל-18 המשפחות וליהדות גרוזיה כולה – מעשי הגבורה והוקרת המעשה ההיסטורי הראוי ללימוד לדורי דורות, פרק חשוב בתולדות עם ישראל, פרק של מסירות נפש והקרבה, חלוציות ומסירות כלפי משטר אכזרי ונוקשה, שחומות ברזל ואטימות הסתירו את דרכיו ומעלליו – ורבים מגדולי מנהיגי יהדות גרוזיה הוצאו להורג, הוגלו לסיביר ומקום קבורתם לא נודע עד עצם היום הזה.

יצחק גאגולה: כך, בראשית המאה ה-20 הועלה באש חכם מיכאל אליאשוילי זצ"ל, רבה של קהילת פוטי, בבית מוקף ספרים.

יצחק גאגולה: חכם דוד ג'נאשוילי זצ"ל, רבה של סורמי – הוצא להורג ב-1921.

יצחק גאגולה: הרבנים חכם מיכאל דויתיאשוילי זצ"ל ורבי אברהם סלאבין זצ"ל, שהלכו בדרך ללא חזרה, ועוד גאונים ומנהיגים רבים אחרים, שעונו ונהרגו על קידוש השם, כי כל חטאם היה בהיותם יהודים מפיצי אור התורה והמסורת המקובלים מדורי דורות במשך 2,500 שנות גלות.

יצחק גאגולה: כזאת היא יהדות גרוזיה, יהדות עם עבר מפואר, החיים בהווה באיכות וברמה, ועם עתיד מבטיח, והכול, הכול בזכות ענקי רוח אלה.

יצחק גאגולה: זאת לא נשכח וגם לא ניתן לשכוח, למען ילדינו ונכדינו, עד סוף כל הדורות.

יצחק גאגולה: עליהם אפשר לומר את דברי המשורר, איפה ישנם עוד אנשים כמו האישים הללו.

יצחק גאגולה: הם שהפסוק "גם כי אלך בגיא צלמות לא אירא רע, כי אתה עמדי", עמד תמיד לנגד עיניהם.

יצחק גאגולה: הם ששכבו על הקרקע בשעת גזירת סגירת בתי-הכנסת בגרוזיה ובברית-המועצות בשנת 1953.

יצחק גאגולה: בשעה שעלו הקלגסים והטרקטורים להרוס את בתי-הכנסת בגרוזיה אמרו הגיבורים: תעלו עלינו ולא תהרסו את בתי-הכנסת, ובגופם שמרו על בתי-הכנסת והביאונו עד הלום.

יצחק גאגולה: כי אצלם הגשם והרוח השתלבו יחד, ומעל הכול הרוח.

יצחק גאגולה: וחלום ציון וירושלים שהתנגן בבתי-הכנסיות במשך שלוש-ארבע שעות מדי שבת בשבתו בדרשות ובשיחות מוסר מפיהם של מנהיגי העדה היה חלום של כל יחיד ויחיד מהעדה המפוארת הזאת, חלום ותפילה – ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים – ובקשת "שלח את עמי" מהשלטונות לא הסתיימה בשחרור הפיזי, כי אם בהמשכיות ה"ויעבדוני".

יצחק גאגולה: שוב, שילוב הגשם עם הרוח.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ניצב אני לפניכם על במה מכובדת זו, ולא בפעם הראשונה, עשרות נאומים נאמתי בבית הזה, אך הפעם הרשו לי לומר כי אני נרגש יותר מתמיד.

אברהם רביץ: אתה מקבל עוד דקה על חשבון הבית.

יצחק גאגולה: תודה.

יצחק גאגולה: היום באנו להוקיר, להודות ולהצדיע ליהדות גרוזיה בארץ ובעולם ולממשלת גרוזיה על פועלם ומפעלם למען כולנו, וראויים לכל שבח קשרי הידידות העמוקים בין מדינת ישראל לגרוזיה, וכפי מה שראיתי ופעלתי בין היתר למען קשרי הידידות בין שתי המדינות, למען התקדמות בתחום הכלכלי והתיירותי.

יצחק גאגולה: בעוד ימים מספר תחגוג מדינת גרוזיה את חגיגות 3,000 שנה ו-82 שנה לעצמאותה.

יצחק גאגולה: ובאנו היום להוקירה ולהודות לה על יחסה המיוחד זה שנים ליהודים שגרו בה זה אלפי שנים ואף לברך אותה בהמשך פורה ובהצלחה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, אני מנסה לקצר ככל האפשר, אבל היום אני מביט בפניכם ומבקש מכם כי תסתכלו לי בעיניים ותראו עיניים קצת שונות, עיניים קצת דומעות, והפעם דמעות של שמחה מחד גיסא ועצב מאידך גיסא.

יצחק גאגולה: זאת בזוכרי יהדות מפוארת המונה כיום יותר מ-100,000 תושבים במדינת ישראל, עם מטען רוחני ואוצרות נפלאים, שלא זכתה לביטוי הולם בחברה הישראלית.

יצחק גאגולה: האם פחותים אנחנו מעולים יוצאי המדינות השונות אשר באו לפנינו וגם אחרינו?

יצחק גאגולה: ודאי שלא.

יצחק גאגולה: אז למה לא מקבלים אנחנו ביטוי בתקשורת האלקטרונית והכתובה כפי משקלנו הכמותי והאיכותי ובעוד כמה מקומות אחרים ושונים?

יצחק גאגולה: לעומת זאת, יכול אני להתגאות כיום בכך שגם אותם רבבות היהודים הפזורים ברחבי תבל – ניו-יורק, בלגיה, וינה, מוסקבה, לנינגרד, גרוזיה, אוסטרליה, הונגריה ופריס – ממשיכים בדרך ישראל סבא.

יצחק גאגולה: אני מקצר.

יצחק גאגולה: מה מלבב היה לראותם בביקורי לאחרונה עם משלחת של עשרה אישים מכובדים שהצטרפו אלי למסע שורשים למדינת גרוזיה מטעם ארגון ה"ג'וינט", וקודם לכן עם משלחת חברי כנסת מטעם הסוכנות היהודית, כיצד שומרים הם על המסורת היהודית, על קלה כחמורה.

יצחק גאגולה: היום באנו להוקיר יהדות זאת ולזכור אותה ואת נושאי דגלה, מנהיגיה לדורי דורות, נושאי מלחמת השחרור מארץ מצרים של אז, ברית-המועצות, מנהיגי ורבני העדה, בראשותו של חכם רפאל אלאשוילי שליט"א, רבה הראשי של יהדות גרוזיה הנמצא כאן אתנו היום.

יצחק גאגולה: את 18 המשפחות הראויות לכל שבח והערכה בראשותו של מר שבתאי אלאשוילי, זיכרונו לברכה, שלא זכה להגיע עד הלום.

יצחק גאגולה: אך לא אפסח על הראשונים שעלו בשנת 1967 – שלושה אחים עם בני משפחותיהם – החכמים רבי משה, רבי יעקב ורבי בן-ציון מיכלאשוילי, שיזכו לימים ארוכים, אמן.

יצחק גאגולה: רבותי, אני אקצר, ואני חייב לסיים.

יצחק גאגולה: טרם אכלה לדבר ברצוני להודות ליושב-ראש הכנסת אברהם בורג, שלצערי נמנע ממנו להשתתף אתנו ברגע האחרון, ולשרים ולחברי הכנסת, למזכיר הכנסת, ולכל העוזרים והמסייעים במלאכה, אבל לא לפני שנזכור את נשמתם של קדושים אשר מסרו את נפשם ואת חייהם היקרים למען כולנו ובזכותם הגענו עד הלום.

יצחק גאגולה: אלה מנהיגי הדור הגאונים, שאת חלקם הזכרתי, וכל הקדושים אשר יכלו הזמן ורוחב היריעה לספר על אודותם, המה לא יכלו.

יצחק גאגולה: נשמתם בטוחני נמצאת אתנו בעת הזאת, ברגע היסטורי זה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, תרשה לי לומר כמה משפטים: וילווה אליהם השלום, ועל משכבם יהיה שלום, כדכתיב יבוא שלום וינוחו על משכבותם הולך נכחו, הם וכל בני ישראל השוכבים עמם בכלל הרחמים והסליחות וכן יהי רצון, ונאמר אמן.

יצחק גאגולה: תהיה נשמתם צרורה בצרור החיים.

יצחק גאגולה: ולכם, אחי ואחיותי, אורחי היקרים, אריכות ימים ושנים, שובע, שמחות וכל טוב.

יצחק גאגולה: ושוב – תודה.

יצחק גאגולה: לך, אדוני היושב-ראש, במעמד זה באתי להודות לך.

יצחק גאגולה: לכבודך באתי לומר כמה מלים בשמי ובשם יהדות גרוזיה, כאיש שעשה רבות למען יהדות זו בשנות ה-70 בשעות הקשות לנו.

יצחק גאגולה: הרשה לי להודות לך בשמי ובשם כל האורחים.

יצחק גאגולה: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: בכנסת זה כמעט איסור מדאורייתא למחוא כפיים.

אברהם רביץ: אני מאוד מודה לחבר הכנסת יצחק גאגולה על נאומו המרגש.

אברהם רביץ: אני מזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון.

אברהם רביץ: אתם תסלחו לי, עשיתי שינוי כלשהו בסדר-היום בגלל אילוצים מיוחדים של חברת הכנסת זהבה גלאון.

אברהם רביץ: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים יוצאי קהילת גרוזיה, אני רואה שכל חברי חברי הכנסת ניגשים לברך, וגם אני רוצה לברך את ידידי חבר הכנסת יצחק גאגולה על היוזמה החשובה, אני חושבת שהיא חשובה ביותר, להעלות על נס במליאת הכנסת את 30 שנות עליית יהודי גרוזיה לישראל.

זהבה גלאון: זו עלייה שאני מכירה מקרוב באופן אישי, ושמעתי את דבריו הנרגשים של היושב-ראש, ואני יודעת כמה הוא היה פעיל למען עליית יהודי גרוזיה, עלייה שהשתלבה בצורה בלתי רגילה בחברה הישראלית, שמתאפיינת בלכידות, באחריות ובסולידריות, והייתי עדה לזה מקרוב.

זהבה גלאון: ביקרתי בקיץ האחרון בגרוזיה עם משלחת של חברי כנסת, ביחד עם חבר הכנסת גאגולה.

זהבה גלאון: היינו בטביליסי ובעיר גורי.

זהבה גלאון: אני יודעת שאני מבטאת כאן את רחשי לבם של כל שאר חברי במשלחת, שמפאת קוצר הזמן לא אמנה את כולם.

זהבה גלאון: אשתמש במלה אולי קצת מליצית, אבל כולנו היינו שותפים להתפעמות שאחזה בנו כשביקרנו בבית-הכנסת בגורי, כשפגשנו את ראשי הקהילה היהודית, קהילה קטנה שנותרה שם, שאנשיה משמרים את המסורת, חושבים על מדינת ישראל וחשים תחושת שליחות כמעט, הייתי אומרת.

זהבה גלאון: ראינו את המקווה, ראינו את המקום שאופים בו מצות, שאופים בו לחם.

זהבה גלאון: אני חייבת להגיד לכם, שכולנו היינו אחוזי התרגשות.

זהבה גלאון: וזאת ההזדמנות להזכיר בכנסת ישראל – עשה את זה חבר הכנסת גאגולה לפני, ועשה את זה היושב-ראש לפני, אבל אני חושבת שחשוב להזכיר שוב ושוב, כי המכתב של 18 המשפחות מגרוזיה בשנת 1969 הפך לסמל במאבק לפתיחת השערים, לעלייה מברית-המועצות לשעבר ומגרוזיה; אותו מכתב שנשלח לוועדת זכויות האדם של האו"ם, אותו מכתב חשוב שאני חושבת ששימש אחר כך כמודל לקהילות אחרות ולעמים אחרים.

זהבה גלאון: אמר חברי חבר הכנסת גאגולה, ובמידה רבה של צדק, לא רק דברי הכרה ושבח לקהילה החשובה, אלא הייתי אומרת שנשמעה בהם גם נימה של ביקורת לגיטימית, איך אותה עלייה חשובה לא זכתה להנצחה ולא זכתה להכרה מספקת בחברה הישראלית.

זהבה גלאון: אני רוצה בהזדמנות זו לומר, שאני יודעת שחברי חבר הכנסת אילן גילאון, בהיותו סגן ראש עיריית אשדוד יזם ביחד עם נציגי הקהילה הגרוזינית במדינת ישראל – ואני חושבת שכנסת ישראל צריכה להתאחד סביב זה ולהקים מרכז, מוזיאון להנצחת המורשת, הפעילות החשובה של יהדות גרוזיה, אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לחזור ולומר, העובדה שכנסת ישראל מייחדת דיון במליאה, ואחר כך באודיטוריום, על 30 שנות עלייה של יהודי גרוזיה, זה לכבודה של כנסת ישראל ולכבודם של כולנו.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אני מבקש לא למחוא כפיים.

אברהם רביץ: יש לנו מנהג שאין מוחאים כפיים במליאה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עוזי ברעם, בבקשה.

עוזי ברעם: רבותי שיושבים ביציע, נציגי יהדות גרוזיה המפוארת, חברי חבר הכנסת יצחק גאגולה, שאותו הכרתי מביקור משותף בגרוזיה במשלחת שהייתי חבר בה והיו בה גם חברים אחרים.

עוזי ברעם: אני הכרתי יוצאי גרוזיה עוד לפני מכתב ה-18.

עוזי ברעם: היו יוצאי גרוזיה בישראל, בירושלים.

עוזי ברעם: תמיד הם היו בנויים כסלע חזק, עם יכולת מאבק ועם עבודה קהילתית יוצאת מהכלל.

עוזי ברעם: אבל כאשר הגיע מכתב ה-18 – וכולם כאן דיברו על כך, אולי כדאי לומר משהו על המכתב הזה.

עוזי ברעם: המכתב הזה נכתב בשיאו של המשטר הקומוניסטי, בימים שהמפלגה הקומוניסטית שלטה בכל רחבי רוסיה, ולא פלא שהמכתב הזה נכתב מגרוזיה, כי גרוזיה הרגישה את עצמה הרבה יותר עצמאית והרבה יותר חזקה, ויהודי גרוזיה ראו עצמם הרבה יותר אוטונומים והרבה יותר בעלי העזה.

עוזי ברעם: אני זוכר שכאשר המכתב התפרסם כולנו התפעמנו.

עוזי ברעם: מאבק אמיתי שנעשה מבפנים.

עוזי ברעם: לא עוד שליחים, לא עוד אמריקנים יהודים, לא עוד מנהיגים ציונים מכאן, אלא יהודי גרוזיה הם אלה שמרימים את נס המרד הגדול ופונים לאו"ם נגד המדינה שבה הם יושבים, מדינת רוסיה.

עוזי ברעם: אחרי שהכרתי את יהודי גרוזיה, אתך, חבר הכנסת גאגולה, הגעתי לגרוזיה.

עוזי ברעם: בגרוזיה היה מעניין לראות את הארץ, אבל יותר מכל דבר אחר היתה מעניינת חתימת האצבעות בידיים וברגליים של יהודי גרוזיה – המסורת, האהבה האדירה למדינת ישראל, היכולת להיאבק גם עם השלטונות על מעמדם, שימור החיים היהודיים שם, שימור השפה העברית.

עוזי ברעם: אני זוכר, גאגולה, וגם אלי גולדשמידט שהיה אתנו, כאשר המדריך של הסוכנות הביא אותנו והראה את הריקודים הישראליים, את השירים הישראליים, והיה נדמה לרגע שאנחנו נמצאים אולי בחצור או באיילת-השחר ולאו דווקא בגרוזיה.

עוזי ברעם: אבל מוכרחים לומר עוד דבר.

עוזי ברעם: יהודי גרוזיה גם תרמו ליהדות ולמדינה תרומה תרבותית גדולה מאוד, גם בספרות, גם בציור ובאמנות.

עוזי ברעם: מגדולי האמנים שיושבים פה הם יוצאי גרוזיה.

עוזי ברעם: תערוכות של ציירים גרוזינים מעטרות את הגלריות כולן במדינה, והיהדות ממשיכה לשמור על הקשר, על העוצמה ועל אהבת ישראל.

עוזי ברעם: אם אני מודה לך, חבר הכנסת יצחק גאגולה, זה לא רק על שיזמת את הדיון, אלא גם על שגרמת לי להופיע בדיון הזה ולומר דברים כל כך חמים מלב אל לב.

עוזי ברעם: תודה רבה לכם.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת משה קצב, בבקשה.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יצחק גאגולה, ראשי יהדות גרוזיה, שגריר גרוזיה בישראל ואנשי השגרירות, כבוד הרבנים, ואף-על-פי-כן, ראשית וראשית כול אנחנו בלבנו היום עם יישובי הצפון, עם חיילי צה"ל, עם חיילי צד"ל.

משה קצב: אי-אפשר, גם בנושא כל כך חשוב כמו 30 שנה לעליית יהודי גרוזיה, שלא להעלות את המצב הקשה שבו נמצאים היום יישובי הצפון.

משה קצב: אחד האבסורדים הגדולים ביותר בתולדות האנושות ובוודאי במאה הנוכחית, במאה האחרונה – מדינה רוצה לצאת מתוך שטח של מדינה אחרת ומזנבים בה ומכים בה ושופכים את דמה ולא מאפשרים לה לצאת מאותה מדינה שכנה.

משה קצב: זה מעיד יותר מכול על חדלונה של ממשלת לבנון ועל חוסר המוסריות שבשלטון שלה.

משה קצב: יהדות גרוזיה, אדוני היושב-ראש, היא אחת הגלויות העתיקות ביותר בתולדות העם היהודי.

משה קצב: אנחנו לא יודעים איך נראו בדיוק עשרת השבטים, מכיוון שהם נעלמו.

משה קצב: אבל אם אתה רוצה, אדוני היושב-ראש, לדעת איך נראו אבות אבותיך לאחר חורבן בית ראשון ולא לאחר חורבן בית שני – יהדות גרוזיה היא המודל.

משה קצב: יהדות גרוזיה מצטיינת ומיוחדת בשורה של אפיונים שאכן מייחדים את העדה הזאת.

משה קצב: עובדה היא, שבמשך אלפי שנות הגלות נשמרה רציפות של ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל מרחבי גרוזיה, של עולי גרוזיה, של יהודי גרוזיה.

משה קצב: עובדה היא, שבמלחמת העולם הראשונה התנדבו יהודי גרוזיה לגדודים העבריים בראשותם של זאב ז'בוטינסקי ויוסף טרומפלדור, מתוך תחושה ציונית עמוקה.

משה קצב: עובדה היא, שבמדינתו ובמולדתו של יוסף סטלין, הדיקטטור הגדול ביותר, במולדת שלו, בביתו פנימה, דווקא שם, מקום שם הוביל יוסף סטלין את הקו הנוקשה של שלילת העצמאות והלאומיות, יהדות גרוזיה שמרה על הייחוד הלאומי שלה, על הייחוד הדתי שלה ועל הייחוד התרבותי שלה.

משה קצב: היא עשתה זאת בגאון, בגאווה, בעוז, ללא שום מורא.

משה קצב: מבחינה זו היא היתה מודל ומופת לכלל הקהילות היהודיות ברחבי ברית-המועצות כולה.

משה קצב: מותר לנו להודות שיהדות גרוזיה היתה מחלוצי המאבק לעלייה מברית-המועצות תחת השלטון הקומוניסטי.

משה קצב: מכתב המשפחות באוגוסט 1969 הוא שהביא לפתיחת שערי ברית-המועצות ולגל העלייה הגדול בשנות ה-70.

משה קצב: עדיין מהדהדת באוזני הקריאה של גדעון לב-ארי, הקריין המהולל של "קול ישראל".

משה קצב: הוא הודיע הודעה בצורה דרמטית באותו יום, בשעות הערב, וקרא את המכתב של המשפחות ב"קול ישראל".

משה קצב: זה היה מכתב לגולדה מאיר, לארגון זכויות האדם.

משה קצב: אז גולדה מאיר, זיכרונה לברכה, כיהנה כראש הממשלה.

משה קצב: הקריאה הזאת, המכתב הזה של יהודי גרוזיה מעבר למסך הברזל עורר צמרמורת בקרב אזרחי ישראל.

משה קצב: אי-אפשר שלא להתפעל מהעובדה שיהודי גרוזיה שמרו על אמונתם הדתית, על המסורת.

משה קצב: תנועת חב"ד, שהיתה פעילה באופן מיוחד שם, תרמה לשמירת הגחלת של העם היהודי.

משה קצב: אלמלא אתם ושכמות

משה קצב: כם העם היהודי לא יכול היה להחזיק מעמד.

משה קצב: גברתי היושבת-ראש, היו לי הזכות והכבוד לעמוד בראש משלחת של ממשלת ישראל לכבוד 2,600 שנה של התיישבות יהודית בגרוזיה, ביוזמתו של הנשיא המהולל אדוארד שוורדנאדזה.

משה קצב: אדוארד שוורדנאדזה גם היה שר החוץ הסובייטי, שהסכים בסופו של דבר לאפשר עלייה חופשית, בטיסות ישירות, של יהודים מרחבי ברית-המועצות לישראל.

משה קצב: אז היו לי הזכות והכבוד – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת קצב, אני מבקשת.

משה קצב: נשיא גרוזיה ארגן חגיגות שבהן שיתפו את כל אזרחי גרוזיה לכבוד מדינת ישראל, לכבוד 2,600 שנה ליהודי גרוזיה.

משה קצב: זה היה מרגש לראות איך במשך שבוע שלם כל מדינת גרוזיה, כל האזרחים היהודים באופן מיוחד, חוגגים שם לכבוד מעמד היהודים.

משה קצב: היהודים הגיעו למעמד חשוב, חבר הכנסת גאגולה, גם בארץ וגם בגרוזיה עצמה, בתחומים רבים מאוד, בכלכלה, באקדמיה, באמנות ובכל ענפי המשק והכלכלה.

משה קצב: אכן, אנחנו מצדיעים היום ליהודי גרוזיה.

משה קצב: אתם עבורנו מופת של יהודים חדורי אמונה בכמיהה שלכם לארץ-ישראל, באמונה שלכם בדת ישראל ובשמירה שלכם על תורת ישראל.

נעמי חזן: אני מודה מאוד לחבר הכנסת משה קצב.

נעמי חזן: חבר הכנסת אמנון כהן.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת יורי אדלשטיין.

נעמי חזן: חברי הכנסת, בגלל אילוצים של המשך סדר-היום אני חייבת להקפיד על שלוש דקות.

נעמי חזן: אנא שתפו אתי פעולה.

אמנון כהן: יושבת-ראש הישיבה, חברי חברי כנסת נכבדים, אורחים נכבדים, עולי גרוזיה, הרבנים, אנשי הציבור, חברים יקרים, "זביר פסו סתום רבו".

אמנון כהן: התכנסנו כאן היום על מנת לדון ולציין 30 שנה לעלייתם של עולי גרוזיה.

אמנון כהן: ברצוני להזכיר את הרב גבריאל בוורשוילי מסורמי, זיכרונו לברכה, שבזכותי עלה להתפלל בנווה-יעקב בירושלים הרבה מאוד שנים.

אמנון כהן: הוא היה גם מורי ורבי.

אמנון כהן: בראשית דברי אביא בפניכם, כאדם המקורב לעדה הקדושה, ואף לנושא העלייה והקליטה, דברים על העדה הגרוזינית המופלאה, שסוד קיומה הוא המשכיות יהדותם במשך 2,600 שנות גלות.

אמנון כהן: חלק מהנס הגדול ביותר של ההיסטוריה האנושית הוא קיומו של העם היהודי.

אמנון כהן: שמירת המסורת והמנהגים הדתיים היו חלק בלתי נפרד מאורח החיים של הקהילה.

אמנון כהן: כך הם חונכו על-ידי החכמים והרבנים.

אמנון כהן: מנהיגיהם הרוחניים הצליחו לשמור על צביונה הלאומי, על דתה, על מסורתה ומורשתה היהודית של קהילה עתיקת יומין זו.

אמנון כהן: במשך כל הדורות לא חדלו יהודי גרוזיה להתפלל למען ירושלים וארץ-ישראל.

אמנון כהן: אפשר לציין שיהדות גרוזיה היתה בשלה לעלייה ארצה.

אמנון כהן: הם לא עלו ארצה בשל מצוקה כלכלית או אנטישמיות – הם היו בשיא פריחתם ושגשוגם הכלכלי והתרבותי – אלא בשל אהבת ארץ-ישראל, השאיפה לשוב למולדת ההיסטורית, להתיישב, לבנות ולהיבנות בה.

אמנון כהן: המאפיינים הייחודיים לעדה נותרו בעיקר בתחומים של הרגלי האכילה והפולקלור.

אמנון כהן: הכנסת אורחים היא ממידותיהם הבולטות של עולי גרוזיה, והם משקיעים בה את מירב המאמצים.

אמנון כהן: לכבוד האורח עורכים תמיד סעודה עשירה, ובכל בית שמורים מטעמים משובחים למקרה שיזדמנו אושפיזין.

אמנון כהן: בימי חג ומועד בני המשפחה והקהילה מתאספים וחוגגים בצוותא, מתוך התרוממות רוח ותחושת קדושה.

אמנון כהן: המשפחות מתכנסות לסעודות חג ומרבות במשלוח מתנות זו לזו.

אמנון כהן: אנו עדים לקרבה ולצוותא שבקרב העדה.

אמנון כהן: מאבקם של יהודי גרוזיה על זכות העלייה לישראל היה אחד הגורמים העיקריים שהביאו בסופו של דבר לשינוי ההיסטורי בעמדתה של ממשלת ברית-המועצות לשעבר כלפי ההגירה היהודית.

אמנון כהן: במהלך שנות ה-70 יצאו כ-30,000 יהודים מגרוזיה לישראל.

אמנון כהן: הם היו כ-17% מן העולים שהגיעו מברית-המועצות באותה תקופה.

אמנון כהן: כיום מספרם מגיע ליותר מ-100,000 עולים, וכן ירבו.

אמנון כהן: הזהות הלאומית היהודית התחזקה בקרב כל חלקי האוכלוסייה היהודית, ובייחוד בקרב הנוער.

אמנון כהן: הפעילויות הממוקדות סביב בתי-הכנסת, לרבות חוגי לימוד, ובייחוד לימוד השפה העברית, התרחבו.

אמנון כהן: לסיום דברי אציין, שהיהודים עולי גרוזיה היו למבטאי הכיסופים היהודיים לציון ונתנו את אות הפתיחה לשיבת ציון החדשה של היהודים מן הרפובליקות של ברית-המועצות.

אמנון כהן: בעקבות קריאתם זו עלו קריאות לשוב הביתה, לארץ-ישראל, מבוכרה, מרוסיה, מליטא, מאוקראינה, מטדג'יקיסטן, מאזרבידג'ן ועוד.

אמנון כהן: בצעדם זה הם גם קבעו עובדה מכרעת: היהודים הם העם היחיד ברחבי ברית-המועצות שמרכזו המדיני מצוי מחוץ לתחומיה.

אמנון כהן: אני פונה אליכם, חברי חברי הכנסת הנכבדים, ולמנהיגי הקהילה הקדושה, לא לתת לפולקלור העדה להיכחד, אלא לשמור אותו לדורות הבאים.

אמנון כהן: ברצוני לחזק את ידי עמיתי, חבר הכנסת הרב יצחק גאגולה, נציג העדה הגרוזינית בתנועת ש"ס, שאותו אני מעריך מאוד, אשר פועל ללא ליאות על מנת לשלב את קהילתו בחברה הישראלית.

אמנון כהן: תודה.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לך.

נעמי חזן: אחרון הנואמים, חבר הכנסת יולי אדלשטיין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, שלום וברוכים הבאים, החלטתי אחרי התלבטות קשה לא לכתוב נאום, ולא רק מפני שגברתי היושבת-ראש ביקשה לקצר, אלא מכיוון שמביקורי בגרוזיה למדתי שאסור לדבר דרך ניירות, צריך לדבר מלב אל לב.

יולי יואל אדלשטיין: שמעתי כבר כמה מחברי חברי הכנסת מתארים את הביקור שלהם בגרוזיה בחודשים האחרונים, מדברים על בתי-כנסת מפוארים, על קהילה מפוארת ויפה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר לא לאלה שיושבים ביציע, דווקא לאלה שיושבים באולם, שבתור בחור מסורב עלייה צעיר ממוסקבה, כשהגעתי לפני 20 שנה לטביליסי, ובשבת יחד עם חבר שלי הלכנו לבית-הכנסת, היינו המומים לראות בית-כנסת מלא עד אפס מקום, ולא רק כפי שהתרגלנו אצלנו, לצערי, באנשים קשישים, אלא גם בצעירים.

יולי יואל אדלשטיין: ראינו אנשים שיודעים לעלות לתורה, יודעים לברך, יודעים לשמור על המסורת.

יולי יואל אדלשטיין: בשבילי זו היתה זריקת עידוד אמיתית.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי נוסף על אותו סיפור מופלא, שכבר הוזכר כאן פעמים רבות, אבל שווה שנזכיר אותו פעם אחר פעם, מכתב 18 המשפחות, שאפשר לומר שעליו גדלנו – כי מה ידענו על יהדות, מה ידענו על ציונות?

יולי יואל אדלשטיין: כלום.

יולי יואל אדלשטיין: כשהתחלנו להתעניין היו סמלים, וזה היה אחד הסמלים, אותו מכתב ואותו קול קריין שסיפרו לנו עליו, לא שמענו אותו, וגולדה מאיר, שבהתרגשות מדברת על המכתב הזה – כל אלה היו סמלים בעבורנו.

יולי יואל אדלשטיין: בחורים צעירים מאתנו, שברגע שהתחלנו ללמוד מה היא שמירת מצוות ומה היא מסורת, היו נוסעים חודש וחצי לפני פסח לעזור בגרוזיה באפיית מצות, על מנת לזכות אחר-כך במצות ולהביא אתם מצות לפסח – גם זה בשבילנו היה סמל.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני חושב, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שחוץ מלהצטרף לכל הברכות על עצם קיום האירוע הזה, וחוץ מלברך את חברנו יצחק גאגולה ואת כל האנשים האחרים שגם הגו את הרעיון וגם טרחו על מנת שהאירוע יצא לפועל, חובה נעימה על כולנו להמשיך ביום-יום גם על מנת שבעוד 30 שנה הקהילה של יוצאי גרוזיה תהיה קהילה יותר מפוארת ממה שהיא היום, וגם שבחברה הישראלית יבואו לידי ביטוי התרבות והמסורת המיוחדות שהביאו אתם יוצאי גרוזיה לכאן, לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לחבר הכנסת יולי אדלשטיין.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני רוצה להצטרף לברכות לחבר הכנסת יצחק גאגולה על היוזמה החשובה הזאת, ולברך את הנציגים של יהדות גרוזיה.

נעמי חזן: אני רוצה לומר לכם גם תודה על תרומת

נעמי חזן: כם לעולם היהודי, למורשת היהודית, ועל תרומתכם היומיומית למדינת ישראל.

נעמי חזן: תבורכו בשם הכנסת כולה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: ההסלמה בדרום-לבנון והשלכותיה על יישובי הצפון

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-יומנו, סדרה של הצעות דחופות לסדר-היום מס' 2440, 2448, 2454, 2466, 2467, 2469, 2489, 2499, 2472 ו-2500, בנושא: ההסלמה בדרום-לבנון והשלכותיה על יישובי הצפון.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני יודעת שיש תזוזה ביציע המכובדים, אבקשכם בכל זאת להיערך לקראת דיון חשוב ביום די גורלי.

נעמי חזן: ראשונת הנואמים – חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

נעמי חזן: אחריה – חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

נעמי חזן: סגן שר הביטחון, חבר הכנסת אפרים סנה, יתייחס וישיב על ההצעות לסדר-היום.

נעמי חזן: גברתי, בבקשה.

נעמי בלומנטל: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להפנות את דברי לראש הממשלה, למר אהוד ברק, ולומר לו כך: שנה שתקנו לך, שנה שלמה לא הצקנו לך, שנה נתנו לך מקדמה עצומה.

נעמי בלומנטל: שנה, 12 חודשים, היית בעיני כל כך רבים כאן במדינה הזאת התקווה הגדולה.

נעמי בלומנטל: אהוד ברק.

נעמי בלומנטל: אהוד ברק, עם ה-IQ המנופח.

נעמי בלומנטל: אבל כאשר אנחנו בוחנים כאן, היום ועכשיו, מכל זווית, אדוני ראש הממשלה, מכל פינה, מכל ניתוח הגיוני, מכל בחינה, אנחנו רואים אל מול עינינו שנה של כישלון מדיני, שנה של כישלון כלכלי, שנה של כישלון חברתי, שנה של קריסת כל המערכות כמעט.

נעמי בלומנטל: במערכת הבריאות אנחנו רואים את השביתה הנמשכת של הרופאים – השכר, סולם הערכים, העוצמה, האמונה בעצמנו, שוק העבודה, ההזדמנויות.

נעמי בלומנטל: הייתי אומרת שיש קריסה כמעט של הכול.

נעמי בלומנטל: ועכשיו, אהוד ברק, אחרי שנה שכזאת, שנה של כישלונות, כולנו כמעט שותפים לעמדה הזאת, כולנו כאן במדינה הזאת מדוכאים.

נעמי בלומנטל: אבל אתה, אדוני ראש הממשלה, אתה פוחד מיום השנה לממשלה שלך, מיום שנבוא אתך חשבון, מן היום שבו נאמר לך: אהוד ברק, ראש הממשלה, כשלת.

נעמי בלומנטל: לכן הלכת, יותר נכון רצת, דהרת לעוד מהלך, שאותו יעצו לך יועציך האמריקנים.

נעמי בלומנטל: אנחנו מכירים את היועצים האמריקנים של ראש הממשלה, ממש נפלאים.

נעמי בלומנטל: כמה זה עולה לנו?

נעמי בלומנטל: כמה עולים היועצים האלה?

נעמי בלומנטל: נראה לי שלא מעט.

נעמי בלומנטל: ובעצת היועצים האלה הלכת למהלך בלתי מחושב ובלתי מתחשב, מהלך שכל מנהיג בר-דעת היה נרתע ממנו, היה אומר לעצמו: הרי זה הימור נוראי.

נעמי בלומנטל: הרי יש כאן חוסר אחריות, חוצפה, בושה, יריקה בפרצוף, תבוסה.

נעמי בלומנטל: זה מה שאנחנו רואים אל מול פנינו.

נעמי בלומנטל: ואתה, אדוני ראש הממשלה, שומע בקול היועצים שלך, ורץ-רץ קדימה.

נעמי בלומנטל: הרי הבטחת, וחייבים לעשות משהו.

נעמי בלומנטל: רק בגלל שיגעון הגדלות שלך, רק בשל אינטרסים פופוליסטיים, רק כי אמרת: אני אמרתי, ולכן אני אבצע.

נעמי בלומנטל: ולפיכך, אהוד ברק, מהיום הזה אנחנו מאשימים אותך על שברחת מלבנון, שאתה ריסקת את כוח ההרתעה – – –

סאלח טריף: זה היום שאת צריכה לדבר בו שטויות?

נעמי בלומנטל: – – – שהבאת את ישראל לבגוד בבעל הברית שלה, בצד"ל.

אבשלום וילן: חברת הכנסת בלומנטל, יושב-ראש הליכוד – – –

נעמי בלומנטל: ולכן אפשר לבוא ולומר בצורה חד-משמעית: אהוד ברק, לך אל העם, שחרר אותנו – – –

אבשלום וילן: 1,000 חיילים ישראלים נהרגו שם בתקופה של הממשלה בראשותכם.

נעמי בלומנטל: שחרר אותנו מן המנהיגות שלך, מנהיגות כושלת.

נעמי בלומנטל: עזוב אותנו ממך, אהוד ברק.

נעמי בלומנטל: ואולי יבוא לנו מנהיג אחר, מנהיג שיהיה חייל פשוט, לא רמטכ"ל, איש מן השורה, איש שפשוט ידע רק את זאת: הוא ידע להבחין בין טוב לרע, וזה לראש הממשלה שלנו אהוד ברק אין – ההבחנה הפשוטה הזאת, ההבחנה בין טוב לרע.

נעמי בלומנטל: ולכן, מוטב שאהוד ברק יתפטר, לפני שהכנסת הזאת תתפזר.

נעמי בלומנטל: אנחנו נפזר אותה, והוא ילך הביתה.

נעמי בלומנטל: די לנו ממנו.

אבשלום וילן: ואת מי תביאו במקומו?

אבשלום וילן: את אריק שרון, אדריכל מלחמת לבנון?

נעמי חזן: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, התמונות הקשות בצד התמונות שמגיעות מלבנון, של פליטים שחוזרים מבתיהם, לא צריכות להפתיע איש.

מוחמד ברכה: החוקיות ההיסטורית מלמדת, שכך מגיע לקצו כל כיבוש, בטח כיבוש כל כך מתמשך.

מוחמד ברכה: אין נסיגות אלגנטיות: הכובש נסוג, והכוחות המקומיים שנאבקו נגדו מייד ממלאים את מקומו.

מוחמד ברכה: גם בשעה הקשה והמורכבת הזאת, ראוי לומר בשעה טובה, כי השאלה איננה למה והאם ישראל צריכה היתה לסגת, אלא למה בכלל נכנסה לארץ זרה ולמקום לא לה, ומה חיפשה שם כל כך הרבה זמן.

מוחמד ברכה: הכיבוש הישראלי בלבנון היה ממושך, וישראל מותירה אחריה ארץ חרבה, ארץ ספוגת דם וזיכרונות טראומטיים.

מוחמד ברכה: הכיבוש הישראלי בלבנון קצר את חייהם של כ-1,500 ישראלים ועשרות אלפים של פלסטינים ולבנונים, ועצם המחשבה, שכל אלה קיפחו את חייהם במלחמת ברירה, מזוויע ומחייב חשבון נפש וחקירה ממלכתית, שמא היה אפשר לחסוך את חייהם של אנשים צעירים, נשים, ילדים ומבוגרים.

מוחמד ברכה: ואכן אפשר היה לחסוך.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני שומע ביממה האחרונה, שאריאל שרון מלא מרץ, והוא מתראיין בכל מקום לגבי לבנון.

מוחמד ברכה: נראה שאין גבול לבושה.

מוחמד ברכה: אבל יותר מזה, הבוקר הוא הציע לראש הממשלה את עזרתו ועצתו.

מוחמד ברכה: אני מקווה מאוד שראש הממשלה ידחה על הסף את העצות של אדריכל הטרגדיה הלבנונית.

מוחמד ברכה: טוב שישראל יוצאת מלבנון, חבל שנכנסה, ויש לקוות שלא תוסיף להיכנס.

מוחמד ברכה: יש לאפשר לארץ הזאת לאסוף את השברים ואת ההריסות ולחיות את חייה בלי אורחים לא קרואים ולא רצויים, שנכנסים בראש מורם ויוצאים שפופים וחבולים.

מוחמד ברכה: יש לאפשר לתושבי הצפון לחיות בשלווה, ללא הצל הכבד של המלחמה המיותרת ההיא והכיבוש המתמשך בלבנון.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת ברכה.

נעמי חזן: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת הנוכחים, ברק ביקש לצאת מדרום-לבנון בכבוד ובהסכם, והוא הנחה את צה"ל לתכנן יציאה בהסכם, אבל יצא משם בבהלה, כאשר הוא מובס ונרדף.

רחבעם זאבי: לציבור הוא מסביר שזה על-פי תרחיש צפוי.

רחבעם זאבי: היה זמן רב לתכנן את הנסיגה, אבל בסוף היא נעשתה בחיפזון, בבהילות ובהשפלה.

רחבעם זאבי: גם קציני צה"ל אומרים, שזה על-פי תרחיש שצפו אותו, וזה מחריף את שאלותינו: מה היתה ההערכה כלפי צד"ל, שהוא יוכל לעמוד?

רחבעם זאבי: זה לא קרה.

רחבעם זאבי: או שאיננו יכול לעמוד, אז מדוע השאירו אותו על מקומו, עם נשק כבד הכולל טנקים, נגמ"שים ותותחים כבדים?

רחבעם זאבי: מדוע יחידות צה"ל לא החליפו את יחידות צד"ל לשלב הנסיגה?

רחבעם זאבי: נסיגה היא צורת הקרב הקשה ביותר, והיא מצריכה תכנון מדוקדק.

רחבעם זאבי: נסיגה איננה בריחה.

רחבעם זאבי: ראינו בזמנה את הנסיגה מבניין הממשל בשכם, כאשר האספסוף של שכם מזנב בכוחותינו, והתביישנו.

רחבעם זאבי: קיווינו שיופקו לקחים, והנה החרפה נשנתה כפליים, והיא כואבת והיא מבישה.

רחבעם זאבי: חיילי צה"ל לא הספיקו להוריד את הדגל בבינת-ג'בל, וזה מסמל את היציאה המבוהלת משם.

רחבעם זאבי: גם תמונת חיילי צד"ל המוכים והמובלים על-ידי ה"חיזבאללה", היא תמונה למזכרת, היא משקע מעליב ומחפיר, המסמל את אובדן כוח ההרתעה שלנו.

רחבעם זאבי: מוקדם עדיין לסכם את יום האתמול בדרום-לבנון, אבל אני רוצה לשאול שאלות אחדות:

רחבעם זאבי: מדוע לא הושלמה הגדר לפני הפינוי?

רחבעם זאבי: איך תופעל עתה החלטה 425, כאשר "חיזבאללה" כבר נכנס לשטח?

רחבעם זאבי: מה משמעות הירי הכבד מצדנו, עם הוראה שלא לפגוע?

רחבעם זאבי: אתם מודים שפעולות ופיגועים נגדנו יימשכו גם אחרי הנסיגה, אז למה הנסיגה?

רחבעם זאבי: מדוע גנרל לאחד שוהה בימים אלה בפריס?

רחבעם זאבי: אתם מאיימים ומאיימים על תגמול כואב, אם וכאשר – אבל מי מאמין לכם?

רחבעם זאבי: רוח נכאים עטפה את תושבי הצפון, והיא מציפה את כל הארץ.

רחבעם זאבי: תושבים מהצפון נמלטו למרכז עם דגל לבן על כלי רכבם.

רחבעם זאבי: איפה הימים שהתגאינו להיות ישראלים ושמדי צה"ל אמרו כבוד ללובשיהם?

רחבעם זאבי: ולא צה"ל אשם בחרפה הזאת, אלא ראש הממשלה וגם שר הביטחון, אם יש כזה.

רחבעם זאבי: הידד לשר יוסי שריד, וכל הכבוד ל"ארבע אמהות", שהביאו את צה"ל להיות צבא הנסיגה לישראל.

רחבעם זאבי: כבוד ויקר לברק, שהבטיח פעם ליצור צבא קטן וממזרי, אבל את צה"ל הוא המשיך לסרס, ואת הצבא הקטן והממזרי הקים דווקא ה"חיזבאללה".

רחבעם זאבי: תודה.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

רחבעם זאבי: אני מבקש לתקן: בטעות אמרתי יוסי שריד, והתכוונתי ליוסי ביילין.

נעמי חזן: רציתי לתקן אותך.

נעמי חזן: השר יוסי שריד התנגד בצורה עקבית לחלוטין לנסיגה.

נעמי חזן: אני אומרת זאת לפרוטוקול.

רחבעם זאבי: והוא ראש הסיעה שלך.

נעמי חזן: עמדתי שונה משלו בנושא זה.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום ברגע לא קל של תחילת נסיגת צה"ל מלבנון, והאופוזיציה כל כך צפויה, כל כך בנאלית, כל כך מכוערת.

אופיר פינס-פז: למה אני מצפה ברגע זה: אני מצפה ללכידות, לכושר עמידה.

אופיר פינס-פז: ומה אני מקבל?

אופיר פינס-פז: פוליטיקה זולה.

אופיר פינס-פז: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני מתבייש בך.

אופיר פינס-פז: פשוט בושה וחרפה.

אופיר פינס-פז: אנחנו מתמודדים כולנו כאיש אחד, כעם אחד, כמדינה אחת, כחברה אחת, עם אחת ההחלטות האמיצות והחשובות ביותר שהתקבלו במדינת ישראל ועם יישומה.

נעמי בלומנטל: המופקרות ביותר.

אופיר פינס-פז: ומה אנחנו מקבלים?

אופיר פינס-פז: התקפות זולות, דברי בלע, שטנה, הסתה.

אופיר פינס-פז: אריק שרון הוא המנהיג שלך?

אופיר פינס-פז: אריק שרון זה שבשבת.

אופיר פינס-פז: הרי אתם סילקתם את אריק שרון מישיבת סיעה.

סופה לנדבר: הוא לא אשם במה שקרה במשך 18 שנה?

נעמי בלומנטל: – – –

אופיר פינס-פז: אל תפריעי לי, בבקשה.

אופיר פינס-פז: חברת הכנסת לנדבר, אני מבקש ממך, אל תסייעי לי.

אופיר פינס-פז: אתם לא מתביישים?

אופיר פינס-פז: הרי אריק שרון בא לישיבת סיעת הליכוד ואמר: אני רוצה להעביר החלטה של הליכוד בעד נסיגה חד-צדדית – אריק שרון, שהיום מסתובב ומרעיל בארות.

אופיר פינס-פז: אריק שרון זה שבשבת.

אופיר פינס-פז: אין בו טיפת מנהיגות, אין לו חוט שדרה, אין לו כושר עמידה.

אופיר פינס-פז: הכול לנצל למטרות פוליטיות קטנות?

אופיר פינס-פז: תתביישו לכם, איך אתם נראים.

אופיר פינס-פז: איפה הבושה?

אופיר פינס-פז: איזו עזות מצח?

רן כהן: והוא עוד מדבר.

רן כהן: הוא הכניס אותנו לבוץ הלבנוני.

נעמי בלומנטל: אתה יודע שלא הוא נכנס ללבנון.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, כנראה לאופוזיציה יש זיכרון קצר.

אופיר פינס-פז: היא שוכחת את הקורבנות.

רן כהן: – – – שיסתום את הפה.

נעמי בלומנטל: אתה שותף, אדוני השר.

אברהם רביץ: השר יכול לדבר מבמת הכנסת.

אברהם רביץ: למה קריאות ביניים?

אופיר פינס-פז: אנחנו שוכחים, יש לנו זיכרון קצר, ודאי לאופוזיציה.

אופיר פינס-פז: שוכחים את הדם שנשפך, את ההרוגים, את חיילי צה"ל.

אופיר פינס-פז: אנחנו משנים את כללי המשחק בלבנון.

אופיר פינס-פז: זה לא קל.

אופיר פינס-פז: זה דורש מנהיגות, זה דורש כושר עמידה, זה דורש ביצוע טוב, זה לא תמיד קל.

אופיר פינס-פז: יש מצבים של חוסר ודאות, יש גם סיכון מחושב – הכול נכון.

אופיר פינס-פז: אבל התבוסתנות שלכם, הניצול הציני הזה של המציאות הלא-קלה הזאת – איך אתם לא מתביישים?

אופיר פינס-פז: אלוהים אדירים, במצב כזה אני מצפה לגיבוי מוחלט לממשלה, שתדע לעשות את הדברים לטובת כולנו.

אופיר פינס-פז: מה, זה משחק ילדים?

אופיר פינס-פז: מה, זה להעלות הצעה בכנסת?

נעמי בלומנטל: לא בהפקרות כזאת.

נעמי בלומנטל: תסתכל לצד"ל בעיניים, ועוד לרבים אחרים לאחר מכן.

אופיר פינס-פז: יפה, אני מסתכל להם בעיניים, ועוד איך.

נעמי בלומנטל: אתה עוד תראה.

נעמי בלומנטל: זה לא ציני, זו ראיית המציאות הנוראה.

אופיר פינס-פז: זה לא ציני?

אופיר פינס-פז: זו הפקרות מוחלטת, מה שאת עושה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לחזק מהבמה הזאת גם את הממשלה, גם את חיילי צה"ל, גם את חיילי צד"ל וגם את תושבי קו העימות והצפון, שידעו להחזיק מעמד.

אופיר פינס-פז: הכנסת הזאת צריכה לשדר לציבור הגדול הזה ביטחון.

אופיר פינס-פז: אני מציע, אדוני היושב-ראש, להעביר מחר את ישיבת הכנסת לצפון.

אופיר פינס-פז: אפשר לא להתחיל בשעה 11:00, אפשר להתחיל ב-13:00 או ב-14:00, לבוא לקריית-שמונה או לכפר-בלום, לקיים ישיבת מליאה; כל חברי הכנסת יבואו לשם ויכבדו את תושבי הצפון לא רק מפה אלא ממש מהבית שלהם.

אופיר פינס-פז: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת פינס, אני רוצה למסור לך, שיושב-ראש הכנסת צלצל למזכיר הכנסת ממצרים.

אברהם רביץ: הוא ביקש לארגן ישיבת כנסת ביום חמישי בצפון.

אברהם רביץ: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שעה שמתנהלת מלחמה בצפון אין מקום לחשבונות פוליטיים ולמחלוקת בין קואליציה לאופוזיציה.

זבולון אורלב: בשעה זו תושבי הצפון סובלים, יושבים במקלטים, וזו שעה ראויה לדבר בשפה מאחדת, לדבר בשפה מלכדת.

זבולון אורלב: יישאר כל איש בדעותיו, אבל נחלוק איש על רעהו לאחר שיימצא ההסדר ותושבי ישראל וחיילי צה"ל יוכלו לחזור לשגרתם.

זבולון אורלב: אני חושב שחיילי צה"ל ותושבי הצפון ראויים לגיבוי, לתמיכה, לאהבה מכל חלקי הבית, והבה נשים כרגע את המחלוקות בצד ונתאחד כדי למצוא את הפתרונות הראויים.

זבולון אורלב: אני רוצה לנצל את הדקה או השתיים שיש לי ולדבר אל התלמידים ואל המורים בקו העימות.

זבולון אורלב: אני רוצה לבקש גם שיכינו מכשירי כתיבה, כי אני רוצה גם למסור עוד מעט מספרי טלפון.

זבולון אורלב: אנחנו יודעים שיש לתלמידים שאלות רבות בקשר למצב בצפון.

זבולון אורלב: יש שאלה קשה מה יעשו עם בחינות הבגרות.

זבולון אורלב: בעוד שבעה ימים יש בחינה באזרחות.

זבולון אורלב: יומיים לאחר מכן בחינה בביולוגיה.

זבולון אורלב: באותו יום גם יש בחינה באופנה.

זבולון אורלב: כמה ימים לאחר מכן – בחינה באנגלית.

זבולון אורלב: זאת עונת בחינות הבגרות.

זבולון אורלב: יש גם בחינות מתכונת.

זבולון אורלב: אלה בחינות שקובעות את עתידם של התלמידים.

זבולון אורלב: האם ייבחנו?

זבולון אורלב: האם תהיינה הקלות?

זבולון אורלב: מה יעשו התלמידים שעזבו את קריית-שמונה ועברו למקומות אחרים?

אברהם רביץ: אני מציע שבאזרחות ניתן לאלה שנשארו שם ציון עשר.

זבולון אורלב: אין ספק.

זבולון אורלב: אני מקבל את הצעת היושב-ראש, ודאי זה יתקבל פה-אחד.

זבולון אורלב: היותם אזרחי הצפון הוא גילוי האזרחות הנעלה ביותר.

זבולון אורלב: אבל גם אזרחות צריך ללמוד.

זבולון אורלב: בקיצור, יש כאן סדרה שלמה של שאלות.

זבולון אורלב: יש בעיה כיצד מטפלים בחרדות של תלמידים, כיצד לטפל בהיעדרויות של תלמידים, כיצד לטפל במערכת היחסים בתוך המשפחה, ועוד שאלות רבות.

זבולון אורלב: אנחנו נקיים מחר דיון חירום בוועדת החינוך, עם ראשי מערכת החינוך בצפון ועם אנשי משרד החינוך, כדי לגבש את הפתרונות הראויים על דעת כל חלקי הבית.

זבולון אורלב: הילדים הם ילדים של כולנו.

זבולון אורלב: אבל כבר עכשיו אנחנו פותחים קו פתוח בוועדת החינוך לתלמידים בצפון, ואלה מספרי הטלפון: אזור חיוג ירושלים – 6753118, 6753149, 6753164.

זבולון אורלב: גם אם לא יהיו מספיק ידיים להרים את הטלפון, יש מזכירות אלקטרוניות וניתן להשאיר הודעות מוקלטות.

זבולון אורלב: עד הבוקר נשתדל לטפל בכל הפניות, אם ירצה השם.

זבולון אורלב: יש גם שני מספרי פקס 6753466, 6753158 – שוב, מספרים בירושלים.

זבולון אורלב: אל תהססו, תלמידים יקרים בצפון, תואילו לפנות בכל שאלה שמתעוררת, ונשתדל לסייע לכם בוועדת החינוך והתרבות יחד עם אנשי משרד החינוך על מנת להקל עליכם בכל דרך אפשרית.

זבולון אורלב: אני מקווה מאוד שהשקט והשלום יחזרו ליישוב.

זבולון אורלב: אף-על-פי שעד ראשית השבוע נרשמו רק 50% מתלמידי בתי-הספר בקריית-שמונה ללמוד שם בשנה הבאה, וזה נתון מדאיג מאוד, שמרמז על מחשבות שיש להורים על מקומות הלימודים של ילדיהם בשנה הבאה – אני שוב אומר, כל חלקי הבית ייתנו גיבוי, ייתנו תמיכה, ייתנו אהבה, ונבקש לתת סיוע לתושבי הצפון כדי שיוכלו לשבת לבטח בבתיהם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אין זו חוכמה בימים חמים ובמצבים קשים להתפרץ ולתקוף ולומר דברי הבל ודברים שאם אומרם היה חושב עליהם פעמיים לא היה אומר אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פה במליאה הזאת, לפני שעה קלה, אמר חבר כנסת אחד שהוא רוצה או מקווה שהכנסת תהיה מאוחדת סביב עניין לבנון כפי שהוא רואה אותו, להוציא נציגי האויב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים האלה נאמרו, נרשמו בפרוטוקול, ועברו כאילו איש לא שומע.

קריאה: מי אמר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שטרן אמר זאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יורי שטרן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שואל: לאן הגענו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היושבת-ראש לא שמעה את זה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי כנסת מכל סוגי הבית, אלה שיושבים על-ידו, לא שמעו את זה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: או שמא שמעו ושתקו או שמעו והסכימו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש פה נציגי אויב?

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכנסת יושבים נציגי אויב?

רחבעם זאבי: אני לא מכיר – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההתלהמות הזאת – יש לשים לה קץ, והשיעור הלבנוני מלמד אותנו את זה טוב מאוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דווקא בשיעור הקשה הזה צריכים ללמוד איך לכבד את האחר, לכבד את הזולת, לא להתלהם, לא לאבד את העשתונות, לדעת גבולות גם כן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה קרה בלבנון בסך הכול?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשנת 1976 התחילה ישראל, עוד לפני הכיבוש הגדול של 1978 ו-1982, לארגן שם, בתושבים המקומיים, מין עם אחר, מין משתפי פעולה כאלה, מין יצור כלאיים מוזר שבלתי ניתן להחיות אותו בשום צורה, ולהקים שם קולוניה ישראלית בתוך לבנון; מין גרעין כזה של צבא דרום-לבנון שלאחר מכן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והנה הסוף, לאחר 30 שנה, ולאחר שאמרו שהארץ תשקוט ולא תשקוט, ולאחר הקזות דם רבות, גם כן ברגע הזה לא מסתכלים על התמונה בצורה נכונה, לא רק מבחינת ההשתלשלות ההיסטורית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה שמסתכלים גם על התמונות היום – תראו את כל התמונה בלבנון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תראו שיש אזרחים לבנונים שחוזרים עכשיו, לאחר 20 שנה, לבתים שלהם, שמהם נעקרו לפני 20 שנה, היו פליטים בלבנון עצמה, אנשי הדרום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפחות שלמות חוזרות עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבא שלא ראה את הבן שלו עשר שנים – מחבק אותו אתמול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא ראיתם את זה או שמא ללא-בני-אדם לא מגיע לחזור לבתיהם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איננו צמאי דם ואיננו רוצים לראות דם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הארץ הזאת והעם במזרח התיכון כבר שבע, רווי דמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אלה שאין עיניהם בראשם חייבים תמיד ללכת בדרך החד-סטרית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מציע לתושבי לבנון, לאחינו הלבנונים בדרום, להישאר בבתיהם, לא להתחנן לעבור את הגבול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשביל מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי לבנון היא אדמתכם, היא מולדתכם, שם בתיכם, שם כפריכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם יש כאלה שחטאו – שיקבלו את הדין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה שלא יקבלו את הדין?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: "מולדתי, גם אם היא מתנהגת כלפי בעריצות, היא יקרה לי, ומשפחתי, גם אם היא נוהגת כלפי בקמצנות, אני מכבד אותה" – הישארו בבתיכם, בכפריכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו מולדת

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כם, העניינים יסתדרו, ומי שעובר על כך ישלם את המחיר וייענש על העבירה שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל תעזבו את המולדת ואל תהגרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ) זאת היא – –

אברהם רביץ: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – שליחה שלי לתושבי לבנון – –

אברהם רביץ: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – דרום-לבנון, שיישארו בבתיהם, במולדתם, ואת הדברים כולם, אני מקווה, בסוף יהיה אפשר אכן ליישב, אדוני היושב-ראש, בדרכים אחרות, לא על-ידי רציחות ולא על-ידי שפיכות דמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אגב, אני רוצה לומר עוד דבר אחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הנבואות השחורות שה"חיזבאללה" יתחיל לשחוט שם אנשים התבדו – –

אברהם רביץ: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – לא נשחט איש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: טיפת דם לא נפלה – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת דהאמשה, תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – עד היום, אז – –

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – מה הצעקות האלה?

אברהם רביץ: תודה, תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שימשיכו, כן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מקווה מאוד שימשיכו ושלא יהיה יותר דם לא בלבנון ולא במקום אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והפתרון, אדוני, במלה אחת: שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תנו את המחיר של השלום, תעשו שלום גם עם הפלסטינים, גם עם הלבנונים, גם עם הסורים, נצא ממעגל הדמים הזה סוף סוף.

אברהם רביץ: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת נודלמן, בבקשה.

אברהם רביץ: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק לתיקון דיני קניין רוחני (הטלת סמכות הרשם של אחרים), התש"ס–2000; הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ס–2000.

א' האן: לדיון מוקדם – הצעת חוק לתיקון פקודת המסים (גבייה) (מס' 4) (ביצוע הוצאת מעוקלים מחצרים בנוכחות קטין), התש"ס–2000, של חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 12) (הזכאים לתגמול – הרחבת תחולה), התש"ס–2000, של חברי הכנסת אברהם הירשזון וענת מאור; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון מס' 4) (פיקדון ומענק), התש"ס–2000, של חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 122) (פטור לדמי הבראה), התש"ס–2000, של חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ.

א' האן: עוד אודיעכם, כי אתמול, י"ז באייר התש"ס, 22 במאי 2000, הניחה ועדת האתיקה על שולחן הכנסת החלטה בדבר קובלנתו של חבר הכנסת מיכאל איתן נגד חבר הכנסת ויצמן שירי.

א' האן: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים – –

אברהם רביץ: חברי הכנסת האשם ונחום, אני מבקש.

מיכאל נודלמן: – – זה 25 שנה חייהם של תושבי קריית-שמונה הפכו לחרדה בלתי פוסקת בשל הפגזות מצד ה"חיזבאללה".

מיכאל נודלמן: הילדים בעיר רועדים מפחד כאשר הם שומעים את טריקת הדלתות.

מיכאל נודלמן: לרדת כל יום, כל פעם, למקלט, לשטח סגור, לחושך, ולשמוע "בומים" של "קטיושות" – זה קשה לילד.

מיכאל נודלמן: קריית-שמונה קמה, נבנתה ופותחה על-ידי עשרות אלפי עולים, ובהם אלפי עולים חדשים מברית-המועצות לשעבר, שעלו ארצה ורצו לבנות פה בית חדש וחיים חדשים ובטוחים יותר.

מיכאל נודלמן: תושבי העיר בנו אותה בתקווה לראות את עתידם המשגשג.

מיכאל נודלמן: כל הציפיות שלהם לא מומשו.

מיכאל נודלמן: לפי הסטטיסטיקה, רק כ-50% מכל הילדים – והזכיר זאת חבר הכנסת אורלב – תושבי קריית-שמונה נרשמו השנה למוסדות החינוך בעיר.

מיכאל נודלמן: שאר המשפחות עם הילדים עומדות לעזוב את העיר.

מיכאל נודלמן: כתושב קריית-שמונה, שמשנת 1990 עובר את כל התקפות ה"קטיושות", אני צריך להגיד, שמעולם לא היתה התחושה קשה כל כך בקרב תושבי קריית-שמונה.

מיכאל נודלמן: אני סבור, כי הנסיגה המואצת מדרום-לבנון לא רק גורמת לנזק בלתי הפיך בקרב תושבי קו העימות, אלא גם פוגעת במוניטין ובכבוד של צה"ל.

מיכאל נודלמן: מה שקרה אתמול, כאשר ה"חיזבאללה" כבש מרכז אזור ביטחון בדרום-לבנון בלי ירי, הוא כישלון גדול של הצבא ושל המדיניות של ראש הממשלה.

מיכאל נודלמן: גם היחס לקציני ולחיילי צד"ל, שכל השנים נלחמו יחד גב לגב עם צה"ל, ועכשיו זרקו אותם לאויבים – זה לא מוסרי וזה לא מקובל.

מיכאל נודלמן: מקובל לחשוב על נסיגה שנעשית מתוך רצון של אזרחים.

מיכאל נודלמן: ופה אני רוצה לשאול, למה לא מתחשבים ברצון של תושבי קריית-שמונה והאזור לחיות בביטחון מלא?

מיכאל נודלמן: אני לא מדבר על הטבות לתושבי קריית-שמונה; מגיע להם.

מיכאל נודלמן: אבל לא די בהטבות.

מיכאל נודלמן: התושבים רוצים לגדל ילדים בתנאים סבירים, בלי התקפות של "קטיושות".

אברהם רביץ: כן, חבר הכנסת נודלמן.

מיכאל נודלמן: אני לא קורא לממשלה ולראש הממשלה להפסיק את הנסיגה.

מיכאל נודלמן: אני כן קורא לראש הממשלה להבטיח את הביטחון האמיתי לתושבי קריית-שמונה ולכל תושבי קו העימות.

מיכאל נודלמן: כל חברי הממשלה וראש הממשלה צריכים להסביר לתושבי קו העימות איך ייבנה הביטחון שלהם, מה הממשלה רוצה לעשות בכיוון הגנתי ובכיוון כלכלי, ולא בצורת הכרזות קצרות בטלוויזיה, שאפשר להבין איך שרוצים, אלא בביקורים בערים ופגישות עם תושבי קריית-שמונה וקו העימות.

מיכאל נודלמן: שלושה חודשים הם מבחן אמיתי לממשלה ולתושבי קו העימות.

מיכאל נודלמן: אם לא יהיה שקט בגבול לבנון – הממשלה צריכה לקבל החלטה על עתידם של התושבים והילדים בקריית-שמונה ובקו העימות, והכנסת צריכה לשקול את עתיד הממשלה הנוכחית.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אבשלום וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, המצב הוא מורכב, התמונות הן קשות, אבל מה שצריך עכשיו בראש ובראשונה זה לשמור על קור רוח.

אבשלום וילן: היציאה מלבנון היא יעד אסטרטגי של מדינת ישראל, ולצערנו – וכמי שתמך ביציאה מלבנון בהסכם – היא מתבצעת ללא הסכם ובמלוא המחיר הכבד שאנחנו משלמים על כך.

אבשלום וילן: צריך לזכור דבר אחד: עכשיו אנחנו 18 שנה פחות חודש או פחות שבועיים בלבנון.

אבשלום וילן: ההרפתקה הלבנונית עלתה לנו בלמעלה מ-1,000 הרוגים, למעלה מ-1,000 חיילי צה"ל.

אבשלום וילן: המטרה העליונה שלנו היא לעבור את תקופת האי-ודאות הזאת ולייצב את המצב.

אבשלום וילן: אני חושב, שגם התקשורת הישראלית, בפרט אותו עיתון שפרסם היום כותרת ענק "עם המכנסיים למטה" – חובת האיפוק חלה גם עליהם לא מטעם ולא מלמעלה, אלא כמי שמדווחים על האירועים.

אבשלום וילן: מה שלחלוטין אני לא מבין הוא איך מעז אריק שרון, מלך הביצה, בן נעוות המרדות, האיש שהכניס אותנו – – –

אברהם רביץ: לא, לא.

אברהם רביץ: חבר הכנסת וילן, לא אומרים ביטויים כאלה.

דני נוה: איזה סגנון זה?

אברהם רביץ: אני מבקש ממך למחוק את "בן נעוות המרדות".

אבשלום וילן: אני מוכן לקחת את הביטוי השני בחזרה, לא את הביטוי הראשון.

אבשלום וילן: מי שהבוקר עומד ותוקף את ראש הממשלה, שילך ללמעלה מ-1,000 בתים ויסתכל לאנשים בעיניים.

אבשלום וילן: הרי הוא התכוון אחרת.

אבשלום וילן: יושב פה רן כהן, היום השר רן כהן, אני זוכר אותו כאלוף-משנה במילואים.

אבשלום וילן: שמענו אז יחד את כל השקרים והסיפורים, ואני זוכר איך רתחנו ורן אמר אז לכולם: חבר'ה, שבו בשקט, נלחמים, אחרי זה נדבר.

אבשלום וילן: הבוקר שמעתי את שרון תוקף את ראש הממשלה – – –

רן כהן: היום הוא מתקיף.

דני נוה: בצדק רב הוא תוקף את ראש הממשלה.

דני נוה: זכותו המלאה.

אבשלום וילן: דני נוה, הרי אתה רצית לסגת לפני הבחירות, לא היה לך כוח לעשות את זה, אז חובת השתיקה חלה עליכם היום.

אבשלום וילן: המצב היום הוא מורכב וקשה, והחובה היחידה היא לעזור להגיע ליציבות.

אבשלום וילן: מי שהיום מחסל חשבונות פוליטיים, כמו חברת הכנסת נעמי בלומנטל – –

דני נוה: ומה אתה עושה עכשיו?

אבשלום וילן: – – או כמו יושב-ראש הליכוד אריק שרון, עומד ותוקף אישית את ראש הממשלה, צריך לזכור דבר אחד: הציבור לא מטומטם.

אבשלום וילן: למעלה מ-1,000 בתים בישראל שילמו את מלוא המחיר.

אבשלום וילן: והדבר היחיד שמנהיג הליכוד צריך לעשות היום הוא לשתוק, פשוט לשתוק.

אבשלום וילן: כולנו זוכרים, והזיכרונות הם טריים.

אבשלום וילן: כרגע יושבים בשמונה מוצבים בלבנון חיילים שלפני 18 שנה היו תינוקות וחלקם לא נולדו.

אבשלום וילן: אתם התחלתם את ההרפתקה הזאת, אז לפחות שבו עכשיו, ברגע הסיום, בשקט.

אבשלום וילן: אני פונה מפה, מעל במה זו, גם ל"חיזבאללה" וגם לסוריה.

אבשלום וילן: בקלות המצב יכול להידרדר להרבה יותר מזה, והאחריות תהיה על כולם.

אבשלום וילן: צה"ל יתייצב על הגבול הבין-לאומי, אבל חיי אזרחים ישראלים לא יהיו הפקר.

אבשלום וילן: מי שחושב שהאלימות עובדת רק בצד אחד, שיביא בחשבון שעלולים להיות לזה שני צדדים.

אבשלום וילן: אני מאוד מקווה שמדינת ישראל תפתח את שעריה ותמנע הרג של חפים מפשע בעניין של צד"ל.

אבשלום וילן: אני מאוד מקווה שהימים הקשים האלה יסתיימו כשהמצב יתייצב, ואני פונה בפעם האחרונה לאופוזיציה: תפסיקו לרקוד על המצב, כי כולנו זוכרים איך התחלנו בו.

אברהם רביץ: "הפעם האחרונה" – זה קצת חריף.

אברהם רביץ: חבר הכנסת פינס-פז מבקש למסור הודעה מטעם ועדת הכנסת, ואחר כך נמשיך בהצעות רגילות באותו נושא.

אברהם רביץ: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ה בשבט התש"ס, 1 בפברואר 2000, להעביר את הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (הארכת מועד להגשת תביעה) (הוראת שעה) (מס' 2), התש"ס–2000, לדיון בוועדת הכספים.

): יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ביקש להעביר את הצעת החוק הנ"ל מוועדת הכספים לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בטענה שהנושא שייך לתחום עבודת הוועדה.

): יושב-ראש ועדת הכספים נתן הסכמתו לכך.

): לפיכך, ועדת הכנסת החליטה בישיבתה ביום 22 בפברואר 2000 להמליץ לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת חוק נכי המלחמה בנאצים (הארכת מועד להגשת תביעה) (הוראת שעה) (מס' 2), התש"ס–2000, מוועדת הכספים לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אבקש אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה, הצעה רגילה.

אברהם רביץ: אתה תצטרך להצטמצם לפי התקנון לשלוש דקות, אף שזו הצעה רגילה, כך אומר לי מזכיר הכנסת.

נחום לנגנטל: מה פתאום?

נחום לנגנטל: הצעה רגילה – זה שבע דקות.

נחום לנגנטל: הצעה רגילה דוחה אחרים.

אברהם רביץ: רשמית תקבל שלוש דקות.

אברהם רביץ: תשתדל להצטמצם ואני אהיה טיפה לארג' אתך.

נחום לנגנטל: הנה, האשם מחאמיד נותן לי את הדקות שלו, נכון?

האשם מחאמיד: בהחלט.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בזמן שאני מדבר כאן מעל דוכן הכנסת תושבי הצפון נמצאים במקלטים.

נחום לנגנטל: אני רוצה לתאר לכם מה קורה בדקות האחרונות בקריית-שמונה לפי דיווחים שהגיעו אלי מחברי.

נחום לנגנטל: ממש בשעה זו מלווים חברי לוויה רגילה, של המנוח משה אטיאס, לבית-העלמין בקריית-שמונה.

נחום לנגנטל: עד לפני כמה שעות לא נתנו להם לקבור את המת, משום שפחדו שחס וחלילה אנשים אחרים יקפחו את חייהם בתהלוכת הלוויה.

נחום לנגנטל: כבר אי-אפשר לקבור מתים בקריית-שמונה, אדוני היושב-ראש.

נחום לנגנטל: יושב-ראש המועצה הדתית, חברי הרב נסים מלכה, נצרך לבקש אישורים מיוחדים מצה"ל, והלוויה מתנהלת בחסותם של שני מסוקים מעליה.

אברהם רביץ: מה יעזרו מסוקים על "קטיושות"?

נחום לנגנטל: כדי לצפות וכדי לראות ואם יהיה משהו נבריח אותם משם.

נחום לנגנטל: כבר היום אי-אפשר לקבור מתים באופן סביר ולעשות לוויה רגילה בקריית-שמונה.

נחום לנגנטל: לפני שלושה שבועות היה צריך להיות לבנו של חברי נסים וענונו בר-מצווה, ויום או יומיים לפני הבר-מצווה ביתו חרב מה"קטיושות".

נחום לנגנטל: גם בר-מצווה כבר אי-אפשר לקיים בקריית-שמונה.

נחום לנגנטל: זה המצב כרגע בקריית-שמונה בשמחות, ולהבדיל גם באבל.

נחום לנגנטל: אי-אפשר לעשות לא בר-מצווה ולא לוויה.

נחום לנגנטל: זאת המציאות הקשה שכרגע טופחת על פנינו באזור הצפון.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני מבין שאני צריך לקצר, כי בדרכי לדוכן הודיעו לי שזאת איננה הצעה רגילה.

נחום לנגנטל: בלי להתחשבן, אני אומר את זה לחברי אופיר פינס: תדע לך, אופיר, זה לא המקום להתחשבן כרגע לא אופוזיציה ולא קואליציה ולא בין המפלגות, גם אם הלב רוצה לעשות את זה, המוח דורש את זה, הפה כמעט כבר עושה את זה והאצבעות ממש ממששות את רצוננו לבדוק אם באמת מי שהיה צריך לפעול בתבונה אכן פעל כך.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת פינס, אני רוצה לומר לך, הקביעה של התאריך המקודש שנעשתה עוד לפני שהיו קואליציה ואופוזיציה – בערב הבחירות – בטעות יסודה ובשגיאה לידתה.

נחום לנגנטל: כשאתה מציב אולטימטום לצד אחר, פעמים לא מעטות האולטימטום הוא אולטימטום לעצמך.

נחום לנגנטל: בכך שיש שיטה כאשר הכול בסל אחד – או בשפה יותר ברוטלית: כל הביצים בסל אחד – אתה מתחיל לטפל במשא-ומתן עם הסורים בתקווה שזה יסתדר, וכשזה לא מסתדר אתה הולך לדבר עכשיו רק עם הפלסטינים.

נחום לנגנטל: כשזה לא מסתדר אתה נתקע עם הבעיה של התאריך המקודש.

נחום לנגנטל: ואז איה אמינותך?

נחום לנגנטל: ואז נוצר התהליך שאנחנו רואים היום.

נחום לנגנטל: אני רוצה לומר שלושה דברים שאנחנו רואים היום וצריך לעשות בהם תיקון, ואני אומר את הדברים האלה בבחינת חשבון הנפש במהלך קרב.

נחום לנגנטל: אומר זאת בקיצור, משום שאני חושב שאלה שלושת הדברים שכרגע צריך לדאוג להם.

נחום לנגנטל: אילו היינו דואגים להם מראש, לא היינו צריכים להגיע למצב הזה.

נחום לנגנטל: הדבר הראשון, אדוני היושב-ראש – חייבים להגיע למצב של מקסימום הגנה וביצור של יישובי הצפון כפי שצה"ל חושב שצריך לעשות ויכול לעשות.

נחום לנגנטל: בעניין הזה לא יכולות להיות פשרות.

נחום לנגנטל: כרגע אנחנו עדים לתופעה, לדבר שצה"ל מעיד על עצמו – קציניו עומדים בפנינו ואומרים לנו, שעדיין הגבול הצפוני איננו ערוך לנסיגה: לא הביצורים, לא המוצבים, לא הגדרות, לא הכבישים, לא התשתיות.

נחום לנגנטל: וזה הדבר הראשון שצריך לעשות.

נחום לנגנטל: המכרזים לא יצאו בזמן, כי מישהו חשב שזה ילך בזמן שהוא חושב או בהסדר שהוא חושב.

נחום לנגנטל: זה הדבר הראשון שצריך לעשות.

נחום לנגנטל: כל עוד הדבר הזה אינו מוסדר, אדוני היושב-ראש, חייבים להחזיק את צה"ל שם.

נחום לנגנטל: אני אומר זאת אף שהייתי בשדולה לנסיגה חד-צדדית מלבנון.

נחום לנגנטל: דבר שני – צריך לתת את כל מה שצה"ל מבקש על מנת להחזיר לו את יכולת ההרתעה.

נחום לנגנטל: לא יכול להיות מצב שבו צה"ל עצמו ירגיש שידיו כבולות, ולא יכול להיות שההדלפות, ולפעמים גם לא הדלפות, דברים On camera של קצינים בכירים בצה"ל, שמרגישים שהם רוצים לתת תגובה, שהם רוצים להחזיר לעצמם את ההרתעה, שהם מבינים שרק כך הם יחזירו לעצמם את השליטה בצפון, וכל המחזות שאנחנו רואים בטלוויזיה אולי תהיה איזה סובלימציה בהם – צריך לתת להם את האפשרות הזאת.

נחום לנגנטל: אדוני סגן שר הביטחון, אתה חייב להעביר את המסר הזה, אם תקבל אותו, שכל מה שצריך לעשות הוא בכל הנוגע ליכולת ההרתעה, ליכולת התגובה.

נחום לנגנטל: כל מה שצה"ל רוצה צריך לתת לו, ולא לחשוב במונחים של "אנחנו נגיב כשנגיע לגבול הבין-לאומי".

נחום לנגנטל: זאת אמירה שבעצם באה ואומרת, שעד אז יש מישהו שיש לו דם אדום יותר ומישהו שיש לו דם אדום פחות, כי רק אחרי שנגיע לגבול הבין-לאומי נגיב.

נחום לנגנטל: אז היום לא צריך להגיב על אותם אירועים ביטחוניים?

אברהם רביץ: זה מובן.

אברהם רביץ: מה הדבר השלישי?

נחום לנגנטל: הדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, הוא הנושא של צד"ל.

נחום לנגנטל: אני אומר, לבושתי, שיש פה בעיה מוסרית מהמדרגה הראשונה, אדוני היושב-ראש.

נחום לנגנטל: מחר אנחנו גם עומדים לפרסם על כך מודעה שיזמתי, של רבנים ופרופסורים.

נחום לנגנטל: אנו קוראים למדינת ישראל לנהוג במוסר אנושי מינימלי, שלפיו מי שעוזר לך אתה חייב לעזור לו, ולא רק במובן של הדאגה לעתיד, שאתה צריך לדאוג לאנשים כדי שבעתיד הם יעזרו לך.

נחום לנגנטל: יש פה משוואה ברורה, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נחום לנגנטל: אתה צריך להבין: בוגד הוא מי שבגד במולדתו.

נחום לנגנטל: זה נכון.

נחום לנגנטל: אבל אם יש היום אנשים בעירק שיבגדו במשטר העירקי וישתפו פעולה עם מדינת ישראל, במשקפיים העירקיים הם בוגדים, ובעיני אזרחי מדינת ישראל הם צריכים להיות אנשים צדיקים, אנשים שיש לשבח אותם.

נחום לנגנטל: צד"ל – יכול להיות שמבחינת המשקפיים של מדינת לבנון אלו אנשים שבגדו בהם, אבל אלו האנשים שהושיטו לנו עזרה, אלו האנשים שכשמם כן הם – היו רצועת הביטחון של מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: בעניין הזה, מי שאין לו מוסר כפול או נאמנות כפולה צריך להבין, שאזרחי מדינת ישראל כולם צריכים לתת את מלוא התמיכה לצד"ל ולהבין שאנחנו צריכים לגמול להם בכל דרך מוסרית, לגמול להם לפחות באותה מטבע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת דהאמשה, שמענו את עמדתך.

אברהם רביץ: דיברת קודם.

אברהם רביץ: כבוד השר רוצה לשאול שאלה, אני אאפשר לו.

אברהם רביץ: בבקשה.

רן כהן: חבר הכנסת לנגנטל, אתה אדם רציני.

רן כהן: אנחנו נמצאים בתוך תהליך קשה מאוד ומורכב מאוד.

רן כהן: אחרי 18 שנה של בוץ לבנוני לא יוצאים נקיים כל כך.

רן כהן: השאלה שלי אליך פשוטה מאוד: למרות כל הדברים הקשים והנוראים – וגם אני, תאמין לי, לבי נקרע – צריך להעריך את העובדה, שהיציאה מלבנון נעשית בלי קורבנות בנפש, לא של חיילים ולא של אזרחים.

נסים זאב: זו נחמת שוטים.

רן כהן: מדוע אתה צריך להגיע למצב שבו על כל פעולה צריכה להיות תגובה אם כך יכול להישפך דם?

נחום לנגנטל: אדוני השר, מאה אחוז.

נחום לנגנטל: אני מסכים למה שאתה אומר, ואני באמת משבח על עצם היציאה.

נחום לנגנטל: אמרתי, הייתי חבר בשדולה הזאת.

נחום לנגנטל: אני חושב שצריך לצאת מלבנון, וגם בנסיגה חד-צדדית.

נחום לנגנטל: אינני אומר שכרגע אתה צריך להגיב על כל דבר שהצד השני עושה.

נחום לנגנטל: אני אומר – לפחות דבר אחד: קציני צה"ל הבכירים אומרים שהם רוצים להגיב, וזאת תפיסתם הביטחונית; לא על הדרג המדיני למנוע מצה"ל לעשות את מה שהוא חושב שצריך לעשות.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דני נוה, גם הצעתך הופכת להיות הצעה דחופה.

דני נוה: אני מקווה שהיושב-ראש ינהג אתי באותה נדיבות.

אברהם רביץ: סתם יש לי חולשה, זו לא נדיבות.

אברהם רביץ: כל חולשה הופכים אותה לנדיבות.

דני נוה: אני מבקש שהיושב-ראש ינהג באותה חולשה נדיבה שהוא גילה.

רחבעם זאבי: היושב-ראש, זה תקדים.

רחבעם זאבי: מחר נבקש את זה על דברים אחרים.

אברהם רביץ: האמת היא שאני עושה כאן איזה שיפוט מסוים.

אברהם רביץ: האיש חשב שיש לו הצעה רגילה, הוא הכין נאום, אז כמה אתה יכול לקצץ לו?

אברהם רביץ: לכן זה שלוש דקות על השעון עם טיפת התחשבות.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ברגעים ובשעות האלה מובן שלב כולנו עם תושבי הצפון וקריית-שמונה וכל יתר היישובים בקו העימות שתושביהם נמצאים ממש בקו החזית.

דני נוה: המראה והמחשבה על האנשים שנמצאים במקלטים, שסובלים סבל רב כל כך על עמידה בקו החזית – זה דבר שכולנו כאן בעורף צריכים להעריך אותו, להזדהות אתו, ולהצדיע לאנשים האלה שעומדים בקו החזית.

דני נוה: התמונות הקשות באמת שראינו ביומיים האחרונים הן התמונות של אנשי צד"ל ומשפחותיהם שעומדים בשעריה של מדינת ישראל כפליטים, כנרדפים, כבורחים, ודווקא אנחנו, אדוני היושב-ראש, תרשה לי להגיד, כבני העם היהודי, שידעו מה זה רדיפות, שידעו מה זה להיות פליט מבוהל שבורח מביתו עם מעט מיטלטליו ועם ילדיו, וראינו רק לפני דקות את התמונות הקשות של האם עם הילדים שרצה עם מיטלטליה לעבר שער מדינת ישראל – אלו תמונות קורעות לב, ואין שום ספק שיש למדינת ישראל חובה מוסרית ממדרגה ראשונה לאותם אנשים.

דני נוה: אני לא רוצה, אדוני היושב-ראש, בהזדמנות הזאת לנהוג באופן חסר אחריות, כמו שנהגו חלק מחברי לקואליציה, ולהתחיל עכשיו לפתוח דיון איך הגענו למצב הזה שהמדינה איננה ערוכה כראוי ברגעים האלה כדי לקלוט אותם.

דני נוה: אבל, זו חובה של כולנו.

סופה לנדבר: – – –

דני נוה: אני תמכתי ותומך ביציאה מלבנון, אבל כאשר אני תומך ביציאה מלבנון אני בוודאי לא אלמד שום שיעור ממך.

דני נוה: יש עוד כמה בתי-ספר שאת צריכה ללמוד.

סופה לנדבר: – – –

דני נוה: אולי עוד 10-20 שנה תלמדי, אבל קצת צניעות לא תזיק לך.

סופה לנדבר: – – –

דני נוה: תמשיכי לצעוק, כי מה שנשאר לממשלה שאת מייצגת זה לצעוק, אבל לא לעוד הרבה זמן.

דני נוה: כי בדרך שבה היא מנהלת את העניינים, לרבות בעניין הזה, את מהר מאוד תעברי לספסלים האלה, ושם תוכלי לצעוק כמה שאת רוצה.

סופה לנדבר: אנחנו נישאר – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת דני נוה, אל תיגרר.

סופה לנדבר: – – –

דני נוה: אדוני היושב-ראש, בסדר, היא מתרגלת לאופוזיציה, זה בסדר.

אברהם רביץ: לא, אתה נגרר ואתה רוצה ממני תוספת זמן.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני בעד היציאה מלבנון, והובלתי פה בכנסת את השדולה למען יציאה מלבנון.

דני נוה: אלא שהדרך שבה היציאה הזאת מתבצעת היא דרך אומללה.

דני נוה: להוציא את צה"ל מלבנון בלי שקודם לכן יוצרים הרתעה אמיתית וגורמים לצד השני לשלם מחיר ולהבין מה הוא המחיר – זה דבר מסוכן ביותר, ואת הסימנים הראשונים שלו ראינו ביומיים האחרונים.

דני נוה: וזו עלולה להיות רק ההתחלה.

דני נוה: אני שומע את הממשלה, את ראש הממשלה, את דוברי הממשלה, מדברים על יצירת הרתעה.

דני נוה: אבל מתי?

דני נוה: הרתעה אחרי?

דני נוה: מה זה הרתעה אחרי?

מוחמד ברכה: – – –

דני נוה: הרתעה יוצרים לפני.

דני נוה: אם יש בלבנון אינטרסים לבנוניים וסוריים, מטרות תשתית ומטרות שצה"ל בדיוק יודע היכן הן, והקבינט יודע היכן הן, צריך היה במשך השנה האחרונה ליצור הרתעה.

דני נוה: לא יצרו הרתעה.

דני נוה: למה לא יצרו הרתעה?

דני נוה: כביכול הממשלה צריכה להיות מעוניינת בכך.

דני נוה: במשך עשרה חודשים חיכה ראש הממשלה לחאפז אל-אסד.

דני נוה: לא עסק בהכנות אינטנסיביות ליציאה חד-צדדית, לא נערכו כראוי בגבול הצפון לנסיגה חד-צדדית, לא נערכו לקליטת חיילי צד"ל, לא עשו שום דבר.

אופיר פינס-פז: – – –

דני נוה: כל מה שהממשלה עשתה במשך עשרה חודשים הוא לחכות לאסד ולקוות שחלק מהנסיגה מהגולן יהיה גם יציאה מלבנון.

דני נוה: ברוך השם, עד עכשיו לא ירדנו מרמת-הגולן, וראש הממשלה מצא את עצמו בצורך החפוז הזה לצאת מלבנון בלי היערכות כראוי.

דני נוה: לכן, אדוני היושב-ראש, הבעיה העיקרית היא לא בעצם היציאה.

דני נוה: אני חושב שהמהלך של יציאה מלבנון הוא מהלך ראוי ונכון.

דני נוה: הבעיה היא בדרך שבה הממשלה וראש הממשלה מובילים אותנו ויובילו אותנו ליציאה מלבנון, ובראש ובראשונה ללא יצירת ההרתעה הנכונה כלפי הצד השני.

דני נוה: לא מספיק לדבר כמו ראש הממשלה על תווית המחיר.

דני נוה: איזו תווית מחיר?

דני נוה: בדיבורים?

דני נוה: מישהו מהאויבים שלנו במזרח התיכון מבין מה זה דיבורים?

דני נוה: במזרח התיכון צריכים להבין מה הם מעשים.

אופיר פינס-פז: אתה מציע לשרוף את לבנון.

דני נוה: חוסר המעשים של הממשלה – והצעקות שלך רק מוכיחות את צדקת דברי – – –

טלב אלסאנע: – – –

דני נוה: אני לא רוצה לדבר עם – – – הוויכוח שלי, אדוני היושב-ראש, הוא לא עם המשת"פים של "חיזבאללה" בבית הזה.

אברהם רביץ: לא, לא, אל תגיד את זה.

דני נוה: הוא לא עם המשת"פים של "חיזבאללה" בבית הזה.

אברהם רביץ: לא, אל תגיד את זה.

אבשלום וילן: מה הדיבורים האלה?

אופיר פינס-פז: – – –

אבשלום וילן: – – –

דני נוה: הוויכוח שלי הוא עם ממשלת ישראל.

טלב אלסאנע: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת נוה – – –

תאופיק חטיב: – – –

דני נוה: הוויכוח שלי הוא עם הממשלה.

דני נוה: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת בבית הזה, ש"קטיושות" לא יודעות להבחין בין דם לדם, כמו שה"סקאדים" לא ידעו להבחין בין דם לדם, וראינו את התוצאות.

דני נוה: היו אז ערבים ופלסטינים שרקדו על הגגות, אז היום אתם רוקדים על הגגות.

דני נוה: תמשיכו לרקוד על הגגות.

מוסי רז: – – –

אופיר פינס-פז: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת נוה, אתה מדבר על הזמן שנתתי לך.

אברהם רביץ: בזמן הזה – – –

האשם מחאמיד: – – –

דני נוה: אני יודע שהאמת מרגיזה אתכם, מה לעשות?

מוסי רז: מי משת"פ?

דני נוה: מי שמכנה את אנשי צד"ל פושעים הוא משת"פ של "חיזבאללה".

אברהם רביץ: לא, לא.

אברהם רביץ: חבר הכנסת נוה – – –

דני נוה: מי שמכנה את אנשי צד"ל, שנלחמו אתנו כתף אל כתף והגנו על חיי אזרחינו, בוגדים, בעיני הוא משת"פ של "חיזבאללה".

טלב אלסאנע: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת נוה, אני מבקש לסיים.

אברהם רביץ: אתה לא יכול לומר לאף חבר כנסת, יהיו דעותיו אשר יהיו, שהוא משת"פ של ה"חיזבאללה", אם הוא טוען שהוא לא כזה.

דני נוה: אני רק יכול לומר שבעיני זו משמעות הדברים, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: – – –

אברהם רביץ: אתה לא יכול.

אברהם רביץ: אני מבקש ממך.

דני נוה: אני מוכן לחזור בי מהביטוי הזה, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: תודה רבה.

דני נוה: אני רק רוצה לסיים ולומר, אדוני היושב-ראש, שלצערי הרב, מהלך שהיה צריך להיות מהלך ראוי ונכון מבחינה אסטרטגית למדינת ישראל אחרי כל כך הרבה שנים בלבנון – – –

זבולון אורלב: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת דני נוה רוצה לסכם, אני אבקש.

אברהם רביץ: כל אחד דיבר כאן.

האשם מחאמיד: הוא כבר סיכם, הוא אמר משת"פים.

אברהם רביץ: הוא חזר בו, מה אתה רוצה בו?

אברהם רביץ: חבר הכנסת נוה, בבקשה, תסכם.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, אני מסכם – מהלך שהיה צריך להיות מהלך ראוי ונכון מבחינה אסטרטגית למדינת ישראל, של הוצאת צה"ל מלבנון, של החזרת הבנים שלנו הביתה, מתבצע בדרך אומללה, ועל כך אנחנו משלמים מחיר, ובזאת נהפכה יציאתנו מלבנון מיציאה שהיתה צריכה להוסיף ביטחון למדינת ישראל ליציאה מסוכנת ביותר.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: אדוני סגן שר הביטחון מתבקש להשיב על ההצעות לסדר-היום.

אברהם רביץ: בבקשה, חבר הכנסת אפרים סנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת דהאמשה, סגן שר הביטחון ברשות הדיבור עכשיו.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

יורי שטרן: – – –

אברהם רביץ: יורי, מה זה?

אברהם רביץ: זה מין מועדון?

אברהם רביץ: זו הכנסת.

האשם מחאמיד: – – –

אברהם רביץ: האשם, די, תפסיקו.

אברהם רביץ: סגן שר הביטחון עומד להשיב.

טלב אלסאנע: מה הוא בא להטיף מוסר?

אברהם רביץ: אפילו באים להטיף מוסר כאן.

מוחמד כנעאן: שילך ללמוד קודם כול, חסרה לו השכלה.

אברהם רביץ: אני מבקש להפסיק.

אברהם רביץ: בבקשה, סגן השר.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה 15 שנה מנהלת ישראל מלחמה נגד אויב נחוש, קנאי ואכזר, והוא ארגון ה"חיזבאללה".

אפרים סנה: הוא נתמך על-ידי מדינה שבתורתה ובתורת המשטר שלה טבועות עמוק שנאת ישראל ושנאת יהודים.

אפרים סנה: הוא מקבל ברכה מהמשטר הסורי בדמשק.

אפרים סנה: הוא נהנה ממקורות בלתי נדלים של נשק ותחמושת.

אפרים סנה: במלחמה ארוכה כזאת צריך אורך רוח, כושר עמידה, בעיקר בשעות הקשות.

אפרים סנה: אנחנו נמצאים בימים האלה, בשבועות האלה, באחד השלבים הקריטיים והמסובכים של המלחמה הזאת.

עסאם מח'ול: אתם רוצים להפסיק אותה?

אפרים סנה: אתמול נוצרה מציאות קשה, לא נוחה ומסוכנת, אבל זו מציאות זמנית.

אפרים סנה: זה אחד משלבי המלחמה.

אפרים סנה: אני אומר את הדברים בצורה הנכונה והאמיתית ביותר.

אפרים סנה: זאת מציאות לא נוחה.

אפרים סנה: דאגת תושבי הצפון, שמשם אני בא עכשיו, מובנת, אבל זה מצב שאנחנו נשנה אותו בטווח הזמן הקרוב; לא המיידי, הקרוב.

בנימין אלון: יש לו"ז חדש לברק?

אברהם רביץ: חברים, סגן השר עוד לא אמר משפט שלם.

אברהם רביץ: בבקשה.

אפרים סנה: אמרתי אבל הופסקתי.

אפרים סנה: אנחנו איננו יכולים להשלים עם המציאות ש"חיזבאללה" מנסה ליצור, ואנחנו נשנה אותה.

אפרים סנה: אנחנו נשנה אותה בשכנוע, בסיוע הקהילה הבין-לאומית, ולא – בכוח; אולי בהרבה כוח.

טלב אלסאנע: הכוח עזר הרבה.

טלב אלסאנע: רואים.

טלב אלסאנע: כאן שורש הבעיה.

אפרים סנה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם לא היה לנו כוח, לא אני ולא אף אחד היה באולם הזה.

אפרים סנה: אנחנו חיים פה בכוח הזכות ובזכות הכוח.

אפרים סנה: צר לי, אבל זאת הסביבה שלנו, טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: – – –

אברהם רביץ: טלב, אתה צריך לדבר עוד מעט.

אפרים סנה: אני רוצה לומר מלה על צה"ל.

אפרים סנה: צה"ל מנהל פה מהלך בתנאים קשים, עם עירוב בלתי נמנע של אוכלוסייה אזרחית, באיפוק ראוי לכל שבח של הימנעות כמה שאפשר מפגיעה באזרחים.

אפרים סנה: ודווקא אתם, מן הראוי שתכבדו את זה.

אפרים סנה: הרבה דברים היו לנו יותר קלים לולא היינו נזהרים בחיי אדם.

אפרים סנה: הרבה יותר.

אפרים סנה: הנסיבות שיאפשרו לנו להפעיל את הדברים שאנחנו יכולים להפעיל עדיין לא נוצרו.

אפרים סנה: כמו שאמרתי, המציאות הזאת תשתנה.

אפרים סנה: אנחנו יודעים מה הם האפיקים שבהם אנחנו יכולים לשנות אותה.

יורי שטרן: למה לחכות לקורבנות?

אפרים סנה: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, סליחה, יורי שטרן – אני מכיר את שניכם, אין לי בעיה בזיהוי – אנחנו עושים מאמץ מרבי לסכן כמה שפחות חיי אדם.

אפרים סנה: במאמץ שמפקדי צה"ל בפיקוד צפון מקדישים לדבר הזה – שמירת חיי אדם, חיסכון בחיילים, מניעת הסתכנות מיותרת – זה אחד השיקולים הדומיננטיים.

יורי שטרן: גם חיי צד"ל?

אפרים סנה: בהחלט, כן.

אפרים סנה: אם הזכרת את צד"ל – אתמול, היום נפתחו שערי מדינת ישראל לאותם חיילי צד"ל במנגנון הביטחון שבחרו לעבור לשטחנו עם משפחותיהם, במנגנון שהוקם בעוד מועד ובהקצאה תקציבית לא קטנה, גם בשעה זו ממש.

אפרים סנה: אני מבקש לומר מלה אחת לאופוזיציה: בשבילכם זו הזדמנות לנהוג בממלכתיות.

יורי שטרן: כמו שאנחנו נוהגים.

אפרים סנה: לא כל מה ששמעתי היום פה מבטא ממלכתיות, ובייחוד כיוון שהאיש שעומד בראשכם אחראי במידה רבה – – –

בנימין אלון: אתה מאוד ממלכתי.

דני נוה: זו אמירה ממלכתית?

דני נוה: זו אמירה מפרקת ומשסעת.

דני נוה: זו לא אמירה ממלכתית.

בנימין אלון: סגן השר, אתה מאוד ממלכתי – שיא הממלכתיות.

רן כהן: אבל, הוא אחראי.

בנימין אלון: שיא הממלכתיות.

בנימין אלון: השר רן כהן, זה – – –

רן כהן: אין לו שום אחריות – – –

בנימין אלון: ממשלת התבוסה לא תלמד מה היא ממלכתיות – ממשלה שנכנעת לטרור בלבנון.

בנימין אלון: חבורה של טרוריסטים עושה מהממשלה צחוק.

סופה לנדבר: – – –

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה, עד כאן.

רן כהן: – – – על המצח שלו זה טבוע.

רן כהן: לא יעזור לך.

בנימין אלון: אז לא נתקיף את – – –

אברהם רביץ: עד כאן.

אבשלום וילן: מי הכניס אותנו?

בנימין אלון: – – – תלמד היסטוריה.

בנימין אלון: – – –

אפרים סנה: ההתעוררות הזאת – – – הרב רביץ, אין לי קול להתמודד – – –

אברהם רביץ: אתה גם צרוד.

אברהם רביץ: אתה לא יכול.

אפרים סנה: אין לי קול.

אבשלום וילן: תראה לאן הביאו אותנו.

אבשלום וילן: – – – לאן הכניסו אותנו.

מוסי רז: רק אל תדיחו את שרון מראשות האופוזיציה.

מוסי רז: – – –

סופה לנדבר: – – –

אפרים סנה: ההתרגשות שעורר החלק הראשון של המשפט נבעה כנראה מכך שניחשתם מה אני עומד להגיד בסיומו.

אפרים סנה: ברגע שאמרתי "מנהיג האופוזיציה", ניחשתם מה אני עומד להגיד.

אפרים סנה: ובכן, צדקתם.

יורי שטרן: כי זו האשמה שאתם חוזרים עליה.

בנימין אלון: אתם פוליטיקאים שקנו שלטון בעבור בצע כסף – –

אפרים סנה: לא.

בנימין אלון: – – ולא תוותרו עליו, ותמציאו כל מיני אידיאולוגיות.

בנימין אלון: אתם מכסים את זה בכסות של ממלכתיות.

בנימין אלון: התותחים רועמים – – – תותחים של צה"ל או תותחים של ה"חיזבאללה" רועמים?

אברהם רביץ: חבר הכנסת בני אלון, אני מבקש.

אבשלום וילן: ב-1982 המנהיגות שלך לא דיברה.

אבשלום וילן: – – – שב בשקט היום.

אבשלום וילן: לפחות שב.

יורי שטרן: כבוד סגן השר, הרשלנות של היום, התבוסה הזאת, זה לא באשמת אריק שרון.

יורי שטרן: זה לא באשמת – – –

אפרים סנה: אני מאוד ממליץ לך – – –

יורי שטרן: אתם קבעתם תאריך דמיוני – – –

אפרים סנה: חבר הכנסת יורי שטרן, אני ממליץ לך מאוד – – –

אבשלום וילן: – – –

אפרים סנה: אל תעזרו לי.

אפרים סנה: אני ממליץ לך מאוד: אל תדבר על רשלנות, על אנשים – –

יורי שטרן: תסתכל – – –

אפרים סנה: – – שיום ולילה מנהלים את המלחמה הזאת.

אפרים סנה: אתה רוצה – תבדוק, ואחרי זה תדבר.

אפרים סנה: אל תשלוף מלים.

אפרים סנה: אני מאוד ממליץ לך.

אפרים סנה: לכן אני חוזר למה שהתחלתי – דני נוה, תקשיב, אני מדבר בעיקר אליך, כי מדובר בכם.

אפרים סנה: אתם לא בפוזיציה למתוח ביקורת על כל מה ששייך ללבנון.

דני נוה: אם אנחנו נמתח ביקורת, לא יהיו 24 שעות ביממה רק כדי למצות את זה.

דני נוה: צריך עוד שעה.

דני נוה: לא נספיק.

אפרים סנה: אנחנו יודעים בדיוק לאן אנחנו רוצים להוביל את המהלך הזה.

אפרים סנה: אנחנו יודעים מה יהיו השלבים הבאים.

אפרים סנה: אני אומר לכנסת עכשיו: עלולים להיות שבועות יותר קשים, אבל אנחנו מובילים את המהלך הזה למצב שבו יהיו לתושבי זרעית, מנרה, מטולה וקריית-שמונה חיים בטוחים, בלא איום, בלא מחבלים ובלא שליחי אירן בתחומי הבית שלהם.

עסאם מח'ול: – – – הם בוגדים – – –

אפרים סנה: לזה אנחנו מובילים, ואנחנו נעשה את זה אתכם או בלעדיכם.

אפרים סנה: תודה.

אברהם רביץ: אדוני, מה אתה מציע?

אפרים סנה: אשר לנושא עצמו, הנושא הוא נושא לאומי מהמדרגה הראשונה, ואין ספק בזה, בלי קשר לחילוקי הדעות.

אפרים סנה: אני מבקש להעלותו בפני ועדת החוץ והביטחון.

אברהם רביץ: תודה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, אז גם חברי הוועדה יוכלו לקבל מידע רחב יותר על דברים שאולי במליאה לא רצוי לומר אותם.

אפרים סנה: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: יש גם הצעות אחרות, שהן כמובן להסיר.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דרוקמן מבקש להסיר, אבל הוא לא נמצא פה, כך שהוא לא יכול להסיר.

יורי שטרן: אני יכול במקומו.

אברהם רביץ: לא, אין במקום.

אברהם רביץ: חבר הכנסת בני אלון יעשה את זה יותר טוב ממך אולי.

אברהם רביץ: אתה, חבר הכנסת אלון, רוצה להסיר את הצעתו של חבר הכנסת מוחמד ברכה.

עזמי בשארה: הוא לא יכול לדבר.

עזמי בשארה: הוא לא נמצא באולם.

אברהם רביץ: אי-אפשר להסיר את הצעתו של חבר הכנסת ברכה.

בנימין אלון: האפשר להפעיל את המיקרופון?

אברהם רביץ: רגע.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עזמי בשארה, אני מתפשר עם התקנון.

אברהם רביץ: מכיוון שהוא כבר עלה, ניתן לו את הדקה שלו.

האשם מחאמיד: אז שיסיר את שלי.

אברהם רביץ: שיסיר את שלך?

אברהם רביץ: מישהו אחר רוצה להסיר את שלך.

אברהם רביץ: מה קרה?

אברהם רביץ: חבר הכנסת בני אלון, יש לך דקה, אבל – – –

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני סגן השר, הרי היושר האינטלקטואלי מחייב.

בנימין אלון: אתה התרעת.

בנימין אלון: אתה הזהרת.

בנימין אלון: אתה הזהרת את ביילין.

בנימין אלון: אתה יודע מה הוא השטח הזה.

בנימין אלון: אני מבין את האחריות המיניסטריאלית שלך, אבל אי-אפשר לזרות חול בעיני אנשים.

בנימין אלון: הצבא לא קיבל פקודה אתמול מראש לסגת.

בנימין אלון: מי הוביל את צבא-הגנה לישראל?

בנימין אלון: ה"חיזבאללה".

בנימין אלון: מי גרם לכל התזוזה הזאת?

בנימין אלון: התבוסה.

בנימין אלון: לא היתה זו היערכות בפקודה, כמו שרצית.

בנימין אלון: אתה רצית בכלל שזה יהיה בצורה מחושבת יותר.

בנימין אלון: אז אתם תמשיכו להיות לויאלים לראש המפלגה שלכם, ואני מכבד את זה, אבל תזכרו שפוליטיקאי גם צריך לשלם מחיר על הביטחון העצמי המופרז שלו.

בנימין אלון: הביטחון העצמי המופרז הזה יעלה לנו מאוד בהרבה הרבה דברים נוראיים.

בנימין אלון: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יולי אדלשטיין מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת רחבעם זאבי.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, מה לעשות.

יורי שטרן: חבר הכנסת ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מקובל לחשוף הסכמים סודיים בפני הבית.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני אחשוף הסכם סודי שהיה לי בזמנו עם ראש הממשלה, מר אהוד ברק.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי לו, שאם הוא לא ילמד אותי בתחום החברתי ובתחום קליטת העלייה, אני מבטיח לא ללמד אותו בתחום הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, לנוכח כל מה שמתרחש בימים האחרונים, נורא בא לי לומר משהו לגבי מה שמתרחש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאוד שאני אעמוד בהסכם, ואולי חברים בוועדת החוץ והביטחון ובמקומות אחרים כן ילמדו את רב-אלוף (מיל.), מר אהוד ברק מה אפשר היה לעשות אחרת ואילו תרחישים היה אפשר לצפות על מנת שלא לראות את הביזיון שקורה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי רק קריאה אחת לכל חברי הבית בתור מי שכונה "בוגד" על-ידי אנשים שהאידיאולוגיה שלהם היתה קצת דומה אולי לאלה שהשמיעו היום קריאות "בוגד": אני באמת מבקש מכולם, חוץ מאלה שרואים באנשי צד"ל בוגדים, להתאחד ולעשות כל מה שאפשר על מנת שבעוד שנים לא נעמוד בפני דין המצפון שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עזמי בשארה מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת זבולון אורלב.

עזמי בשארה: חבר הכנסת אדלשטיין, בהבדל אחד: אנשי צד"ל – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק אנשי צד"ל לא עושים – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת בשארה, דבר.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני מתאמץ ומנסה להבין מה קורה, מה הדרמה, מה עושים שם בימין ומה הבהלה.

עזמי בשארה: אני פשוט לא תופס.

עזמי בשארה: צה"ל באמת נסוג בצורה לא מאורגנת.

עזמי בשארה: אפילו צד"ל לא יודע על תוכניותיו – זה נכון.

עזמי בשארה: אבל, רדפו אחריהם ביריות?

עזמי בשארה: יש "קטיושות" בגליל?

עזמי בשארה: באמת אי-אפשר לקיים הלוויה בקריית-שמונה היום?

עזמי בשארה: מה קורה פה?

יורי שטרן: אולי יהיו.

עזמי בשארה: יש "קטיושות"?

עזמי בשארה: אולי יהיו.

עזמי בשארה: גם לפני שבוע אולי היו.

רחמים מלול: למה לא?

קריאה: יש מודיעין.

עזמי בשארה: היה אפשר לטעון שאולי יהיו.

עזמי בשארה: עכשיו, ברגעי הנסיגה, אתה רוצה נסיגה של מנצחים?

יורי שטרן: כן.

עזמי בשארה: אבל היא לא נסיגה של מנצחים.

עזמי בשארה: או שאתה נסוג מלבנון בהסכם עם סוריה, או שהנסיגה יש בה ביזיון.

עזמי בשארה: כל נסיגה כזאת יש בה ביזיון, אחרי 22 שנה שהיית שם.

עזמי בשארה: מה קורה?

עזמי בשארה: מה קורה שם בדיוק?

עזמי בשארה: למה מתכוונים?

עזמי בשארה: אני שומע בנימה של סגן שר הביטחון, שלדעתי בעצמו סובל מתסביכים אדירים של ביטחוניזם – – –

אברהם רביץ: טוב, לא נתעסק עם תסביכים.

עזמי בשארה: אני שומע שהוא מכין למלחמה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, הוא מכין למלחמה.

עזמי בשארה: מדברים על נסיגה כדי שאחר כך ישתמש – – –

אברהם רביץ: תודה, תודה, זמנך חלף עבר לו.

קריאה: – – –

עזמי בשארה: – – – זה אם ייסוג לגבולות 1923.

עזמי בשארה: בכלל לא בטוח שהוא ייסוג לגבולות 1923, בכלל לא בטוח שלא יטוסו מעל שמי לבנון, כלא אל-חיאם יישאר פתוח, ואולי מכינים למלחמה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יאיר פרץ לא נמצא כאן, נכון?

אברהם רביץ: חבר הכנסת טלב אלסאנע, קבל דקה שלמה.

אברהם רביץ: הוא רוצה להציע להסיר את הצעתו של חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אז לא אתן לו דקה?

טלב אלסאנע: אני מודה לך.

טלב אלסאנע: אסתפק בשתי דקות, היושב-ראש.

אברהם רביץ: מה?

אברהם רביץ: יש לנו היום פטנט, לסגור מיקרופונים.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

טלב אלסאנע: רבותי, מה שקרה בדרום-לבנון הוא שיש עם שניצח, והגיע הזמן להודות בזה.

טלב אלסאנע: ולדני נוה ולאחרים כואב כשהם רואים שהלבנונים שנלחמו למען עצמאותם ניצחו.

טלב אלסאנע: צריך להודות שכאן הובסה הקונספציה של הכוח.

טלב אלסאנע: מדינת ישראל, שדגלה כל הזמן בתפיסה של כוחנות, הפסידה, הובסה, והגיע הזמן לשנות את התפיסה הזאת, וניצחה התפיסה של הזכויות, התפיסה של שלום.

טלב אלסאנע: זו התפיסה שניצחה.

יולי יואל אדלשטיין: – – –

טלב אלסאנע: לבוא היום ולומר, שחברי כנסת שמדברים על צד"ל הם משת"פים של ה"חיזבאללה", זו עלילת דם, זו הסתה פרועה, זו התרת דם.

טלב אלסאנע: אנשי צד"ל נאמנותם צריכה להיות למדינתם, ומדינתם היא לבנון.

טלב אלסאנע: אם הם פשעו, הם צריכים לתת את הדין על-פי החוק הלבנוני.

טלב אלסאנע: בעינינו הם בוגדים, כי הם בגדו בעם שלהם ובמדינה שלהם.

טלב אלסאנע: וצריך לבוא ולומר שאין אפשרות אחרת.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות, שברגע שמדינת ישראל כובשת היא מנצחת, וגם כשהיא נסוגה היא מנצחת.

טלב אלסאנע: לא יכולים להיות שני הדברים ביחד.

טלב אלסאנע: גם כשכבשה הסתבכה בבוץ הלבנוני – כשהיא נסוגה, היא נסוגה משום שהצד השני ניצח, ואי-אפשר להסביר זאת אחרת.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת טלב אלסאנע, קיבלת שתי דקות, וזה כולל את ההודעה האישית שלך.

האשם מחאמיד: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת נסים זאב יציע להסיר את הצעתו של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

נסים זאב: בטעות רשמו יאיר פרץ.

נסים זאב: אני אזכיר ששמי נסים זאב.

אברהם רביץ: כן, זה בסדר, הטעות תוקנה.

אברהם רביץ: דבר.

נסים זאב: אנחנו צריכים לזכור, שמה שקרה בדרום-לבנון מבחינת הפלסטינים הוא תבוסה.

נסים זאב: זה גם דגם איך צריכים להתנהג עם מדינת ישראל.

נסים זאב: בשבוע שעבר ראש הממשלה קיבל החלטה מאוד "חכמה", והיא שצריכים לסגת מהשכונות סביב ירושלים.

נסים זאב: הפלסטינים מסיקים היום מסקנה, שגם אם אנחנו מחזירים להם את השטחים, זה צריך להיות תחת אש.

נסים זאב: הנה ה"חיזבאללה" עושה זאת בדרום-לבנון והוא יעשה זאת גם בירושלים, והם התחילו לעשות.

עסאם מח'ול: – – –

נסים זאב: הנה האינתיפאדה התחילה עם ההצהרה של ראש הממשלה, עם ההחלטה של הממשלה להחזיר אותם שטחים.

נסים זאב: לכן, לא חשוב איך אנחנו רואים את עצמנו.

נסים זאב: חשוב מה המסר שהפלסטינים מקבלים, והם מקבלים את המסר שזו חולשה של מדינת ישראל, וזה חבל מאוד.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

אברהם רביץ: איננו כאן?

אברהם רביץ: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אתה לא רוצה לדבר?

אברהם רביץ: אין בעיה.

קריאה: לא, הוא רוצה לדבר.

זבולון אורלב: טלב לקח לו את כל – – –

אברהם רביץ: שיחזור על דברי טלב.

אברהם רביץ: בבקשה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, בדברים שאמר כאן היום סגן שר הביטחון – ובכוונה אני לא מתייחס לדברים של יורי שטרן, כי אין להתייחס לדברים כאלה – אני חושב שסגן שר הביטחון עשה טעות חמורה.

מוחמד כנעאן: כשהוא רואה היום את המראות בדרום-לבנון, הוא צריך להסיק את המסקנות, שבכוח, במלחמה, אי-אפשר להגיע לשלום.

מוחמד כנעאן: מה שקורה היום בדרום-לבנון הוא קריאה ישירה לממשלת ברק לבוא לדו-שיח לשלום אמיתי עם הסורים ועם הלבנונים, להפסיק את ההרס ואת המהומות ולצאת מהאדמה הכבושה שם.

מוחמד כנעאן: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא רוצה להתנצח עם אף אחד.

האשם מחאמיד: אני רק אומר כמה דברים, שלוש נקודות שהן עובדות, לדעתי.

האשם מחאמיד: נקודה ראשונה – לפני כשעתיים שמעתי בערוץ-2 בטלוויזיה בחור בשם סולימן, ממה שקרוי צד"ל, והוא אמר: אנחנו משת"פים.

האשם מחאמיד: הוא לא אמר: אנחנו צד"ל, הוא אמר: אנחנו משת"פים, ועל ישראל פשוט לסייע לנו כמשת"פים.

האשם מחאמיד: משת"פ הוא משתף פעולה.

בנימין אלון: כבוד גדול.

האשם מחאמיד: אם בעיניך זה כבוד גדול, אתה הופך את ההיסטוריה ובכלל את כל השכל הישר.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: הם משת"פים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, נכון מה שאמר בני אלון, משת"פ הוא מי שבגד בעמו ובארצו.

האשם מחאמיד: זה משת"פ.

בנימין אלון: – – –

האשם מחאמיד: כובש הוא מי שמנצל משת"פים ואחר כך זורק אותם לכלבים.

האשם מחאמיד: זה כובש.

בנימין אלון: אתה לא משת"פ?

האשם מחאמיד: אדוני, מה שקורה הוא שהכול מתמוטט בדרום-לבנון, ואני מברך את האסירים שקיבלו היום שחרור עצמי, שהשתחררו ב"אל-חיאם".

האשם מחאמיד: אני מברך אותם.

האשם מחאמיד: ואני קורא לאהוד ברק להסיג כבר היום את צה"ל מלבנון, כי אין מה לעשות שם.

האשם מחאמיד: תודה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, החוצפה והצביעות של דני נוה ושל חברת הכנסת נעמי בלומנטל, שכרגע לא נמצאים באולם – אבל זה לא משנה בכלל כרגע – הרגיזו אותי מאוד.

רחבעם זאבי: – – –

סופה לנדבר: הרגיזו אותי, משום שאני דורשת מנעמי בלומנטל להרים כרגע עיניים ולהסתכל בעיני בני משפחתו של ניקולאי רפופורט שנפל שם בלבנון, בעיניהן של 900 משפחות, של משפחת רוזנפלד, של אמו של החייל שנפל שם בלבנון והיא אמרה בטלוויזיה לפני כמה שבועות: באותו יום החיים שלי נגמרו.

סופה לנדבר: ואני אומרת, שאנחנו כולנו יודעים מה עשינו שם במשך 18 שנה, אנחנו כולנו יודעים שמיצינו שם הכול.

סופה לנדבר: והחובה שלנו היום, חברי הכנסת, להתאפק ולתת כתף למדינת ישראל ולממשלת ישראל.

סופה לנדבר: חובה לצאת מלבנון.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, כאשר מאות ואלפי נשים, זקנים וילדים לבנונים זורמים חזרה אל כפריהם ומשחררים אותם מעול הכיבוש בדרום-לבנון, זאת לא סיבה שתושבי קריית-שמונה ישבו במקלטים.

עסאם מח'ול: זאת הסיבה שהם יצאו מהמקלטים, כי נגמר הכיבוש וקרס הכיבוש תחת אלה שהובילו את הקונספציה הזאת.

קריאה: למה – – –

עסאם מח'ול: כולם ניסו להתרברב היום על כך שהם תרמו את תרומתם כדי לסגת מלבנון.

עסאם מח'ול: אני רוצה להיות זה שיגיד: אני מייצג את היחידים שקראו לא להיכנס לבוץ הזה.

עסאם מח'ול: אני חושב שהגיע הזמן להאזין טוב מאוד למה שאמר כאן היום סגן שר הביטחון.

עסאם מח'ול: הוא דיבר על המלחמה הבאה, ואני מזעיק את דעת הקהל בישראל, בקריית-שמונה ובכל מקום, לעצור בעד הממשלה מלחשוב בכיוון של הליכה למלחמה חדשה.

עסאם מח'ול: רק חיזוק השלום, רק ביצור השלום וביצור הגבולות בין שתי המדינות, פוליטית ומדינית, יכולים להביא לרגיעה של שני העמים – שניהם קורבנות הקונספציה הישראלית, שניהם קורבנות של הכיבוש הישראלי, לרבות משפחותיהם של אנשי צד"ל – גם הן קורבנות של הכיבוש הזה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה, ואחריו – אחרון, חבר הכנסת רחמים מלול.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, אני נמנה עם אלה שמההתחלה ועד הסוף היו נגד יציאה מלבנון.

יורי שטרן: יציאה כפי שהיתה לא תיארתי גם אני.

יורי שטרן: אני חושב שמה שקרה אתמול לא היה דבר מתוכנן.

יורי שטרן: ראש הממשלה, שהוא חסר אחריות, התחייב מבחינה אלקטורלית, כי חשב שזה פופולרי, לצאת בתוך שנה, והנה כולנו צריכים להיות קורבן, אנשי הצפון צריכים להיות קורבן, אנשי צד"ל צריכים להיות קורבן של ביצוע ההחלטה החפוזה והאלקטורלית שלו.

יורי שטרן: זאת לא היתה יציאה מתוכננת, זה לא היה כפי שאנשי צה"ל תכננו, זה היה נגד דעותיהם של קצינים רבים, וזו היתה תוצאה של הבלגה בלתי מובנת לנו ולאנשי צד"ל.

יורי שטרן: לכן אני חושב שהתבזינו.

יורי שטרן: מה שאפשר עוד להציל – אם מה שאמר סגן שר הביטחון נכון – כמה שיותר מהר.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רחמים מלול, אחרון הדוברים.

מוחמד ברכה: אין כיבוש נאור ואין נסיגה אלגנטית.

מוחמד ברכה: אתה רוצה לחבר מה שלא מתחבר אליהם לעולם.

יורי שטרן: זה לא היה כיבוש – – –

אברהם רביץ: בבקשה, חבר הכנסת רחמים מלול.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מרגיע את תושבי הצפון בכך שלאחר הנסיגה כוחות יוניפי"ל יחצצו בין כוחות ה"חיזבאללה" לבין יישובי הצפון.

רחמים מלול: על ראש הממשלה ועל כולנו לזכור, שכוחות יוניפי"ל מוצבים בלבנון משנות ה-70, ומאז התברר שההסתמכות עליהם היא בבחינת משענת קנה רצוץ, כרעי תרנגולת.

רחמים מלול: על מי יוכלו אפוא תושבי הצפון לסמוך?

רחמים מלול: על חיילי הודו, נפאל, פיג'י?

רחמים מלול: האם הם יושיעו אותם כאשר אנשי ה"חיזבאללה" יחליטו לתקוף את היישובים?

רחמים מלול: לכן אני מבקש מראש הממשלה, שיציע לתושבי הצפון אמצעי ביטחון אמינים יותר ובטוחים יותר.

רחמים מלול: הערה שנייה לחברי חברי הכנסת הערבים.

רחמים מלול: אני מצפה מכם שתצאו נגד הכרזת ה"חיזבאללה", שהם ייתנו חנינה לאנשי צד"ל אך ורק אם הם יהרגו חיילים יהודים או אזרחים ישראלים.

רחמים מלול: לדעתי אתם צריכים לקרוא קריאה חד-משמעית, מאוחדת של כולכם, כנגד הקריאה הנבזית הזאת.

רחמים מלול: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: ובכן, חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: האם יש מישהו מהמציעים שאיננו מוכן לקבל את הצעתו של סגן שר הביטחון להעביר את ההצעות לוועדה?

אברהם רביץ: יצביע.

יורי שטרן: למליאה.

אברהם רביץ: ובכן, אנחנו מצביעים.

אברהם רביץ: למליאה – בעד.

אברהם רביץ: לא מליאה – נגד.

זבולון אורלב: אני רוצה ועדה.

אברהם רביץ: בבקשה להצביע.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 20 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אברהם רביץ: ובכן, 20 בעד דיון במליאה, אחד מתנגד, ויהיה דיון במליאה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אנחנו עוברים לנושא הבא: פרשת אליק רון, המהומות והפרות הסדר על-ידי ערביי ישראל וערביי השטחים – דיון.

טלב אלסאנע: מה הסלט הזה?

אברהם רביץ: אני מקבל כותרת ואני קורא מהנייר.

טלב אלסאנע: זה לא הגיוני.

אברהם רביץ: את זה תגיד בנאום שלך.

אברהם רביץ: בנאום שלך תגיד שזה לא הגיוני.

אברהם רביץ: זה חלק מהנאום שלך שזה לא הגיוני, נכון?

טלב אלסאנע: למה הכנסת אישרה דבר כזה?

אברהם רביץ: מכיוון שסגן שר הביטחון אינו נוכח, הסדר הוא שאנחנו מתחילים עם ראשון הדוברים, והוא יהיה חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

אברהם רביץ: כיוון שאתה ראשון המציעים תקבל חמש דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, לכולנו זו שעה לחשוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו אומנם עוברים לנושא אחר, אבל כל הנושאים, כל מה שמסעיר את חיינו, למעשה יש חוט מקשר אחד בכל הדברים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: החוט הזה הוא הקונספציה של ממשלת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם לממשלה הזאת באמת יש התעוזה והכוח ללכת לפתרונות של שלום, פתרונות שמצריכים אומץ, וגם פתרונות לעמוד בפני המתלהמים ובפני הקיצונים ובפני המתנחלים ולהגיד להם: רבותי, אנחנו לא יכולים להמשיך בדרך שלכם, אנחנו חייבים למצוא את הדרך שבה הסכסוך הזה יגיע לאיזו תוצאה מוסכמת, לאיזה מינימום של הכרה בזכויות של שני הצדדים, וזו הדרך היחידה ואין בלתה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים האלה היו יכולים להיאמר לעם הלבנוני עוד בשנת 1982.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היציאה משם היתה צריכה להתבצע אז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תחת לנסות להחזיר אחורה את גלגלי ההיסטוריה ולנסות להקים קולוניות וצבא של שכירי חרב וצבאות אחרים, יכולנו לחסוך את כל הדברים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קובעי המדיניות יכלו לחסוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר הם לא נחסכו הם עלו בדם ובדמים, והם עולים גם היום, בשעות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מציע לגזור בעניין הזה גזירה שווה גם לעניין הסכסוך הפלסטיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממשלת ברק מקיימת דיונים, אבל כנראה היא עדיין שבויה בקונספציה שלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא רוצה לכפות פתרון על הצד הפלסטיני, חבר הכנסת זאבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להגיע לפתרון מוסכם, פתרון אשר ישמור על מינימום מסוים לכל צד – אין אדון ברק מוכן לקבל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פתרון שיכפה על הפלסטינים את התנאים של ממשלת ברק כדי שיקום ויגיד: הנה, כפיתי, הבאתי והגעתי – נדמה לו שהוא רוצה להגיע לזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני ראש הממשלה, גם אם נדמה לך שזה פתרון טוב, וגם אם נדמה לך שתוכל לעשות זאת – ואני לא בטוח שתוכל לעשות זאת, להיפך, אני בטוח שלא תוכל לעשות זאת, כי עוד לא נולד מנהיג פלסטיני אשר יגיע להסדר קבע בלי ירושלים כבירת העם הפלסטיני, ירושלים המזרחית בגבולות 1967, ועוד לא נולד מנהיג פלסטיני אשר יסכים להגיע לשלום עם ישראל בלי הזכות הקדושה של החזרת הפליטים למולדתם ולארצם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עוד לא נולד מנהיג פלסטיני אשר יגיע לפתרון כאשר התנאים כפויים בכוח על-ידי ממשלת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להגיע למחיר הנורא שאנחנו משלמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי אי-הגעה לשלום ואי-הגעה לפתרון מוסכם משאירה למעשה את הפתח למרחץ הדמים, למעגל הקסמים, לדרך שאין ממנה מוצא ובה הלכנו במיוחד במשך 52 השנים האחרונות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין מוצא אחר, אין דרך אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדינת ישראל יכלה לעשות, לכבוש ולכפות בכוח כל מה שהיא רצתה במשך 52 שנים אלה, והנה היום אנחנו לומדים שלא רק הכוח יקבע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא מספיק שיש לך כוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא מספיק שאתה חזק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא מספיק שאתה מכריע מלחמות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסוף גם החלשים, כאשר הם עומדים על זכותם ולא מוכנים לוותר ולהתמסר לתפיסת הכוח שלך, גם הם מהווים אתגר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לך תשובה גם לכוח הזכות שלהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה קרה בדרום-לבנון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין תשובה ל"חיזבאללה", אין תשובה צבאית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממשלת ישראל, לרבות צד"ל, לרבות כל אלה שעמדו שם בכוח במשך 20 השנים האחרונות, הגיעו למצב שאין תשובה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כוח לא נותן תשובה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הזמן התרענו ואמרנו: אם הכוח לא נותן תשובה בדרום-לבנון, הוא בוודאי לא ייתן תשובה גם בפלסטין בגבולותיה ההיסטוריים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא ייתן תשובה בגדה המערבית, לא בשכם, לא ברמאללה, לא בחברון, לא בעזה, לא בירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וכאן אני רוצה להגיע לאליק רון: אותו גנרל מכובד שבוי באותה תפיסה, באותם מושגים, באותו שיכרון כוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא משתכר מכוח עצמו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא רוצה לזכור, שמה שעשה בגדה המערבית, מה שעשה בשטחים הכבושים במשך כמה שנים, ייזכר לדיראון עולם, ולא יעזור לו להגיע לכנסת או למקום מכובד במפלגות הפוליטיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי מפכ"ל הוא לא יכול להיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא יודע טוב מאוד שהוא לא יהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא יודע טוב מאוד שימיו במשטרה ספורים, אם לא שבועותיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב, שמשטרה שמכבדת את עצמה, שר שמכבד את עצמו, כאשר גנרל קם ומכריז מלחמה על חלק מהאוכלוסייה, והוא לא רק מכריז אלא גם מבצע – ממשלה כזאת חייבת לקום ולומר: אדוני, אין לך עוד מקום בתפקיד שאתה משרת בו, אין לך מקום בתפקיד ממלכתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במדינת חוק, במדינה דמוקרטית אשר בה מפקד הצפון, מפקד מחוז ש-70% מהאוכלוסייה בו היא ערבית, מכריז על האוכלוסייה הזאת מלחמה – אין לו מקום בתפקיד הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני רוצה לומר, כי אינני אומר דברים שאליק רון לא אמר אותם, אינני אומר דברים שהוא לא התפאר בהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה היתה הפנינה האחרונה שעשה ולא רק אמר:

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא נוסע ברכבו בשעת בוקר, והנה יוצא מולו מתוך כפר-מנדא נהג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התברר שהוא נהג צעיר עם רשיון חדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא מורה לנהג הזה לעצור, מכיוון שהוא חושד בו שעבר קו לבן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנהג הצעיר חס על רשיונו ומתוך חוסר שיקול דעת מנסה לברוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בואו נגיד שניסה לברוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אדוני הגנרל עושה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – מרדף, טקסס, מערב פרוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא נוסע במהירות של 170-160 קילומטר לשעה ויורה בו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממש מכוון אליו ויורה בו, וגורם לכך שבסוף הוא עוצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוך השם, זה נגמר ללא קורבנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא התנגש ברכב אחר ולא התהפך, ואף אחד לא מת כתוצאה מכך.

אברהם רביץ: הוא טוען שבכלל לא ידע שהוא ערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא טוען.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אגיד לך למה הוא טוען, כי הוא נכשל כישלון גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי כל הזמן הוא חשב שלא רק שמדובר בערבי, אלא שמדובר במחבל ערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא חשד, שאם הוא בורח ממנו, כל כך בורח, בטח יש לו חומר נפץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנה אתפוס עכשיו מחבל, אתפוס חומר נפץ, ואהפוך לגיבור ישראל – כך הוא חשב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והנה הפיאסקו הגדול: מתברר שלאיש לא היה שום דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היה לו רשיון זמני, רשיון של נהג טרי, זה בסך הכול מה שהיה לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישבו על הנהג, הכו אותו, חקרו אותו ופירקו את הרכב לברגים, ולא היה בו חומר נפץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרכב גם לא היה גנוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא ניסה למצוא הסברים והתחיל לטעון שהרכב גנוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני הגנרל, ידעת שהרכב לא גנוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי שוטר תנועה קטן, ברגע שיש לו מספר רכב, הוא מתקשר למוקד המשטרתי הידוע שיש בו מסוף, ומייד נותנים לו את כל הפרטים: על שם מי רשום הרכב, האם הרכב גנוב, אם יש עליו הודעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מן הסתם ידעת שהרכב איננו גנוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה אתה צריך לשקר לציבור ולומר שהרכב גנוב?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרכב לא היה גנוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה אתה צריך להמציא כאילו אליבי, להמציא שקרים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא המציא עוד שקר גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא טען שהנהג ניסה לדרוס אדם, ואליק רון רצה כאילו להגן על חיי אדם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שרוצה להגן על חיי אדם, לא יורה בבני-אדם ולא גורם לבני-אדם לנסוע במהירות של 160 קמ"ש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לי עצמי כעורך-דין היה מקרה עם המפכ"ל הקודם טרנר: הנהג שלי, בהיותי עורך-דין, נסע בנגב בכביש באר-שבע במהירות מופרזת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ניסיתי אפילו לעבור אותו, והנה הוא הפעיל את האזעקה ועצרנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא שאל מה אנחנו עושים, ואמרתי לו שהתערבנו – וזה באמת מה שהיה – שזה המפכ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנהג אמר שזה המפכ"ל ואני אמרתי שזה לא המפכ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן ניסינו לעבור את כלי הרכב שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא היו יריות, לא היה קרב, לא נסענו במהירות של 160 קמ"ש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קצין שרואה עבירת תנועה, רושם את מספר הרכב ומעבירו ללשכת התנועה במחוז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לשכת התנועה מעבירה על כך דוח, וזה קורה עשרות פעמים ביום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך זה בעבירות תנועה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במקרה של אליק רון, כאשר מדובר בערבי, מן הסתם יש להניח שהוא מחבל, מן הסתם יש לרדוף אותו, מן הסתם יש לירות בו, מן הסתם יש להכריז מלחמה לא רק במלים אלא גם במעשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לשמחת הלב, הכול הוכיח עד כמה האיש הזה איננו ראוי, איננו מתאים ואיננו יכול לשרת לא רק כמפקד המחוז הצפוני אלא בכל תפקיד ממלכתי אחראי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דוד טל – אינו נוכח.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

אברהם רביץ: אני מבקש להודיע כי הרשימה סגורה.

אברהם רביץ: כל נואם מקבל שלוש דקות.

רענן כהן: יש מיוחסים?

אברהם רביץ: לא.

אברהם רביץ: אם תדבר בחרוזים, לבי נשבה בחרוזים.

אברהם רביץ: או בפרחים.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, גם אני בין מציעי הדיון, כמה זמן מגיע לי?

אברהם רביץ: שלוש דקות.

אברהם רביץ: אתה לא רשום כמציע הדיון.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לנצל הזדמנות זו כדי למחות בתוקף על הנוסח.

עזמי בשארה: זו לא הפעם הראשונה שזה קורה לי; אני לא יודע מי מנסח כאן את כותרות הדיונים.

עזמי בשארה: מה זה: אליק רון, המהומות בשטחים ואצל ערביי ישראל.

עזמי בשארה: מהו הנושא הזה שאנחנו דנים בו?

עזמי בשארה: איש שמכבד את עצמו מציע נושא כזה לדיון?

עזמי בשארה: אני יודע שיש כמה אנשים בספסלי הימין שהיו שמחים שכל הסלט הזה יהיה אחד – גם השטחים, גם ערביי ישראל, רוצים להחזיר את הכול.

עזמי בשארה: גם אליק רון, מה זה?

עזמי בשארה: הצענו את הנושא: הסתות אליק רון נגד המגזר הערבי, בגלל דעותיו הגזעניות, לא פעם אחת אלא פעמים רבות.

עזמי בשארה: אנחנו חושדים, ויותר מחושדים, כי המעשה של אליק רון בצומת כפר-מנדא והיריות על הנהג הם יותר מאשר אירוע, וזאת בהסתמך על דעותיו.

עזמי בשארה: אנחנו חושבים שיש קשר בין דעותיו של האיש לבין הפרקטיקה שלו.

עזמי בשארה: הוא הגיע ליריות.

עזמי בשארה: קודם כול הוא דיבר, ובדיבורים שלו, גם כ-civil servant, כפקיד ממשלה, הוא נתן ביטוי לא מקובל לדעותיו הפוליטיות, וזאת בכל הזדמנות אפשרית.

עזמי בשארה: הוא גם קיים מסיבות עיתונאים, כדי להזהיר ולהתריע מפני המנהיגות הערבית.

עזמי בשארה: סופו היה להגיע לכדי ביצוע.

עזמי בשארה: זו לא הפעם הראשונה שביקשנו את פיטוריו של האיש.

עזמי בשארה: אנחנו חושבים שהוא לא ראוי כלל להיות מופקד על אוכלוסייה שרובה ערבית.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי הוא גזען.

עזמי בשארה: אנחנו חושבים שהאיש הוא גזען, והוא נתן לכך כמה ביטויים.

מיכאל קליינר: הוא לא ידע כלל שהנהג הוא ערבי.

עזמי בשארה: עזוב.

עזמי בשארה: הנהג יצא מכפר-מנדא, האוטו יצא מכפר-מנדא, והוא רדף אחריו מפני שידע שהוא ערבי.

עזמי בשארה: אם הוא לא היה ערבי, הוא לא היה יורה בו.

עזמי בשארה: אתה חושד שאליק רון היה יורה בנהג יהודי סתם כך?

עזמי בשארה: הרי אתה עצמך יודע שלא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא היה עושה את זה בתל-אביב?

מיכאל קליינר: ויצמן עשה את זה פעם אחת בתל-אביב.

עזמי בשארה: הוא היה עושה את זה.

עזמי בשארה: כן, כן.

עזמי בשארה: הכריכה הזאת של המהומות בשטחים באירוע זה, המלה מהומות בכלל לגבי האוכלוסייה הערבית בישראל – על הנושא הזה, אדוני היושב-ראש, אדבר מחר במסגרת הצעה רגילה לסדר-היום.

עזמי בשארה: מדובר באוכלוסייה הערבית בישראל, יחסה אל המדינה ויחס המדינה אליה.

עזמי בשארה: אני חוזר על דבר אחד באותו קצב שחברי הכנסת מהימין חוזרים על המלים, הערבים בישראל, נאמנותם הכפולה וחברי הכנסת הערבים: לימין בישראל אסור להוביל את הבית הזה באף.

עזמי בשארה: אני רואה כאן סיסטמה ממש, אני רואה מודל, אני רואה משהו מאוד-מאוד עקבי בהטחת האשמות בציבור הערבי ובדה-לגיטימציה הפוליטית של נציגי הציבור הערבי בפרלמנט, וזאת כאשר את דעותיהם הם אומרים בצורה הכי לגיטימית שישנה, גם לגבי יום העצמאות, גם לגבי דגל המדינה וגם לגבי נושאים אחרים, כדעות פוליטיות בתוך מדינת ישראל.

עזמי בשארה: אנחנו אומרים אותן, אנחנו לא מסתירים אותן.

עזמי בשארה: החבר'ה כאן, החברים בבית הזה מנסים, על-ידי הסתה ודה-לגיטימציה של האוכלוסייה הערבית, לעשות גם דה-לגיטימציה של הקול הערבי ושל כל מי שמסתמך על הקול הערבי, ומנסים ליצור קיטור בחברה הישראלית נגד הערבים, כדי לגרום לסטייה ימינה בכיוונם.

עזמי בשארה: כל הסתה נגד ערבי, מביאה לשכנוע ימינה, זה מה שהם חושבים.

עזמי בשארה: לכן הפוליטיזציה של העניין הזה ראויה מאוד לציון.

מיכאל קליינר: דגל המדינה, זאת פרובוקציה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חבר הכנסת גדעון עזרא אינו נוכח.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אברהם רביץ – אני לא יודע אם הוא נוכח.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח, אבל חבר הכנסת זבולון אורלב, כרגיל, נוכח גם נוכח.

אברהם רביץ: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף שאינו נוכח, אבל חבר הכנסת רענן כהן נוכח.

אברהם רביץ: בבקשה.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני גם כן תמה שערבבו פה שני נושאים.

רחבעם זאבי: שלושה נושאים.

תאופיק חטיב: שלושה נושאים.

זבולון אורלב: שלושה נושאים, שכל אחד מהם הוא נושא בפני עצמו, ולא צריכים לקשור את הדברים האלה.

זבולון אורלב: אני רוצה להתייחס לשני הנושאים בקצרה.

זבולון אורלב: האחד, המהומות שהיו ביהודה ובשומרון בסוף השבוע, שהן מהומות הכוללות ירי חם, ישיר, מכוון, של פלסטינים כלפי חיילי צה"ל וכלפי אזרחי מדינת ישראל, שרק בנס לא הסתיימו בקורבנות בנפש בצד הישראלי, אלא רק בפצועים.

זבולון אורלב: אינני יודע מה המצב לאשורו בצד השני.

זבולון אורלב: אני מוכרח לומר, שהואיל ועד רגע זה לא ברור לי מה העילה המדויקת לפריצת המהומות שהיו ביהודה ובשומרון בסוף השבוע, הדבר מעורר אצלי מחשבות נוגות ביותר, כי למעשה המסקנה היא, שהירי הזה הוא מעין ניסוי כלים של ערפאת, שמנסה להשיג בכוח כל מה שאי-אפשר להשיג במשא-ומתן.

זבולון אורלב: כל פעם שהוא חושב שהמשא-ומתן תקוע והוא רוצה להגיע להישג כזה או אחר והוא חושב שבלתי אפשרי להשיג זאת במשא-ומתן ובאמצעים מדיניים ודיפלומטיים – יורים.

זבולון אורלב: יורים על מנת להרוג, על מנת ליצור לחץ על הממשלה.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר לממשלה, שאי-קריאה נכונה של התהליכים האלה תביא לתוצאה הרת אסון, שהרי גם בפעמים הבאות, אם המשא-ומתן יהיה תקוע, והתיאוריה שלי, חס וחלילה, נכונה, פירושו של דבר שתפרוץ מלחמה.

זבולון אורלב: הרי אין שום ביטחון שכל מה שרוצים הפלסטינים, הממשלה תהיה מוכנה לתת.

זבולון אורלב: אני לא מדבר עלי, זבולון אורלב, ועל המפד"ל הימני הנוראי הזה.

זבולון אורלב: אני מדבר על הממשלה, על השר רן כהן.

זבולון אורלב: הם לא יגיעו להסכמה עם השמאל הישראלי.

זבולון אורלב: הם ירצו לחצות את ירושלים, הם ירצו גבולות 1967, הם ירצו את זכות השיבה.

זבולון אורלב: אגב, הם אומרים שהם רוצים את זה.

זבולון אורלב: הם לא משקרים, הם אומרים זאת בגלוי.

זבולון אורלב: מה יקרה אז?

זבולון אורלב: אם הממשלה לא תגיב באופן ראוי ונכון וחכם על המהומות, ותעלים זאת, ותכחיש זאת ותעבור לסדר-היום, זה מזמין את הפורענות הבאה.

זבולון אורלב: הנקודה הבאה, במשפט אחד.

זבולון אורלב: האמת היא, שאני נרתע, מאז נהייתי לחבר כנסת, לדבר אל חברי חברי הכנסת הערבים.

זבולון אורלב: עד רגע זה אני נרתע, מפני שבכל תפקידי הקודמים למדתי להכיר את הציבור הערבי מזווית כזאת שממש הרגשתי טוב, פעלתי ועשיתי ככל שאני יכול לשיתוף, לסגירת הפערים.

זבולון אורלב: מאז אני בכנסת, אני מוכרח לומר, אני בהלם מכל התגובות, מחלק מהתגובות, גם כמו התגובה של היום, שעומד כאן חבר כנסת מהסיעה הערבית ואומר באופן ישיר שצד"ל הם בוגדים.

זבולון אורלב: אזרח מדינת ישראל אומר לצד"ל שהם בוגדים.

זבולון אורלב: אנשים שנפלו, שחירפו נפשם גם בעבור תושבי מדינת ישראל, שלמדינת ישראל כמדינה – לא כיהודים, כמדינה – יש מחויבות כלפיהם.

זבולון אורלב: אין כאן עניינים פרטיים של העם היהודי עם צד"ל, יש כאן ענייני מדינה, ואזרחי מדינת ישראל אומרים שהם בוגדים.

זבולון אורלב: אותו הדבר לגבי חבר הכנסת ד"ר עזמי בשארה, שאני מאוד מכבד אותו והוא גם חבר בוועדת החינוך.

זבולון אורלב: הוא בטוח שאליק רון ירה רק מפני שהוא ידע שהנוסע ברכב הוא ערבי.

זבולון אורלב: זה דבר שאי-אפשר לקבל בשום פנים ואופן.

זבולון אורלב: יוצרים איזו דמוניזציה – – –

עסאם מח'ול: את הירי או את האמירה?

זבולון אורלב: גם את הירי וגם את האמירה, אבל לצורך העניין הזה זו האמירה.

זבולון אורלב: אני לא מקבל ירי, ובודקים את הדבר הזה.

זבולון אורלב: כל דבר ודבר נבדק, גם המהומות ושרפת הדגלים ביום העצמאות.

זבולון אורלב: אלה דברים שמעוררים אצלי, אדם שאוהב את המגזר הערבי ומחפש את הדרכים לחיות בשלום, ומחפש את המשותף – אני אומר לכם, חברים, גם אצלי זה מצליח לעורר מחשבות קשות.

זבולון אורלב: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

רן כהן: בנקודה הקודמת, כדאי שחברי הכנסת הערבים ישקלו את זה.

רן כהן: הרי אנשי צד"ל בראש ובראשונה הגנו על משפחותיהם ועל כפריהם.

רן כהן: איך הם בוגדים בכפריהם ובמשפחותיהם?

רן כהן: אפילו זה – – –

זבולון אורלב: מנקודת מבטם, מפני שהם שיתפו פעולה גם עם מדינת ישראל.

זבולון אורלב: זו נקודת מבטם, כך הם אומרים.

זבולון אורלב: זאת הנקודה הכאובה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת הרב אברהם רביץ, ואחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני בכל זאת רוצה להיות צמוד לנושא של אליק רון.

אברהם רביץ: אני לא מכיר את אליק רון, אני לא מכיר את דעותיו, ואני רוצה לדון במקרה שקרה עם שכל ישר.

אברהם רביץ: אני חושב שחשוב לעשות את זה, כי אני יכול לתאר לעצמי, לו אני הייתי מיעוט באיזו מדינה והייתי מרגיש מאוים, שאכן כמיעוט, השוטרים של אותה מדינה או הקצינים שבהם בעצם רואים שדמי הוא הפקר, הייתי מרגיש מאוד קשה.

אברהם רביץ: אם ערביי ישראל כתוצאה מהמעשה של אריק רון מרגישים כך, אני חושב שבאמת חייבים לברר את הדבר הזה באופן הגיוני.

אברהם רביץ: לא כל כך מקובל עלי, ובזה אני מסכים עם דברי חבר הכנסת דהאמשה ואחרים, הטיעון הזה שאליק רון לא ידע מי נמצא ברכב; אולי הוא חשב שזה יהודי, או הוא לא ידע בכלל שזה ערבי, ולכן אל תאשימו אותי כאחד ש"קוצר" ערבים סתם כך.

אברהם רביץ: כי אם הוא לא ידע ואם הוא לא חשב שזה אדם שחשוד במעשים קשים מאוד, הוא לא היה יורה בו בגלל עבירת תנועה כלשהי.

מיכאל קליינר: כיוון שהוא ברח וסיכן חיי אדם.

אברהם רביץ: רק רגע.

אברהם רביץ: גם אם אדם בורח ומסכן חיי אדם, אני חושב שזו לא נורמה מקובלת במשטרת ישראל לירות על מי שבורח.

מיכאל קליינר: אפילו הוא היה יהודי.

אברהם רביץ: אפילו הוא יהודי או ערבי, לא יורים במקרים כאלה.

אברהם רביץ: רושמים את המספר וזהו.

אברהם רביץ: אלא מאי?

אברהם רביץ: אני כן מקבל את מה שאמר חבר הכנסת דהאמשה בסיפא של דבריו, שאליק רון חשב שאולי זה מחבל שמוביל פצצות או דברי חבלה, ולכן הוא הרשה לעצמו לעשות כן.

אברהם רביץ: אני לא בא לדון אם ראוי היה שהוא יעשה כך, אם ראוי שהתגובה תהיה כזאת.

אברהם רביץ: אני לא בא לדון בכך, אני רק מבקש לומר דבר אחד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דהאמשה לא אמר את זה.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לא להפריע.

מיכאל קליינר: האיש אומר: אני לא ידעתי, ופה מנהלים דיונים משפטיים אם להאמין לו או לא להאמין לו.

אברהם רביץ: אני לא אומר – – –

מיכאל קליינר: זה לא ראוי, וזה צריך להימחק מהפרוטוקול.

אברהם רביץ: אני סבור, שאליק רון לא היה יורה באזרח, גם אם הוא היה ערבי שעבר עבירת תנועה.

אברהם רביץ: אני לא חושב שהוא היה עושה זאת.

אברהם רביץ: אליק רון כנראה חשב שמכונית שיוצאת מכפר ערבי ונוסעת בצורה מאוד מוזרה מובילה דברי חבלה, כך הוא חשב.

מיכאל קליינר: האיש אמר אחרת.

מיכאל קליינר: לא צריך להתעסק בזה.

אברהם רביץ: אני רוצה לסיים את דברי ולומר כך: אינני בא לדון ולשפוט האם כך היה צריך לנהוג מפקד משטרת ישראל בצפון.

אברהם רביץ: אני רק רוצה לומר דבר אחד – שהמעשה הזה איננו מצדיק את הפחד של ערביי ישראל, שמא הולכים לפגוע בכל ערבי שנוסע בצורה מוזרה.

אברהם רביץ: הדבר צריך להיות נדון לגופו של עניין, ואני בטוח שמשטרת ישראל דנה בנושא.

אברהם רביץ: אני שומע שהמפכ"ל בדק והוא מקבל את גרסתו של אליק רון.

אברהם רביץ: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רענן כהן.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן – לא נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת עוזי ברעם – לא נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אחמד טיבי.

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה, בשם כל הכנסת ובשמי אני, לחזק את תושבי הצפון, את תושבי קריית-שמונה, את החבר שמעון קמארי ואת ראש העיר חיים ברביבאי, שעושים עבודה יוצאת מן הכלל.

רענן כהן: סיירתי שם אתמול.

רענן כהן: המורל ירוד, האווירה לא נוחה, ואני חושב שכולנו צריכים להתחיל באיזה הליך כדי לתת להם את כל הסיוע האפשרי.

רענן כהן: אני מכיר את הססמה של סגן שר הבריאות לשעבר זועבי, שאמר: עמי לוחם במדינתי.

אחמד טיבי: לא קל להיות זועבי היום.

האשם מחאמיד: – – –

רענן כהן: אני מתכוון גם אליך, לגבי מה שאמרת היום על צד"ל.

רענן כהן: חלק מחיי הקדשתי לנושא הערבי, ואני חושב שאין לנו דרך אחרת מאשר לקיים מערכת של דו-קיום אמיתי בינינו לבין ערביי ישראל.

רענן כהן: אבל אני רוצה לפנות אליכם ולומר באיזו נקודה חלק מאלה הנמצאים כאן עוברים את הקו האדום, ואני אומר את זה באחריות.

רענן כהן: אזרחים שורפים את דגל המדינה, ואני מתפלא שלא מאשימים אותם ומביאים אותם למשפט.

רענן כהן: דגל מדינה הוא דגל של כל אזרחיה, ומי שלא רוצה לכבד את הדגל יכול לקום ולעזוב את הארץ הזאת.

רענן כהן: אלה הדברים הבסיסיים לקיומה של מדינה.

רענן כהן: אני מסכים שהרעיון לקיים את האירוע בשפרעם היה רעיון לא חכם.

תאופיק חטיב: אבל אתה צבוע, אתה יודע?

רענן כהן: אתם מגיעים לחוצפה כזאת בכנסת הזאת.

רענן כהן: מרשים לכם יותר מדי.

רענן כהן: תשתוק ואל תרים את קולך.

רענן כהן: כן.

עסאם מח'ול: איזה דיבורים אלה – – – מה אתה אומר?

רענן כהן: אני אומר את מה שאני חושב.

עסאם מח'ול: מרשים לך יותר מדי.

תאופיק חטיב: אתה חצוף.

רענן כהן: אתם מתחילים להרגיש יותר מדי – הביטחון העצמי שאתם תופסים כאן.

רענן כהן: מה קרה?

עסאם מח'ול: עוד לא ראית את הביטחון העצמי שלנו.

עסאם מח'ול: אמרת דברים גזעניים עכשיו.

רענן כהן: לא אמרתי שום דבר גזעני.

רענן כהן: אני אומר, אזרח שיכול לקחת את דגל המדינה ולשרוף אותו – איפה נשמע כדבר הזה?

רענן כהן: באיזו מדינה הדבר הזה קיים?

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, לא צריך להרשות לחבר הכנסת יותר מדי או פחות מדי.

מוחמד ברכה: לכן אני רוצה לחשוב שחבר הכנסת כהן פשוט נכשל בלשונו, ואני מבקש שהוא יחזור בו.

רענן כהן: אני מבקש לומר, שחלק מערביי ישראל מרשה לעצמו יותר מדי בדברים שהם בבסיס קיומה של מדינת ישראל ואזרחיה.

רענן כהן: המדינה הזאת היא לכל אזרחיה.

רענן כהן: הביטחון הוא שלך ושלי.

רענן כהן: ההנהגה הזאת בכלל לא אמרה את דברה.

רענן כהן: היא ישבה בשקט.

רענן כהן: היא לא נתנה שום ביטוי.

רענן כהן: ערביי ישראל מהווים היום 20% מהאוכלוסייה, וההנהגה לא אומרת את דברה בדברים כאלה.

רענן כהן: אתם פשוט עושים דבר נורא לחברה כולה במדינת ישראל.

רענן כהן: אתם חייבים להתחיל לחשוב איזו אזרחות, מה אתם רוצים בתוך המדינה הזאת, איך אתם מתנהגים, באיזו צורה.

רענן כהן: אני אדם שרוצה לראות את ערביי ישראל כמו כל אזרחי מדינת ישראל, שותפים לכל הדברים במדינה תוך דו-קיום אמיתי.

רענן כהן: אני חושב, שהשלום הזה, שכה ייחלנו לו, לא יביא כהוא זה מבחינת פיצוי המשאבים הנפשיים של ערביי ישראל, נהפוך הוא.

רענן כהן: המאבק האמיתי של ערביי ישראל יהיה מאבק על אזרחות בתוך המדינה, על זכויותיהם בתוך המדינה, והמאבק הזה ילך ויחמיר.

רענן כהן: אני רוצה לומר לגבי השטחים, מאחר שלצערי איחדו את כל הדברים.

רענן כהן: אני אומר ליאסר ערפאת: האינתיפאדה שמתרחשת היום בתוך יהודה, שומרון ועזה מעבירה אותנו לעידן חדש, שבו הכול צריך להיבחן מחדש מההיבט הצבאי וגם מההיבט המדיני.

רענן כהן: הדו-שיח בין הצדדים צריך להיות ברוח המאורעות האחרים, בלי להתקדם צעד אחד קדימה לפני שהדברים ילובנו.

רענן כהן: אני מטיל את כל האחריות בשטחים על אדם אחד ויחיד, על יאסר ערפאת.

רענן כהן: הוא מחליט שהמאורעות יהיו בממדים כאלה, הוא מחליט שהממדים יהיו במערכת אחרת.

רענן כהן: לכן, אם הוא רוצה שלום, שלום עושים מתוך אחווה, מתוך אמת, מתוך רצון טוב.

רענן כהן: הדרך הזאת תוביל אולי למאורעות, אבל היא תביא אותנו למאבק אמיתי שכולנו רוצים לחסוך מכל אזרחי מדינת ישראל ומכל אזרחי העולם.

רענן כהן: מספיק מלחמות.

רענן כהן: אנחנו הולכים לשלום, ואתם לא עוזרים לנו.

רענן כהן: דווקא הנהגת המגזר הערבי לא עוזרת לנו.

האשם מחאמיד: – – –

רענן כהן: האשם, מה שאמרת היום הוא דבר נורא.

רענן כהן: תראה את עצמך כערבי גאה במדינת ישראל.

רענן כהן: איך אתה מסוגל להגיד דבר כזה?

רענן כהן: אני מודה לך מאוד.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אחמד טיבי.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

בנימין אלון: חזק ואמץ.

בנימין אלון: אל תירא ואל תיחת.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, על אליק רון אני לא רוצה לדבר.

אחמד טיבי: נקודה.

זבולון אורלב: – – –

אחמד טיבי: שם יש סיכוי גדול יותר למפכ"לות מאשר הצפון.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר, שההפגנות שהיו בגדה המערבית ביטאו זעם ותסכול נצור שהיה במשך שנים, מאז חתימת הסכם השלום.

אחמד טיבי: אין ספק שביום השלישי והרביעי הן גלשו מעבר למה שהיה צריך.

אחמד טיבי: הגלישה הזאת היתה בעקבות ירי מסיבי, חבר הכנסת אורלב.

אחמד טיבי: ירי מסיבי – – –

נסים זאב: גם אצל ערפאת היתה גלישה ועברו לירי.

אחמד טיבי: אתה מוכן להפסיק, על מנת שתשמע אותי?

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לא להפריע, חבר הכנסת זאב.

אחמד טיבי: – – – ירי מסיבי בכינון ישיר, באש חיה, שגרמה לפגיעה במאות, במאות.

אחמד טיבי: חלקם נהרג מירי צלפים.

זבולון אורלב: ירי של מי?

אחמד טיבי: של חיילי צה"ל.

זבולון אורלב: אתה אומר שחיילי צה"ל הם שפתחו באש?

אחמד טיבי: כן.

זבולון אורלב: כלומר, אתה אומר לי לא להאמין לצה"ל?

זבולון אורלב: כל צה"ל מעיד שהדבר היה שונה.

אחמד טיבי: אני רוצה לתת לך דוגמה על חוסר אמינות.

אחמד טיבי: למשל, האלוף בוגי יעלון, אדם אמיץ, בסוגריים, התראיין ב"בצהרי היום".

זבולון אורלב: הוא מפקד מעולה.

אחמד טיבי: אתה מוכן להקשיב?

אחמד טיבי: אתה תשמע דברים שלא שמעת.

זבולון אורלב: לא היית שם מפקד.

אחמד טיבי: הוא התראיין ביומן הצהריים ברשת ב' לפני חמישה ימים.

אחמד טיבי: הוא כינה בכינוי את השוטרים הפלסטינים ואמר כך: השוטרים הפלסטינים התנהגו כאספסוף.

אחמד טיבי: זה תורגם במהדורות בערבית ארבע פעמים במלה "רועאע" ופעם "ראוורא".

אחמד טיבי: הוא אמר זאת למפקדים שיושבים בפניו.

אחמד טיבי: למחרת היתה פגישה של מפקדי זרועות הביטחון הפלסטיניים, של האלוף יעלון, תת-אלוף אורן ועוד כמה אנשים.

אחמד טיבי: אחד הקצינים הבכירים הפלסטינים אמר לו דבר ראשון בפגישה: אתמול אתה כינית אותנו אספסוף.

אחמד טיבי: הוא אמר לו: לא צפצוף אמרת, אלא אמרת אספסוף.

אחמד טיבי: והוא אמר: אני לא אמרתי עליכם אספסוף, אמרתם שאתם לא הצלחתם לחסום ולבלום את האספסוף.

זבולון אורלב: תגיד לי, מה זה קשור לירי?

אחמד טיבי: אני חשבתי שאדם שאומר דברים ב"קול ישראל" בעברית ידבק בהם גם מול פלסטינים, גם מול הקצינים.

אחמד טיבי: אם אתה חושב שהם אספסוף – תגיד להם בפרצוף.

אחמד טיבי: אבל בהתנהגות הזאת של לומר דבר כאן ודבר שם, של להאשים את הפלסטינים בכך שהם פתחו באש – הרי התוצאות מדברות בעד עצמן, חבר הכנסת אורלב.

זבולון אורלב: התוצאות לא מדברות בעד עצמן.

אחמד טיבי: התוצאות מדברות בעד עצמן.

אחמד טיבי: איש לא טוען שהפלסטינים חזקים יותר, שיש להם כוח אש חזק יותר.

אחמד טיבי: ברור מי חזק יותר.

נסים זאב: הפלסטינים פותחים באש כדי – – –

אחמד טיבי: ברשותך, גברתי, אני רוצה לפנות לחבר הכנסת רענן כהן.

דליה רבין-פילוסוף: ועוד מעט לסיים.

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אורלב.

אחמד טיבי: אתם גוזלים מזמני.

יולי יואל אדלשטיין: צריך לתת סטיקר "אספסוף גאה".

אחמד טיבי: מי שמרגיש שהוא אספסוף, שיתגאה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת רענן כהן, אני מכיר את דעותיך.

אחמד טיבי: אני חושב שהדעה הבולטת ביותר היתה לאחר חתימת הסכם אוסלו, כשהצעת להחליף את אום-אל-פחם באריאל.

אחמד טיבי: זה היה בזמנו, ב-1993.

אחמד טיבי: לאחר מכן נרגעת.

רענן כהן: זה שקר וכזב.

אחמד טיבי: או שזה צוטט בשמך, לפחות.

רענן כהן: ואז אמרתי: שקר וכזב.

אחמד טיבי: או.

אחמד טיבי: קיי.

בנימין אלון: מה רע בזה?

אחמד טיבי: ולאחר מכן נרגעת.

אחמד טיבי: הדברים שלך בשנים האחרונות כלפי המיעוט הערבי במדינת ישראל היו חיוביים.

אחמד טיבי: אבל נדמה לי שצורת ההתבטאות שלך היום, כאשר דיברת באופן מאוד מתנשא, כמעט על גבול הבוטה והמעליב, כלפי חברי הכנסת הערבים, כאשר אתה מרשה ואוסר, נותן לנו לפתוח את הפה, ולא נותן לנו לפתוח את הפה – – –

בנימין אלון: הוא דיבר בכאב.

אחמד טיבי: אני מקווה שאתה שגית שלא במזיד, אף שאני חושב שבעידנא דריתחא אמרת את מה שאתה חושב באמת.

אחמד טיבי: אני מציע לך לבקש למחוק מהפרוטוקול את הדברים שלך, שמא הדברים שלך יפגעו ביחסים בין יהודים לערבים.

אחמד טיבי: כשמדובר בשרפת דגל – אין חבר כנסת ערבי אחד שלא גינה את המעשה הפרובוקטיבי, הטיפשי הזה של שניים.

אחמד טיבי: לא הערבים במדינת ישראל שרפו את הדגל.

אחמד טיבי: שני טיפשים שרפו את הדגל.

אחמד טיבי: הם גרמו נזק לי יותר מאשר לך.

קריאות: – – –

זבולון אורלב: באותו יום – – –

אחמד טיבי: באותו יום עסאם מח'ול היה בהפגנה.

אחמד טיבי: עסאם מח'ול היה בהפגנה ואמר שזה פרובוקטיבי.

אחמד טיבי: יש לכם שמיעה סלקטיבית.

אחמד טיבי: סלקטיבית.

אחמד טיבי: זה היה בערבית יותר מאשר בעברית.

אחמד טיבי: אנחנו אמרנו את זה בערבית, ברדיו בערבית.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

נסים זאב: אנחנו שומעים כאן יום-יום את מה שאתם אומרים, ולא בערבית אלא בעברית.

אחמד טיבי: אני גיניתי זאת באותו יום ב"מבט".

אחמד טיבי: גיניתי זאת בצורה חד-משמעית.

אחמד טיבי: מח'ול היה בהפגנה ואמר את זה.

זבולון אורלב: היה ה-1 במאי.

אחמד טיבי: זה משהו אחר, אורלב.

אחמד טיבי: למה אתה מסיט את הנושא?

אחמד טיבי: לכן, גברתי היושבת-ראש, בתיאום עם היושב-ראש, אני פונה אליך ומבקש למחוק את הדברים שלך מהפרוטוקול.

זבולון אורלב: – – –

אחמד טיבי: זבולון, חבר הכנסת אורלב, אני מבקש ממך.

אחמד טיבי: אני פונה אל חבר הכנסת רענן כהן.

אחמד טיבי: אולי הוא יסכים, בתיאום עם היושב-ראש, למחוק את הדברים שלו מהפרוטוקול.

רענן כהן: אני אומר לך, כמי שתומך ביחסים בין יהודים לערבים, שבהתנהגות של הימים האחרונים אתם פוגעים בנו ביכולת להגן עליכם.

אחמד טיבי: אתם לא מגינים עלינו.

אחמד טיבי: סליחה.

אחמד טיבי: השמאל במדינת ישראל עושה פחות מהמינימום למען הערבים במדינת ישראל.

אחמד טיבי: מתי יצאתם להפגין יחד אתנו ברחובות?

אחמד טיבי: מתי?

אחמד טיבי: אל תטיף לנו מוסר.

אחמד טיבי: מתי יצאתם?

רענן כהן: תקשיב, תקשיב.

אחמד טיבי: אתם מוציאים הודעות לעיתונות.

אחמד טיבי: זה מה שאתם עושים.

אחמד טיבי: הודעות לעיתונות.

אחמד טיבי: לאחר 50 שנה יש כפרים שאין בהם מים וחשמל.

אחמד טיבי: איפה השמאל?

רענן כהן: צודק, צודק.

אחמד טיבי: זה תחת השלטון שלכם.

אחמד טיבי: קצת בושה, קצת צניעות, קצת ענווה.

אחמד טיבי: אתה מטפל בנו?

אחמד טיבי: אתה עושה לנו טובה?

אחמד טיבי: לפני שלושה ימים שלמה להט פנה אל הפלסטינים בגלל ההפגנות ואמר: זו הכרת התודה של הפלסטינים?

אחמד טיבי: הכרת תודה על מה?

אחמד טיבי: על 36 שנים של כיבוש?

דליה רבין-פילוסוף: תודה לחבר הכנסת טיבי.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רענן כהן, חבר הכנסת טיבי פנה אליך בבקשה למחוק דברים מהפרוטוקול.

דליה רבין-פילוסוף: אני מבינה שאתה לא מוכן כרגע לכך.

דליה רבין-פילוסוף: אני מציעה שהדיון הזה יעבור לוועדת הכנסת.

רענן כהן: אקרא את הדברים בפרוטוקול ובכפוף לכך אחליט.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בנימין אלון.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

דליה רבין-פילוסוף: בהיעדרו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם; לא נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מסכים עם הביקורת של חברי הכנסת שיש פה ערבוב של נושאים – פרשת אליק רון, המהומות והפרות הסדר על-ידי ערביי ישראל והמהומות והפרות הסדר על-ידי ערביי השטחים.

בנימין אלון: שטחים – אני מבין שהכוונה היא ליהודה ושומרון.

בנימין אלון: אתם רואים שהנשיאות לא משתמשת בדיוק במינוחים של הימין.

מיכאל קליינר: הציוני.

בנימין אלון: הציוני.

בנימין אלון: אבל האמת היא שהבלבול מתחיל, חבר הכנסת טיבי, בך.

בנימין אלון: למשל, לך יש שני כובעים.

בנימין אלון: יש לך כובע של יועץ.

אחמד טיבי: אני לא יועץ.

בנימין אלון: אתה כבר לא יועץ.

בנימין אלון: אבל עוד זוכרים שהיית יועץ.

בנימין אלון: התקשורת לא שכחה אותך מאז, כך אני חושב.

בנימין אלון: אתה יועץ של המדינה הפלסטינית, מה שנקרא פה ערביי השטחים, ועכשיו גם דיברת כנציג סקטור של הדפוקים, המסכנים, האזרחים התמימים, שלא מקבלים את השירות שלהם במדינת ישראל.

בנימין אלון: ואתם לא מבינים שהערבוב הזה בסופו של דבר יפגע בכם.

בנימין אלון: אבל אני, כדי להיות "פייר", לא אערבב.

בנימין אלון: אני רוצה לדבר על המהומות שהיו ביהודה ובשומרון.

בנימין אלון: על הנושא של אליק רון דיברתי, אני חושב שהדברים בוטאו ולא צריך לחזור על כך.

בנימין אלון: אני רוצה לפנות לראש הממשלה, לנציגו שנמצא כאן, השר רן כהן.

בנימין אלון: אני יודע שראש הממשלה עיכב את העברת הכפרים אבו-דיס, סוואחרה ועזרייה, שהם ממש כפרים נושקים לירושלים.

בנימין אלון: אבו-דיס עצמה, כמו שהתבשרנו ברוך השם על הקמת השכונה, נחלקת; חלקה בתוך השטח המוניציפלי של ירושלים, חלקה יהיה עכשיו A וחלק קטנטן הוא C.

בנימין אלון: כנ"ל עזרייה; חלקה בשטח המוניציפלי וכו'.

בנימין אלון: אפילו בניין הפרלמנט הפלסטיני עצמו 20% ממנו בשטח המוניציפלי.

בנימין אלון: כך הראה לי כאן אלוף-משנה תירזה, כשהוא עשה לחברי הכנסת את ההדגמה על המפות.

בנימין אלון: הוא הראה לי איך הקו עובר בתוך הבניין.

בנימין אלון: אם ירצו, למשל, להקפיד על החוק, כי אין לנו, לכנסת, סמכות להעביר שטח מתוך השטח המוניציפלי ל-A, יצטרכו להרוס את ה-20% האלה, או למנוע מהם להיכנס.

בנימין אלון: אבל אני לא רוצה להיכנס לפרטים.

בנימין אלון: אני רק ממחיש כמה הכפרים האלה הם לא בבגדד או בסוריה, אלא הם פה, פה.

בנימין אלון: זה ממש ירושלים.

בנימין אלון: גם אם ברק לא התפלל לזה – ואני מתאר לי שהוא מתפלל בדבקות לכל שאר השכונות, ולשכונות האלה הוא לא התפלל – זה ירושלים.

בנימין אלון: אני מבקש מאוד, בעקבות מה שקרה כשביקשנו ממנו כאן לדחות את ההצבעה – זה לא מכובד.

בנימין אלון: גם רבין המנוח, שאני כמובן לא רואה בו את ראש הממשלה שהייתי רוצה לראות, הקפיד על כך, שכשירו, בזמן הירי עצמו, הוא היה עושה איזו הפסקה.

בנימין אלון: אז מה עשה ברק?

בנימין אלון: הוא אמר שהוא יעכב את ההעברה.

בנימין אלון: אני קורא לו בכל אופן לשקול לא לעשות העברה כזאת באיזה מין מחטף כזה.

בנימין אלון: אני התנגדתי להחלטה הזאת.

בנימין אלון: אני מתנגד לה.

בנימין אלון: אבל לא לעשות דברים כאלה במחטף.

בנימין אלון: יש המהומות האלה שקורות ביהודה ושומרון.

בנימין אלון: הוא יודע ואנשי המודיעין המקצועיים אומרים שמדובר בדברים מאורגנים, או באיבוד שליטה, אבל עם תיאום מסוים.

בנימין אלון: אני חושב שמן הראוי הוא שוועדת החוץ והביטחון, שגורם פרלמנטרי – בשביל מה אנחנו נמצאים?

בנימין אלון: הוא אמר שיהיה בירור.

בנימין אלון: איך יהיה בירור?

בנימין אלון: איך יהיה הבירור?

בנימין אלון: הבירור יעשה במה?

בנימין אלון: בשיחת גינוסר-ערפאת, ואז יסכמו כמה אחוז בכל שק מלט גינוסר יקבל ותוך כדי זה גם יגמרו את העסק הזה?

בנימין אלון: איך עושים בירורים כאלה?

בנימין אלון: אני אומר באופן כללי, שצריך להקפיד מאוד שהכנסת לא תבוזה.

בנימין אלון: יש כנסת, יש גורם פרלמנטרי שצריך לברר דברים, זאת יכולה להיות ועדת החוץ והביטחון בראשות חבר הכנסת מרידור.

בנימין אלון: אבל מי שלא יהיה – מישהו צריך לבדוק שבאמת נעשה הבירור הזה ולא סתם במחטף בלילה, פתאום, מעבירים את הדברים האלה.

בנימין אלון: אני פונה בזאת אליך, השר רן כהן, אף שאני לא בדיוק ממעריצי מפלגתך.

בנימין אלון: הדבר הזה לדעתי הוא אלמנטרי, ואני הייתי מצפה מהממשלה ומראש הממשלה לא לעשות במחטפים דברים שכאלה, בפרט כשראש הממשלה, לפחות בהתחלה, רצה להיות של כולם ורצה – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

בנימין אלון: אני מסיים.

בנימין אלון: – – ורצה שגם אלה שלא מסכימים אתו יחושו שהוא עושה את המקסימום כדי להיות ראש ממשלה של כולם.

בנימין אלון: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת ציפי לבני – לא נמצאת.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

יעקב ליצמן: – – –

דליה רבין-פילוסוף: אחרי ברכה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לעניות דעתי, הכותרת של הדיון הזה מסכמת את כל הפרובלמטיקה שאנחנו עדים לה.

מוחמד ברכה: אליק רון, התבטאויותיו והיריות שלו, נקראים פה – פרשה, פרשת אליק רון.

מוחמד ברכה: ההתבטאויות הגזעניות נגד האוכלוסייה הערבית, הקוראות להורים לחנך את הילדים שלהם יותר במכות והיריות שלו בסגנון המערב הפרוע, זה פרשה.

מוחמד ברכה: ההפגנות והמחאות של האוכלוסייה הערבית כמיעוט לאומי, כאזרחי המדינה – זה מהומות והפרות סדר; אבל זה לא קורה בלי לערבב את זה עם ערביי השטחים.

מוחמד ברכה: ערביי השטחים וערביי ישראל – כאילו יש אימפריה ישראלית ויש לה כל מיני סוגים של ערבים.

מוחמד ברכה: פה אין הבדלה בין האזרחים, אזרחי המדינה הערבים, לבין העם הפלסטיני בשטחים, שנאבק לחירותו ולעצמאותו.

מוחמד ברכה: אז מלעיטים את העם בכל הביטויים האלה וכל היוצרות מתהפכות ושום דבר לא מובן.

מוחמד ברכה: אז אליק רון עושה סתם פרשיות וצריך אולי להעיר לו, במקרה הטוב ביותר, או ללמוד את הדברים שלו.

מוחמד ברכה: ואת הערבים, ערביי ישראל – זה גם מושג מלהיב מאוד, ערביי ישראל וערביי השטחים – אותם צריך לחנך ולרסן שלא יעשו מהומות והפרות סדר.

מוחמד ברכה: אני לא יודע אם נשיאות הכנסת – או אני לא יודע מי בכנסת קובע איך נקראים הדיונים האלה – בעצם הכותרת יש עמדה, ואני מוחה נמרצות על העמדה אשר צצה מעצם הכותרת הזאת, שהיא, פשוט, לא משקפת את הבית הזה ואת האובייקטיביות המתבקשת בניהול דיונים.

מוחמד ברכה: על כן אני מבקש מנשיאות הכנסת ומיושב-ראש הכנסת שייקחו לתשומת לבם את הדברים האלה, שהדברים האלה לא יישנו, והכותרת תהיה כותרת שתשקף אובייקטיבית את מהות הדיון ולא תקפל בתוכה עמדה ודעה קדומה.

מוחמד ברכה: מפקד המחוז הצפוני של המשטרה הוא יותר שריף פרוע מאשר קצין משטרה בכיר.

מוחמד ברכה: סדרת התבטאויותיו כנגד נבחרי הציבור הערבי מלמדת שיש לנו עסק עם משתלח סדרתי, עם איש שהפך את השיסוי כלפינו ואת ההפחדות מאתנו לשיטה.

מוחמד ברכה: ניצב רון אינו תופס כלל את מהות תפקידו כשוטר במשטר אזרחי ודמוקרטי, שאמור להגן עלי ועל חברי ועל שליחותי ועל שליחותנו כולנו ולא להשתלח ולהסית נגדנו.

מוחמד ברכה: הניסיון העגום והמצטבר עם ניצב רון מלמד, שעם הגעתו למקום שבו מתרחשת מחאה אזרחית, חוקית ולגיטימית של אזרחים ערבים, ואני גאה שאני נמצא בהרבה מקומות שבהם מתרחשות המחאות האלה, מייד כשהוא מגיע האווירה מתלקחת והחיכוך הופך למשהו ברוטלי, אלים, עד כניסה בלתי מרוסנת במפגינים.

מוחמד ברכה: אחר כך, מול תמונות וחצאי תמונות ורבעי תמונות – לך תגיד לעם מי פה משתלח ומי פה הברוטלי.

מוחמד ברכה: למה במקומות אחרים אנחנו לא רואים את הדברים האלה?

מוחמד ברכה: מי שנלחם על ביתו הוא קיצוני, ומי שמאיים בהריסה – הוא שומר החוק.

מוחמד ברכה: מי שמגן על אדמתו מהפקעה הוא קיצוני, ומי שמפקיע הוא מתון.

מוחמד ברכה: מי שמבקש שוויון הוא קיצוני ומי שמפלה הוא המתון?

מוחמד ברכה: היפוך המושגים הזה גורם להרעלה לא רק בין יהודים לערבים, אלא גם לדור הצעיר בקרב היהודים שכבר מתחנך ומחנכים אותו על שנאה.

מוחמד ברכה: אתמול היה דיון על אנטישמיות בתקשורת הערבית.

מוחמד ברכה: אף אחד לא דיבר פה על כך ש-70% מבני הנוער בבתי-הספר היהודיים חושבים שאין לתת זכויות אזרחיות לערבים אזרחי מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: מאיפה זה בא?

מיכאל קליינר: – – –

מוחמד ברכה: מאיפה זה צץ?

מיכאל קליינר: – – –

מוחמד ברכה: שרפת הדגלים – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

מיכאל קליינר: – – –

מוחמד ברכה: – – – שרפת הדגלים זה השירות הטוב ביותר לקליינר – – –

מיכאל קליינר: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת – – –

מוחמד ברכה: אני אחכה – – –

דליה רבין-פילוסוף: לא, הזמן שלך תם.

מוחמד ברכה: אני מסיים, אבל לא קליינר יסיים את הנאום שלי.

דליה רבין-פילוסוף: משפט לסיום.

מוחמד ברכה: אני אסיים את הנאום שלי.

מיכאל קליינר: – – – שאני אחריך.

מוחמד ברכה: אחרי?

מוחמד ברכה: אז תדבר בתורך.

דליה רבין-פילוסוף: אז עכשיו אל תפריע לו.

מוחמד ברכה: תדבר בתורך.

מוחמד ברכה: אני וחברי – חברי עסאם מח'ול, דקות אחרי האירוע, גינה את שרפת הדגל.

מוחמד ברכה: שרפת הדגל היא דבר לא מקובל על-פי הערכים האזרחיים שאנחנו רוצים שיושתתו במדינה הזאת, אבל הוא גם פרגמטית לא משרת את עניינה של האוכלוסייה הערבית, ולכן הצוהלים והמהללים את האירוע הזה הם אלה שהולכים להפיק ממנו תועלת.

מוחמד ברכה: ולכן שרפת הדגל היא האינטרס של קליינר ולא האינטרס של עסאם מח'ול.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

מיכאל קליינר: – – –

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת קליינר, תיכף אתה עולה לדבר.

מוחמד ברכה: ולכן, גברתי – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש מקום והגיע הזמן להפסיק את אווירת השיסוי כלפי האוכלוסייה הערבית בבית הזה.

מוחמד ברכה: אני חוזר על זה אולי בפעם האלף.

מוחמד ברכה: יש חלק בבית הזה שרוצה להסלים ולהעכיר את האווירה בין יהודים לערבים, כי זה הסוס שעליו הוא רוצה לרכוב כדי לחזור לממשלה, כי אין לו אלטרנטיבה בשום דבר, לא בשלום ולא בכלכלה ולא בשום דבר.

מוחמד ברכה: חשוב שגם יהודים וגם ערבים במדינת ישראל, אזרחי המדינה, יכשילו את המזימה הזאת, שצוהלת על גבי הגזענות וההסתה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רוני מילוא – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת עוזי לנדאו – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אבשלום וילן.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני רוצה לחזור על בקשתי שביקשתי בקריאת ביניים: למחוק מהפרוטוקול את הדברים של חברי הכנסת דהאמשה, בשארה ורביץ, שהתייחסו לנושא המניעים של אליק רון.

מיכאל קליינר: אליק רון אמר גם בתקשורת וגם בעדויות שהעיד, שהוא לא ידע את זהותו הלאומית של הנהג במכונית.

יהודית נאות: אז מה?

מיכאל קליינר: יכול להיות שהוא אמר אמת, יכול להיות שהוא לא אמר אמת, אבל ודאי שאין זה נכון, כאשר לא ברור אם התהליכים הסתיימו – שיעמדו כאן חברי כנסת ויעלילו עליו, יוציאו עליו דיבה ויאמרו:

מיכאל קליינר: לא משנה מה הוא אמר, זה, האוטו, יצא מכפר כזה וכזה, ולכן הם מסבירים ומוכיחים שהוא ידע.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת רביץ אפילו מרחיק לכת ואומר: הוא ידע אבל הוא חשב שהוא מחבל.

מיכאל קליינר: אני חושב שהדברים האלה לא צריכים להיות בפרוטוקול.

מיכאל קליינר: בשאילתות, כאשר בשאילתא אתה מזכיר שם, יושב-ראש הכנסת מוחק את השם ומשאיר ראשי תיבות כדי שלא תהיה התייחסות לשם כלשהו במשפט, בהליך או במשהו דומה, ופה מתייחסים אליו חופשי-חופשי.

מיכאל קליינר: זו הערה טכנית.

מיכאל קליינר: במהות מדובר על דבריו העקרוניים.

מיכאל קליינר: זה איש אמיץ, שמיום ליום רואים ונוכחים לדעת שדבריו אמת.

מיכאל קליינר: רואים זאת בשטח, רואים זאת בכנסת, ראו זאת ביום העצמאות, ראו זאת ביום ה"נכבה", רואים זאת כאשר סטודנטית באוניברסיטת חיפה אומרת: הם התחילו, הם עשו לנו פרובוקציה.

מיכאל קליינר: שואלים אותה: מה הפרובוקציה?

מיכאל קליינר: הסטודנטים היהודים הניפו את דגל ישראל.

מיכאל קליינר: אויה לפרובוקציה.

מיכאל קליינר: אין שום מדינה בעולם שמשלימה עם כך שמיעוט לא מכיר בערכים הבסיסיים שלה מתייחס לדגל שלה.

מיכאל קליינר: אפשר להגיד כן שרפו או לא שרפו, אבל פעם באספות חד"ש, או רק"ח, או מק"י, או איך שהם נקראו, הניפו את דגל ישראל.

מיכאל קליינר: היום לא מניפים את דגל ישראל, וזו עובדה.

מיכאל קליינר: הדגל הזה, לדבריהם, אינו דגלם.

מיכאל קליינר: אם מדברים על סקרים, רק 4% מערביי ישראל רואים את עצמם כהגדרתם כערבים ישראלים.

מיכאל קליינר: יום ה"נכבה" הוכיח שזה כנראה נכון.

מיכאל קליינר: יותר ויותר אתם מוכיחים לנו כאן, כל יום רביעי, שאין ערבים ישראלים, יש פלסטינים.

עסאם מח'ול: לפי סקרים – – –

מיכאל קליינר: לכן אני בכלל לא מופתע היום שכאשר יהודים מן השמאל והימין הביעו פה תחושה של אמפתיה לצד"ל על האיומים, על הסכנות, על מה שקורה להם, אנשים שקשרו גורלם בגורלנו, שהגנו בגופם, אומנם מתוך מניעים פטריוטיים שלהם, וכולנו מזדהים אתם – קמים כאן חברי כנסת ישראלים – הם חברי כנסת ישראל, לא משנה איך הם מגדירים את עצמם – וקוראים לבעלי בריתנו המאוימים "בוגדים".

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, אני כבר אומר שאני לא אמחק את דברי גם אם זה יגיע לוועדה שלך.

מיכאל קליינר: מי שקורא לבעלי בריתנו אנשי צד"ל "בוגדים", הוא בוגד בעצמו.

מיכאל קליינר: אני מזהיר את אזרחינו הערבים שאינם מזדהים עם המדינה: אל תחזרו על 1948.

מיכאל קליינר: היום הרבה מאוד אנשים במדינת ישראל אומרים: מי נתן להם את הרובים.

מיכאל קליינר: אתם אל תובילו למצב שרבים וטובים במדינת ישראל יגידו: מי נתן להם זכות בחירה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אבשלום וילן.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת דני נוה; אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת נעמי חזן – אינה נוכחת.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יוסף פריצקי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אבשלום וילן: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מרגיש בדיון הזה בודד מאוד, משום שאני חושב שנחצים פה כל הגבולות וכל הקווים, ואינני יודע לאן זה מוביל.

אבשלום וילן: נראה שהחיבור בין שלושה נושאים שאין כל קשר ביניהם הוא גם כן ברוח הימים האלה.

אבשלום וילן: ניצב אליק רון התבטא התבטאויות פוליטיות שעליהן נשאל השר לביטחון פנים.

אבשלום וילן: כל מי שרוצה לעסוק בהתבטאויותיו הפוליטיות – זה לגיטימי לגמרי, זה בתחום כללי המשחק.

אבשלום וילן: מה הקשר בין זה שכניצב במשטרה הוא ניהל מרדף ועצר עבריין תנועה לבין כל הקטע השני?

אבשלום וילן: כשהכול לגיטימי, הכול לגיטימי.

אבשלום וילן: אני בא להגן פה על כבודו של לובש מדים שלא יכול לענות, וברגע שהוא עבר על הכללים, יש אפשרות לטפל בזה.

אבשלום וילן: חבר הכנסת קליינר, מה הקשר בין מחאה לגיטימית של אזרחים ערביי ישראל לבין ההשלכה שאתה עושה ואומר:

אבשלום וילן: אל תביאו אותנו ליום שבו נשאל שאלות לגבי זכות הבחירה.

מיכאל קליינר: איך אתה הרגשת – – –

אבשלום וילן: המדינה הזאת היא מדינת העם היהודי החוזר אליה והמיעוט הערבי החי בתוכה; זאת מדינה של אלה וגם אלה ולכולם יש זכות בחירה.

אבשלום וילן: לא אתה תיתן ולא אתה תיקח.

אבשלום וילן: הגיע הזמן שסוף-סוף נפנים את הערכים הדמוקרטיים ונפסיק עם הסגנון הזה והפטרונות הזאת.

אבשלום וילן: מה זה?

אבשלום וילן: באותה מידה אני מרגיש בודד כאן היום כאשר מנסים להסביר לי את המניעים המדיניים של הפלסטינים בדרך להשגת מטרות לאומיות והפעלת אלימות.

אבשלום וילן: אני מתנגד לכל הפעלת אלימות כאשר מתנהל משא-ומתן מדיני וכנסת ישראל, בוויכוח נוקב וקשה, מאשרת את המשך תהליך השלום בהתנגדות עזה של חלקים מהבית.

אבשלום וילן: באותו יום ממש מתחילות מהומות, ויש אלימות מבוקרת, ומישהו יכול לשלוט על יריות ויריות שכנגד.

אבשלום וילן: ומה התוצאה בסוף?

אבשלום וילן: עוד הרוגים ועוד חללים, ובסופו של דבר ממשיכים לדבר.

אבשלום וילן: אז איזו הצדקה יש לזה?

אבשלום וילן: איזה אינטרס פלסטיני לתהליך השלום שירתו המהומות בשבוע שעבר?

אבשלום וילן: הן רק האטו את התהליך, הן יצרו מצב יותר קשה, ובסופו של דבר, במקום לקדם את תהליך השלום, הוא עובד בשיטת הזיגזג: צעד קדימה, שני צעדים אחורה.

אבשלום וילן: לכן אני מרגיש בודד.

אבשלום וילן: אני מצפה לרגע שבו נבין, שהאינטרס הישראלי והפלסטיני המשותף הוא להתקדם לקראת הסדר שלום ופשרה היסטורית בין שני הצדדים.

אבשלום וילן: אני מחכה לרגע שבו ערביי ישראל יהיו אזרחים שווי זכויות במדינה הזאת.

אבשלום וילן: הם לא צריכים לבקש טובות מאף אחד, ושאף אחד לא יעשה להם טובה.

אבשלום וילן: דווקא בימים קשים כאלה, עם הרבה אמונה ועם הרבה תקווה, מתוך ראייה ברורה מאוד של המציאות, נבין שזה גורלנו, ובפיסת הארץ הזאת בין הירדן לים חיים שני עמים: חי העם הערבי הפלסטיני וחי העם היהודי, ותהיה מדינה פלסטינית עצמאית ותהיה מדינת ישראל שוות זכויות.

ראובן ריבלין: רב-תרבותית.

אבשלום וילן: לא יעזור, רובי, אתה תצעק, אני יודע שזה טוב לרייטינג ואני יודע שאתה חושב שעוד מעט יש בחירות – – –

ראובן ריבלין: אתם איבדתם את הצפון.

ראובן ריבלין: תהיה מדינה פלסטינית ומדינה רב-תרבותית.

אבשלום וילן: אני חושב שאני רואה את הצפון היטב.

ראובן ריבלין: תשמע מה טלב אלסאנע אומר היום ברדיו ואז תבין.

ראובן ריבלין: הוא מדבר על האנשים – – –

אבשלום וילן: כבוד היושבת-ראש, את יכולה להסביר לי את פרץ – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: אתה משת"פ נגד מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אתה משת"פ.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: משת"פ אתה.

טלב אלסאנע: אתה משת"פ.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אלסאנע.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

אבשלום וילן: חבר הכנסת רובי ריבלין, היה כבר מישהו שדיבר על משת"פ ולקח את מלותיו חזרה.

אבשלום וילן: לך ולי כציונים יש ויכוח עם טלב אלסאנע, ויכוח חריף, והוא לגיטימי.

ראובן ריבלין: הוא כבר לא לגיטימי.

אבשלום וילן: אני מציע שלא תקרא לאף חבר כנסת אחר משת"פ.

אבשלום וילן: עזוב את הסגנון הזה.

אבשלום וילן: נתווכח בחריפות.

ראובן ריבלין: חבל שלא שמעת אותו היום.

ראובן ריבלין: אם היית שומע אותו היית – – –

אבשלום וילן: חבר הכנסת ריבלין, יחד עם חבר הכנסת מוסי רז החתמתי היום 27 חברי כנסת שקוראים לפתוח את השערים בפני אנשי צד"ל והלבנונים שרוצים להיכנס, והתקוממתי – – –

מיכאל קליינר: אתה מסכים לזה שהם קוראים להם "בוגדים"?

אבשלום וילן: סליחה, התקוממתי נגד דבריו של חבר הכנסת האשם מחאמיד פה היום בדקת שאלות, אני לא מקבל את זה, אני לא מסכים ואני לא מתווכח.

אבשלום וילן: אני רק לא הולך לגזור את הגזירות הקיצוניות שאתה, חבר הכנסת קליינר, גוזר.

מיכאל קליינר: אני לא גוזר שום גזירה.

אבשלום וילן: כבר אמר לך חבר הכנסת ברכה, שהמשמעות היא שתשאל את עצמך אם הדרך שלך מובילה לאן שהוא.

אבשלום וילן: לדעתי היא מובילה לדלת סגורה, או למה שנקרא באנגלית Dead end.

אבשלום וילן: אני חושב שאין לנו דרך אחרת אלא לחיות ביחד, אם נרצה ואם נמאן, וננהל את זה גם תוך כדי דיאלוג מר, אבל דיאלוג.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דני נוה, ואחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

ראובן ריבלין: הוא משת"פ לא של ה"חיזבאללה", הוא יעמוד לדין על שהוא משתף פעולה אתנו, חברי כנסת במדינת היהודים.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, תודה.

טלב אלסאנע: אתה צבוע.

טלב אלסאנע: אם כך, מה מרגיז אותך?

טלב אלסאנע: למה אתה מתקומם?

דני נוה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת טלב אלסאנע, תיכף אגיד לך למה הוא מתקומם.

טלב אלסאנע: כי הוא הסית – – – אתם צריכים להבין – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לא להפריע, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דני נוה: הנושא שנמצא על סדר הדיון הזה הוא אומנם עניינו של ניצב אליק רון, אבל ברור לכולנו, חבר הכנסת וילן, שאי-אפשר להתעלם מכך שהסוגיה היא הרבה יותר רחבה ועמוקה ובעייתית מזה.

דני נוה: אבל לא מדובר פה בשאלה האם הוא פעל בהתאם לנוהלי המשטרה בשעה שעשה מה שעשה – זה דבר שהמשטרה בודקת אותו ותבדוק אותו בצורה אובייקטיבית.

דני נוה: השאלה היא הרבה יותר עמוקה, ובראשית דברי, ברשותך, אני רוצה להתייחס לסקר שנעשה לא על-ידי הליכוד, סקר שנעשה על-ידי המכון לחקר השלום של גבעת-חביבה, על-ידי ד"ר אסד ע'אנם ופרופסור סמי סמוכה בנובמבר האחרון.

דני נוה: הוא שאל את אוכלוסיית ערביי ישראל, כיצד היא מגדירה את עצמה, כיצד ערבי ישראלי, ערבי שחי במדינת ישראל מגדיר את עצמו.

דני נוה: אגע רק בשורה אחת או שתיים מהסקר ולא אלאה את הבית בכל הנתונים.

דני נוה: הוא למשל מצא בנובמבר האחרון, נובמבר 1999, שכערבי פלסטיני הגדירו את עצמם 21.4% מהנשאלים.

דני נוה: רק כדי לסבר את האוזן לחברי הכנסת על המגמות שיש ברחוב הערבי בישראל: 21.4% הגדירו את עצמם כערבי פלסטיני ב-1999.

דני נוה: שלוש שנים קודם לכן הגדירו את עצמם ככאלה רק 9.5%.

דני נוה: לעומת זאת, כערבי ישראלי הגדירו את עצמם בנובמבר 1999 11%, וב-1996 הם עוד היו 38.4%.

דני נוה: לבסוף, נתון אחד נוסף שאני חושב שיעניין את כולם: כאשר נשאלת השאלה מי הגדירו את עצמם כפלסטיני בישראל או ערבי פלסטיני בישראל, הגדירו את עצמם ככאלה בסקר של נובמבר האחרון 46% מהנשאלים, לעומת 27% בלבד שלוש שנים קודם לכן.

דני נוה: זאת אומרת, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יש פה בקרב הרחוב הערבי בישראל מגמות ברורות, שאי-אפשר להתעלם מהן ואסור להתעלם מהן, וחובתנו לראות אותן נכוחה.

דני נוה: מי שיתעלם מהמגמות האלה – בסופו של דבר המחיר שמדינת ישראל תשלם וכולנו נשלם על הדבר הזה יהיה מחיר כבד מנשוא.

טלב אלסאנע: איך המדינה מתייחסת?

דני נוה: משום שמדינת ישראל, חבר הכנסת אלסאנע, אולי אתה מבקש לשכוח זאת, אבל מדינת ישראל קמה לפני 52 שנה, גם אם זה למורת רוחך, היא קמה, ואולי זה בשבילך יום ה"נכבה", אבל בשביל העם היהודי במדינת ישראל מדינת ישראל קמה כמדינת העם היהודי.

דני נוה: נכון, עם שוויון זכויות למיעוטים ועם כיבוד המיעוטים, ואני וחבר הכנסת ריבלין כאן חונכנו על ברכי תורת ז'בוטינסקי, והאמן לי, יכולים ללמד הרבה גם בצד הזה של הבית הזה מה נקרא זכויות מיעוטים, אבל כמדינת העם היהודי, כמדינה יהודית, יהודית ודמוקרטית.

דני נוה: אבל בשום פנים ואופן, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יותר מ-19,000 מהבנים היקרים ביותר שלנו, שהקריבו את חייהם במדינה שלנו עד הימים האחרונים ממש, לא הקריבו את חייהם כדי שמדינת ישראל תהיה משהו אחר פרט להיותה מדינת העם היהודי ומדינה יהודית.

דני נוה: הם לא הקריבו את חייהם, עם כל הכבוד, כדי שמדינת ישראל תהיה מדינה רב-תרבותית, או מדינת כל אזרחיה.

דני נוה: לא לשם כך קמה מדינת ישראל.

דני נוה: היא קמה כבית הלאומי האחד והיחיד שלנו.

דני נוה: לכן אני – כמו רבים, אני חושב, מאזרחי ישראל – מודאג, מודאג מאוד, אני חייב לומר, חברי הכנסת, מהמגמות שעולות לא רק בסקר הזה, מהמגמות שכולנו שומעים גם בבית הזה, שלא שמענו אולי אפילו גם בכנסות קודמות.

דני נוה: מה היה מתבקש?

דני נוה: היה מתבקש, שמנהיגות תיבחן בשעה הזאת, לרבות המנהיגות הערבית בישראל.

דני נוה: ומה אנחנו רואים במקום זאת?

דני נוה: אנחנו רואים תחרות בין חברי הכנסת הערבים בבית הזה, שמתחרים איש ברעהו מי יותר קיצוני, מי יותר מסית, ואם אחד הולך לאוניברסיטת חיפה אז השני הולך לבאר-שבע והשלישי הולך לתל-אביב.

דני נוה: כל אחד רוצה לתפוס את הבמה שלו מול הציבור שלו, אבל לא במה לריסון, לא במה לאחריות, לא במה להגברת ההידברות, לא במה להגברת שיתוף הפעולה – במה שיוצרת את ההיפך הגמור.

דני נוה: הדבר הזה צריך להדאיג את כולנו, אזרחי מדינת ישראל.

רן כהן: חברי הכנסת הערבים צריכים להביא בחשבון שבסוף תקום מדינה פלסטינית, אז למה לעמת את הדברים?

רן כהן: צריכים להיות פרקטיים.

דני נוה: התופעות החמורות שראינו, כמו שרפת דגל ישראל, או התופעה שדווח עליה של זיקוקין די-נור, לא פחות ויותר, ששוגרו בכפרים מסוימים בגליל ביום הזיכרון לחללי צה"ל, הדברים האלה הם מקרים בודדים אולי, אבל הם נותנים אינדיקציה שצריכה מאוד מאוד להדאיג את כולנו – – –

מוחמד ברכה: – – –

דני נוה: – – – ואין תוחלת ואין קיום למדינת ישראל פרט להיותה המדינה היהודית ומדינת העם היהודי.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: אתה מדבר בשתי שפות: פה בשפה אחת וברחוב הערבי בשפה אחרת.

מוחמד ברכה: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ברכה, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

דני נוה: חבר הכנסת ברכה, אני רוצה לומר לך לסיום דברי – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נוה, אבקש לסיים.

דני נוה: אני חושב, שאנחנו ככנסת, כממשלה, כמדינה, חייבים להתמודד מול התופעות האלה בכל מה שנוגע לאכיפת החוק וחינוך וכל דבר, לא לטמון את ראשינו בחול, לא לעצום את עינינו, כי לאחר מכן זה יתפוצץ בפרצוף של כולנו.

דני נוה: אני מאמין שהעם היהודי במדינת ישראל הוא חזק דיו, הוא נחוש דיו, עדיין יש לו הכוחות הנחוצים כדי שמדינת ישראל, למרות הכול, למרות כל מה שהזכרתי, למרות כל מה שציינתי, תישאר מדינה יהודית, מדינתו של העם היהודי, עם כיבוד זכויות המיעוטים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רובי ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי; אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, קודם כול הייתי מבקש להתנצל בפני גברתי על שאילצתי אותה לקרוא לי פעמיים לסדר מייד עם חזרתי מאזור הצפון – הייתי בקריית-שמונה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום שמעתי מעל גלי האתר את חבר הכנסת טלב אלסאנע מתראיין וקורא לאנשי צד"ל, המתדפקים היום על דלתותיה של מדינת ישראל על מנת לקבל מקלט, "בוגדים" ו"משתפי פעולה".

ראובן ריבלין: הם מחפשים מקלט מפחד מפני אחיהם בלבנון.

ראובן ריבלין: מדובר באנשי צד"ל אשר היה להם אינטרס משותף עם מדינתו של חבר הכנסת טלב אלסאנע, מדינת ישראל, מדינה שבה הוא חבר כנסת, בכנסת ישראל, שבה הוא משתף פעולה עם הציונות אשר הקימה מדינה, מדינת היהודים, שבה יש זכויות שוות לכל תושבי הארץ הזאת ולכל אזרחיה, אשר לפי בחירת האזרחים ביום הבחירות גם טלב אלסאנע נבחר.

ראובן ריבלין: היעלה לומר בקץ הימים, חס וחלילה, באותו חזון אפוקליפטי שקיים אצל הרבה מבני העם הערבי, חזון האומר שהם יוכלו לחזור לאדמתם שנכבשה על-ידי הציונות, האם אז יעמוד טלב אלסאנע בסכנה גדולה שאחיו הערבים – והם אחיו, ואני יודע שהוא יכול להיות אזרח ישראל, אזרח מדינת ישראל, המדינה היהודית הדמוקרטית – יאמרו אחיו הערבים כי הערבים הם אחיו והוא אחיהם, ומדינת ישראל היא לא שמחתו ולא תקוותו, אבל הוא ידע שנגזר עלינו שקרה משהו.

ראובן ריבלין: האם יעלה על הדעת שניתן יד אז לכך שיבוא מישהו שיחשוב שהוא יכול "לגאול" חבל ארץ כזה או אחר, אבל מנקודת ראותם של הפלסטינים יאמר שטלב אלסאנע צריך לעמוד לדין על היותו בוגד ומשתף פעולה עם מדינת ישראל, מדינת היהודים, על-ידי כך שהוא נתן יד והיה חבר כנסת וחבר הממסד של המדינה הציונית?

ראובן ריבלין: האם יעלה על הדעת דבר כזה שמישהו בעולם יאמר כך על חבר הכנסת טלב אלסאנע?

עסאם מח'ול: – – –

ראובן ריבלין: אל תבלבל במוח, חבר הכנסת מח'ול.

ראובן ריבלין: אותך כבר שמענו.

ראובן ריבלין: אתה כבר מזמן עברת את הגבול.

עסאם מח'ול: – – –

ראובן ריבלין: לא חוטב עצים ולא שואב מים.

ראובן ריבלין: העולם כולו יבוא ויאמר: מי שאומר שטלב אלסאנע, שנבחר בבחירות דמוקרטיות לשמש בפרלמנט שבמדינתו, שפעמים רבות הוא רואה את האינטרס שלו מנוגד לאינטרס עמו ויש לו קונפליקט אמיתי – הוא בוגד, יקום כל העולם ויאמר להם: רשעים בני רשעים.

טלב אלסאנע: ההשוואה היא דמגוגית.

ראובן ריבלין: אתה דמגוג.

ראובן ריבלין: אתה דמגוג שיושב כאן, צבוע, בכנסת ישראל – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: – – במדינת ישראל, ורוצה לומר על אנשים שהגנו עליך במשך 20 שנה, כאזרח ישראל, שהם פושעים שצריכים לתת את הדין במדינתם.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להשתיק אותו.

טלב אלסאנע: אתה משווה אותנו עם בוגדים של צד"ל?

טלב אלסאנע: אנחנו כאן – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש שקט באולם.

ראובן ריבלין: אם הם בוגדים, אתה בוגד.

ראובן ריבלין: אם הם משתפי פעולה, אתה משתף פעולה.

דליה רבין-פילוסוף: רובי, שקט.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: אתה משת"פ של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אם הם בוגדים – אתה בוגד, ואם הם פגעו באינטרס של העם הערבי – אתה בוגד – – – שיושב בכנסת ישראל.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין.

טלב אלסאנע: תתבייש לך.

ראובן ריבלין: בושה.

ראובן ריבלין: תתבייש אתה.

ראובן ריבלין: תתבייש.

ראובן ריבלין: לא נשתוק לכם יותר.

טלב אלסאנע: אתה דמגוג ושקרן.

ראובן ריבלין: לא נשתוק לכם יותר.

ראובן ריבלין: גברתי, אדוני השר – – –

טלב אלסאנע: אנחנו – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, שקט.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קוראת אותך עכשיו לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: לא נשתוק לך יותר.

ראובן ריבלין: לא תדבר בכפל לשון.

ראובן ריבלין: לא תהיה מדינה פלסטינית.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, אבקש לסיים.

ראובן ריבלין: אני מסיים.

ראובן ריבלין: גברתי, אם – – –

דליה רבין-פילוסוף: תן לי לעשות סדר.

דליה רבין-פילוסוף: אל תענה לו.

טלב אלסאנע: אנחנו כאן.

טלב אלסאנע: אתה לא עושה לנו טובה.

טלב אלסאנע: אנחנו נמצאים כאן בזכות – – – שלנו.

טלב אלסאנע: אנחנו בארץ הזאת – – –

ראובן ריבלין: אף אחד לא אמר שאני עושה לך טובה.

ראובן ריבלין: אף אחד לא אמר שאתה עושה לי טובה.

מוחמד ברכה: – – –

טלב אלסאנע: תתבייש לך.

טלב אלסאנע: ההשוואה לצד"ל היא – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

ראובן ריבלין: אתה מדבר על – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

טלב אלסאנע: תקראי אותו לסדר.

ראובן ריבלין: אתה משתף פעולה עם מדינת ישראל.

דליה רבין-פילוסוף: רובי, אל תענה.

ראובן ריבלין: שלא יגלו לערפאת, לג'יבריל ולכל אותם פלסטינים שהם – – –

טלב אלסאנע: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, אבקש לסיים.

ראובן ריבלין: גברתי, תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני השר – – –

מוחמד כנעאן: – – – מה קרה לך?

מוחמד כנעאן: מה קרה לך?

עוזי לנדאו: רגע.

עוזי לנדאו: קראו לו לסדר פעם שלישית.

ראובן ריבלין: תאמין לי, שאני עוד מדבר באיפוק רב.

מוחמד כנעאן: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, אבקש לסיים.

ראובן ריבלין: אני מסיים – רק שייתנו לי.

ראובן ריבלין: את רוצה שאדבר בלי – – –?

ראובן ריבלין: משפט אחרון לשר.

צבי הנדל: הוא נקרא פעם שלישית.

עוזי לנדאו: צריך להוציא אותו החוצה.

דליה רבין-פילוסוף: משפט אחרון לשר ולסיים.

צבי הנדל: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אבקש שקט.

עוזי לנדאו: קראו לו פעם שלישית.

עוזי לנדאו: צריך – – –

ראובן ריבלין: אדוני השר, כבוד השר, היינו עכשיו, כמה חברים מסיעת הליכוד, בגדר הטובה, ופגשנו שם גם את השר הנכבד יוסי שריד.

צבי הנדל: אני מבקש לא להמשיך אם הוא לא יוצא.

טלב אלסאנע: אתה יושב-ראש?

טלב אלסאנע: שב בשקט.

צבי הנדל: אני מבקש להפסיק – – –

ראובן ריבלין: כולנו היינו הלומים מהמראות שראינו.

ראובן ריבלין: אנא ממך, דבר עם ראש הממשלה, עם הנוגעים בדבר, על מנת שיפתחו מייד את שער התקווה הטובה וכל השערים האחרים על מנת לאפשר לכל מי שקשרו את גורלם בגורלנו, שהאינטרס המשותף שלנו: הם – להגן על חייהם, ואנחנו – להגן על חיינו כאן בארץ-ישראל ובמדינת ישראל, יקבלו מייד קודם לכן את האפשרות בנינוחות עד כמה שאפשר הדבר להיכנס למדינת ישראל ואחר כך יבוצעו ההליכים המינהליים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אי-אפשר להעמיד אותם בתור להתדפק על דלתות.

ראובן ריבלין: אסור לה, למדינת ישראל, לסגור את השערים לפני אלה שעזרו לה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת תאופיק חטיב, בבקשה.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, אנחנו הבנו שהיתה קריאה לסדר – שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: נכון, והחלטתי שלא להוציא אותו מפני שהוא נענה לקריאה לסדר.

עוזי לנדאו: ילד טוב ירושלים.

טלב אלסאנע: אתם ילדים טובים – – –

ראובן ריבלין: הוא רצה שיוציאו אותו – – –

תאופיק חטיב: גברתי היושבת-ראש – – –

ראובן ריבלין: הוא רוצה לרקוד בשני העולמות.

טלב אלסאנע: אני אענה לך.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין.

תאופיק חטיב: חברי הכנסת, כבוד השר – – –

מוחמד כנעאן: מה קרה לך?

מוחמד כנעאן: מה קרה?

מוחמד כנעאן: השתגעת היום?

ראובן ריבלין: חבל שלא שמעתי אותו – – –

תאופיק חטיב: בושה וחרפה אופפת היום חלק גדול מהדוברים המתלהמים, שתפסו טרמפ על כל מיני דברים שנאמרו, שאולי מקצתם לא היו מדויקים ואולי גם לא היו חכמים.

תאופיק חטיב: אבל דרכם של המתלהמים היא לא לדבר אובייקטיבית ולעניין אלא לתפוס טרמפ על אותם דברים, או, בסוגריים, שגיאות אם נעשו כאלה.

תאופיק חטיב: לצערי הרב, אני חייב גם לעמוד עם אותם מוחים במחאה נגד נשיאות הכנסת על הערבוב שהיה בנושאים כאן, שבהתחלה כבר ראיתי אותו כמו אותו ערבוב של כל הנושאים ששייכים למגזר הערבי – גם של כל הערבים יחד.

תאופיק חטיב: כך הוא הדבר בכל אירוע.

תאופיק חטיב: אני זוכר שכאשר הרוצח גולדשטיין ביצע את הרצח בחברון ואמרנו "המתנחלים", קמה צעקה: רק אחד – גולדשטיין.

צבי הנדל: כל המדינה – – – אותו.

תאופיק חטיב: תשתוק עכשיו.

תאופיק חטיב: הגיע הזמן.

תאופיק חטיב: כאשר אותו אזרח ערבי מהצפון – – –

צבי הנדל: אתה מגנה את ה"חיזבאללה".

תאופיק חטיב: אתה יודע לשתוק?

האשם מחאמיד: מה זה שייך?

תאופיק חטיב: בתוך שלוש דקות שאני רוצה לדבר בהן אתה יודע לשתוק?

מוחמד כנעאן: הוא מגנה אותך, הדברים שאתה – – – הוא מגנה אותך – את הדברים שלך.

מיכאל קליינר: זה – תמיד.

תאופיק חטיב: כאשר אותו אזרח ערבי הוביל מתאבד, איש "חמאס", חלקם אמרו שידע וחלקם אמרו לא ידע וקיבל כסף כדי להעביר פועל לתוך ישראל.

תאופיק חטיב: אומנם הדבר גם נעשה על-ידי מתנחלים מאוחר יותר, אבל אז כל המהומה שקמה בתקשורת הישראלית וכאן בכנסת: ערבי ישראלי הוביל.

תאופיק חטיב: כשאמרנו "פלוני", נאמר: כן, אבל תראו מה זה עושה לכם?

תאופיק חטיב: למה צריך לעשות לנו?

תאופיק חטיב: ולמה לא לכם?

תאופיק חטיב: כאשר גולדשטיין רוצח, למה לא המתנחלים?

תאופיק חטיב: – כי רק גולדשטיין.

תאופיק חטיב: באותו סיטואציה, באותה חבילה, אני רואה גם את הערבוב שעושה כאן נשיאות הכנסת בדברים.

תאופיק חטיב: על אליק רון אין לי מה להוסיף.

תאופיק חטיב: הרי כבר מזמן אמרנו שהבן-אדם מחפש כותרת ורוצה איזו מפלגת ימין שתקלוט אותו.

תאופיק חטיב: תעשו את זה – תקלטו אותו.

יורי שטרן: אנחנו מקווים שהוא יהיה מפכ"ל המשטרה.

תאופיק חטיב: או.

תאופיק חטיב: קיי.

תאופיק חטיב: אני חושב שלשר לביטחון פנים אין הכוח, האישיות, להעבירו מתפקידו.

תאופיק חטיב: את זה ראינו בדיון הקודם, כאשר הוא עמד כאן והתחיל להתפתל איך לצאת מאותה פרשייה של אליק רון.

תאופיק חטיב: אליק רון כל יום מעמיד אותו במבוכה.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

תאופיק חטיב: נושא מחאת הציבור הערבי, המהומות והאי-סדר – עוד מעט חסר רק שיכתבו פה: "הפוגרומים של הערבים בארץ, הפוגרומים של אזרחי ישראל".

תאופיק חטיב: זה מה שנותר.

תאופיק חטיב: זה מה שחסר.

תאופיק חטיב: אני צריך לגנות גם את הדברים שמעבירים כאן ביומיים האחרונים חברי הכנסת, בהתחלה חברי הכנסת ישראל כץ, ולימור לבנת, והיום חברי הכנסת דני נוה, יורי שטרן, ואחרון המתלהמים, ובמפתיע – אותי לפחות – חבר הכנסת רובי ריבלין.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

דליה רבין-פילוסוף: משפט לסיום.

תאופיק חטיב: חבר הכנסת רענן כהן – אתחשבן אתו יותר מאוחר, כי הוא לא נמצא אתנו ואני רוצה לדבר בפניו.

תאופיק חטיב: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: עתה, חבר הכנסת האשם מחאמיד, אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

בנימין אלון: תתנצל.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אני כנראה חייב התנצלות על כך שאני יכול לדבר.

ראובן ריבלין: חס וחלילה.

האשם מחאמיד: הוא ביקש שאתנצל.

האשם מחאמיד: כנראה אני צריך לקבל אישור מחבר הכנסת רענן כהן או מחבר הכנסת ראובן ריבלין או מכל חבר כנסת אחר – – –

ראובן ריבלין: אמרתי לך שאסור לך?

ראובן ריבלין: אמרתי לך שאסור לך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, השאלה היא: האם כל פעם שחבר כנסת ערבי צריך לנאום פה הוא צריך לבקש רשות ממישהו או אישור של מישהו?

האשם מחאמיד: אני פשוט רוצה לומר – – –

ראובן ריבלין: תאמר מה שאתה רוצה, רק אל תחשוב שאנחנו לא נאמר מה שאנחנו רוצים.

האשם מחאמיד: אתה תגיד מה שאתה רוצה, אבל גם אני אגיד מה שאני רוצה.

האשם מחאמיד: אתה לא תגיד לי מה לומר.

האשם מחאמיד: ולכן, גברתי היושבת-ראש – – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: אני עוד לא אמרתי כלום.

האשם מחאמיד: למה אתה צועק?

האשם מחאמיד: על מה אתם צועקים עכשיו?

ראובן ריבלין: זה שתתקוף את מדינת ישראל ולא נכה אותך בזה שאתה שותף למדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אתה משת"פ של מדינת ישראל.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, אפשר לנהל את הדיון?

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, הוא מחזיר אותי לומר – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מחאמיד.

האשם מחאמיד: תראי מה הוא עושה.

האשם מחאמיד: הוא כל כך פרובוקטיבי.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: אתה כל כך פרובוקטיבי שאני אומר לך, שיבושם לך עם החברים שלך ממה שנקרא פעם צד"ל, שכבר איננו, אותם משת"פים בוגדים.

האשם מחאמיד: שיבושם לך.

האשם מחאמיד: אתה גם בגדת בהם, כי הם בוגדים.

האשם מחאמיד: גם אתה בגדת בהם כי הם בוגדים.

ראובן ריבלין: אנחנו בוגדים, לא הם בוגדים.

האשם מחאמיד: הם בוגדים.

האשם מחאמיד: אתה בגדת בהם, זרקת אותם לכלבים, כי הם בוגדים.

האשם מחאמיד: זאת השיטה.

האשם מחאמיד: מי שבוגד בעמו, בסוף גם הוא נבגד.

ראובן ריבלין: – – – אתה בוגד בעמך ואתה בוגד במדינת היהודים, בדיוק כמו צד"ל.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אליק רון, קצין שפושט – – –

טלב אלסאנע: זו אידיאולוגיה זולה.

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

האשם מחאמיד: אני רוצה לדבר לעניין.

האשם מחאמיד: קצין שפושט את מדיו כשהוא רוצה ומדבר כפוליטיקאי כשהוא רוצה, אותו אדם שנקרא אליק רון יורה בפיו ובידו.

האשם מחאמיד: קודם הוא יורה בפיו ואחר כך הוא מוציא פתאום אקדח ויורה באנשים, ולא אכפת לי אם הם ערבים או יהודים, לא אכפת לי.

האשם מחאמיד: הם בני אדם, אזרחים.

בנימין אלון: בפה זה רק – – –

האשם מחאמיד: ואיש כזה הוא מפקד פוליטי.

האשם מחאמיד: כשהמשטרה עוסקת בפוליטיקה, זה דבר חמור, זה הופך את המדינה למדינת משטרה.

קריאות: – – –

צבי הנדל: הוא אמר את האמת.

צבי הנדל: הוא אמר שאתה מסית.

האשם מחאמיד: ואני אומר זאת באחריות מלאה.

האשם מחאמיד: הוא הופך את המדינה למדינת משטרה, ואסור לשתוק על כך.

מיכאל קליינר: מה הצביעות הזאת?

מיכאל קליינר: אתה חושב שמישהו יאמין שאם זה היה יהודי שנפגע היו עושים את כל ההפגנות האלה – – –

האשם מחאמיד: זה לא בריא למדינת ישראל.

האשם מחאמיד: זה לא בריא למדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם היה יהודי – – –

צבי הנדל: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, גם הכותרת בכנסת היא מגמתית.

האשם מחאמיד: זאת לא סתם טעות.

האשם מחאמיד: כאשר נשיאות הכנסת – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

האשם מחאמיד: עבד-אלמאלכ, הגם אתה ברוטוס?

האשם מחאמיד: כאשר יושב-ראש הכנסת, נשיאות הכנסת קובעים ואומרים "המהומות" – זה שערבים עושים הפגנה זה מהומות.

האשם מחאמיד: באופקים זה לא "מהומות", זו הפגנה לגיטימית, חוקית.

האשם מחאמיד: איך אפשר כך בכפיפה אחת – מהומות בשטחים ובקרב האוכלוסייה הערבית בארץ.

האשם מחאמיד: מה ההבדל בין אום-אל-פחם לג'נין?

האשם מחאמיד: מה ההבדל בין שכם לנצרת?

האשם מחאמיד: מה ההבדל בין שפרעם לבין חברון?

דליה רבין-פילוסוף: בשביל הנשיאות והרבה אנשים בכנסת זה אותו דבר.

בנימין אלון: פלסטין.

האשם מחאמיד: אתם אומרים פלסטין.

מיכאל קליינר: זה לא היה בעבר.

מיכאל קליינר: אבל אתם אומרים את זה.

האשם מחאמיד: אתם אומרים פלסטין.

מיכאל קליינר: – – – והתחלתם להניף את דגל פלסטין.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים, חבר הכנסת מחאמיד.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת קליינר, אל תפריע.

האשם מחאמיד: הכותרת מביעה יותר מאשר משהו של מה בכך.

האשם מחאמיד: היא מביעה ראייה מעוותת של המציאות.

בנימין אלון: ארץ-ישראל – – –

האשם מחאמיד: ואפילו הכנסת נפלה לזה, חברי כנסת באים ואומרים: אתם מותר לכם להצביע, ואתם לא מצביעים.

האשם מחאמיד: מה הדבר הזה?

האשם מחאמיד: אתם מצביעים ונבחרים ובוחרים ונבחרים.

ראובן ריבלין: מותר לך בדיוק כמוני.

האשם מחאמיד: ורענן כהן, שרוצה להעביר אותי – את אום-אל-פחם – למדינה אחרת.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה, חבר הכנסת מחאמיד.

דליה רבין-פילוסוף: משפט לסיום.

מיכאל קליינר: תגיד לי, אני אשם, אנחנו אשמים שבאום-אל-פחם – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת קליינר, תודה.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש משפט לסיום.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אני אסיים בשני משפטי סיכום ואומר, שהאירועים שהיו צריכים לתדרך את האנשים האחראים לחפש לא את הסימפטומים אלא את המחלה, את הסרטן הקיים, והסרטן הקיים הוא באפליה הגזענית הקיימת.

האשם מחאמיד: מה המדינה חושבת עלי?

האשם מחאמיד: לא רק מה היא רוצה ממני, מה אני רוצה ממנה.

האשם מחאמיד: היא מכירה בי בכלל?

מיכאל קליינר: אם אתה קראת לצד"ל "בוגדים", אז אתה – – –

האשם מחאמיד: המדינה מכירה בי בכלל כאזרח?

האשם מחאמיד: אתם אומרים: מדינה יהודית.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מחאמיד, תודה רבה.

האשם מחאמיד: אני לא יהודי.

מיכאל קליינר: – – –

האשם מחאמיד: אני מודיע לכם: אני ערבי פלסטיני, אזרח מדינת ישראל.

האשם מחאמיד: אני לא יהודי, אני לא יהודי.

האשם מחאמיד: המדינה היא שלי או לא שלי?

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

האשם מחאמיד: אתם תענו לי אם היא שלי או לא שלי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מחאמיד, אבקש לסיים.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש – – –

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לרדת מן הדוכן ולסיים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת גלאון.

ראובן ריבלין: – – –

האשם מחאמיד: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, תודה.

מיכאל קליינר: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת קליינר.

דליה רבין-פילוסוף: אני מבקשת להודיע, שנעתרתי לבקשתם של חברי הכנסת שהיו בסיור בצפון והוספתי חמישה חברי כנסת לרשימה.

דליה רבין-פילוסוף: עכשיו הרשימה סגורה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייבת להודות, שההתגוששות הזאת הפכה לספורט כמעט לאומי, כשיש צד שצריך עוד מעט להצטדק על כך שהוא נושם; יש צד שתיכף צריך להצטדק על כך שהוא נושם; הוא כבר לא צריך להצטדק על כך שהוא חבר הכנסת, אלא על כך שהוא נושם, ויש צד שמטיח בו האשמות.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לנשיאות, שעצם הניסיון למתוח קו ולהציג את הנושאים כמקשה אחת:

זהבה גלאון: המהומות בשטחים והמהומות בקרב ערביי ישראל או בקרב האזרחים הערבים בישראל – –

ראובן ריבלין: אסור שיהיה.

זהבה גלאון: – – אסור שיהיה, חבר הכנסת ריבלין.

זהבה גלאון: אני חושבת שזאת היתה טעות.

ראובן ריבלין: – – –

זהבה גלאון: אני חושבת שזאת היתה טעות, וזו טעות שמשליכה על עצם הדיון פה.

זהבה גלאון: ושגתה כנסת ישראל – – –

מיכאל קליינר: – – –

זהבה גלאון: אל תעזור לי, חבר הכנסת קליינר.

מיכאל קליינר: במקרה הזה אני לא עוזר, אבל – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת קליינר, אל תעזור לי.

מיכאל קליינר: אני קורא לך קריאת ביניים, אני לא עוזר לך.

זהבה גלאון: לא, אל תקרא לי קריאת ביניים.

זהבה גלאון: תיכף תשמע מה יש לי להגיד לך.

ראובן ריבלין: – – –

זהבה גלאון: אני לא מדברת אם הם מדברים.

זהבה גלאון: את צריכה לעצור אותם.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ריבלין, אתה עוזר לי?

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, חזרת מאוד נמרץ מהצפון.

דליה רבין-פילוסוף: אני מבקשת עכשיו שקט.

האשם מחאמיד: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מחאמיד.

האשם מחאמיד: הוא אמר את זה – – –

דליה רבין-פילוסוף: אני מבקשת עכשיו שקט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

ראובן ריבלין: אני פלסטיני כמוך, בדיוק כמוך.

יהודית נאות: – – –

האשם מחאמיד: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת ריבלין, בכול אני יכולה אולי להתחרות בך, בקול שלך ודאי שלא.

זהבה גלאון: אני לא יכולה.

זהבה גלאון: אז תרשה לי.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, היו מהומות בקרב האזרחים הערבים.

זהבה גלאון: אני שמעתי מחברי כנסת ערבים – ואני יודעת שגם חברי כנסת שיושבים בצד הזה שמעו – גינויים על שרפת הדגל.

זהבה גלאון: ורבותי, אני מציעה לכם לזכור, שיש תסכול מתמשך בקרב האזרחים הערבים במדינה, תסכול אחרי 52 שנה של מדיניות – תרשו לי לומר מכוונת – של אפליה וקיפוח.

זהבה גלאון: ומכאן, חברי הכנסת, צריך לבוא ולומר, שצריך לסגור פערים, שצריך לנהל מדיניות של העדפה מתקנת, ואי-אפשר לבוא בכל דבר לצד הזה ולצד הזה שיצטדקו על כך שהם נושמים.

זהבה גלאון: מה קורה כאן?

זהבה גלאון: זה לכבודה של הכנסת?

זהבה גלאון: אני מציעה לכם לזכור, בכל הכבוד, שיש ציבור בוחרים ששלח נציגים לכנסת.

זהבה גלאון: מדובר על אזרחים שווי זכויות במדינה הזאת, אזרחים שיש להם נציגים לגיטימים.

זהבה גלאון: והניסיון כל פעם מחדש לקעקע את הלגיטימיות של חברי הכנסת הערבים הוא ניסיון נואל.

זהבה גלאון: זה ניסיון נואל.

זהבה גלאון: אני מציעה לכנסת לחשוב על זה.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר עוד שני משפטים בקשר למהומות בשטחים.

זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לגנות את האלימות שהיתה בשטחים.

זהבה גלאון: הלב דואב כשזורקים בקבוק תבערה על ילדה בת שנתיים.

זהבה גלאון: מי יכול בכלל להתמודד עם דבר כזה?

זהבה גלאון: אבל – ומפה אני חושבת שצריך לפנות גם לראש הרשות הפלסטינית – עם כל התסכול על הדשדוש בתהליך, על אי-העברת הכפרים, כל ההתניות האלה תמיד: תתנהגו יפה, נעביר לכם – היה תסכול מתמשך בשטחים על הדשדוש בערוץ הפלסטיני.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שהממשלה הזאת נתנה קודם עדיפות לערוץ הסורי, אחר כך לערוץ הלבנוני, ובלית ברירה, בסופו של דבר, כשצריך להראות הישגים, הולכים לערוץ הפלסטיני.

זהבה גלאון: ולא העבירו את הכפרים ולא מדברים על הבעיות המהותיות שעומדות על סדר-היום.

זהבה גלאון: רבותי חברי הכנסת, זה אינטרס של מדינת ישראל שיהיה פתרון לסכסוך המתמשך, זה אינטרס של מדינת ישראל שתהיה מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, וזה קשה, אבל כל תהליך של פיוס מצריך שינוי תודעתי.

זהבה גלאון: גם אנחנו צריכים לשנות את התודעה שלנו.

זהבה גלאון: מי שהיה אויב אתמול, היום הוא שוחר שלום.

זהבה גלאון: וגם אם אנחנו לא מרוצים, אנחנו צריכים לקעקע, לגנות את מה שקורה בשטחים.

זהבה גלאון: אבל אם אנחנו לא נושיט יד לשלום, אני לא בטוחה שזה לטובתנו ולא לטובת אף אחד במדינה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריה – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

חוסניה ג'בארה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מציעה לחבר הכנסת רובי ריבלין לשתות מים קרים, שתוכל להתקרר.

חוסניה ג'בארה: אני לא יודעת מה קרה לך.

יורי שטרן: הוא ראה מה שקרה שם.

יורי שטרן: הוא היה שם.

יורי שטרן: הוא ראה את ההפקרות הזאת.

חוסניה ג'בארה: אתם רוצים חתונה שתוכלו לרקוד עליה.

חוסניה ג'בארה: אתם רוצים לרקוד על החגיגה הזאת.

ראובן ריבלין: את במפלגה ציונית.

ראובן ריבלין: את משתפת פעולה.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה להגיד לכם, שהמסתערבים ששלחתם שישרפו את דגלי מדינת ישראל, המסתערבים האלה שנמצאים בתוך המסגדים – –

מיכאל קליינר: אנחנו שלחנו?

מיכאל קליינר: אני שלחתי?

מיכאל קליינר: מה זה אתם שלחתם?

חוסניה ג'בארה: – – אנחנו מגנים אותם.

חוסניה ג'בארה: אנחנו מגנים את המסתערבים האלה שאתם שולחים.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, היא אומרת ששלחנו מסתערבים לשרוף את דגלי ישראל.

חוסניה ג'בארה: כן, המסתערבים שאתם שולחים, שנמצאים בכל מקום.

חוסניה ג'בארה: תתביישו לכם פעם אחת ולתמיד.

מיכאל קליינר: שלחה מסתערבים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לה ידיעות.

מיכאל קליינר: יש לה ידיעות?

מיכאל קליינר: מאיפה את יודעת את זה?

מיכאל קליינר: על סמך מה את אומרת את זה?

חוסניה ג'בארה: אני רוצה לשמוע את התגובה של ניצב אליק רון על הכהניסטים שנכנסו לאום-אל-פחם.

מיכאל קליינר: – – –

חוסניה ג'בארה: אני רוצה לשמוע את התגובה של ניצב אליק רון.

חוסניה ג'בארה: מה היתה התגובה שלו על הכהניסטים שנכנסו לאום-אל-פחם?

חוסניה ג'בארה: לא שמעתי שום דבר.

חוסניה ג'בארה: התגובות שלו רק על ההפגנות החוקיות שמתקיימות בכפרים הערביים.

חוסניה ג'בארה: קודם כול צריכים לדאוג לשלום בבית ואחר כך לדבר על שלום בחוץ.

ראובן ריבלין: את במפלגה ציונית.

ראובן ריבלין: ראש התנועה שלך הוא ציוני.

ראובן ריבלין: יוסי שריד הוא ציוני גדול.

חוסניה ג'בארה: אני במפלגה ישראלית יהודית ערבית.

ראובן ריבלין: יוסי שריד ציוני גדול – – –

חוסניה ג'בארה: אני מוחה כאן על החלטת בג"ץ שנתנה לאנשי כהנא להיכנס לאום-אל-פחם.

חוסניה ג'בארה: לפני שבועות מספר הוזמנתי לבית-ספר תיכון בגילה בירושלים.

חוסניה ג'בארה: ניגשו אלי תלמידים ואמרו לי: סליחה שאנחנו אומרים לך, אבל אנחנו שונאים ערבים בלי שנכיר אותם.

חוסניה ג'בארה: הילדים האלה חונכו לשנוא ערבים במדינת ישראל.

חוסניה ג'בארה: אנחנו לא מחנכים את הילדים שלנו לשנוא יהודים.

חוסניה ג'בארה: אנחנו מחנכים את הילדים שלנו לדו-קיום.

מיכאל קליינר: בירדן – – –

חוסניה ג'בארה: חבר הכנסת רענן כהן דיבר על דו-קיום אמיתי.

חוסניה ג'בארה: אתם צריכים לחנך את הילדים שלכם לדו-קיום אמיתי.

חוסניה ג'בארה: אנחנו מחנכים את הילדים שלנו לדו-קיום אמיתי.

מיכאל קליינר: יוסי שריד מחנך לשנוא את הערבים?

נסים זאב: – – –

חוסניה ג'בארה: אליק רון טוען שיש להעמיד לדין את האימאמים במסגדים.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה לשמוע, מאין הוא שמע שהאימאמים מסיתים ערבים?

חוסניה ג'בארה: מאין הוא ידע שהאימאמים במסגדים מסיתים ערבים?

ראובן ריבלין: אתם בכנסת ציונית – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה תואר חדש בכנסת.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: מי שיושב – – –

חוסניה ג'בארה: חבר הכנסת רובי, אני מבקשת ממך לא להפריע לי.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה להמשיך את דברי.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין, לא ניתן לקיים פה דיון היום.

דליה רבין-פילוסוף: אני מבקשת עכשיו שקט.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לתת לנואמים לשאת את דבריהם בשקט.

ראובן ריבלין: אני מתחייב לא לקרוא יותר קריאות ביניים.

מוחמד ברכה: צריך לתת לרובי לסיים את ההצגה שלו.

חוסניה ג'בארה: אני מגנה את החלטת היועץ המשפטי ומוחה על כך שביקש לסגור את התיק על התנפלות אנשי המשטרה באום-אל-פחם על התלמידים בבתי-הספר.

חוסניה ג'בארה: אני מוחה נגד זה.

חוסניה ג'בארה: אני אומרת לך, חבר הכנסת רובי, שהפקודה שנתן אליק רון לירות בכדורי גומי על המפגינים ב-1998, ונפצעו לא עשרות אלא מאות אנשים בהפגנה שהיתה באום-אל-פחם – אף אחד לא יכול לעשות דבר כזה.

חוסניה ג'בארה: האדם הזה רוצה להגיע לכנסת, ויש הרבה אוהדים בכנסת, שכן אוהדים את המעשה שלו.

חוסניה ג'בארה: אם כן, המפלגה או האנשים שמוכנים לקבל אותו בקרבם ובמפלגה שלהם, שיעשו זאת.

חוסניה ג'בארה: אני פונה עוד הפעם בבקשה אחרונה לשר לביטחון פנים, מר שלמה בן-עמי, שידאג בפעם האחרונה להשעות את האדם הזה מתפקידו, כי לא מתאים לו לנהל ולהיות בתפקיד הזה.

חוסניה ג'בארה: הוא צריך להיות דוגמה לשוטרים האחרים במדינת ישראל.

חוסניה ג'בארה: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת יוסף לפיד; אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת הנוכחים, מאז דיבר חבר הכנסת עבד-אלעזיז זועבי, זכרו לברכה, ששימש סגן שר הבריאות, על הדילמה שלו בין הנאמנות לארצו ישראל לבין הנאמנות לעמו העם הערבי עברו ימים רבים והיו מאורעות רבים שהסיטו והסיתו את רוב מנהיגי המגזר הערבי בישראל לנאמנות רק למטרה אחת, המטרה הערבית השואפת לחיסול מדינת ישראל.

רחבעם זאבי: חברי הכנסת הערבים נותנים לכך ביטוי תוקפני גם כאן, במליאת הכנסת, וגם בהופעותיהם ברחוב הערבי.

רחבעם זאבי: הם מתחרים ביניהם בקיצוניות, בהתלהמות, בהסתה.

רחבעם זאבי: המפלגות בישראל אינן נותנות דעתן על כך, ובוודאי לא מפלגות השלטון, כי יש להן שיקולים אלקטורליים.

טלב אלסאנע: תראו מי מדבר.

רחבעם זאבי: הן לא מגיבות על התופעה המסוכנת הזאת, וההסתה הולכת וגוברת ומגיעה לשיאים שלא שיערנום, כאשר חבר כנסת ערבי תובע בהפגנת רחוב משומעיו להפעיל את כל האמצעים שברשותם כנגד צבא הכיבוש, דהיינו כנגד צבא-הגנה לישראל.

רחבעם זאבי: על הרקע הכואב הזה האירה לנו הופעתו האמיצה, הגלויה והישרה של מפקד המחוז הצפוני של משטרת ישראל, ניצב אליק רון, שאמר, כי "מנהיגי ערביי ישראל מעודדים הסלמה על רקע לאומני.

רחבעם זאבי: במגזר הערבי נאגר נשק רב, שעלול יום אחד להפתיע את כולנו".

רחבעם זאבי: ניצב רון אמר עוד, ש"המודיעין שנאסף על-ידינו מצביע על הסלמה לאומנית בקרב ערביי ישראל מתוך כוונה מרושעת, נבזית ולאומנית של כמה חברי כנסת ערבים, ראשי הרשויות הערביות וראשי התנועה האסלאמית.

רחבעם זאבי: נאמרים בגלוי דברים המעודדים מאבק עד להחזרת האדמות גם במחיר שפיכת דם וגדיעת ידיים".

רחבעם זאבי: האם מפקד מחוז במשטרה צריך להסתיר את העובדות האלה, או לגלותן לציבור?

רחבעם זאבי: במדינה מתוקנת היו משבחים ומקלסים קצין אמיץ כזה על הדברים הכנים והנכונים שאמר.

רחבעם זאבי: אבל אצלנו קרה ההיפך – תוקפים אותו ודורשים את פיטוריו.

רחבעם זאבי: אני חושש לדבר בשבחו של ניצב אליק רון, שמא דברי אלה יזיקו לו אצל הדרג המדיני הממונה על המשטרה.

רחבעם זאבי: השר לביטחון פנים עוסק בכל הנושאים בעולם שאינם בתחום אחריותו, ואין לו זמן, ואולי גם אין לו חשק, לעסוק בענייני המשטרה, וזו – המשטרה – מידרדרת להיות משטרה גרועה, לא אמינה, פוליטית, שאיננה הולמת את הדמוקרטיה והחברה בישראל.

רחבעם זאבי: תודה, גברתי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני סומך מאוד על היחידה שחוקרת את השוטרים במשרד המשפטים, שהיא תבדוק ותמצא מה שתמצא.

נחום לנגנטל: אני סומך עליה כמו בכל דבר, שאם אליק רון עשה דברים פליליים, מובן שהיא תאמר את זה, ואם לא – לא.

נחום לנגנטל: אבל אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש, ולכם, חברי הכנסת, אליק רון הוא אחד הניצבים הטובים ביותר שהכרתי בתפקיד הקודם שלי כמנכ"ל משרד התחבורה, ודווקא חשוב לי לומר את הדבר הזה כאן הערב לפני כולם, כדי לעמוד על כבודו.

נחום לנגנטל: זהו ניצב שלקח באופן רציני ביותר את מגפת תאונות הדרכים באזור הגליל ונאבק בה ללא חת.

נחום לנגנטל: אחר כל פרשיות השחיתות שהתגלו במשרדי הרישוי באזור הצפון, הוא עקב במשך חודשים רבים, והפנה לכך המון משאבים של כוח-אדם.

נחום לנגנטל: הוא אדם שעסק רבות בנושא ביעור הסמים באזור הצפון ואזור הגליל, אזור מאוד מאוד לא קל לשליטה בכל התחומים האזרחיים.

נחום לנגנטל: הוא ידע שעומדת בפניו משימה, וכל שוטריו עמדו ימים ולילות ועשו מה שהייתי מתפלל שיעשו במקומות אחרים, כדי להגיע להישגים שהוא השיג.

נחום לנגנטל: זהו פן באישיות שלו, שאני חושב שלא יכול להימחק אחרי עשרות שנים של שירות כל כך קשה.

נחום לנגנטל: לא ייתכן שמדינת ישראל תפגין כלפיו קרירות, והדבר היחיד שייזכר הוא אמירה כזאת או אחרת שהתפרסמה בעיתונות.

נחום לנגנטל: אין ברירה, מאחר שהנשיאות קישרה בין כמה נושאים, אני רוצה לומר משהו שכבר אמרתי היום בהיבט אחר.

נחום לנגנטל: מורי ורבותי, אני אומר לכם דבר אחד, ואני אומר את זה לחברי חברי הכנסת הערבים – אני חושב שמגיע שוויון זכויות מלא במדינת ישראל לכל האזרחים כאן, אבל אסור לשכוח למען מי קמה המדינה, על בסיס מה היא קמה, מהו ייעודה ומהם רצונותיה.

נחום לנגנטל: נקבע שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, וזה הייעוד שלה.

נחום לנגנטל: הציונות היא זו שבנתה אותה, זה המפעל הציוני שאני גאה להיות חלק ממנו, וחלק מהמפעל אומר שכולם שווים, אבל אסור לשכוח מה הייעוד ומה החזון של מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: וכאשר אני רואה שמגיע יום העצמאות של מדינת ישראל ויש במדינת ישראל ציבור, על מנהיגיו, שאומר כי ביום ההולדת של עצמו הוא איננו יכול לחגוג, אני אומר לכם שזה מתחיל להעלות מחשבות נוגות, האם אני טועה בנושא שוויון הזכויות.

נחום לנגנטל: אם אתם מדברים על שוויון זכויות, בבקשה, זה דבר שצריך לתת לכם.

נחום לנגנטל: מה זה לתת לכם, זה כאילו אני נותן אותן לעצמי.

נחום לנגנטל: אבל אם מדובר פה על התעוררות לאומית, שמטרתה שבצד מדינה פלסטינית, שגם אותה אתם דורשים, לא תהיה מדינה יהודית, אלא בצדה של מדינה פלסטינית תקום מדינה רב-לאומית דמוקרטית, ללא שום ייעוד כמדינה יהודית, אז בעניין הזה אנחנו לא יכולים להיות שותפים אתכם.

מוחמד ברכה: על מי חלה חובת ההוכחה בעניין זה?

נחום לנגנטל: צריך להבין, כי אם לא תבינו את אחדות המטרה ומהי מטרת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, אם לא תבינו שאנחנו אלה ששואפים שיהיה שוויון בין כל האזרחים – לא נוכל לעמוד כלפי אזרחי מדינת ישראל היהודים ולומר להם: תנו לנו את האמצעים להעניק את שוויון הזכויות.

מוחמד ברכה: חובת ההוכחה חלה עליך.

נחום לנגנטל: עלי?

מוחמד ברכה: מדינת ישראל היא מדינת כל אזרחיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחום לנגנטל: זה כמו ויכוח בין ילדים, מי התחיל.

נחום לנגנטל: אני לא רוצה להיגרר לכך, אבל כאשר אני שומע את הדיבורים, כאשר אני רואה את החיוכים מאוזן אל אוזן של חבר הכנסת טלב אלסאנע, שאמר קודם כי הכיבוש של מדינת ישראל נכשל, לבנון ניצחה, ועוד בכזו התלהבות, לבנון ניצחה והכיבוש נכשל – אז אני אומר לך שאני מרגיש כי יש כאן בתוך הבית הזה אנשים שיש להם double loyalty.

מיכאל קליינר: למה double loyalty?

מיכאל קליינר: one loyalty.

נחום לנגנטל: אני לא רוצה לומר את זה באופן דמגוגי, שהאנשים האלה לויאלים כנגד מדינת ישראל, אבל כאשר אתה רואה את הדבר הזה נאמר כלפי אנשי צד"ל, אני שואל אתכם: תארו לעצמכם שהיו אנשים מתדפקים על דלתות מדינת ישראל, כי הם מפחדים ממה שעומדים לעשות להם במדינה שלהם.

נחום לנגנטל: מה הם רוצים מבחינה הומניטרית?

נחום לנגנטל: להגיע למקום שבו לא ירצחו אותם.

נחום לנגנטל: אז לקרוא להם בוגדים ולא לקבל אותם?

נחום לנגנטל: אני מדבר על ההיבט הזה.

נחום לנגנטל: בואו נלך ונדבר על שלב יותר עמוק: 22 שנה האנשים האלה הגנו על גבולות מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: הרי זו היתה רצועת הביטחון, כשמה כן היא.

נחום לנגנטל: אז כאשר הם נמצאים בלחץ, כאשר הם נמצאים במצב של רדיפה כלפיהם, לבוא ולומר שאנחנו נועלים את שערינו?

נחום לנגנטל: או ללכת בשיטה שהממשלה בחרה בה, בשיטה הביורוקרטית, לבדוק את השמות – זה מה שצריך?

נחום לנגנטל: הרי פליטים וייטנמים מדינת ישראל קיבלה בגלל הנושא ההומניטרי, ואותם לא נקבל?

נחום לנגנטל: ולהם נקרא בוגדים?

האשם מחאמיד: – – –

נחום לנגנטל: אז מה?

נחום לנגנטל: אבל אלה אנשים שעזרו לכם, אנשים שמתדפקים על דלתותיך, איפה עכשיו ההומניזם שלך?

נחום לנגנטל: זה המבחן האמיתי.

נחום לנגנטל: לכן אני אומר לכם, רבותי – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחום לנגנטל: מה זאת אומרת?

נחום לנגנטל: אתה לא מבין שזהו חלק מהנושא של ההומניטריות?

נחום לנגנטל: זה להגיד שהשני יפעל, או לשלוח שני מטוסים לרואנדה, זה מפעל הומניטרי?

נחום לנגנטל: וכאשר אנשים מתדפקים על השער ואומרים שהולכים לרצוח אותם, זה כלום?

נחום לנגנטל: אתם רוצים אולי שנשלח להם מצות?

נחום לנגנטל: לכן, מורי ורבותי, זו ההזדמנות שבה הכנסת הזאת צריכה לבוא ולומר: צד"ל הוא לא חלק ממדינת ישראל ומעם ישראל, זהו חלק מהחובה המוסרית שלנו כאזרחי מדינת ישראל לעזור להם, ואני מקווה מאוד שממשלת ישראל תדע לעשות את כל מה שהיא צריכה לעשות, על מנת שלא נתבייש באותו מוסר יהודי שאני כל כך גאה בו.

נחום לנגנטל: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אגיד לכם את האמת, ממה שקורה ביומיים האחרונים, נורא בא לי לבכות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני עדיין דוגל באסכולה שזה קצת לא יפה, ומה פתאום אתחיל לבכות בפומבי, ושמא יחשבו שאני עושה הצגה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מתנצל מראש, אם אשמע למישהו כאן ציני, אולי זו הדרך שלי להתמודד עם כך שלא אתחיל לבכות מכל מה שאנחנו רואים ושומעים בימים האחרונים.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, צדקו אלה שאמרו שהנשיאות ערבבה כאן שלושה נושאים שונים בדיון שאנחנו עוסקים בו היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני חלק מהמציאות, אני לוקח על עצמי חלק מן האחריות, ולכן אשתדל להפריד בין שלושת הנושאים, ובפחות משלוש דקות להתייחס אל כולם, כי לכסותם אי-אפשר.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי אליק רון והטענות שהוא כביכול ירה על מישהו, מכיוון שהוא ידע שהנהג הוא ערבי, מה אגיד לכם, היו ימים יותר עליזים, כאשר אנחנו כיהודים ידענו עוד לצחוק גם על עצמנו.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי אלא להזכיר לכם את הסיפור על אותו מגמגם שרצה להתקבל בברית-המועצות כקריין בטלוויזיה, וכאשר יצא משם שאלו אותו למה לא קיבלו אותו, אז הוא ענה: א-א-אנטישמים.

יולי יואל אדלשטיין: זה כל מה שיש לי לומר בפרשת אליק רון.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא ירה מכיוון שמדובר בערבי, אז כנראה גם אותו מגמגם צדק כשאמר שלא קיבלו אותו לטלוויזיה כי הם אנטישמים.

יולי יואל אדלשטיין: עם חלק ממנהיגי הציבור, וגם חלק מחברינו, בנפרד מהאידיאולוגיה אנחנו יכולים להיות אתם ביחסים טובים מאוד, אבל כאשר זה מגיע לאידיאולוגיה, עולים חילוקי דעות קשים מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: אותם חברים שמרגיעים כביכול את הרוחות ומגנים שרפת דגל ישראל, אותם חברים שמנסים להתנהג בצורה אחראית ולויאלית, מה אגיד לכם?

יולי יואל אדלשטיין: סופר אמריקני אהוב מאוד עלי, ויליאם סידני פורטר, הידוע יותר כאו.

יולי יואל אדלשטיין: הנרי, ניסה לנתח בזמנו מה זה הומור, ובין היתר אמר, שסדר הדברים ההפוך תמיד גורם לחיוך.

יולי יואל אדלשטיין: הדוגמה המפורסמת שלו היתה ספר, שכאשר נכנס אליו לקוח ומתיישב בכורסה, הוא מוציא את הפלסטר, מכין את הסכין, מכין חומר רפואי, ואחר כך חותך את לחי הקליינט ושם לו את החומר ואת הפלסטר.

יולי יואל אדלשטיין: מה אני יכול לומר: אחרי שבאים חברי כנסת ומארגנים מהומות בשפרעם נגד משרד הפנים וראשי הרשויות שרוצים לחגוג את יום העצמאות, או לערוך קבלת פנים ליום העצמאות של מדינת ישראל – ודאי שאחרי זה הם גם מרגיעים את הרוחות, וגם אומרים שלא כדאי לשרוף את הדגל, ולא כדאי היה לזרוק אבנים על המשטרה.

יורי שטרן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אבל סדר הדברים ההפוך, חברי, כבר או.

יולי יואל אדלשטיין: הנרי פסק לפני מאה שנה שהוא גורם לחיוך.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי, לי יותר בא לבכות, אבל מה לעשות?

יולי יואל אדלשטיין: נחייך.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי יהודה ושומרון – זה הנושא השלישי, ובו אסיים, גברתי היושבת-ראש – איש מאתנו כביכול לא יודע מה יקרה עוד מעט ביהודה ובשומרון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע בתור תושב יהודה ושומרון זה 13 שנה – מה לעשות, יותר אני גם לא גר בארץ – אני רוצה לומר לכם, אני מסתכל בטלוויזיה על התמונות שמגיעות מן הצפון, ולצערי הרב אני חושב שאני יודע מה יקרה ביהודה ובשומרון.

יולי יואל אדלשטיין: כי הרי גם הסבירו לנו, שכל הצרות בלבנון – מכיוון שאנחנו נמצאים ברצועת הביטחון בלבנון אנחנו כובשים, וברגע שנצא יהיה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: והנה, אנחנו יוצאים ונורא בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו מסבירים, שגם עמק החולה הוא שטח ריבוני לבנוני, וכל זמן שלא נתפנה משם אז לא יהיה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי, אני גר 13 שנה ביהודה ושומרון.

יולי יואל אדלשטיין: מסבירים לי תמיד שהצרות של המתנחלים האלה הן מכיוון שהם שם.

יולי יואל אדלשטיין: אז אגיד לכם, הצרות הגדולות של האוטו שלי וההכנסה הגדולה של הפחח שלי והמוסכניק שלי לא היו מכל האבנים שחטפתי ביהודה ושומרון, אלא 200 מטר מן האוניברסיטה העברית שבה למדתי.

יולי יואל אדלשטיין: שם באמת "כיסחו" לי את האוטו, שם באמת הפחח שלי הרוויח כמה אלפי שקלים.

יולי יואל אדלשטיין: אז, חברים, בואו לא נשלה את עצמנו.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נסתכל עכשיו על התמונות מן הצפון, ולפחות ביהודה ושומרון נדאג ונהיה חכמים שהמציאות הזאת לא תרדוף אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברת הכנסת יהודית נאות.

דליה רבין-פילוסוף: אחריה – חבר הכנסת יורי שטרן.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת חיים דרוקמן – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת עופר חוגי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת סילבן שלום – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מקסים לוי.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח ולהגן על מדינת ישראל מהתוקפנות וההתלהמות של חבר הכנסת ריבלין, שהתייחס אליה היום לאורך כל הישיבה כאל שטח כבוש.

עסאם מח'ול: הוא התייחס לחברי הכנסת ולאזרחים במדינה הזאת כאל משת"פים בעצם היותם חברים בפרלמנט של המדינה, והוא התייחס אליה בדיוק כפי שהתייחס או מתייחסים בפועל לדרום-לבנון, שהיה כבוש עד תמול-שלשום.

עסאם מח'ול: יש בעיה עם המושב הזה של הכנסת.

עסאם מח'ול: יש יותר מדי מיסטיקה במה שהיה כאן היום.

עסאם מח'ול: יש יותר מדי התעקשות להתבצר במערת אפלטון, והיטיב לעשות זאת חזק כל כך חבר הכנסת ריבלין היום.

עסאם מח'ול: אני לא אתווכח עם חברי הכנסת קליינר ובני אלון, אני רגיל שהם מתלהמים ומטיפים לגזענות וכו'.

עסאם מח'ול: אני חושב שיש טעות אופטית.

עסאם מח'ול: הוויכוח שמתנהל, שמשתלח כאן, הוא רק למראית עין עם השאלה הלאומית, עם השייכות הלאומית שלי.

עסאם מח'ול: זה שקר, אתם משקרים לציבור בישראל.

עסאם מח'ול: אתם מתווכחים עם זכותי לאזרחות מלאה במדינה הזאת.

עסאם מח'ול: עם זה אתם מתווכחים.

עסאם מח'ול: זאת האמת שלכם.

עסאם מח'ול: אתם שוללים את זכות האזרחות המלאה ממני כערבי.

עסאם מח'ול: זה מה שעשיתם היום.

עסאם מח'ול: לא רק מהצד הזה, אלא מהצד של רענן כהן.

עסאם מח'ול: אתם, שמרשים לעצמכם להגיד שיש להם יותר מדי ביטחון עצמי.

עסאם מח'ול: מה שמבהיל אתכם הוא לא השייכות הלאומית והמרכיב הלאומי בזהות שלי.

עסאם מח'ול: מבהילה אתכם התעקשותי למימוש הזכות לאזרחות מלאה במדינה הזאת ולהשפעה בה.

עסאם מח'ול: אתם מנסים להפלות ולפגוע באזרחות שלי על בסיס שייכותי הלאומית.

עסאם מח'ול: וכשאני קם ומגונן על האזרחות שלי, אתם מתלהמים כפי שאתם מתלהמים היום כאן.

עסאם מח'ול: זאת האמת שלכם, ותודו בה.

עסאם מח'ול: אני רוצה להסביר לכם למה גם רובי ריבלין וגם רענן כהן התלהמו כפי שהתלהמו היום.

עסאם מח'ול: רובי ריבלין וכל המחנה הזה, אין להם מה למכור לציבור בישראל.

עסאם מח'ול: מה, הם ימכרו לו את ארץ-ישראל השלמה?

עסאם מח'ול: זאת אידיאולוגיה שקרסה להם, שהתפוצצה להם בפנים.

עסאם מח'ול: מה הם ימכרו?

עסאם מח'ול: הם ימכרו הסתה נגד הערבים, הם ימכרו הולכת אימה על הציבור בישראל, והם ימכרו התלהמות ודה-לגיטימציה של הציבור הערבי בישראל.

עסאם מח'ול: ומה יעשה אותו רענן כהן?

עסאם מח'ול: הוא מפחד מההתלהמות של הימין.

עסאם מח'ול: אז הוא יתמודד עם ההתלהמות הזאת?

עסאם מח'ול: הוא יצביע אתם על חוק ירושלים, הוא יצביע על החוק של ישראל כץ, אבל הוא יזרוק להם את הלגיטימיות של האזרחים הערבים, של האוכלוסייה הערבית, שאתה ישתעשעו, שאותה יאכלו עד שהוא יציל את עורו.

עסאם מח'ול: זאת משוואה מסוכנת – לא לערבים.

עסאם מח'ול: אנחנו לא מתרגשים, לא מהאיומים ב"נכבה" של בני אלון ולא מהאיומים ב"נכבה" גם של שרון.

עסאם מח'ול: תדע את זה, אנחנו לא מתרגשים מזה.

עסאם מח'ול: אנחנו אומרים שזה מסוכן לדמוקרטיה בישראל.

עסאם מח'ול: זו סכנת פאשיזם בישראל, וצריך להתעורר שעה אחת קודם.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

ראובן ריבלין: אתה מסביר לציבור יותר טוב ממני למה אני צודק.

עסאם מח'ול: אבל הציבור מספיק חכם והוא יודע שאין לך מה למכור לו.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לאפשר לחברת הכנסת יהודית נאות לשאת את דבריה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

יהודית נאות: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, דבריו של מפקד המחוז הצפוני של המשטרה אליק רון מכונים בסדר-היום של הכנסת כפרשת אליק רון.

יהודית נאות: אכן ראויים הדברים האלה לגינוי בשל החומרה שלהם ובשל העובדה שאומרם לובש מדים.

יהודית נאות: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת גנדי, שזה אחד ההבדלים.

יהודית נאות: לא מה הוא אמר אלא מי אומר, באיזה "קפסיטי".

יהודית נאות: אליק רון לובש מדים, ואני רואה בזה דבר חמור ביותר, ולכן אני חושבת שזה נכון.

יהודית נאות: זו פרשת אליק רון.

רחבעם זאבי: הוא לא צריך למסור אינפורמציה לציבור?

רחבעם זאבי: הוא לא צריך לומר לציבור שהערבים אוגרים נשק?

יהודית נאות: לא.

יהודית נאות: להערכתי, לא הרצון – – –

רחבעם זאבי: – – –

יהודית נאות: בתשובה על דבריך – להערכתי, לא הרצון להתריע ולא הרצון להביא את הדברים לידיעת הדרג הממונה הם סיבת האמירות הללו.

יהודית נאות: גם במשטרה וגם בצה"ל יש דרכים נאותות יותר ואולי יעילות יותר לקיים דיונים וללבן נושאים.

יהודית נאות: יתר על כן, ההתבטאויות האלה מוכיחות בעיני, חד-משמעית, שיש כאלו שלא הפנימו את ההבדל, ואני רוצה לומר את השקפת עולמי.

יהודית נאות: יש הבדל משמעותי ומהותי בין ערביי ישראל תושבי המדינה ואזרחיה לבין ערביי השטחים.

יהודית נאות: על הפרות הסדר והאלימות בשטחים טרחתי לכתוב ליושב-ראש הרשות הפלסטינית, שאפילו שוחרי השלום כמוני מתקשים מאוד בימים אלה לתמוך בהמשך התהליך, אבל בין זה לבין דבריו של אליק רון כלפי אזרחי מדינת ישראל אין ולא כלום.

יהודית נאות: אני חושבת שאליק רון לא היה מתבטא כך אילו תושבי עיירת פיתוח שמופלית לרעה בתקציבי חינוך, בתקציבי פיתוח, היו קמים ומפגינים.

יהודית נאות: לכן צריך לראות מה שורש הבעיה.

רחבעם זאבי: איך את משווה?

רחבעם זאבי: הם צוברים נשק.

רחבעם זאבי: בעיירת פיתוח לא צוברים נשק.

יהודית נאות: אני משווה.

יהודית נאות: וכמו שבעיני יש הבדל בין ערביי ישראל ואזרחיה לבין ערביי השטחים, כך יש בעיני – וכאן אני פונה לעמיתי שמייצגים את ערביי ישראל – הבדל מהותי בין מה שמכונה משת"פים לבין צד"ל.

דני נוה: אבל, יהודית, איך את מסבירה – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לא להפריע.

יהודית נאות: דני, אני לא משיבה לך, אז אל תדבר.

יהודית נאות: הנושא שיעלה על הפרק בעוד כמה דקות הוא יונתן פולארד.

יהודית נאות: יונתן פולארד בעיני הוא בדיוק כמו צד"ל, שיושב היום על הגדר.

יהודית נאות: יש צורך דחוף ומיידי, ולכן גם חשבתי לנכון לקום ולומר זאת.

יהודית נאות: הם צריכים לעבור את המיון, אם יש צורך בכזה, בצד שלנו של הגדר.

יהודית נאות: כמו שאני מרגישה רע מאוד שנים רבות לגבי מה שקרה ליונתן פולארד, שהתדפק על שערי השגרירות, כך צריך לנקוט היום לאלתר בנושא של צד"ל.

יהודית נאות: ולכן אנחנו צריכים להבדיל בין הדברים.

רחבעם זאבי: סוף-סוף אנחנו מסכימים.

יהודית נאות: ובסוף, אני כל כך מודה ליושב-ראש ועדת החינוך, שנענה לבקשה שלי ומקיים מחר דיון דחוף בנושא ההיערכות שלנו בצפון והעזרה שאנחנו צריכים להושיט לצפון.

יהודית נאות: אני מודה לך.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יורי שטרן.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יורי שטרן: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שטוב שהגיע הזמן לדיון הזה, כי יש גם מקום להגיד דברים ברורים ואמיתיים.

יורי שטרן: אין, לי לפחות, ואני חושב שלכל היתר היושבים פה באולם, שום בעיה ושום הסתייגות ושום ערעור על כך שאתם, חברי הכנסת, מייצגים את האוכלוסייה הערבית פה בכנסת ישראל.

יורי שטרן: יש לכם הזכות הזאת, אתם יושבים פה, זה לטובתנו כי אנחנו מדינה דמוקרטית.

יורי שטרן: אתם לא מקבלים את זה מאתנו, זה חלק מחיינו.

יורי שטרן: לא בזאת הבעיה, אלא איך אתם משתמשים באותה במה, באותן זכויות, באותן מלים שאנחנו משתמשים בהן.

יורי שטרן: אם אתם משתמשים בהן בשביל לקרוא לשוויון זכויות – אין בעיה.

יורי שטרן: יושב פה חבר הכנסת האשם מחאמיד.

יורי שטרן: אנחנו עובדים ביחד בוועדה לעובדים זרים.

יורי שטרן: אני חושב שהוא יודע כמה לא אכפת לי מה המוצא של האדם, אם הוא יהודי או ערבי או עובד זר, כשמדובר בפגיעה בזכויות שלו או במעמד שלו או במשכורת שלו.

יורי שטרן: אדרבה, אם מדובר ברגש הלאומי, אני כבן מיעוט 32 משנות חיי, יודע מה זה להיות בן מיעוט ומה זה לראות את החגיגה של האחרים, שיכולה להיות חגיגת יום העצמאות שלנו, כאשר אתה בצד השני.

יורי שטרן: גם עם זה אין לי בעיה.

יורי שטרן: אבל כשאתם מזדהים עם מי שרוצה לחסל אותנו, עם "חיזבאללה"; כשאתם תומכים באלה ששורפים דגלי ישראל וזורקים אבנים על משטרת ישראל; כשאתם קוראים לדרוזים ולנוצרים בלבנון, שכרתו אתנו ברית בשביל להגן על עצמם, "בוגדים"; כשאתם מצטרפים לאויבינו – אז אני שואל את עצמי: האם אני רוצה לחיות, או שלמען הזכות שלכם לחסל אותי אני מוכן לכול?

יורי שטרן: לכן, זו לא גזענות וזו לא פגיעה ברגש וזו לא שלילת זכויות.

יורי שטרן: אני מכבד את כל זה, כי זה חלק ממני.

יורי שטרן: או שאתם רוצים לבנות יחד אתנו מדינה יותר טובה, או שאתם רוצים לחסל את המדינה הזאת ולחסל את העם הזה.

יורי שטרן: אם ככה, תסלחו לי, פה הגבול גם לדמוקרטיה, גם לשוויון זכויות, לכל דבר אחר, כי לשרוד ולהישאר בחיים – זאת חובתנו הראשונה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הדמגוגיה חוגגת.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת יורי שטרן מנצל את הטיעון, כביכול, שחברי הכנסת הערבים, שדוגלים בדעה אחרת בעניין השלום, כאילו קוראים תיגר על המדינה, ולכן, תחת הססמה, "קריאת תיגר על המדינה", צריך לסתום להם את הפה.

טלב אלסאנע: זו דמגוגיה.

טלב אלסאנע: אף אחד לא קורא תיגר על המדינה.

טלב אלסאנע: יש נושאים שנויים במחלוקת.

טלב אלסאנע: רבותי, עולה כאן חבר כנסת, שמעתם אותו מתלהם.

טלב אלסאנע: מה שהוא עשה בעצם – הצגה עלובה, זולה, שלא מתאימה לכנסת; חבר הכנסת רובי ריבלין.

טלב אלסאנע: ומה בעצם הוא אומר?

טלב אלסאנע: הוא אומר לנו, חברי הכנסת הערבים, שאנחנו נמצאים כאן, במדינה הזאת, בחסדו, בזכותו.

טלב אלסאנע: אנחנו באנו לכאן בזכותו של רובי ריבלין.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לך, רובי ריבלין, שאנחנו נמצאים כאן, תרצה או לא תרצה, בזכות ולא בחסד ולא בטובה של אף אחד.

טלב אלסאנע: אתה מציג כאילו אנחנו נמצאים בכנסת מפני שאנחנו משתפים פעולה – משת"פים.

טלב אלסאנע: ואני אומר לך, שאנחנו נמצאים כאן בזכות הבוחרים שלנו, בזכות העם שלנו, בלי טובות ממך, ואם אפשר לומר גם על אפך ועל חמתך.

טלב אלסאנע: אתה בא ואומר שערבי טוב הוא ערבי משת"פ, ואני אומר לך שאנחנו טובים אבל אנחנו לא משת"פים שלך ולא של המדינה ולא של אף אחד.

טלב אלסאנע: אנחנו משת"פים, אם כן, של עצמנו ושל המחויבות שלנו לשלום ולשוויון.

טלב אלסאנע: אנחנו מאמינים בדו-קיום שמבוסס על שוויון, ואיננו מוכנים לקבל שום דו-קיום ושום שחצנות שמסתכלת עלינו מלמעלה.

טלב אלסאנע: הגישה הזאת, שאתה בא ואומר שהערבים התחילו להרים את הראש, היא שיא הגזענות – הם מתחילים לדבר, הם מתחילים להרים את הראש, מתחילים להתייחס אחרת.

טלב אלסאנע: הראש שלנו מורם כל הזמן.

טלב אלסאנע: לא אתה ולא אלף כמוך יכופפו את הראש שלנו ויכו אותנו.

ראובן ריבלין: אני אמרתי דבר כזה?

ראובן ריבלין: אתה לא ערבי ולא יהודי, אתה אפס.

טלב אלסאנע: אתה אפס מאופס.

טלב אלסאנע: אתה שחצן ואתה גזען ואתה עלוב.

ראובן ריבלין: אתה מנצל את הלאומיות – – – אני אמרתי דבר כזה?

דליה רבין-פילוסוף: אפשר להפסיק, בבקשה, עם הסגנון הזה?

טלב אלסאנע: הגישה הזולה שלך צריך שהיא תסתיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

האשם מחאמיד: – – –

ראובן ריבלין: אני אמרתי דברים כאלה?

טלב אלסאנע: כל הגישה שלך פסולה.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת, חברי הכנסת הערבים בוגדים?

טלב אלסאנע: במה הם בוגדים?

טלב אלסאנע: הם בוגדים מפני שהם לא מאמצים את האידיאולוגיה של ז'בוטינסקי?

טלב אלסאנע: האם הם בוגדים מפני שהם לא אנשי ליכוד?

טלב אלסאנע: אתה מגן על המשת"פים ועל אנשי צד"ל ואתה תוקף את חברי הכנסת הערבים מפני שהם לא מאמצים את הדעה שלך ואת הגישה שלך.

טלב אלסאנע: אני אומר לך, אנחנו לא צריכים את ההצגות שלך.

טלב אלסאנע: יש לנו האידיאולוגיה שלנו.

ראובן ריבלין: זו הרמה שלך.

ראובן ריבלין: בושה איך שאתה מדבר.

דליה רבין-פילוסוף: משפט לסיום.

טלב אלסאנע: נאמר כאן על-ידי חבר הכנסת לנגנטל, שאמרתי כביכול ש"חיזבאללה" ניצח ובשמחה.

האשם מחאמיד: לבנון ניצחה.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לא להפריע.

דליה רבין-פילוסוף: הזמן תם.

טלב אלסאנע: אמרתי שהקונספציה של הכוחנות הפסידה והובסה.

טלב אלסאנע: האנשים שנאבקים על חירותם ניצחו.

טלב אלסאנע: זה עיקרון שימשיך.

טלב אלסאנע: טוב שהמסר הזה יהיה ברור גם לצד הזה של הבית.

טלב אלסאנע: מי שינסה לדכא את רצונו של עם, בסופו של דבר יפסיד.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן להשתחרר מהתפיסה של הכוחנות הזאת, שבסופה, מי שמאמין בה הוא יהיה הקורבן שלה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כאשר ערביי ישראל בשפרעם צועקים: בדם ואש נפדה את פלסטין, למה הם מתכוונים?

נסים זאב: איזו פלסטין, ביהודה ושומרון או כאן?

נסים זאב: תגידו לי אתם, חברי הכנסת הערבים, מישהו מכם חושב שהוא לא פלסטיני?

נסים זאב: אני הייתי עם איזה חבר כנסת מכובד.

נסים זאב: תמיד כשהוא היה צריך להכיר איזה חבר אמר: אני פלסטיני, ערבי וישראלי.

נסים זאב: הוא קודם כול פלסטיני, אחר כך ערבי, אחר כך הוא ישראלי והוא גם חבר כנסת.

אחמד טיבי: מה הבעיה?

נסים זאב: אין לי בעיה עם זה.

ראובן ריבלין: הוא לבנוני, ערבי ובעל-ברית של ישראל.

ראובן ריבלין: מה קרה?

נסים זאב: אתם נאמנים לעם הפלסטיני.

נסים זאב: אתם מחויבים למדינה הפלסטינית.

נסים זאב: אתם רוצים לראות פה את מדינת ישראל כמדינה פלסטינית.

נסים זאב: זה שיהיה ברור לכולם.

נסים זאב: אבל זה עניין של זמן.

נסים זאב: אתם מקווים ליום הזה.

נסים זאב: אבל אתם עושים זאת בשלבים.

נסים זאב: כאשר מתקיימת תהלוכת מחאה – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת ריבלין, אתה עוסק עכשיו רק בדמגוגיה.

נסים זאב: כאשר מתקיימת תהלוכת מחאה נגד יום העצמאות – – –

ראובן ריבלין: מדינת ישראל עושה פשע בכך שהיא לא עוזרת לכל חיילי צד"ל למצוא מקלט בארץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין, עשית מספיק היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תן להם קצת לדבר.

נסים זאב: אני מבקש שזה לא יהיה על חשבון זמני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, אני מקווה לעזור לך, אבל אל תזמין קריאות.

נסים זאב: כאשר מתקיימת תהלוכת מחאה נגד יום העצמאות, נגד הקמתה של מדינת ישראל, יוצאים בקריאה ל"חיזבאללה" להמשיך ולתקוף את קריית-שמונה ב"קטיושות".

נסים זאב: במקביל, ראש הממשלה ממהר למסור חלקים מירושלים.

נסים זאב: יושבים נציגי ישראל והרשות הפלסטינית סביב שולחן הדיונים – – –

יורי שטרן: אבל למה תמכתם בכך?

נסים זאב: אנחנו הצבענו נגד.

נסים זאב: עכשיו, אל תעביר את הנושא הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שטרן, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת זאב לסיים.

נסים זאב: מתרחשות מהומות בקרב ערביי ישראל, כשהם באים לתבוע זכויות צודקות.

נסים זאב: הם רוצים את הזכויות שלהם.

נסים זאב: אבל מה?

נסים זאב: – באיום.

נסים זאב: הם אומרים: אם אנחנו לא נקבל את הזכויות שלנו, תפרוץ פה אינתיפאדה.

נסים זאב: אתם יודעים מה זה אינתיפאדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממי שמעת את האיום הזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מישהו אמר לך?

נסים זאב: נכבדים של ערביי ישראל.

נסים זאב: אני יכול להגיד לך גם מי זה, יותר מאוחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, יותר מאוחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בינתיים אתה מוזמן לסיים.

האשם מחאמיד: אני מרשה לך לומר שזה אני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מוזמן לסיים.

נסים זאב: מה אמר בעצם אליק רון?

נסים זאב: הוא דיבר על הקצנה בקרב ערביי ישראל, שמלובה על-ידי ההנהגה שלהם, שזה על-ידי חברי הכנסת הנכבדים שיושבים פה.

נסים זאב: הוא אמר לנו: אל תהיו כבת-היענה שטומנת את ראשה בחול.

נסים זאב: האירועים האחרונים הוכיחו בעצם שיש כיסוי למה שהוא אמר.

נסים זאב: יש נשק.

נסים זאב: אנחנו מאוימים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאב, אתה מוזמן לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבר עברת את הזמן בחצי דקה.

אחמד טיבי: הוא אמר – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אמר אליק רון, כולנו יודעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא צריך לחזור על זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי על זה כל הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפט מסיים, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אסיים כך: אני אומר שאנחנו חייבים להיות עירנים למצב וחייבים כולנו לצאת בקריאה: הערבים, ההנהגה הערבית, נגד ההסתה המתמשכת על-ידי ערביי ארץ-ישראל, ויש לראות את יום העצמאות כיום העצמאות של כלל הישראלים במדינת ישראל, וזה לא משנה אם אלה יהודים או ערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת זאב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

קריאה: הוא האחרון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא, לא, יש עוד כמה דוברים.

זהבה גלאון: כמה דוברים עוד יש?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ארבעה, חמישה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את רוב הדוברים שקדמו לי, מכל הקשת הפוליטית.

מוחמד כנעאן: אך נדהמתי היום לשמוע את הדברים ואת הסגנון של חבר הכנסת רובי ריבלין, שלא מוכר לי כמי שמתלהם בצורה כזאת.

מוחמד כנעאן: בדרך כלל הוא מדבר באופן רגוע ומנסה להיות ענייני.

מוחמד כנעאן: רבותי חברי הכנסת, כשמדברים על הפרשה של אליק רון, ניצב, מפקד מחוז הצפון – – –

יעקב ליצמן: אף אחד לא הזכיר אותו עד עכשיו.

מוחמד כנעאן: כשמדברים על הפרשה הזאת, הפרשה האומללה, זה לא סותר את מה שאמר חבר הכנסת נחום לנגנטל.

מוחמד כנעאן: הוא יכול לשבח אותו על נושא תאונות הדרכים ועל נושאים אחרים.

מוחמד כנעאן: אבל זה לא אומר שהאדם הזה לא עשה טעות אומללה, טעות חמורה מאוד, שבמדינה מתוקנת הוא אמור, לדעתי, לשלם עליה את המחיר, אפילו לאור מה שציטט חבר הכנסת גנדי.

צבי הנדל: למנות אותו למפכ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת הנדל.

מוחמד כנעאן: אני לא הפרעתי לך.

מוחמד כנעאן: תן לי לדבר רגוע.

מוחמד כנעאן: אל תפריע לי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מותר גם לו להתלהם לפעמים.

מוחמד כנעאן: אני אומר, שמדובר לא רק במקרה שבו הוא ירה על אזרח חף מפשע, אפילו עשה עבירת תנועה.

מוחמד כנעאן: אם אכן הוא רצה לעצור את הרכב, הוא היה יכול לירות בגלגלי הרכב.

מוחמד כנעאן: אבל הוא התכוון לפגוע באזרח, הוא התכוון להרוג אותו.

מוחמד כנעאן: המיקום של המכה היה בגב, קרוב מאוד לראש.

מוחמד כנעאן: אדם כזה הוא מסוכן לא רק לערבים.

מוחמד כנעאן: הערבים יכולים להתגונן.

מוחמד כנעאן: הוא מסוכן לטוהר המידות במדינה דמוקרטית, למדינה שאמורה להיות מדינה דמוקרטית.

מוחמד כנעאן: התביעה של האוכלוסייה הערבית לפטרו היא תביעה צודקת.

מוחמד כנעאן: אני חושב, שבהצהרות שהיו קודם לכן, שהוא חיבר אותן נגד מנהיגים במגזר הערבי, נגד ראשי רשויות, והוא נקב בשמות של אנשים – כאן הסכנה שבדבר.

מוחמד כנעאן: חבר הכנסת גנדי, עם כל ההערכה שלך לניצב אליק רון, הסכנה שבדבר היא בכך שהוא נקב בשמות של אנשים.

מוחמד כנעאן: כאן, במקרה שלנו הוא ירה באדם.

מוחמד כנעאן: הוא עצמו ירה.

מוחמד כנעאן: אבל, מצד שני, הוא אומר לחברים שלו במשטרה: רבותי, פעם אחרת אתם חייבים לירות בראשי הרשויות, בחברי כנסת, כשיש מהומות.

מוחמד כנעאן: זה הדבר המסוכן.

מוחמד כנעאן: זה הדבר החמור.

מוחמד כנעאן: חבר הכנסת רובי ריבלין, אתה אומר שאתה חניכו של מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

מוחמד כנעאן: אני ציפיתי היום – עם כל המהומות, עם כל מה שקרה וקורה במגזר הערבי כתוצאה מהמדיניות הכושלת של הממשלה הנוכחית ושל הממשלה שהיית חבר בה, ממשלת נתניהו, כלפי האוכלוסייה הערבית, כלפי הזכויות היומיומיות של האוכלוסייה הערבית, ולא על דברים אחרים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לסיים.

מוחמד כנעאן: אני מסיים.

מוחמד כנעאן: עוד שני משפטים, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: האם שמעת את חבר סיעתך מדבר הבוקר?

ראובן ריבלין: הוא דיבר על שוויון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לא להפריע לו, ולא בשאלות.

ראובן ריבלין: שמעת אותו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת כנעאן לסיים את דבריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא להפריע.

מוחמד כנעאן: אני ציפיתי לשמוע היום על החזרת עקורי אקרית ובירעם, שאתם קיבלתם החלטה לגביהם, מנחם בגין קיבל החלטה לגביהם.

מוחמד כנעאן: גם כל ממשלות ישראל קיבלו החלטה.

מוחמד כנעאן: לפני שתחזיר את אנשי צד"ל לתחומי ישראל, תחזיר את עקורי אקרית ובירעם, נושא שעליו נתקבלה החלטה על-ידי בית-המשפט העליון במדינת ישראל, במדינה הדמוקרטית.

מיכאל קליינר: רגע, אתה מציע לא לקבל את צד"ל?

מיכאל קליינר: להשאיר אותם לשחיטה?

מוחמד כנעאן: רבותי, אני רוצה להגיד לאנשים הצבועים משהו.

מוחמד כנעאן: אני רוצה לשאול באמת: מי מנע מממשלות ישראל, חבר הכנסת רובי ריבלין, לשקם את אנשי צד"ל בקריית-שמונה, או בראש-פינה, או בצפת, או בכל מקום?

ראובן ריבלין: חבר סיעה שלך אמר – – –

מוחמד כנעאן: תן לי לגמור.

מוחמד כנעאן: את כל הרוגז שלכם, את כל הכישלון של הממשלות שלכם, את כל הדילמה שלכם, אתם רוצים להפיל על חברי הכנסת הערבים.

מוחמד כנעאן: זו הבעיה.

מוחמד כנעאן: כשאתם לא מוצאים אשם, אתם מאשימים את חברי הכנסת הערבים.

מוחמד כנעאן: כולם אשמים, כולם פושעים.

מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד לך דבר אחד: כל חברי הכנסת הערבים, בלי יוצא מן הכלל, גאים בעצמם, גאים בשולחיהם, בני עמם, האזרחים הערבים, תושבי מדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: למרות כל הצעקות ששמענו היום, נמשיך להיאבק על הזכויות שלנו, הזכויות הלגיטימיות שלנו, הזכויות היומיומיות שלנו, על מנת שנחיה בכבוד ובראש מורם במדינת ישראל, כאזרחים ערבים, בניו של העם הערבי הפלסטיני, אבל אזרחי מדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: על זה אף אחד לא צריך להגיד שום דבר ולא צריך לטעון כל מיני טענות.

מוחמד כנעאן: אני לא יכול להגיד ליהודי צרפתי: אל תגיד שאתה יהודי, תגיד שאתה צרפתי.

מוחמד כנעאן: הוא קודם יהודי ואחר כך צרפתי.

עוזי לנדאו: הוא נאמן לצרפת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת לנדאו, אתה רק עכשיו הגעת, לא שמעת מההתחלה.

קריאות: – – –

מוחמד כנעאן: אני רוצה – – –

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קליינר, אני לא רוצה להתחיל לקרוא לסדר עכשיו.

מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד – – – לנדאו ולאחרים, תפסיקו עם המדיניות הזאת – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת כנען, אני מבקש לסיים.

מוחמד כנעאן: הרי אתם – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש.

עוזי לנדאו: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת לנדאו.

מוחמד כנעאן: אתם גורמים להסלמה מיותרת בבית הזה ומחוץ לבית הזה.

קריאות: – – –

מוחמד כנעאן: אתם צריכים פשוט להרגיע את הרוחות, לא להיפך.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – –

מוחמד כנעאן: חבר הכנסת רובי ריבלין, אם הממשלה שלך, אם הממשלה נכשלה, אני – – –

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין.

מוחמד כנעאן: – – – הוא לא אשם, הוא לא אשם – –

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש לאפשר לו לסיים.

מוחמד כנעאן: – – הוא לא אשם; אתם אשמים.

מוחמד כנעאן: הכישלון שלכם, לא של ערביי ישראל – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

מוחמד כנעאן: – – לא של חברי הכנסת הערבים.

מוחמד כנעאן: אתם אשמים, אתם – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמענו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה נקלט, חבר הכנסת כנעאן, אני מבקש לסיים.

מוחמד כנעאן: לפני ברק גם נתניהו נכשל – –

ראובן ריבלין: – – –

מוחמד כנעאן: – – אז אתם באים ומטילים את האשמה עלינו.

ראובן ריבלין: – – –

מוחמד כנעאן: אתה יודע, אתם צריכים לדעת דבר אחד: אנחנו נמשיך, ולא יפחיד אותנו אף חבר כנסת, לא קליינר, לא בני אלון ולא אחרים.

מוחמד כנעאן: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד כנעאן.

מיכאל קליינר: אני לא קראתי – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת – –

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – חבר הכנסת קליינר – – –

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קליינר, נא לאפשר לחבר הכנסת קרא להתחיל את דבריו.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

איוב קרא: – – כנסת נכבדה, ראשית כול, אני רוצה לברך את השר יוסי שריד שהיה היום אורח באזור שער-פאטמה וגם חיווה את דעתו על כל מה שנוגע לקליטה הגרועה ולאווירה הקשה, לדברים המזעזעים שקורים שם.

איוב קרא: אני חושב שבנושא של צד"ל לכל הפחות צריך להיות קונסנסוס בבית הזה, ובעצם הייתי רוצה לראות את האגודה לזכויות האזרח פעם אחת עולה, לא רק להיות חד-צדדית, להסתכל גם על האנשים האומללים הללו שהגיעו לאן שהגיעו בגלל מדיניות כושלת, בגלל דברים שאינם בסדר הקורים בממשלה הזאת, ולשם תזכורת אני רוצה לומר לאלה שלא יודעים – הגדר הטובה, מי שקרא לה הגדר הטובה, זה היה שמעון פרס, שיזכה לחיים ארוכים, אם מישהו לא יודע.

איוב קרא: זה היה בתקופה שרבין, זיכרונו לברכה, היה ראש הממשלה.

איוב קרא: ואני רוצה לומר לכם, שפואד, בנימין בן-אליעזר, היה בין מובילי הסיוע לאזרחים הללו, שבעצם נלחמו על חירותם.

איוב קרא: אף אחד לא ביקש מהם לבוא ולהיות משת"פים.

איוב קרא: הם פשוט לא רצו לראות ארגונים בתוך כפרם, בקרב מגזרם, כדי להיות בני-חורין.

איוב קרא: זה היה מה שרצו.

איוב קרא: לא רצו להיות משתפי פעולה, לא רצו את הקטע הזה.

איוב קרא: רצו לבנון חופשית, ואנשים שכחו מה שהיה בתל-זעתר.

איוב קרא: אנחנו לא יכולים לשחק בכפל תפקידים.

איוב קרא: אנחנו באנו היום מלבנון, כאשר התמונות שם והמחזות שם הזכירו ימים אפלים של העם היהודי.

איוב קרא: אני לא הייתי רוצה לראות דברים כאלה קורים פה.

איוב קרא: הייתי רוצה לראות את אנשי צד"ל נשארים על אדמתם, חופשים, אף אחד לא רצה אותם פה וגם הם לא רצו להיות פה.

איוב קרא: אהוד ברק עשה לעם היהודי ולמדינת ישראל את הבגידה הגדולה ביותר בידידים ובאוהדי ישראל, אם נקרא להם אוהדים, כי בעצם הם הולכים 25 שנה כדי ללחום, כדי שלא יהיו בתוך כפרם אויבים שלהם.

איוב קרא: בדיוק האנשים האלה לא התכוונו ללחום בשום גורם, היו רוצים לראות את עצמם מניחים נשק, דמוקרטים לכל דבר.

איוב קרא: ואנשים פה מציגים את זה כאילו הם פושעים, והאנשים האלה לא ראויים לשום דבר.

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם, האווירה שם קשה מאוד; ילדים יושבים על מזוודות, אנשים נוהרים, לא נותנים להם להיכנס.

איוב קרא: במקום להכניס את כל האנשים שמגיעים לשם, קודם כול להציל חיי בני-אדם, כמו שרצנו לכלא אל-חיאם להציל אנשים – אפשר, גברת זהבה גלאון, גם שתצאי לשם ותצילי חיי אנשים טובים, וזה לא חשוב מה הסיטואציה או מה הסיבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קרא.

איוב קרא: אל תשכחי ואל תעבדי רק באופן חד-צדדי.

איוב קרא: אנחנו רוצים שלום יותר ממך, אבל אנחנו רוצים – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

איוב קרא: – – את השלום לכל עמי האזור ולא בחד-צדדיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת קרא.

איוב קרא: ועם כל הכבוד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

איוב קרא: אני קורא לכל הבית הזה, עם כל הכבוד, אסור להזניח אנשים שעומדים על סף המוות והמשחטה.

איוב קרא: אסור להשאיר אנשים אומללים באזור הזה.

איוב קרא: עם כל הכבוד לאהוד ברק – צריך להסיק את המסקנות.

איוב קרא: היה פה מעשה מרמה, בגד בנו, בכל מי שאוהב את המדינה הזאת.

מוסי רז: אהוד ברק לא בוגד.

איוב קרא: אהוד ברק, הפעם ברח על אמת; אהוד ברק הפעם ברח על אמת, וצריך להקים ועדת בדיקה ממלכתית בנושא.

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת קרא.

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מן הסתם המלים בגידות – – –

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת.

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אינני יודע אם זה תורם בצורה כלשהי, השימוש במלים ובביטויים הקיצוניים האלה: בוגדים, אויבים ומשת"פים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי, שבהסתכלות קצת יותר מיושבת, ביישוב דעת, לא נרבה במלים האלה, וכל אחד שישתמש בביטויים האלה – עדיף שיחזור בו מהם.

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר, כל אחד שישתמש בביטויים האלה, ובמיוחד בהתרסה כלפי אחרים, כשאנחנו יודעים בדיוק למה מכוון – עדיף שיחזור בו מהביטויים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לא לכבוד, לא לנו ולא לבית הזה, וזה לא מביא לשום דבר טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת נעמי בלומנטל – אני לא רואה שהיא נוכחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

בנימין אלון: כמה עוד יש, אדוני היושב-ראש?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שני דוברים חוץ מהנדל.

בנימין אלון: מי אלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרי חבר הכנסת הנדל ידבר חבר הכנסת אברהם פורז, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת מוסי רז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

צבי הנדל: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאדבר על הנושא עצמו אני רוצה לקרוא לערביי ישראל וכו' משפט או שניים.

צבי הנדל: הייתי הבוקר מוקדם, ב-06:45, כמעט כל היום בצפון, נפגשתי עם אנשים, עם ההנהגה בקריית-שמונה, במטולה, במרגליות, באביבים, ובסוף הייתי גם שעה ארוכה ליד שפת הכינרת עם אנשי צד"ל, ואני רק רוצה להגיד מלה אחת: התביישתי.

צבי הנדל: התביישתי גם כשפגשתי את חברי, אנשים נהדרים בכל היישובים הישראליים בצפון – לא הייתי בכולם, הייתי ביישובים שציינתי.

צבי הנדל: התביישתי כאשר פגשתי את אנשי צד"ל; אני לא מאשים אף אחד, התביישתי – אנחנו לא בסדר, וראוי שנעשה בדק בית, ואני לא רוצה להאריך בזה; דובר בזה כל היום.

צבי הנדל: לעצם העניין, הנושא שעליו אנחנו מדברים – יש תוכנית רדיו, אני לא זוכר איזו היא, שפעם אחת בשבוע מחלקים בה "קוצים ושושנים".

צבי הנדל: איזו תוכנית זאת, חברת הכנסת – – –

רחבעם זאבי: של דליה יאירי, ביום חמישי בבוקר.

קריאה: – – –

צבי הנדל: לא, לא, את מומחית לרדיו, אז אני שואל אותך.

צבי הנדל: יש "קוצים ושושנים", ואני, על החודש האחרון – לא בדקתי בדיוק אם זה חודש או שלושה שבועות.

צבי הנדל: בחודש האחרון – – –

אחמד טיבי: היא הרשתה לך לפני עשרה ימים.

צבי הנדל: כן, כן, גם אתה פעם אחת הרשית לי.

צבי הנדל: בחודש האחרון, אני מתבדח כי אני רוצה להוריד קצת את המתח כי המצב גרוע מספיק; אנחנו לא צריכים לצעוק.

צבי הנדל: בחודש האחרון, אם הייתי צריך לחלק קוצים ושושנים – הייתי מחלק שושנים לאליק רון, שבסיטואציה המתלהמת שקיימת במדינת ישראל העז, מתוך אחריות, להגיד את האמת שהוא מאמין בה.

צבי הנדל: יכולים להיות חילוקי דעות על זה.

צבי הנדל: אני משוכנע שהוא צודק במאה אחוז, אבל הוא אמר את האמת שהוא מאמין בה, והוא לא הכתים את כל האוכלוסייה הערבית.

צבי הנדל: הוא אמר שיש סחף כי יש מנהיגות ערבית שדוחפת לכיוון הזה, ולכן אני הייתי נותן לו שושנים, ובאמת ראוי במדינה מתוקנת שקצין משטרה כזה יקבל, אתם יודעים מה?

צבי הנדל: – טפיחה על השכם כמשל.

צבי הנדל: ודאי שלא הפוך מזה.

צבי הנדל: קוצים הייתי נותן לכל המנהיגות הערבית בארץ-ישראל, במדינת ישראל ובמרחבי יש"ע, שאולי בגלל תחרות פוליטית, אולי, לא יודע, אני לא רוצה להיות פרשן של אף אחד, מסיתה מעבר ל"קו הירוק".

צבי הנדל: מה זה מסיתה?

צבי הנדל: שם אוחזים בנשק.

צבי הנדל: בהנחיה של המנהיגות אוחזים בנשק.

צבי הנדל: צלפים עומדים על הבתים ובהנחיה של המנהיגות צולפים בקציני צה"ל שנמצאים אתם בסיור משותף שעה לפני כן ושעה אחרי כן.

צבי הנדל: למנהיגות הערבית רק אומר, שיהודי בצרפת יכול להיות שהוא מרגיש יותר יהודי מאשר צרפתי, אבל הוא מניף את הדגל של צרפת והוא שר את ההמנון של צרפת.

צבי הנדל: לכן אני נותן זר קוצים ענק – עם משמעות של הכרח לבדוק ולעשות בדק בית אצלכם – לכל המנהיגות הערבית ברחבי ארץ-ישראל, גם בתוך המדינה וגם במדינה שבדרך, ארץ-ישראל כולה, ביש"ע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום כזה אני חושב שזה קצת לא אקטואלי לדבר על ערביי ישראל אף שהעניין הוא מאוד אקטואלי.

אברהם פורז: בכל זאת, הייתי רוצה לומר כמה מלים על לבנון.

אברהם פורז: ברור לכל אחד, שישראל לא החזיקה את רצועת הביטחון של דרום-לבנון מטעמים אימפריאליסטיים, או מתוך רצון לספח אותה, או להתנחל, או להפיק איזו תועלת.

אברהם פורז: הטענה שרוצים להתנחל היתה אולי נכונה לגבי מקומות אחרים, אבל מעולם זה לא היה נכון לגבי לבנון.

אברהם פורז: לא קמה אף התיישבות בלבנון, לא היתה אף התנחלות בלבנון, איש מעולם לא הציע לספח את לבנון.

ראובן ריבלין: בשיח'-באדר אנחנו רוצים להתנחל.

אברהם פורז: לפיכך היה ברור לכולנו, שלפחות מאז הנסיגה מלבנון שהחליטה עליה ממשלת האחדות הלאומית בראשות שמעון פרס, מחזיקים את השטח הזה כמעין פיקדון עד שנהיה בטוחים שיציאה מלבנון תביא שקט לצפון.

אברהם פורז: אני יכול לומר לזכותו של ה"חיזבאללה", שהם לא מרמים.

אברהם פורז: הם מעולם לא הבטיחו לנו, שאם אנחנו נצא מרצועת הביטחון, הם יניחו לנו.

עוזי לנדאו: להיפך.

אברהם פורז: הם גם לא אמרו להיפך, הם אמרו דברים מעורפלים מאוד, אבל אי-אפשר להאשים אותם שהם הוליכו אותנו שולל בעניין הזה.

אברהם פורז: בואו נשים את הדברים בפרופורציה.

אברהם פורז: אנחנו יוצאים היום מלבנון למרות המראות הקשים הנראים בטלוויזיה לא משום שהוכרענו צבאית על-ידי ה"חיזבאללה".

אברהם פורז: בעניין הזה יש פה מכל קצות הקשת הפוליטית.

אברהם פורז: אי-אפשר לומר שאהוד ברק רצה לצאת חד-צדדית והליכוד כולו התנגד – שמענו קולות כאלה וכאלה.

אברהם פורז: רבים ובהם ראש הממשלה חשבו, שגם יציאה חד-צדדית מלבנון תאפשר לנו להגן טוב יותר על הצפון.

אברהם פורז: אני מסופק מאוד אם הפורמולה הזאת נכונה.

אברהם פורז: לדאבוני, לפחות ברגע הזה, והלוואי שאתבדה, היציאה הזאת רק תסבך לנו את החיים יותר ולא תעשה לנו אותם קלים יותר.

אברהם פורז: לפעמים מדכא לראות איך צה"ל, שכבר תקופה ארוכה מאוד יודע שכנראה תהיה נסיגה כזאת – הוא קיבל את האות, עובדה שהצבא כבר התחיל לפנות מוצבים – נתפס בדבר הפשוט הזה כל כך לא מוכן.

יורי שטרן: הטנקים – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת שטרן, לא זה מה שמטריד אותי.

אברהם פורז: ודאי לא עולה על דעתך שצה"ל יכול היה לומר לצבא דרום-לבנון: אנחנו מפנים אתכם בכוח, אנחנו מורידים אתכם מהטנקים.

אברהם פורז: אני רוצה לצדד בזכותו של צה"ל, אני מניח שהיתה הנחה שאולי צבא דרום-לבנון יחזיק מעמד, ואם הוא לא יחזיק מעמד אז ייפלו כמה טנקים מליגה ג'.

אברהם פורז: הרי לא נותנים להם שם טנקי "מרכבה" מהסוג המודרני ביותר, אלא כמה טנקים שאחרת היו הולכים למגרש הגרוטאות או מחזיקים מעמד עוד כמה שנים.

אברהם פורז: לא בדבר זה אני רואה את הבעיה.

אברהם פורז: אני רואה את הבעיה דווקא בעניין ההומניטרי, איך אנחנו מתייחסים לאנשי צד"ל, איך המכוניות שלהם נבזזות שם, איך הם לא מצליחים להיכנס באופן מסודר, איך עמדות הקליטה הן קטנות מדי ונוצרים פקקים כאלה.

אברהם פורז: ממילא האנשים האלה עוברים את אחת הטראומות הקשות ביותר שאנשים יכולים לעבור, כי עד לפני זמן לא רב הם היו בכפריהם ובבתיהם, ובן לילה הם הופכים לפליטים, וחלק מהם אולי הצליחו בשעות האחרונות לשים במכוניות שלהם איזה מיטלטלין.

אברהם פורז: אז למה לא לאפשר להם להיכנס עם המכוניות שלהם לתוך ישראל?

אברהם פורז: אני מדבר על הבסיס ההומניטרי לחלוטין, גם אם מישהו חושב שהם היו משתפי פעולה עם ישראל ובגדו בעמם.

ראובן ריבלין: מה אתה חושב?

אברהם פורז: אני לא חושב שהם משתפי פעולה עם ישראל והם בגדו בעמם.

ראובן ריבלין: אז למה אתה מרשה שיאמרו כך ולא מוחה על כך?

אברהם פורז: חבר הכנסת ריבלין, לבנון היא מדינה שסועה.

אברהם פורז: חלקם באו לשם מתוך אינטרסים שלהם, הם לא גויסו על-ידי צה"ל ככוח מגן מתגבר, זה לא לגיון הזרים הצרפתי, הם לא גויסו כחלק מצה"ל.

אברהם פורז: נוצרה בלבנון סיטואציה שמצאה אותם לצדנו, וגם שילמנו ומימנו, אבל זה לא חשוב.

אברהם פורז: אני חושב שהיתה לנו אחריות הומניטרית כלפיהם, ואני מצפה שכל אדם שיש לו רגש מינימלי של חמלה יגלה את האחריות ההומניטרית הזאת, ולי יש רגש של חמלה כלפי כל אחד.

ראובן ריבלין: גם חמלה וגם הוקרה.

אברהם פורז: אני לא יודע אם הוקרה, אני לא רוצה לעשות גלוריפיקציה, אני לא רוצה להפוך אותם לפטריוטים שמגיע להם פרס ישראל או להדליק משואות ביום העצמאות.

ראובן ריבלין: לא אמרתי את זה.

אברהם פורז: אבל בפירוש אני לא רוצה להכניס פה שום עניין ערכי, אני מכניס עניין הומניטרי לגמרי.

אברהם פורז: גם אם אתם חושבים שהחיילים והקצינים של צד"ל לא היו בסדר, במה חטאו הנשים, הילדים, המשפחות?

אברהם פורז: כשאתה הומניסט, אתה לא רוצה שאדם ייפגע, אתה מגלה יחס של חמלה לכל אחד.

אברהם פורז: מה אומר מי שמתנגד לעונש מוות?

אברהם פורז: שגם הרוצח הגרוע ביותר החברה לא צריכה להרוג אותו, ואחרי זמן מה אנחנו קוצבים גם את עונשם של רוצחי ילדים ושולחים אותם אחרי כמה שנים הביתה.

אברהם פורז: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש – לאחר שצה"ל ישלים את יציאתו מלבנון, אני רוצה לשמוע את כל אלה שדיברו פה תובעים מהסורים גם כן לצאת מלבנון.

ראובן ריבלין: כל הכבוד לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת פורז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרון הדוברים, חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כמיטב המסורת היהודית, בחרו מסיתי הימין להדליק מדורה בל"ג בעומר.

מוסי רז: המדורה שהודלקה בל"ג בעומר הזה בבית הזה על-ידי מסיתי הימין היא מדורה של תבערה שתלך ותימשך, ואנחנו מכירים אותה עוד מתקופת הממשלה של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

מוסי רז: זה התחיל אחר הצהריים, כששני חברים בבית הזה קראו לחברי כנסת ערבים משת"פים של "חיזבאללה", זה המשיך יותר מאוחר, כשחבר כנסת אחר בבית הזה קרא לחברי כנסת ערבים בוגדים, וזה המשיך.

מוסי רז: המסיתים מתחרים ביניהם, והיום בבית הזה כבר חבר כנסת מהליכוד קורא לראש הממשלה אהוד ברק בוגד, ואפילו אמר זאת פעמיים.

בנימין אלון: הוא אמר בוגד בצד"ל, הוא לא אמר בוגד.

מוסי רז: הוא אמר בוגד בצד"ל.

מוסי רז: האירועים בשטחים ממחישים, והומחש כאן בבית הזה, כיצד מי שרוצה רואה דברים כפי שהוא רוצה.

מוסי רז: הגדיל לעשות חבר הכנסת זבולון אורלב.

מוסי רז: איך הוא תיאר את האירועים בשטחים?

מוסי רז: הוא אמר: ירו אזרחים וחיילים פלסטינים לעבר אזרחים וחיילים ישראלים.

מוסי רז: אלה היו האירועים בשטחים.

מוסי רז: יסביר לנו אחרי כן חבר הכנסת אורלב, איך זה שמהירי הזה דווקא נהרגו שישה פלסטינים?

זבולון אורלב: צה"ל השיב באש.

קריאות: – – –

רחבעם זאבי: אתה מגלה בורות.

מוסי רז: מי שתיאר את המצב – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לשבת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אורלב.

מוסי רז: הייתי חייל ולכן אני יודע שאתה הצגת את המציאות בצורה חד-צדדית ומבזה כאילו שאנחנו לא מבינים מה קורה.

זבולון אורלב: – – –

מוסי רז: היטיב לתאר את המציאות חן פרי, אביו של החייל הפצוע עומר פרי, שנפצע בצומת נצרים, ואני מאחל לו החלמה מהירה – הוא סיים את הריאיון ל"קול ישראל" במלים: אני מקווה שנצא משם.

מוסי רז: איך קרה ששבע שנים לאחר הסכמי אוסלו עדיין אנחנו נמצאים בצומת נצרים ובגלל המתנחלים שם נפצעים ונהרגים חיילים ישראלים?

מוסי רז: צריך לפנות אותם מייד.

צבי הנדל: בזכותם אתה כאן, אתה מסית.

מוסי רז: אני מסית?

מוסי רז: תקשיבו למה שאמר אדם בדם לבו, שהבן שלו נאבק על חייו בבית-חולים.

מוסי רז: חצופים, מסיתים שכמותכם.

רחבעם זאבי: מסית ומדיח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם לחבר הכנסת יהודי מותר לדבר.

רחבעם זאבי: מסית ומדיח.

מוסי רז: באירועים האלה בשטחים היו נפגעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תנו לו לדבר.

רחבעם זאבי: מסית ומדיח.

מוסי רז: יכולנו למנוע אותם.

רחבעם זאבי: מסית ומדיח.

מוסי רז: שמענו עליך.

מוסי רז: תקשיב למה שאומר בן-אדם שהבן שלו שוכב פצוע.

רחבעם זאבי: לא ניתן לך לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאבי – – –

רחבעם זאבי: מסית ומדיח.

מוסי רז: הבן של קצין פצוע, זה מה שאתה אומר עליו?

מוסי רז: תתבייש לך.

רחבעם זאבי: מסית ומדיח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מוסי רז: תתבייש לך, אתה אלוף במילואים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאבי, קראתי אותך לסדר פעם אחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרת עשר פעמים את המלה הזאת.

רחבעם זאבי: מסית ומדיח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חייב להעיר לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא בזכות דיבור.

מוסי רז: אני משקר?

מוסי רז: יש הקלטה של מה שהוא אמר.

מוסי רז: אני משקר?

מוסי רז: שמעת אותו שאתה אומר שאני משקר?

מוסי רז: חוצפן.

מוסי רז: האירועים שקרו בשטחים יכלו להימנע לולא ההידרדרות המהירה, לולא תהליך ההתנחלות המואץ, לולא הזלזול שלנו בתהליך השלום והדשדוש.

מוסי רז: יכולנו למנוע זאת, ומה שאנחנו צריכים להשיג זה דבר אחד: כמו שלאחר האינתיפאדה בא אוסלו, וכמו שלאחר המנהרה באה הנסיגה מחברון, לאחר האירועים האלה צריך לבוא משא-ומתן מזורז עם הפלסטינים להסדר קבע – –

ראובן ריבלין: אין שני פרומיל בציבור שמאמינים בך.

ראובן ריבלין: אתה נכנסת לכנסת משום שחברך הטוב התפטר.

ראובן ריבלין: פרומיל בציבור לא מאמין בך.

מוסי רז: – – תוך כדי הקפאת ההתנחלויות.

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש לא להפריע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת רז – – –

ראובן ריבלין: – – –

מוסי רז: מי מסכים אתך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש שקט באולם.

מוסי רז: אתה באופוזיציה.

מוסי רז: מי מסכים עם מהלכיו של ראש הממשלה הזה?

מוסי רז: את זה אנחנו עוד נראה.

מוסי רז: אנחנו עוד נראה מי מסכים עם זה שאומרים פה שראש הממשלה בוגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, לפעמים יש דעות אחרות, דעות כואבות קצת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם ליהודי מותר לדבר, יש לו זכות דיבור, לא? תנו לו לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה אתם מתקוממים.

האשם מחאמיד: כל הכבוד.

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, הוא בזכות דיבור, ואלה שמתנגדים לו, נדמה לי שהם אומרים דברים הרבה יותר חמורים.

מוסי רז: בושה וחרפה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לסיים.

מוסי רז: האמת יכולה להיות – – –

ראובן ריבלין: שני פרומיל ממרצ לא תומכים בך.

זהבה גלאון: – – –

ראובן ריבלין: אתם עשרה מנדטים – – –

זהבה גלאון: – – –

נסים זאב: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, נא לאפשר לחבר הכנסת רז לסיים את דבריו.

ראובן ריבלין: – – –

רחבעם זאבי: כמה זמן יש לו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמה זמן הפרעת לו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תשאיר את זה לי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא לאפשר לו לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני קובע את הזמן.

עסאם מח'ול: – – –

מוסי רז: אין מנוס, והאירועים האלה הוכיחו זאת עוד הפעם: מאז 1993 הלכה האלימות בשטחים ופחתה.

בנימין אלון: – – –

מוסי רז: השנה, ואתם יודעים זאת טוב מכל אחד אחר, האלימות הלכה ופחתה.

מוסי רז: אין מנוס מקידום תהליך השלום.

יולי יואל אדלשטיין: אתה מסית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת רז.

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאבי – – –

מוסי רז: אבא של חייל פצוע – – –

רחבעם זאבי: – – –

ראובן ריבלין: אף אחד לא אמר – – –

עסאם מח'ול: – – –

חוסניה ג'בארה: – – –

עסאם מח'ול: קודם התנהגתם כגזענים, ועכשיו אתם מתנהגים כפאשיסטים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, הסתיים הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרון הדוברים סיים את דבריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נעבור עכשיו להצעות לסיכום הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לנו הצעה של סיעות הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, מפד"ל, יהדות התורה וישראל בעלייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יביא את ההצעה חבר הכנסת בני אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

נסים זאב: אני רוצה לקרוא יחד אתו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת בני אלון לקרוא את הצעת הסיכום של הסיעות שקראתי בשמותיהן.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, להלן הצעת סיכום לדיון הכנסת בנושא פרשת אליק רון, המהומות והפרות הסדר על-ידי ערביי ישראל וערביי השטחים, מטעם הסיעות ליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, המפד"ל, יהדות התורה וישראל בעלייה: בשל ההתרחשויות החמורות בשטחי יהודה, שומרון ועזה סבורה הכנסת, בהתייחס להודעת ראש הממשלה מיום 15 במאי 2000 מבימת הכנסת, כי מן הראוי להפעיל פיקוח פרלמנטרי בעניין התנאים הנדרשים לשם העברת האחריות לכפרים הנזכרים בהודעתו האמורה של ראש הממשלה לרשות הפלסטינית.

בנימין אלון: לשם כך מחליטה הכנסת להעביר את הנושא לבדיקה שתיערך במסגרת ועדת החוץ והביטחון, והיא קוראת לממשלה להמשיך בעיכוב העברת האחריות האמורה עד לסיום הבדיקה בוועדת החוץ והביטחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעה אחרת לסיכום הדיון של סיעת מרצ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת משה רז, בבקשה.

נעמי בלומנטל: עכשיו נשמע את ישראל במיטבה.

זהבה גלאון: יש לך בעיה עם ישראל במיטבה?

ראובן ריבלין: אין לי בעיה אתה, יש לי ויכוח אתכם.

ראובן ריבלין: אתו יש לי בעיה.

זהבה גלאון: מוסי רז הוא ישראל במיטבה.

ראובן ריבלין: אין לי בעיה עם נעמי חזן, אין לי בעיה עם – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת רז לקרוא את הצעת הסיכום של סיעתו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

מוסי רז: להלן הצעת הסיכום של סיעת מרצ: 1.

מוסי רז: כנסת ישראל מגנה את גילויי האלימות שהתרחשו בשבוע האחרון בשטחים.

מוסי רז: הכנסת החליטה על המשך תהליך השלום והעברת שלושת הכפרים באזור ירושלים לשליטת הרשות הפלסטינית כפועל יוצא של תפיסת השלום הכוללת שלה.

מוסי רז: 2.

מוסי רז: הכנסת מאחלת החלמה לפצועים משני הצדדים ומביעה תנחומים למשפחות ההרוגים הפלסטינים.

מוסי רז: 3.

מוסי רז: הכנסת תומכת בזירוז המשא-ומתן על הסדר הקבע וקוראת לממשלת ישראל להקפיא את הבנייה בהתנחלויות כצעד בונה אמון.

מוסי רז: 4.

מוסי רז: ערביי ישראל הם אזרחים שווי זכויות.

מוסי רז: יש לעשות כל מאמץ כדי לסגור את הפערים הכלכליים והחברתיים שנוצרו במשך 52 שנות קיום המדינה.

מוסי רז: על המאבק לסגירת פערים אלה להתנהל בדרכים דמוקרטיות.

מוסי רז: 5.

מוסי רז: הכנסת מגנה את כל גילויי האלימות בהפגנות, בכלל זה את הקריאות להפצצת קריית-שמונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת משה רז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת סיכום מטעם סיעת רע"ם – יקרא אותה חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

עוזי לנדאו: מכירת ירושלים יחד עם קולות של חובבי ציון – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש להקשיב להצעת הסיכום.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הצעת סיכום מטעם סיעת רע"ם, בנושא – לצערי הרב – פרשת אליק רון, המהומות והפרות הסדר על-ידי ערביי ישראל וערביי השטחים.

האשם מחאמיד: לצערי הרב, זה הנושא, הסלט הזה.

האשם מחאמיד: 1.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לפטר לאלתר את מפקד המחוז הצפוני במשטרה אליק רון, בשל התבטאויותיו הפוליטיות הגזעניות – –

יגאל ביבי: תן לו צל"ש.

האשם מחאמיד: – – ומעשיו המעידים כי איננו ראוי למלא תפקיד ממלכתי.

רחבעם זאבי: – – – מפכ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת.

האשם מחאמיד: תגיד לי, אתם תגידו לי מה לומר?

האשם מחאמיד: מה קורה פה?

האשם מחאמיד: תתביישו לכם, באמת תתביישו.

ראובן ריבלין: רק לקרוא.

האשם מחאמיד: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מחאמיד, אני מבקש לא להתווכח עם חבר הכנסת – – –

האשם מחאמיד: לא.

האשם מחאמיד: מה זה?

טלב אלסאנע: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: – – – אתה יכול רק לקרוא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו שוברים שיאים ביום הזה.

האשם מחאמיד: 2.

האשם מחאמיד: הכנסת מגנה את גילויי הגזענות כנגד האוכלוסייה הערבית, המתבטאים בצורות שונות ומגוונות, לרבות בכנסת.

האשם מחאמיד: 3.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה לעקור את מדיניות האפליה כלפי האוכלוסייה הערבית בתחומי השיכון, העבודה, החינוך, הרווחה, התיעוש, הקרקעות ותחומים אחרים, למען שמירת עקרון השוויון והדמוקרטיה.

האשם מחאמיד: 4.

האשם מחאמיד: הכנסת קוראת לממשלה להפסיק את בנייתן של ההתנחלויות והרחבתן.

האשם מחאמיד: 5.

האשם מחאמיד: הכנסת רואה בנסיגה מהשטחים הכבושים ובהכרה בזכות העם הפלסטיני למדינה משלו שבירתה ירושלים המזרחית תנאי הכרחי להשגת שלום וביטחון באזור.

האשם מחאמיד: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מחאמיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עתה, הצעת סיכום של סיעות חד"ש, בל"ד ותע"ל, ויקרא אותה חבר הכנסת מוחמד ברכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

בנימין אלון: מה זה תע"ל?

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: – – הודעת סיכום מטעם סיעות חד"ש, בל"ד ותע"ל לסיכום הדיון בפרשת אליק רון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת האשם מחאמיד, נא לשבת ולהאזין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת.

מוחמד ברכה: מה להאזין?

מוחמד ברכה: כל אחד מפריע – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מן הסתם תצביעו על ההצעות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מציע לחברי הכנסת להאזין ולשמוע על מה תצביעו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לגופו של עניין או לגופו של מציע – זו תהיה השאלה.

ראובן ריבלין: מדברים עם היציע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בואו ונאזין עכשיו כולנו לחבר הכנסת ברכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

רחבעם זאבי: יש שיחות מהיציע בניגוד לתקנון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת ג'בארה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סליחה, אני מצטער מאוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה משהו שלא צפינו אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הודעת סיכום מטעם סיעות חד"ש, בל"ד ותע"ל לסיכום הדיון בפרשת אליק רון: 1.

מוחמד ברכה: הכנסת מגנה את התבטאויותיו הפוליטיות של מפקד מחוז הצפון אליק רון.

מוחמד ברכה: 2.

מוחמד ברכה: הכנסת קובעת, שעל השר לביטחון פנים להעביר את מפקד המחוז הצפוני אליק רון מכהונתו, בשל התבטאויותיו נגד מנהיגי הציבור הערבי בישראל, לרבות חברי הכנסת.

יאיר פרץ: מה עם המתפרעים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת פרץ, עכשיו זה לא הזמן לקריאות ביניים.

ראובן ריבלין: לא מפריעים.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת יאיר פרץ, גם אם ארצה לשנות, אני לא יכול לשנות.

מוחמד ברכה: אתה יודע.

מוחמד ברכה: זה אלף-בית – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ברכה, אני מבקש להמשיך.

אחמד טיבי: קריאות בזמן קריאת הודעה.

מוחמד ברכה: מה הוא משתגע?

מוחמד ברכה: מה קרה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה יום חם במיוחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו יודעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ברכה, נא להמשיך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

מוחמד ברכה: 3.

מוחמד ברכה: הכנסת קובעת, שהפתרון לבעיות האוכלוסייה הערבית לא יכול לבוא ולא יבוא דרך טיפולו של שריף במערב הפרוע, אלא על-ידי התוויית תוכניות שיביאו לפתרון יסודי לבעיות של האוכלוסייה הערבית ולמימוש השוויון המלא בין כל אזרחי מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת ברכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרון מציעי הצעות הסיכום הוא חבר הכנסת מיכאל קליינר, בשם סיעת חרות.

רחבעם זאבי: תפקידך, כיושב-ראש, למחוק את המלים כנגד פקיד מדינה; לקרוא לו שריף במערב הפרוע.

זהבה גלאון: לא שמעתי שאמרת – – –

רחבעם זאבי: אין לו יכולת להתגונן פה, וצריך – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאבי, שמעתי את הצעתך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קליינר, בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, הצעת סיכום מטעם סיעת חרות בנושא: פרשת אליק רון, המהומות – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כתוב: חרות – התנועה הלאומית.

מיכאל קליינר: נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבקש להיצמד לטקסט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם נדע את השם הנכון.

מיכאל קליינר: הצעת סיכום מטעם סיעת חרות – התנועה הלאומית בנושא: פרשת אליק רון, המהומות והפרות הסדר על-ידי ערביי ישראל וערביי השטחים.

מיכאל קליינר: 1.

מיכאל קליינר: הכנסת קובעת, כי מהומות יום ה"נכבה" שהתקיימו גם בתוך שטחי "הקו הירוק" מעידות על סכנה חמורה הנשקפת לביטחון המדינה מצד ערבים אזרחי ישראל.

מיכאל קליינר: 2.

מיכאל קליינר: הכנסת קוראת לממשלה להפנים את העובדה שאין סכסוך ישראלי-פלסטיני אלא סכסוך יהודי-ערבי.

מיכאל קליינר: 3.

מיכאל קליינר: על רקע בריחת צה"ל מלבנון ותוצאותיה המבישות והמסוכנות, קוראת הכנסת לממשלה להיערך להחרפתה ולהסלמתה של ההתקוממות הפלסטינית ביהודה, שומרון וחבל-עזה ובתוך שטחי מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: 4.

מיכאל קליינר: הכנסת קוראת לממשלת ישראל להגביר את הסיוע לאותם מיעוטים דרוזים, נוצרים ומוסלמים, שנאמנותם למדינה אינה מוטלת בספק ושנושאים בגאווה את דגלה, ערכיה וסמליה כמדינה יהודית דמוקרטית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעות הסיכום אחת לאחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעה ראשונה היא הצעת הסיכום מטעם סיעת חרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, נא להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שרוצה – יצביע.

קריאה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו הצעת הסיכום של סיעת חרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תאזינו, ואז תבינו עוד יותר טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' קליינר – 9 נגד – 16 נמנעים – 4 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' קליינר לא נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוב של 16 מתנגדים נדחתה ההצעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היו תשעה תומכים וארבעה נמנעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, ההצעה הבאה היא הצעת הסיכום מטעם סיעות חד"ש, בל"ד ותע"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' ברכה – 9 נגד – 22 נמנעים – 3 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' ברכה לא נתקבלה.

מיכאל איתן: הקואליציה נגד, כן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוב של 22 מתנגדים, תשעה תומכים ושלושה נמנעים הצעת סיעות חד"ש, בל"ד ותע"ל לא התקבלה.

נחום לנגנטל: מי מביא את ההצעה של ישראל אחת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת רע"ם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 5 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ה' מחאמיד – 9 נגד – 22 נמנעים – 3 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ה' מחאמיד לא נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רוב של 22 מתנגדים, תשעה תומכים ושלושה נמנעים; הצעת הסיכום של סיעת רע"ם לא התקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת מרצ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד ומי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

רחבעם זאבי: גם נגד הקורא אותה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת סופה לנדבר, את יכולה להצביע אם את רוצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 6 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' רז – 13 נגד – 21 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' רז לא נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רוב של 21 מתנגדים, 13 תומכים, אפס נמנעים; הצעת הסיכום של סיעת מרצ לא התקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, הצעת הסיכום האחרונה היא של סיעות הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, המפד"ל, יהדות התורה וישראל בעלייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד, מי נגד – אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 7 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ב' אלון – 21 נגד – 14 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ב' אלון נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רוב של 21 תומכים, 14 מתנגדים, אין נמנעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת הסיכום של סיעות הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי, ישראל ביתנו, המפד"ל, יהדות התורה וישראל בעלייה נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין הסחר בנשים – של חברת הכנסת זהבה גלאון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא פותחת את הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הנושא שלי הוא אומנם סחר בנשים, אבל אני לא יכולה לעבור לסדר-היום כאשר יש חבר כנסת מטעם סיעת הליכוד שעומד על במה זאת וקורא לראש הממשלה בוגד.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר לכנסת הזאת – – –

בנימין אלון: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת איוב קרא קרא לראש הממשלה בוגד.

איוב קרא: אני מבקש רשות – – –

זהבה גלאון: כן, אתה.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר לכנסת הזאת, שמלה הפכה לאצבע על ההדק.

זהבה גלאון: מי כמוכם צריך לזכור את ההסתה שהיתה פה.

זהבה גלאון: אתה תעלה לבמה ותבקש למחוק את הדברים שלך מהפרוטוקול.

איוב קרא: את לא מפחידה אותי.

איוב קרא: תפסיקי לצייץ.

איוב קרא: לא אמרתי את זה.

זהבה גלאון: הוא אמר את זה, השמיעה שלי לא סלקטיבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קרא, תהיה לך הזדמנות להסביר את דבריך, אין בעיה.

איוב קרא: – – –

זהבה גלאון: יש פרוטוקול, כולנו שמענו את זה.

איוב קרא: לא אמרתי את זה.

איוב קרא: אמרתי: בגד בצד"ל.

איוב קרא: לא אמרתי בוגד.

זהבה גלאון: ראש ממשלה שבגד הוא ראש ממשלה בוגד, ואתה מסית נגד ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אתם צריכים להתנער מזה, חבר הכנסת ריבלין.

איוב קרא: לא אמרתי בוגד.

איוב קרא: אל תכניסי מלים לפי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קרא, תהיה לך הזדמנות להסביר את דבריך.

איוב קרא: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לא להתלהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קרא, אני מבקש לשבת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא להתלהם, היו מספיק הפרעות היום.

זהבה גלאון: אני חוזרת ואומרת, מלים הפכו לאצבע על ההדק, והיה לנו ניסיון בדבר הזה.

איוב קרא: בגד בצד"ל, ואני חוזר על זה.

מוסי רז: קראת לראש הממשלה בוגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, שמענו אותך, אני מבקש לאפשר לחברת הכנסת גלאון להמשיך.

ראובן ריבלין: הוא לא התכוון.

זהבה גלאון: הוא לא התכוון?

זהבה גלאון: אז תסביר לו איך לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא ידבר ויסביר את עצמו, בסדר, קיבלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז נא לאפשר לחברת הכנסת גלאון להמשיך.

ראובן ריבלין: תן לו הזדמנות לומר – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תהיה לו הזדמנות לומר את דבריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו אני מבקש להאזין לחברת הכנסת גלאון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, לפני כשבוע פורסם דוח "אמנסטי", דוח מזעזע על סחר בנשים בישראל.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, אנחנו שהזדעקנו לפני כחודש-חודשיים כנגד סחר בנשים בחברה הישראלית – כבר לא מדובר בסחר בנשים במדינת ישראל, מדובר בסחר עבדים מודרני.

זהבה גלאון: מדובר בנשים שמובאות מברית-המועצות לשעבר וממקומות אחרים, כולאים אותן, משפילים אותן, מנצלים אותן.

זהבה גלאון: הן מובאות לעבודה בזנות.

זהבה גלאון: הסרסורים שלהן מגלגלים 100,000-50,000 דולר כל אחד.

זהבה גלאון: הנשים האלה לא יכולות להשתחרר, וכשהן כבר מצליחות להשתחרר, המערכת הממסדית כולאת אותן בבתי-מעצר כדי שהן יוכלו אחר כך להעיד נגד אלה שכלאו אותן.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ריבלין, אני לא שומעת את עצמי.

זהבה גלאון: אני לא יכולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קרא, יאיר פרץ, אני מאפשר לחברת הכנסת גלאון לשאת את דבריה.

זהבה גלאון: לפני כחודש העלינו את הנושא הזה כאן על סדר-היום.

זהבה גלאון: מליאת הכנסת תמכה בהצעתי להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא.

זהבה גלאון: אני קוראת לכנסת לתמוך בהצעה הזאת לנוכח הממדים המדאיגים של התופעה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ראשונת המתדיינים, חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת ישראל כץ, ואם הוא לא יהיה – חברת הכנסת יהודית נאות.

רחבעם זאבי: היות שיש הסכמה, כדאי לקצר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושבת שאני מצטרפת אלייך, חברת הכנסת זהבה גלאון, יושבת-ראש סיעת מרצ.

סופה לנדבר: אני חושבת שהיום קצת עברנו את הגבול, ואני מתכוונת דווקא לחברי הכנסת מהימין.

סופה לנדבר: אני חושבת, שבימים האלו, בימים קשים, היינו צריכים כולנו להתאפק, מפני שעל כולנו מוטלת אחריות ציבורית.

סופה לנדבר: בימים האלו אני חושבת שהדיונים האלו, בצורה הזאת, ברמה הזאת, לא תורמים לכנסת ישראל, ואפשר להגדיר זאת כבושה בחלק מהדברים.

סופה לנדבר: לגופו של עניין.

סופה לנדבר: העבדות בוטלה באמריקה לפני 150 שנה, ודווקא במאה ה-21 אצלנו במדינת ישראל הדבר הזה קיים.

סופה לנדבר: העבדים הם נשים מחבר המדינות.

סופה לנדבר: ואני שואלת שאלה: ידענו?

סופה לנדבר: ידענו.

סופה לנדבר: הכרנו את זה?

סופה לנדבר: הכרנו.

סופה לנדבר: שמענו?

סופה לנדבר: כולנו שמענו.

סופה לנדבר: אף אחד לא יכול להתעלם מהעניין, לא במשטרה, לא במוסד זה או אחר, בעירייה זו או אחרת.

סופה לנדבר: כולנו ידענו; גם אנחנו, חברי הכנסת.

סופה לנדבר: ובמשטרת ישראל ידעו, מפני שכאשר אנחנו היינו בביקור עם יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה לפני כמה שבועות בתחנה המרכזית, בבתי-בושת, ראינו מי ליווה אותנו, אנשי משטרת ישראל.

סופה לנדבר: הם ידעו לאן אנחנו צריכים להגיע, הם ידעו מי עומד מאחורי כל בית-בושת.

סופה לנדבר: אחת הנשים הגיעה כי שיקרו לה ורימו אותה, וכאשר היא ניסתה לספר את הסיפור הקשה שלה, היא ידעה שאין לה הגנה והיא לא קיבלה את ההגנה.

סופה לנדבר: ואני שואלת היום: מי נגע בסרסורים האלה?

סופה לנדבר: אף אחד.

סופה לנדבר: מכיוון שקל להגיד שאשה בלונדינית היא זונה, קל לטפל בעניין הזונה וקשה מאוד לטפל בסרסורים האלו.

סופה לנדבר: אני חושבת שיש פה מאפיה של סרסורים, והיינו צריכים לטפל במאפיה הזאת.

סופה לנדבר: כולנו יודעים מי היה צריך לטפל.

סופה לנדבר: ואם פתחו במהלך השנה הקודמת יותר מ-500 תיקים על נשים, ופתחו תיק אחד על סרסור – הנשים האלה היו בבית-סוהר לפני ששלחו אותן, זרקו אותן ממדינת ישראל, ואף אחד לא חשב מה יעשו עם הנשים האלה שם, במדינה שממנה הן הגיעו ברמאות ובשקר.

סופה לנדבר: נגד סרסור אף תיק לא נפתח.

סופה לנדבר: אני חושבת שלא מספיק להגיד שאנחנו נכין חוק – ואני כבר הכנתי, ואני כבר מביאה את החוק הזה לכנסת; אני חושבת שלא רק אני, גם הוועדה ועוד המון חברי כנסת.

סופה לנדבר: אבל לא חוק יכול להציל אותנו.

סופה לנדבר: אני חושבת שצריך לפתוח יחידה מיוחדת במשטרת ישראל, כדי לתת כלים לטיפול, כדי שלאשה יהיה איפה להתלונן, כאשר היא יכולה ומסוגלת להתלונן, כאשר היא יכולה לברוח מהבית הזה שבו סגרו אותה אותם סרסורים.

סופה לנדבר: כאשר היא תהיה מסוגלת להתלונן וייתנו לה הגנה, תהיה לה אפשרות להתלונן.

סופה לנדבר: אני חושבת שאז אנחנו נטפל בשורש הבעיה.

סופה לנדבר: השורש הוא לא אותן קורבנות, הנשים, אלא השורש הוא אותם סרסורים שעומדים מאחורי הנשים האלה ברמאות, בשקר.

סופה לנדבר: מביאים אותן למדינת ישראל ואחר כך מנצלים אותן.

סופה לנדבר: אנחנו היום 150 שנה אחרי שביטלו את העבדות באמריקה, אבל אצלנו במדינת ישראל, לצערי, היא פורחת, ואנחנו שומעים בכל פינה על סרסורים, על עבדות של נשים במדינת ישראל, רק לבלונדיניות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ישראל כץ – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת רחמים מלול.

קריאה: ומי אחריה?

יהודית נאות: המבול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה חבר הכנסת רחמים מלול.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, ב-2 בפברואר שנה זו קיימנו דיון בכנסת בדיוק בנושא הזה.

יהודית נאות: מאז חלפו יותר משלושה חודשים, ומה התחדש?

יהודית נאות: קיבלנו דוח נוסף, שמעיד שהמצב לא רק שלא השתפר, אלא החמיר.

יהודית נאות: קראנו כולנו את הדוח של "אמנסטי" על התופעה הבלתי-נסבלת, שלא הצטמצמה, להוותנו.

יהודית נאות: אמת, המשטרה כן פועלת, במידה מסוימת, אבל לדבריה חסר לה הכלי, והוא החקיקה.

יהודית נאות: אנחנו מגיעים לשאלה, מדוע בשלושה חודשים לא התקדמה כראוי החקיקה הנדרשת למשטרת ישראל.

יהודית נאות: ואנחנו מגלים, שבמשרד המשפטים יושבים על הצעת חוק מאוד כוללנית, שעוסקת בסחר בבני-אדם באופן כללי, אבל פתרונות שיכלו לפתור את הבעיה המיידית של סחר בנשים, ואפשר היה להגיש אותם באופן שאיננו סותר את הצעת החוק הכוללנית, אין עד היום.

יהודית נאות: כאשר חושבים על התופעה – וצדקה חברת הכנסת סופה לנדבר, הבעיה איננה הנשים האומללות, שהן אלה שנתונות במעצר.

יהודית נאות: נכון, משטרת ישראל שיפרה את תנאי המעצר של הנשים המיועדות לגירוש, והיום ב"נווה תרצה" יש מקום ל-24 כלואות המיועדות לגירוש.

יהודית נאות: אבל מה על הסרסורים, אלה שעושים הון עתק?

יהודית נאות: אותם מאפיונרים, שהם בעלי אזרחות, תושבים, לא ראויים לגירוש.

יהודית נאות: הם שורש הבעיה.

יהודית נאות: וכנגדם אנחנו איננו פועלים כראוי.

יהודית נאות: ולמה אנחנו איננו פועלים כראוי?

יהודית נאות: כי כדי להעיד את הנשים כנגדם, הן צריכות הגנה, והמחוקק והכנסת, למרות המאמצים של חברות הכנסת, בכל ישיבה שהן נמצאות ובכל מקום שהן נמצאות, אין להם הכלי להגן על אותן נשים כדי שתעזנה להעיד נגד הסרסורים.

יהודית נאות: וזו החובה של מדינת ישראל, לספק הגנה נאותה למי שקם, מתלונן ומעיד, כדי שאת הסרסורים אנחנו נכלא ונזרוק את המפתח החוצה.

יהודית נאות: ואם דרושה ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין הזה, אז אני אתמוך בה בכל לב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת נאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת רחמים מלול, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו יבואו עוד דוברים.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, "אשה-סחורה" – זוהי כותרתו המזעזעת של דוח "אמנסטי" שפורסם לאחרונה.

רחמים מלול: הדוח נותן למעשה גושפנקה רשמית למציאות הנוראה שעליה התרענו בחודש פברואר האחרון, אני וחברי כנסת נוספים, בהצעות דחופות לסדר-היום.

רחמים מלול: מן הדוח עולה תמונה עוד יותר שפלה, עוד יותר חשוכה מזו שתיארנו אז.

רחמים מלול: צוות המחקר קובע, כי הסחר בנשים, בנערות ובילדות הוא התופעה הבולטת ביותר של הפרת זכויות האדם על-ידי גורמים לא ממשלתיים בישראל.

רחמים מלול: על-פי ממצאי המחקר מתברר, כי מאות נשים ונערות מוברחות לארץ מדי שנה, רובן מחבר המדינות, והימצאותה של קהילה גדולה של עולים מחבר המדינות מקלה את הברחת הנשים והיעלמותן בארץ.

רחמים מלול: והרשויות מגלות יחס של קלות דעת לסחר המשפיל.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, הבה לא נייפה את התופעה הבזויה במלים עדינות.

רחמים מלול: זהו מסחר מן הסוג המכוער ביותר, מסחר בהמי בבני-אדם, מסחר שיש בו השפלת הגוף ורצח הנפש.

רחמים מלול: הסוחרים הבזויים, נטולי כל מצפון אנושי מינימלי, הופכים את האשה-הסחורה לחפץ, למוצג במכירה פומבית, למרבה במחיר, ולאחר מכן לשפחה נרצעת – נרצעת לדלת המכון של אדוניה ועובדת אותו ואתו לעולם.

רחמים מלול: וכאשר השפחה מתמרדת ו/או מתבלה ורוצה היא לצאת לחופשי, היא גוזרת בזה על עצמה את גזר-דינה הסופי.

רחמים מלול: ואז היא תמצא את עצמה מושלכת באחד הבורות, חבולה ושסועה במקרה הטוב, ובמקרה הרע יותר – נטולת חיים.

רחמים מלול: וכך נשללו ממנה, מלבד חירותה, גם חייה.

רחמים מלול: נוכח זאת, אין הדעת סובלת את האדישות ואת אוזלת היד של הרשויות בטיפול בתופעה.

רחמים מלול: הרשויות ממשיכות להיתלות בנימוק שעדיין אין חוק האוסר סחר בבני-אדם.

רחמים מלול: ואני שואל: מדוע אין אוכפים את סעיף 199 לחוק העונשין, האומר: "מי שמחייתו, חלקה או כולה היא מרווחי זנות, דינו חמש שנות מאסר, ואם יש קשרי עבודה קבועים בין הסרסור לבין העוסקת בזנות – דינו שבע שנות מאסר".

רחמים מלול: וכיוון שהכול יודעים את המטרה שלשמה מתבצע הסחר, די אפוא שהמשטרה תוכיח את המטרה על מנת להעמיד לדין ולהעניש את הסוחרים שבצע הכסף הוא הוא שעומד לנגד עיניהם.

רחמים מלול: זאת עד שיחוקק החוק האוסר את הסחר בבני-אדם.

רחמים מלול: לצורך כך יש לאמץ מייד את ההמלצה המרכזית בדוח ולהקים יחידה מיוחדת לטיפול בנושא.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, בסיום דברי אני פונה למשרד המשפטים, השוקד בימים אלו על הכנתה של הצעת החוק, שייתן את דעתו על חומרת העונש שיוטל על הסוחרים בבני-אדם.

רחמים מלול: חומרת הענישה צריכה להקביל לחומרת העבירה, ועל חומרתה כבר דיברנו, וגם הדוח אמר את דברו.

רחמים מלול: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא לא יהיה באולם – חבר הכנסת אברהם רביץ, ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עוזי ברעם, ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת בנימין אלון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

בנימין אלון: אני מוותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שהנושא של הסחר בנשים הוא נושא כואב לא פחות מכל המראות ומכל מה שסובב אותנו בימים האחרונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שהבעיה הזאת היא בעיה אנושית מהדרגה הראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לצערי, אני גם מוצא קשר בין כל הנושאים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי עיקר משאביה של המדינה הזאת מופנים למאמצים שיכולנו לחסוך אם היינו מגיעים ליחסי שלום, יחסי ידידות והבנה עם השכנים, לא רק בלבנון אלא גם עם השכנים הפלסטינים ועם כל השכנים מסביב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תארו לעצמכם, שהמדינה הזאת היתה אכן מגיעה לשלום-אמת, לשלום צודק, לשלום אשר מכבד את הצדדים האחרים ולרגיעה חברתית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז לא היינו צריכים את העובדים הזרים והיינו מתפנים, גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת המאמצים, להילחם בפשע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי זה שיא הפשע לסחור בנשים, לעשות מהן שפחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו, בשנים הללו, בראשית האלף השלישי, זה שיא הפשע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פשע נוסף הוא שאנחנו מתחילים לחפש בחוקים, כאילו למכור אשה או לסחור בה צריך לכך סעיף בחוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דבר זה הוא שיא האבסורד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעיות נוספות גורמות לתסבוכת הנוספת הזאת, אבל, למרבה הצער, כל הדברים נערמים זה ליד זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אינו פוטר אותנו מהחובה היסודית, החובה האלמנטרית, החובה האנושית, החובה שהיא בשיא החשיבות – להילחם גם בפשע הזה, להתפנות מהמלחמה בכל הפשעים שאנחנו עדים להם, ולצערי הרב חייבים לחיות אתם, ולהילחם בפשע החמור הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אסכם את הדברים גם בשפה הערבית, אני לא אאריך בדברים, אני יודע שחברי הכנסת חסים על הזמן הקצר שנותר לנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום, רבותי המאזינים, נושא הדיון כרגע הוא הסחר בנשים, הפיכתן לפרוצות, ייבוא נשים מחו"ל על מנת שתעבודנה בעבודות שונות, לרבות פעילות מינית, זנות וכיו"ב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר, כי המחלות הנפוצות במדינה, לצד כל הפשעים האחרים, כמו פשע ייבוא הנשים מחו"ל, כפי ששמענו וכפי שזה מופיע בדיווחי העיתונות ובדוחות של אנשי החקירות היום – זה אחד הפשעים החמורים ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שהיה למדינת ישראל האומץ להגיע לפתרון של שלום עם שכנינו ועם העם הפלסטיני, במיוחד כשהיא יכולה לשנות תקציבים ולהשקיע מאמצים על מנת להילחם בפשע הזה, להילחם בפשע של מכירת נשים וסחר בהן, בעיקר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לך, יושב-ראש הישיבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דהאמשה עמד במסגרת הזמן אף שדיבר בשתי השפות, נא לקחת דוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בנימין אלון.

בנימין אלון: מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: מוותר על מנת לקדם את הדיון בנושא שחרורו של יונתן פולארד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח; חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מדובר בנושא כואב שהוא אחד מהחוליים הקשים של החברה הישראלית.

אחמד טיבי: הנתונים שהיו באחרונה בתקשורת על הסחר בנשים, על הזנות ועל המקום הגבוה שבו מככבת מדינת ישראל בתחום הזה בעולם מדאיגים וצריכים להדאיג את כולנו.

אחמד טיבי: גם התמונות שראינו בכתבה של גברת גבאי בערוץ-2 היו מזעזעות, ויש רושם ששלטונות החוק לא פועלים ביד קשה נגד מי שצריך לפעול נגדו ביד קשה בנושא הזה.

אחמד טיבי: ההשפלה של אשה מייד עם נחיתתה כאן בשדה התעופה ועד לאובדן חיים או לאובדן כבוד טוטלי, הם במידה שלא תשוער.

אחמד טיבי: אמר השר לביטחון הפנים מעל הדוכן הזה, שהוא מתכוון לעשות הכול כדי למצות את הדין, ואף שאין חוק המונע סחר בנשים, הוא ידאג שהחוק והענישה יגיעו לאנשים האלה.

אחמד טיבי: אבל אנחנו כולנו יודעים שהסחר בנשים נמשך והמצב ממשיך להיות עגום.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לחרוץ דין של רופא זה או אחר, אבל שמענו, חברת הכסת גלאון, דיווחים בנושא הסחר בביציות.

אחמד טיבי: אני מאוד מאוד מקווה שהידיעות האלה אינן נכונות, כי מדובר ברופאים בעלי שם בין-לאומי.

אחמד טיבי: אבל על מנת לשים קץ לתופעה הזאת של סחר בביציות, אם קיימת, ויש רינונים רבים על כך, יש לחוקק חוק שיאפשר לכל אשה במדינת ישראל באשר היא לתרום ביצית, בשונה מהמצב הקיים כיום, שרק נשים הנמצאות במעגל של טיפול חוץ-גופי יכולות לתרום.

אחמד טיבי: בבלגיה, בצרפת ובארצות-הברית, במודלים שונים, כל אשה יכולה לתרום.

אחמד טיבי: אני חושב שהמודל הבלגי והצרפתי הם המודלים הטובים ביותר.

אחמד טיבי: כיום יש ועדה במשרד הבריאות, ועדה ציבורית ששר הבריאות אולץ למנותה לאחר שכמה חברי כנסת – חברת הכנסת יעל דיין, חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת נעמי חזן ואנוכי – הגשנו הצעת חוק כזאת.

אחמד טיבי: אני מקווה שבאמצע יוני עבודתה של הוועדה הזאת תסתיים והשר יביא לכאן את מסקנות הוועדה.

אחמד טיבי: אני גם רוצה, ברשותכם, חברי הכנסת הנוכחים, ובזה אני מאמץ את הסגנון שלך חבר הכנסת זאבי, להביע – –

רחמים מלול: תאמץ את כל הסגנונות.

רחבעם זאבי: הוא מתחיל, הוא יגיע בהמשך.

אחמד טיבי: – – להביע אי-נחת, בלשון המעטה, ודאגה מסגנון הוויכוח שהיה היום בבית הזה, מהתארים שעפו באוויר ומהכינויים שהודבקו מצד זה לצד האחר, כאשר אנשי הימין בעיקר, אדוני היושב-ראש, נתנו דרור ללשונם, ובחוסר התחשבות מופגן פגעו בחברי הכנסת מהצד השני.

אחמד טיבי: אני חושב שרצוי לשים לזה קץ אף שיש חילוקי דעות גורפים ותהום פעורה בהשקפת העולם – גם הפוליטית, גם המדינית וגם הלאומית – בין חלק מאנשי הבית הזה, אפילו בין חברי כנסת מהשמאל הציוני לבין חברי כנסת מהימין.

אחמד טיבי: חברי כנסת ממרצ ספגו עלבונות קשים, בוטים, גסים, ורצוי שהם יימחקו מהפרוטוקול, אדוני היושב-ראש, כי האווירה מתחילה להיות עכורה, אווירה של הסתה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת סאלח טריף, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: לנגנטל מוותר.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאחרונה חשף דוח "אמנסטי" נתונים מזעזעים ביותר של תופעה שהתחילה להתפשט יותר ויותר במדינת ישראל, ומדינת ישראל תהפוך להיות אחת המדינות שיש בהן סחר בנשים.

חוסניה ג'בארה: כ-2 מיליארדי דולר מתגלגלים בישראל בנושא הנשים האלה שמביאים אותן מברית-המועצות לשעבר.

חוסניה ג'בארה: בנות 15 ו-16 ו-17 ו-18 – היום ראיתי עשרות מהן בכלא "נווה תרצה"; הן עצורות בטענה שהן הגיעו בהגירה לא חוקית למדינת ישראל, עד שהן יעידו, ואחר כך יגרשו אותן מהארץ.

חוסניה ג'בארה: אשה אחת, שקראתי עליה בעיתונות העברית, קודם כול לחצו עליה ורצו שהיא תעיד.

חוסניה ג'בארה: היא ביקשה ואמרה שהיא מוכנה להעיד בתנאי שיחזירו אותה בטיסה לא ישירה.

חוסניה ג'בארה: הם הסכימו.

חוסניה ג'בארה: אחרי שהיא העידה, החזירו אותה בטיסה ישירה.

חוסניה ג'בארה: ושם בנמל התעופה חיכו לה אנשים, ועד היום היא נעדרת.

חוסניה ג'בארה: אני פונה לגופים האחראים לדבר, בתוכם המשרד לביטחון הפנים, משרד הפנים, משרד העבודה והרווחה, שידאגו למצוא פתרון לחיסול התופעה הזאת.

חוסניה ג'בארה: הנשים האלה, במקום שיהיו בכלא, ראוי שימצאו להן איזו מערכת שיקומית.

חוסניה ג'בארה: הסוחרים והסרסורים מסתובבים חופשי.

חוסניה ג'בארה: אני לא ראיתי גזר-דין זה יותר משנתיים לאיש מהאנשים האלה שסוחרים בנשים.

חוסניה ג'בארה: אני דורשת שהאנשים האחראים לדבר במערכת המשפט ידאגו להטיל עונש וגזר-דין יותר קשה על האנשים שמסתובבים חופשיים, כדי שנוכל ביחד לחסל את התופעה הזאת, והנשים החפות מפשע לא ייפלו בדברים האלה.

חוסניה ג'בארה: לפני שהן מגיעות ארצה מובטחים להן מקומות עבודה בבתי-מלון, במסעדות ובמקומות כאלה.

חוסניה ג'בארה: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: אני מוותר.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני שמח על יוזמתה של חברת הכנסת זהבה גלאון בסוגיית הקמת ועדה פרלמנטרית בעניין הזה.

נחום לנגנטל: אני אשמח לעמוד לרשותה בכל דבר שיתבקש, משום שאני חושב שהנושא הזה הוא מאוד מאוד חשוב, זה אחד הסימנים של ניכור מאוד מאוד מאכזב בחברה הישראלית – לא רק הפשיעה הנוראה וכל מה שסביב אותו סחר בנשים, זה פשוט סחר עבדים של המאה ה-21.

נחום לנגנטל: אם פעם היו לוקחים עבדים על מנת לעשות פעולות של עבודה שחורה, היום משתמשים בסחר העבדים המודרני על מנת לספק צרכים תאוותניים של אנשים בצורה הנלוזה ביותר.

נחום לנגנטל: אני רק רוצה לומר דבר אחד ובזה אסיים, כי הבטחתי לחבר הכנסת זאבי לקצר.

נחום לנגנטל: אני חושב שזו שגיאה גדולה מאוד גם מבחינת משטרת ישראל וגם מבחינת משרד המשפטים שהם מחכים עד לסוף הקריאה השלישית של הצעת החוק.

נחום לנגנטל: נכון שעדיין המצב הזה נמצא באיזו לקונה, אבל אני מבקש מעל בימה זו מכל הנוגעים בדבר כן להעמיד לדין על האשמות פחות חמורות מסחר בנשים, ולהעמיד אותם סרסורים לדין, לחקור אותם ולעכב אותם ולמרר את חייהם עד שהתופעה הזאת תמוגר לגמרי מהחברה הישראלית, ואותו פשע שנמצא בתוך החברה שלנו וגורם להידרדרות מוסרית כל כך גדולה ייגמר כמה שיותר מהר, עוד לפני שנחוקק את החוק המיוחד הספציפי לעבירה זו.

נחום לנגנטל: תודה רבה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

רחבעם זאבי: הוא מוותר.

זבולון אורלב: אדבר בקצרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואם הוא לא יהיה – חברת הכנסת ציפי לבני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם היא לא תהיה – חבר הכנסת מאיר שטרית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת איוב קרא.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באמת קשה מאוד להאמין, שבמדינת ישראל הנאורה יש סחר בנשים, אבל, לצערנו, זו העובדה.

זבולון אורלב: ככל שהיא לא נעימה וככל שאנחנו מכחישים אותה ומעלימים אותה – היא קיימת, וזהו כתם מוסרי חמור וקשה המוטל על כולנו.

זבולון אורלב: המדינה היהודית הדמוקרטית, עם כל מערכת החוקים, עם מערכת של בג"ץ, בית-משפט ואכיפה, נכשלה כישלון חרוץ: סחר עבדים בנשים.

זבולון אורלב: רבותי, בעניין הזה חברי הכנסת, אסור לנו להפנות את הכתובת לגורם מחוץ לכנסת.

זבולון אורלב: קודם כול מוטלת עלינו אחריות להשלים את החקיקה בהקדם האפשרי, לפני שאנחנו באים בטענות אל מישהו אחר.

זבולון אורלב: הפתרון הוא קודם כול כאן בבית.

זבולון אורלב: אני שמח שעובדים עכשיו על הצעת חוק, ואני חושב שהדיון הזה הוא גורם מדרבן נוסף להביא את החקיקה בהקדם האפשרי, כדי שמהבית הזה תצא הקריאה המוסרית והנורמה להסיר את הכתם הזה.

זבולון אורלב: ושני משפטים אחרונים שאני מרגיש כי אני חייב לומר אותם.

זבולון אורלב: אני שואל את עצמי, איך מכל מדינות העולם המערביות התרבותיות, דווקא הכתם הזה נדבק פה?

זבולון אורלב: מה קורה פה?

זבולון אורלב: ואני שואל, האם אנחנו לא צריכים לעשות חשבון נפש, איפה אנחנו טועים בתשתיות התרבותיות שלנו?

זבולון אורלב: נראה שיש סדקים כאלה, שסחר עבדים בנשים יכול להיתפס בנו.

זבולון אורלב: האם זה הנושא של ההפקרות?

זבולון אורלב: האם זה הנושא של המתירנות?

זבולון אורלב: האם הנושא הזה של נטישת כל הערכים המשפחתיים?

זבולון אורלב: האם זו הנטישה של הערכים היהודיים, המורשת, המסורת והמוסר היהודי?

זבולון אורלב: אני מציע לחשוב על הדברים האלה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אליהו בן-מנחם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא – חבר הכנסת אבשלום וילן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשה לי לברך על פעילותה של חברת הכנסת זהבה גלאון בנושא נשים וסחר בנשים.

איוב קרא: אם תרצי, אני חייל שיתייצב בנושא זה.

איוב קרא: אעשה הכול, כדי שעבריינות מסוג זה לא תהיה במדינת ישראל.

איוב קרא: אני חושב שזוהי בושה לחברה בישראל, ואין לכך מקום במדינה דמוקרטית ונאורה, והשלטון צריך לתת את הדעת על כך.

איוב קרא: בנושא שגברתי האשימה אותי בו, הריני להבהיר כדלקמן: אני מעולם לא האשמתי את ראש הממשלה בבגידה אישית.

איוב קרא: אמרתי, שמדינת ישראל, בסיטואציה שנוצרה בנושא צד"ל, מראה על כיוון כללי של בגידה.

איוב קרא: לא אמרתי שזה ברק, אמרתי שמדינת ישראל בגדה באנשים שהלכו אתה ובאוהדיה.

איוב קרא: האנשים הללו התכוונו להתיישב בלבנון.

איוב קרא: הם לא רצו לבוא לכאן, ובכורח הנסיבות שנוצרו הם אולצו בעצם להגיע לישראל, על כורחם.

איוב קרא: אלה פני הדברים.

איוב קרא: אמרתי למען ההיסטוריה, שהגדר הטובה נבנתה על-ידי שמעון פרס, וגם אומצה על-ידו.

איוב קרא: זאת על-פי ההיסטוריה, אם מישהו לא יודע.

איוב קרא: רבין היה אז ראש ממשלה.

איוב קרא: פואד, בנימין בן-אליעזר, השר וסגן ראש הממשלה הנוכחי, היה בין האנשים שנכנסו לתל אל-זעתר בזמנו, והיא ממובילי העזרה במלחמת האזרחים.

איוב קרא: אי-אפשר להאשים את הליכוד או את הימין כל הזמן, כך שהוא צריך להתנצל על כל דבר, כאשר בעצם מלחמה אחת הוא הוביל במדינת ישראל.

איוב קרא: זו הסיטואציה ששיגעה את אלה שלא רצו לראות את עצמם בצד, בשעה שהוא מוביל דבר כזה.

איוב קרא: קשה לכם לשמוע את האמת אולי, אבל אנחנו יודעים מי הוביל את המלחמות כאן לפני 1948.

איוב קרא: במלחמת העצמאות ב-1948, אנחנו יודעים מי הוביל כאן את המלחמות, ואני יכול לספור לך את כל המלחמות עד 1982.

איוב קרא: עם כל הכבוד, ב-1985, כאשר רבין היה בשלטון, הוא יכול היה לצאת מלבנון.

איוב קרא: לא צריך היה להאשים היום את אריק שרון ואת ביבי נתניהו, ולהשמיע את השמות שלהם ואת הזמירות הללו כל הזמן, כאילו הם האשמים היחידים בקטע הזה.

זהבה גלאון: – – –

איוב קרא: נכנסתם למלחמה.

איוב קרא: יכולתם להחזיר את הצבא משנת 1985.

איוב קרא: משנת 1983 אריק לא שר ביטחון.

איוב קרא: כל השנים הללו הייתם שותפים, גם בממשלות של מפלגת העבודה וגם של מרצ.

איוב קרא: עם כל הכבוד, צריך להזכיר את הנקודות האלה.

איוב קרא: אמרתי כי מבחינה הומנית נוצרה סיטואציה, כאשר האנשים האלה נמצאים על-כורחם בגבול, כאשר המחזות דומים לאלה שהיו לעם היהודי בתקופת מלחמת העולם השנייה.

איוב קרא: נכון, זה לא מתאים לך, את מעדיפה לרוץ לכלא אל-חיאם ולא לרוץ היום לגדר הטובה כדי לעזור.

איוב קרא: כל המחשבות שלך הן חד-כיווניות.

איוב קרא: אנחנו מכירים את זה, אין לי בעיה עם זה, אבל אני רגיש לכל אדם שבמצוקה, ערבי כיהודי.

איוב קרא: אני לא מוכן שיתעללו באדם, שישחטו אותו, שיפגעו בו.

איוב קרא: אנחנו רוצים שלום של אמת באזור הזה.

איוב קרא: אנחנו שוחרי שלום יותר ממך.

איוב קרא: זה מה שרציתי להבהיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל אלה שקראתי את שמותיהם והם לא נוכחים, כמובן איבדו את זכות הדיבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ידבר חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אם יהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל איתן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא – חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואם לא – חבר הכנסת רוני מילוא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא – חברי הכנסת ויצמן שירי, מקסים לוי, דוד אזולאי, חיים כץ, עוזי לנדאו, טלב אלסאנע, האשם מחאמיד, יובל שטייניץ ומוחמד ברכה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני דווקא לא מסכים עם חבר הכנסת טיבי בקריאה שלו למחוק מן הפרוטוקול את מה שהיה כאן היום.

עסאם מח'ול: אני חושב, שמה שהיה כאן היום זהו חלק מתמונת המצב של החברה שאתה אנחנו מתמודדים.

עסאם מח'ול: אני חושב שיש חשיבות מיוחדת לכך שזהבה גלאון מעלה את הנושא החשוב והכאוב הזה של סחר בנשים כאן היום.

עסאם מח'ול: אני בטוח שלא כל דבר שאנחנו מתמודדים אתו, אנחנו יכולים לשנות, אבל בהחלט לא נוכל לשנות שום דבר אם לא נתמודד אתו.

עסאם מח'ול: אני חושב שאנחנו מעמידים את הנושא הזה כחלק מהתמודדות עם הבעיה, עם כתם שחור שאי-אפשר להשלים אתו בחברה נאורה, בחברה אנושית, בחברה של המאה ה-21.

עסאם מח'ול: אבל, צריך לראות את הדברים בהקשרם הכולל.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להשתאות, למה מתייחסים לאשה בדרך של דמוניזציה, כאשר הדמוניזציה של האחר חוגגת בחברה הזאת ובבית הזה.

עסאם מח'ול: רק לפני רגע היה כאן דיון בנושא כזה.

עסאם מח'ול: דמוניזציה היא לא דבר שאפשר לחלק אותו: פעם זה מותר ופעם זה לא מותר.

עסאם מח'ול: זה דבר כוללני.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להשלים עם הפיחות שאנחנו עדים לו בערך האדם בחברה הישראלית בכל קטע, בכל התייחסות.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להתעלם מן הפיחות בערך האדם באשר הוא אדם, ולא באשר הוא ערבי ולא באשר הוא יהודי.

עסאם מח'ול: מדובר בערכו של האדם כאדם, אחרת אנחנו מתייחסים לגוף היפה של האשה, ומייבאים אותו וסוחרים בו.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להשלים עם העובדה שמותר להפוך את הכול לסחיר.

עסאם מח'ול: אי-אפשר לסחור בכול.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להשלים עם כך שהפחד מכל ערך אוניברסלי הוא הדבר החוגג המרחף מעל הבית הזה ומעל החברה הזאת.

עסאם מח'ול: רק לאומנות, רק שייכות צרה מעניינת, ושום ערך אוניברסלי לא מעניין.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן ללמוד את הלקח, הגיע הזמן לשים את היד על הבעיה האמיתית, והבעיה האמיתית היא הבריחה מן ההתמודדות עם הבעיות האמיתיות ועם הסיבות שלהן.

עסאם מח'ול: הכול סחיר בבית הזה, הכול סחיר בחברה הזאת, ולכן סוחרים בגופה של אשה, ולכן סוחרים ביופיה של אשה בצורה הבזויה ביותר, המלוכלכת ביותר, השחורה ביותר.

עסאם מח'ול: לכן אי-אפשר, וזה מתחיל מהתמודדות עם זה שהערכים הם סחירים, עם זה שהעמדה הפוליטית היא סחירה וצריך לשלם בעבורה כל פעם.

עסאם מח'ול: אני חושב, שאם יש חשיבות לדיון הזה, החשיבות היא קודם כול בהגנה על כבודה של האשה בתור אשה, על כבודו של האדם בתור אדם, על כבודם של הערכים בתור ערכים, על כבודו של האנושי שבנו בתור אנושי ולא בתור שום דבר אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן, ולאחריה – חברי הכנסת רענן כהן, רובי ריבלין – מוותר, קולט אביטל, ואם לא – חבר הכנסת משה ארנס, ואם לא – חבר הכנסת יורי שטרן, ואם לא – חברי הכנסת אברהם פורז, עופר חוגי, סילבן שלום ויאיר פרץ.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדוח של "אמנסטי" על סחר בנשים הוא אחד המסמכים הכי מזעזעים ומדכאים שנתקלתי בהם לאחרונה.

מוחמד ברכה: אתמול, בישיבת הוועדה למעמד האשה, שמענו מהנציגים ומהנציגות של "אמנסטי", גם מעבר לדוח, התמקדות בנקודות שהביא הדוח.

מוחמד ברכה: ב-1997 כבר יצא דוח אחר, שגם הוא הונח על שולחן הוועדה אתמול, ומסתבר ששום דבר לא זז מאז ועד היום.

מוחמד ברכה: הדוח החדש הזה חושף מציאות שבה הנשים אינן אלא שוק בשר וקניין של סרסורים וגורמים קרימינליים ומאפיונריים.

מוחמד ברכה: ישראל, מתברר, היא גן-עדן לסוחרי הנשים ולכאלה הסבורים שגופה של האשה הוא קניינם ומקור הכנסתם.

מוחמד ברכה: נשים נקנות, נמכרות כמו היו סחורה.

מוחמד ברכה: ובין לבין הן חיות במכלאות בתת-תנאים.

מוחמד ברכה: יש בתופעה הזאת כל הרעות החולות, גם עבדות וניצול, גם אלימות, גם בצע כסף, גם דיכוי והשפלה, ומה לא.

מוחמד ברכה: הדוח הזה גם חושף אבסורד, שלפיו במדינת ישראל אסור להטריד אשה, אבל מותר לסחור בה.

מוחמד ברכה: אפשר להעניש סרסורים, אבל אי-אפשר להעניש על עבדות.

מוחמד ברכה: זאת לקונה בחוק שהיא בלתי נסבלת ובלתי נתפסת.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, את הפרצות בחוק צריך לסתום.

מוחמד ברכה: קיבלתי גם הצעת חוק מ"אמנסטי", אבל אני מבין שגם במשרד המשפטים שוקדים על הצעת חוק בעניין הזה.

מוחמד ברכה: אבל, עוד לפני שסותמים את הפרצות האלה בחוק, צריך לאכוף את החקיקה שכבר קיימת ואינה נאכפת כלל.

מוחמד ברכה: צריך לנהל מלחמת חורמה כוללת כנגד סחר הנשים הנתעב.

מוחמד ברכה: על כן, לדעתי, כל חלקי הבית צריכים להתאחד סביב הצעתה של חברת הכנסת זהבה גלאון להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא.

מוחמד ברכה: אבל, מעבר לכל זה ומעבר להזדעזעות הקולקטיבית הראויה והמוצדקת של רוב חלקי האוכלוסייה וכל גוני הקשת הפוליטית בעקבות הדוח של "אמנסטי", אני מקווה גם שההתייחסות לדוחות האחרים של "אמנסטי" בנושאים האחרים, ובעיקר בנושא ההפרות החוזרות ונשנות של זכויות האדם, יזכו לאותה מידה של התעניינות והסכמה ולאותה מידה של אחדות דעים בבית הזה ומחוצה לו.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד ברכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת נסים זאב, ולא יאיר פרץ, כפי שנאמר קודם בטעות.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דוח "אמנסטי" על סחר נשים העלה שוב את הסוגיה המאוד-מאוד כאובה של סחר בנשים במדינת ישראל.

נעמי חזן: זאת לא הפעם הראשונה.

נעמי חזן: לפני שנתיים פרסמה שדולת הנשים בישראל מחקר בנושא הזה, התנהלו בבית הזה דיונים בעניין סחר בנשים, היו החלטות של הוועדה לקידום מעמד האשה, ולדאבוני הרב, מעבר לכך לא נעשה דבר.

נעמי חזן: לפני כמה חודשים ערכה הוועדה לקידום מעמד האשה סיור בבתי-זונות, בתי-בושת, באזור המרכז.

נעמי חזן: זה סיור, אגב, שהתנגדתי לו בעיקרון מהסיבה הפשוטה, שהיתה מגמה לדבר עם הזונות עצמן, בגיבוי של המשטרה.

קריאה: – – –

נעמי חזן: אני אשתמש במושגים שהם בהחלט מושגים שנמצאים במילון מצוי, חבר הכנסת רחבעם זאבי.

נעמי חזן: עם הגנה של המשטרה דיברו עם הנשים עצמן, ומכך השתמע בפירוש שהמשטרה משתפת פעולה עם הסוחרים ועם הסרסורים, דבר שבעיני הוא בלתי קביל ואלים.

נעמי חזן: על כן אני רוצה לשבח את חברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון, כי הגיע הזמן לשים סוף לסיפור הזה.

נעמי חזן: אנחנו בתור מחוקקים נקדם את החקיקה, ובתור בית-נבחרים נפקח גם על יישום, אבל אם לא נעשה זאת בצורה שיטתית ומסודרת, לא עשינו דבר.

נעמי חזן: וכאשר אנחנו עוסקים בחקיקה, עלינו לעסוק לא רק באיסור סחר בנשים, הרי הדבר הזה ברור ומובן מאליו, ייתכן מאוד שאנחנו צריכים לשקול גם לגליזציה של הזנות במדינת ישראל כדי להגן על אותן נשים שהן היום היעד לסחר.

נעמי חזן: על כן, ברכותי.

נעמי חזן: אתמוך בהצעה הזאת.

נעמי חזן: אני מקווה שהוועדה תפעל בצורה שיטתית, מעמיקה ומהירה, ונוכל למגר את התופעה של עבדות מהסוג החדש גם במדינת ישראל.

נעמי חזן: תודה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לחברת הכנסת נעמי חזן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרון המתדיינים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מעמדה של האשה בישראל הולך ומתחזק.

נסים זאב: יותר נשים נכנסו לשוק העבודה, יותר נשים הגיעו לתפקידים בכירים.

נסים זאב: 58% מהסטודנטים הם נשים, 50% מהמגיעים לדוקטורט באוניברסיטה הם נשים.

נסים זאב: אבל לפי הדוח האחרון של "אמנסטי" הפכה ישראל אחד המוקדים הבין-לאומיים לסחר בנשים.

נסים זאב: יש חוק שאסור להטריד אשה, אבל אין איסור לסחור באשה.

נסים זאב: יש חוק שבעזרתו היה אפשר למגר את התופעה הזאת של הזנות והסרסרות, אבל המשטרה לא עושה די.

נסים זאב: מה שמטריד אותי הוא, שנראה כאילו הבעיה צמחה רק לאחרונה.

נסים זאב: הבעיה קיימת עשרות בשנים, היו סרסורים בישראל, היו רציחות של נשים פרוצות, וזו תופעה שהלכה והחמירה.

נסים זאב: עכשיו העסק הפך להיות יותר מודרני, יותר מתפתח, גם עולם הפשע התפתח בהתאם, ואנחנו רואים שהמשטרה לא עושה די.

נסים זאב: אני חושב, שההפקרות היא חוסר של ערכים שורשיים, יהודיים, מהותיים, שאתם אנחנו חייבים להתמודד.

נסים זאב: בעזרת השם, אם אנחנו נעבוד על החינוך של ילדינו, נוכל למגר את הסחר הזה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת נסים זאב.

נעמי חזן: תשובת השר ודיון בנושא של הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין הסחר בנשים יינתנו בשבוע הבא.

נעמי חזן: חברי הכנסת, בלהט הדיון שנערך קודם בנושא ערביי ישראל – – –

רחבעם זאבי: יושבת פה אשתו של פולארד משעה 18:00.

נעמי חזן: אדוני, זה ייקח דקה.

נעמי חזן: אם תפריע לי, זה ייקח עשר.

נעמי חזן: נאמרו דברים שאין לבטא אותם בכנסת ישראל ובמליאת הכנסת בלהט הדיון.

נעמי חזן: על כן אני מזמינה את חבר הכנסת איוב קרא לקרוא הודעה אישית.

רחבעם זאבי: זה בניגוד לתקנון.

רחבעם זאבי: בתקנון כתוב שהודעה אישית בסוף הישיבה.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, במהלך הדיון היום והדיווח שלי מלבנון הובנתי, כנראה, שלא כהלכה, והריני להבהיר כדלקמן: מעולם לא התכוונתי לכך שאהוד ברק בוגד, אלא התכוונתי שהטיפול בצד"ל והמראות הקשים והמזעזעים היום הם הבגידה הגדולה ביותר של העם היהודי באוהדיו בארץ ובעולם.

איוב קרא: אם נשמעתי אחרת בלהט הדברים, הריני מתנצל על כך.

איוב קרא: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: אדוני חבר הכנסת זאבי, אומנם כתוב בתקנון.

נעמי חזן: כפי שאמרתי, יש תקדימים בנוהל.

נעמי חזן: אנחנו עוברים לסעיף האחרון בסדר-היום, שהוא מאוד חשוב בסדר-יומנו:

נעמי חזן: דיון בנושא יונתן פולארד – של חברי הכנסת רחבעם זאבי ויולי אדלשטיין.

נעמי חזן: יפתח את הדיון חבר הכנסת רחבעם זאבי.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני.

נעמי חזן: תודה על הסבלנות בעניין תקנוני אבל מאוד מהותי לגבי עבודת הכנסת.

רחבעם זאבי: כן, זה יכול לחכות.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: תודה.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת הנוכחים, משלחת של שלושה חברי כנסת מטעם שדולת חברי הכנסת למען יונתן פולארד ביקרה בשבוע שעבר אצל אסיר ציון יונתן פולארד, היושב בכלא אמריקני בבטנר, צפון-קרוליינה.

רחבעם זאבי: במשלחת היו חברי הכנסת יולי אדלשטיין, דני נוה ואנוכי.

רחבעם זאבי: מטרת הביקור שלנו היתה כפולה: הראשונה – כדי להזדהות עם יונתן ולעודדו, והשנייה – כדי לבחון יחד אתו דרכי פעולה שיביאו לשחרורו.

רחבעם זאבי: מצאנו את האסיר יונתן פולארד – יהודי גאה היושב בכלא זה 15 שנים, מהן שנים רבות בתנאי בידוד בסביבה עוינת של סוהרים ואסירים אנטישמים, שנגזר עליו מאסר עולם והאדמיניסטרציה האמריקנית רוצה למצות את העונש הזה עד תום – מצאנו אותו ברוח איתנה, מחושב ושקול, בקיא בכל המתהווה בעולם ובישראל.

רחבעם זאבי: מצאנו אותו כיהודי מאמין באלוהיו ובעמו, מתפלל ומקווה שתובקע חומת האדישות לגורלו ושיינתן לו דרור כדי שיוכל להצטרף לבני עמו במולדתם – ישראל.

רחבעם זאבי: יונתן פולארד אכן בגד בארצו ארצות-הברית, אבל זאת מתוך נאמנות לעמו.

רחבעם זאבי: הוא חטא לארצו, ועל כך הוא נענש בדין ושילם מחיר יקר עד כה, 15 שנה בכלא, וזה מחיר שלא נתבע מאף איש בארצות-הברית שנשפט על ריגול מאז מלחמת העולם השנייה, גם לא כאלה שריגלו למען ארץ אויבת לארצות-הברית.

רחבעם זאבי: ואילו יונתן העביר מודיעין לבעלת הברית ישראל, משום שסבר כי הוא חיוני להגנתה ולא יהיה בכך נזק לארצות-הברית, והוא ידע שארצות-הברית התחייבה להעביר זאת לישראל בתוקף הסכם לחילופי מודיעין בין המדינות, ומשום-מה היא לא עושה זאת, וישראל זקוקה למידע הזה לצורכי הגנתה.

רחבעם זאבי: יונתן היה נאמן לבני עמו בישראל, והם לא היו כל כך נאמנים לו.

רחבעם זאבי: תחילה התכחשו לו ואמרו שפעל על דעת עצמו; לאחר כעשר שנים של מאסר הודתה סוף-סוף ממשלת ישראל שהוא היה סוכן ישראלי; והחמור מכול – ממשלות ישראל לא תבעו את שחרורו בתוקף הנדרש במקרה כזה.

רחבעם זאבי: היו הזדמנויות רבות שבהן יכלו ממשלות ישראל לפעול כך, כמו במקרה של שחרור מחבלים שיעים לבנונים לפי בקשה אמריקנית, כדי שישוחררו חטופים אמריקנים.

רחבעם זאבי: עשינו זאת אז ברצון ובצדק כאות תודה ואחווה למדינה ידידה, אבל למה לא תבענו בהזדמנות הזאת הדדיות – את שחרורו של יונתן פולארד?

רחבעם זאבי: ארצות-הברית של אמריקה, שהיא מעוז חשוב של הדמוקרטיה העולמית, שבעקרונותיה מצוי גם השוויון במשפט, נוהגת איפה ואיפה בנושא זה.

רחבעם זאבי: הנה, היה מקרה שבו נתפס סגן-אלוף מחיל-הים האמריקני בשם מיכאל שוורץ, לא יהודי, אשר ריגל למען ערב-הסעודית והעביר לה מודיעין.

רחבעם זאבי: פסקו לו גירוש מהצבא, והוא לא ישב בכלא אפילו יום אחד.

רחבעם זאבי: מדוע?

רחבעם זאבי: האם מפני שבסעודיה אין דמוקרטיה?

רחבעם זאבי: האם החופש שלו נקנה בנפט הסעודי?

רחבעם זאבי: או מפני שארצות-הברית חששה מגילוי תוכנם של המסמכים שסגן-אלוף שוורץ העביר לסעודים?

רחבעם זאבי: ואולי הם, המסמכים, עוסקים בישראל?

רחבעם זאבי: לא היה מרגל אחד בארצות-הברית שהמשיך לשבת בכלא מעבר לחמש שנים, כי כולם שוחררו או הוחלפו בעסקות שונות.

רחבעם זאבי: קהיליית המודיעין האמריקנית ומשרד המשפטים האמריקני מתנגדים בתוקף לשחרורו של יונתן בטענה מוזרה, שיונתן יודע סודות חשובים, והטענה הזאת נשמעת מגוחכת, שכן עברו 15 שנים מאז מאסרו, וכל הידע המודיעיני שלו הוא מיושן ואבד עליו כלח, ואם הוא נושא בזיכרונו סודות – כיצד זה שמאפשרים לו להתרועע עם 1,000 אסירים בכלא, שבהם יכולים להיות גם שליחי מודיעין עוין?

רחבעם זאבי: טענה שקרית אחרת בפי המתנגדים לשחרורו של יונתן היא, כי הוא עדיין מצדיק את פעולתו הבלתי-חוקית.

רחבעם זאבי: אבל יונתן הביע חרטה זה לא כבר וחזר ואמר זאת עוד ועוד פעמים.

רחבעם זאבי: יונתן פולארד הוא עתה אזרח ישראלי, הוא פעל למען ישראל והופעל על-ידי פקידים ישראלים, הוא עשה מה שעשה מתוך אמונה בכך שישראל לא משאירה פצועים בשדה הקרב.

רחבעם זאבי: יונתן פולארד מאמין, שברק יכול וצריך לפעול למען שחרורו.

רחבעם זאבי: הוא מאמין, שיחסי קלינטון-ברק מאפשרים זאת, שזה טוב גם לקלינטון וגם לראש הממשלה ברק.

רחבעם זאבי: אומנם הנשיא קלינטון התחייב על כך כבר בפני ראש הממשלה נתניהו בעת בישול הסכם "וואי", אבל ביטל את הבטחתו בהינף יד אחד.

רחבעם זאבי: אנחנו רוצים להאמין, שהנשיא קלינטון ייעתר כעת לדרישה לשחרור יונתן פולארד, שתבוא כעת מפי ראש הממשלה ברק.

רחבעם זאבי: ברק, שרוב חייו היה חייל ועמד גם בראש צה"ל, מבין היטב את חובת האומה לבניה, את מצוות פדיון שבויים, וכן שאין נוטשים חברים פצועים בשדה הקרב.

רחבעם זאבי: יונתן פולארד הוא חייל שנעזב לנפשו וניטש לגורלו.

רחבעם זאבי: אנחנו, חברי כנסת ממפלגות שונות, דורשים מממשלת ישראל למלא את חובתה האנושית והאזרחית ולגרום לשחרורו המיידי של אחינו יונתן פולארד, למען יקומם את משפחתו בקרבנו, במולדת, בשארית חייו.

רחבעם זאבי: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת זאבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חברי הכנסת משה גפני, ישראל כץ, אברהם רביץ, מאיר פרוש, עזמי בשארה, גדעון עזרא, אברהם הירשזון, אחמד טיבי, אליהו בן-מנחם, ויצמן שירי ועסאם מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, על מנת לסיים את ספיחי הדיון הקודם, שרודף אותנו כאן כל היום, ברצוני לומר באופן אישי – ואני מקווה גם ציבורי – שבמהלך הדיונים נאמרו דברים נוראיים על-ידי חבר הכנסת מוסי רז מסיעת מרצ, שכביכול חיילי צה"ל נהרגים ונפצעים בגלל מתנחלים, כלומר בגללי.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להבהיר לחברי הבית ולחבר הכנסת רז, שיהיו דבריו בזויים וקיצוניים – – –

ראובן ריבלין: הוא גם הזכיר לך שרצחת את רבין.

יולי יואל אדלשטיין: – – – שיהיו דבריו בזויים וקיצוניים ככל אשר יהיו, ויהיו הפרובוקציות שלו ושל חבורתו באזורנו בזויות וקיצוניות ככל אשר תהיינה, אינני רואה לא בו ולא באף אחד מחבורתו הקיצונית אחראי למותם או לפציעתם של חיילי צה"ל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אעבור עכשיו לנושא שאני לפחות מצפה לו כבר כמה שעות, כמו שהגברת אסתר פולארד, שנמצאת אתנו כבר כמה שעות, מצפה שסוף-סוף נתחיל לדון בנושא שחרורו של יונתן פולארד.

יולי יואל אדלשטיין: לא אחזור על כל הדברים שאמר כאן חבר הכנסת זאבי, ראש השדולה למען פולארד וגם ראש המשלחת שביקרה אצלו, אצל יונתן, בשבוע שעבר.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק רוצה לומר בקצרה, שלצערי הרב, עד עכשיו, כבר 15 שנה, ממשלות שונות וכנסות שונות של מדינת ישראל נכשלו בשחרור הסוכן הישראלי, כפי שאומרת בהודעתה המפורשת ממשלת ישראל, סוף-סוף, יונתן פולארד.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע אם יש כרגע מישהו, פרט לשני אנשים – נשיא ארצות-הברית ביל קלינטון וראש ממשלת ישראל אהוד ברק – שיכולים באמת באיזו פעולה חד-משמעית וחד-פעמית לגרום לשחרורו של יונתן.

יולי יואל אדלשטיין: דבר שאני כן יודע הוא, שגם אם לא עלינו המלאכה לגמור, אנחנו יכולים לנסות לעשות משהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לפנות כאן דווקא גם לכל חברי הבית וגם אולי לכל אלה שאינם חברי כנסת ולומר לכם, שמה שאני גיליתי עוד כשר בממשלה הקודמת, ועכשיו גם מה שאנחנו מגלים כחברי כנסת, זו הקלות הבלתי-נסבלת של האפשרות לבקר אצל יונתן.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, מי שבאמת רוצה לבקר אצל יונתן, כל אחד מ-120 חברי הבית הזה, יכול לעשות זאת, לבוא, להזדהות ולמשוך תשומת לב ציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להבטיח, כמו שאף אחד אחר לא יכול להבטיח, שזה יגרום לשחרורו המיידי.

יולי יואל אדלשטיין: אני כן יכול להבטיח, שאתם תפגשו אדם מרתק, אדם מבריק, אדם שתבואו לעודד ובמקום זה תצאו מעודדים.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מזכיר לכם שזה אחרי 15 שנה בכלא.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לקוות, ואני כן רוצה להבטיח, שלפחות אנחנו, כחברי השדולה למען שחרורו של יונתן פולארד, נעשה את הכול על מנת לסייע למשפחתו ולכל חבריו ומקורביו להביא לשחרורו המיידי מן הכלא ולראות בעלייתו לכאן, למדינת ישראל, שלמענה פעל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת אדלשטיין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת בני אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מוותר?

בנימין אלון: לא, אני רוצה להגיד כמה מלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברת הכנסת ציפי לבני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם היא לא תהיה – חבר הכנסת מאיר שטרית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת איוב קרא.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יושב-ראש השדולה לשחרור יונתן פולארד, חבר הכנסת רחבעם זאבי, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, היה כאן גם דני נוה, שחזרו עכשיו מביקור שם, הגברת פולארד, אני יודע שמלים הן לא מה שנחוץ.

בנימין אלון: אני מקווה מאוד, שהאחדות תשוב לשרור במחנה שלנו, ותמיד המבחן שלה הוא מבחן הפרט.

בנימין אלון: זה אותו אחד שהמדינה, רשמית, במכתב רשמי, הודיעה שהוא שליח שלה והיא איננה יכולה להתנער ממנו.

בנימין אלון: אני מקווה מאוד שנזכה באמת לשוב ולראות אותו בינינו.

בנימין אלון: המבחן הזה של העשייה של אותם חברי כנסת שפעילים – אני לא מדבר על המשפחה ועל החברים – הוא מבחן חישול לנו כעם דווקא בתקופה קשה שכזאת.

בנימין אלון: אני מקווה שהכוח הרוחני של המבחן הזה יסייע לנו גם במשברים הנוראיים שאנחנו עוברים עכשיו בלבנון ובמקומות אחרים.

בנימין אלון: לא יכול להיות שנחזור למצב הזה שאצבע אחת יש בה אינפקציה וכל הגוף חוגג.

בנימין אלון: אין דבר כזה בטבע.

בנימין אלון: אין דבר כזה באחדות אמיתית של עם.

בנימין אלון: אין דבר כזה שאנשי קריית-שמונה יושבים במקלטים ובתל-אביב אוכלים סטייק.

בנימין אלון: אין דבר כזה שיונתן יושב בבית-כלא בארצות-הברית והחיים ממשיכים כרגיל.

בנימין אלון: בעם נורמלי, בגוף נורמלי, באורגניזם בריא, אין דבר כזה.

בנימין אלון: אני מודה לכל אלה שפעילים בכך, כדי שנהיה נורמלים.

בנימין אלון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת בני אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גברתי הגברת פולארד, אני מברך אותך ומייחל לרגע הזה שבעלך יהיה בבית הזה, הקטן-הגדול, של עם ישראל.

איוב קרא: אשמח גם לבקר אותו ולעזור במה שאפשר.

איוב קרא: הייתי רוצה לבקר אותו בבית, פה בישראל, במקום בכלא.

איוב קרא: אבל אם צריך אותי כדי לנסוע לארצות-הברית – אני עומד לרשות ראש השדולה, ידידי גנדי.

איוב קרא: אין לי ספק, שבתקופה האחרונה מדינת ישראל, ובמיוחד הממשלה הנוכחית, נמצאת על פרשת דרכים בנושאים כמו פרשת פולארד.

איוב קרא: אנחנו רואים הזנחה פראית בכל מה שקשור לאזרחי ישראל שנמצאים במצוקה, אזרחים נאמנים, אוהדים של ישראל.

איוב קרא: אנחנו עדים למצב של עזאם עזאם – סיפורו ופרשתו – שנמצא במצרים.

איוב קרא: איש לא עושה שום דבר בבית הזה, ובמיוחד לא בממשלה הנוכחית.

איוב קרא: אני רוצה לומר, שגם הסיטואציה של אנשי צד"ל היום מלמדת רבות על מה שקורה, לצערי, לאוהדי ישראל.

איוב קרא: צר לי שפני הדברים הם כאלה.

איוב קרא: הממשלה הזאת לא מביאה את הישועה.

איוב קרא: היתה לי שיחה עם ביבי, ראש הממשלה הקודם, לפני כמה ימים.

איוב קרא: שמעתי ממנו, שבהסכם "וואי" כמעט היתה ישועה דווקא, והוא כמעט הביא לשחרורו של פולארד ולשחרורו של עזאם עזאם ביחד.

איוב קרא: אני לא יודע למה הממשלה הזאת לא המשיכה באותה דרך כאשר היא שחררה מחבלים, מאות מחבלים, עם דם על הידיים, בלי דם על הידיים, בתיווך אמריקני, עם שושבין מצרי.

איוב קרא: אני לא יודע מה היתה הסיבה לא להביא לשחרורם.

איוב קרא: הרי אפשר להתנות דברים.

איוב קרא: זו לא בעיה להתנות דברים במצבים כאלה.

איוב קרא: אי-אפשר לפסוח על אנשים שעשו, במיוחד כמו פולארד, שתרומתו, אהדתו וסיפורו ידועים.

איוב קרא: לכל הדעות יש על סיפורו קונסנסוס בבית הזה ובמדינת ישראל.

איוב קרא: אני רוצה לשלוח מפה ברכת "יישר כוח" לאנשי קריית-שמונה וגם לאנשי קו העימות על העמידה האיתנה.

איוב קרא: היום ביקרנו שם וראינו איך הם עומדים, עם כל הקשיים, בכל המאמצים נגד הנהירה דרומה.

איוב קרא: אני חושב שנעשית על-ידי פרנסי העיר קריית-שמונה עבודה גדולה.

איוב קרא: אני מייחל מאוד לרגע הזה שלא ייפלו יותר "קטיושות", שאנשים יוכלו לחיות בכל אזור, בכל מקום בארץ הזאת, ללא מלחמות.

איוב קרא: אין לי ספק שהמראות המזעזעים היום בשער-פאטמה הם דבר שאני רוצה לראות בו אפיזודה חולפת.

איוב קרא: אין לי ספק שהמראות מזעזעים, האווירה קשה, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: מפה אני שולח מסר ברור לראש הממשלה: סע לקריית-שמונה, סע.

איוב קרא: כבר הגיע הזמן שאנשים מהממשלה יבקרו שם.

איוב קרא: עם כל הכבוד לאלה שביקרו, את אלה שצריכים לתת את הטון בממשלה לא רואים שם, לא בשער-פאטמה ולא באבן גבול 14.

איוב קרא: האנשים מתדפקים שם על הדלתות.

איוב קרא: זה ממש מזכיר מראות מזעזעים, וראש הממשלה חייב לתת את הדעת עוד הלילה על הנושאים הללו.

איוב קרא: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני ממשיך בקריאת שמות המתדיינים הרשומים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק חבר כנסת שנמצא באולם, כמובן, יקבל את זכות הדיבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת יובל שטייניץ, מיכאל קליינר, סאלח טריף, אבשלום וילן, תאופיק חטיב, עוזי לנדאו, מקסים לוי, טלב אלסאנע, מוחמד ברכה, נעמי חזן – –

נעמי חזן: אני מוותרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – חוסניה ג'בארה, חיים כץ, דוד אזולאי, אופיר פינס-פז, נחום לנגנטל – בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני כיבדתי את בקשתו של חבר הכנסת גנדי ונשארתי כאן, אבל לא רק משום כבודו אלא משום כבודו של האיש שיושב כרגע בכלא, ישראלי, שם.

נחום לנגנטל: במובן מסוים יש איזה קשר לדיון הקודם שהתנהל פה פעמיים במהלך היום הזה בכנסת, וזאת ההתנהגות של מדינת ישראל והטובה שהיא צריכה להכיר לאנשים שעשו לה טוב ונתנו את היכולת לקיומה, פשוטו כמשמעו.

נחום לנגנטל: לא בדיונים, בפראזות, בפילוסופיות גדולות.

נחום לנגנטל: אנשים שעזרו לביטחונה של מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: זה התחיל הבוקר עם אנשי צד"ל.

נחום לנגנטל: פנינו מהדוכן הזה כמה פעמים וגינינו את האנשים בבית הזה שקראו להם בוגדים, וההתנהגות של ממשלת ישראל, שאולי בשעות האחרונות כבר מתחילה לפתוח יותר את לבה ואת שעריה לאותם אנשים שנמצאים בצפון, וזה ממשיך היום בדיון שלנו כאן, היום, בקשר לפולארד.

נחום לנגנטל: אני חושב שכל ממשלות ישראל אולי עשו מאמץ בעניין הזה, אבל זה לא מאמץ אמיתי, זה לא מאמץ כן, זה לא מאמץ רציני.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אורלב, אני מסכים לדעתך בעניין הזה.

נחום לנגנטל: אני חושב שממשלות ישראל לא עושות מאמץ אמיתי וכן בעניין הזה.

נחום לנגנטל: וזה אומר, שבכל משא-ומתן בין ראש ממשלה ישראלי לנשיא ארצות-הברית הדבר הזה צריך לעלות, וזה היה צריך להיות במצב שבו ממשלות ישראל לא היו מסכימות לעשות עסקים, וכשמדינת ישראל היתה צריכה לבוא ולומר לנשיא ארצות-הברית, אם הוא לוחץ על מדינת ישראל להגיע למשאים-ומתנים עם שכנינו הערבים פה, או למשאים-ומתנים לשלום – לבוא ולומר: גם לנו יש שובר שאנחנו רוצים שממשלת ארצות-הברית תיתן אותו.

נחום לנגנטל: וזה השובר שנמצא בצדו של אותו שטר שממשלת ארצות-הברית כבר התחייבה כנראה כמה פעמים לפרוע ועד רגע זה עדיין לא פרעה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב, שטוב תעשה ממשלת ישראל – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת.

נחום לנגנטל: – – אם היא תאמר את הדבר הזה ותביא אותו ותדרוש אותו ותתנה אותו בכל משא-ומתן שיש לנו, גם בהחזרת שבויים, גם בהחלפות מידע, גם ב- good willשקיים בין ממשלת ארצות-הברית לבין ישראל במהלכים ובמשאים-ומתנים המדיניים.

נחום לנגנטל: אני חושב, שאנחנו, ככנסת, צריכים להתלכד כאיש אחד בעניין הזה ולומר, שאותו אסיר ציון שיושב בארצות-הברית בכלא ואיננו מגיע למדינת ישראל – אנחנו כולנו חייבים שהאיש הזה ישוחרר ויגיע חזרה לביתו האמיתי, שהוא מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: כל עוד הוא לא יהיה כאן, בינינו, אנחנו לא נשקוט.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בקריאת רשימת המתדיינים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאמור, חבר כנסת שנמצא פה יוכל לדבר ורק הוא ידבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת האשם מחאמיד, שלום שמחון, ענת מאור, מיכאל איתן, זבולון אורלב – בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברת אסתר פולארד, ראש השדולה חבר הכנסת רחבעם זאבי, יונתן פולארד בעיני הוא חייל בלי מדים של מדינת ישראל, שנפל בשבי.

זבולון אורלב: אומנם בשבי של ידידים וידידים קרובים, אבל זה שבי, ומדינת ישראל מטפלת בכל שבוי שמצוי מחוץ לגבולות המדינה, בכל האמצעים, בכל המשקל.

זבולון אורלב: וידועה מצוות פדיון שבויים במסורת היהודית, שהיא מהמצוות המובחרות והמצוות החשובות, ובעבור קיום מצוות פדיון שבויים מוכרים גם דברים יקרים ביותר.

זבולון אורלב: אני חושב שכבר התגברנו על התסביכים ורגשי הנחיתות, והממשלה כבר הכירה בכך שיונתן פולארד היה שליח רשמי שלה.

זבולון אורלב: והרי ידוע שיונתן פולארד הוא גם אזרח מדינת ישראל.

זבולון אורלב: האזרחות הוענקה לו על-ידי מי שהיה שר הפנים והיום הוא ראש הממשלה אהוד ברק.

זבולון אורלב: קשה לי מאוד להאמין, שאם היו הממשלה וראשיה שמים את הנושא במקום גבוה בסדר העדיפויות במגעים עם הממשל הידידותי בארצות-הברית, יונתן פולארד לא היה משתחרר.

זבולון אורלב: יש פה איזה ליקוי.

זבולון אורלב: אני לא אסטרטג בין-לאומי, אני יהודי פשוט מירושלים, ובשכל הפשוט שלי העניין הזה לא נתפס, איך בשורה כל כך ארוכה של מגעים ובהסדרת עניינים כה גבוהים ועומדים ברומו של עולם, כל כך הרבה הסכמים וכל כך הרבה הסדרים – לא היה אפשר להסדיר גם את הנושא הזה.

זבולון אורלב: אני חושב, שהנורמה הבין-לאומית היא כזאת, שגם אנשים שנתפסו בריגול, וריגול חמור, בין מעצמות – היו חילופים, היו שחרורים אחרי כל כך הרבה שנים שהאיש נמצא במאסר, וכפי שנאמר, כבר יותר מ-15 שנה.

זבולון אורלב: אני חי בהרגשה מאוד לא טובה, שלא נעשה די ולא הושם מלוא המשקל של המדינה על השחרור.

זבולון אורלב: בעיני זה ראשית כול מבחן מוסרי עליון.

זבולון אורלב: אני חושב שצריך לברך את יושב-ראש השדולה, חבר הכנסת רחבעם זאבי, שמטפל בעניין ללא ליאות ולא חוסך כל מאמץ.

זבולון אורלב: וחשוב שיונתן פולארד ידע שכנסת ישראל מאוחדת כולה סביב הצורך להביא לשחרורו המוקדם ככל האפשר.

זבולון אורלב: בדיון הזה הכנסת צריכה לעודד ולחזק את יונתן פולארד, ושמחתי לשמוע את הדיווח על מצב רוחו האיתן.

זבולון אורלב: אנחנו באים לחזק ונמצאים גם כן מחוזקים.

זבולון אורלב: כחבר השדולה למען פולארד – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבקש לסיים.

זבולון אורלב: – – וכאיש המפד"ל והציונות הדתית וגם כחבר הכנסת, אני מאחל לפולארד להגיע במהרה למדינת ישראל, להתאחד עם רעייתו, להקים כאן את משפחתו, ונשמח שיהיה אתנו כאן בינינו.

זבולון אורלב: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת צבי הנדל – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת משה ארנס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הגברת אסתר פולארד, לא בכדי אלוף רחבעם זאבי, הלוא הוא גנדי, חבר הכנסת, נמצא בראש השדולה למען שחרורו של יונתן פולארד.

ראובן ריבלין: שכן גנדי נמנה עם אותם אנשים שהתוו לנו דרך האומרת: לא משאירים פצועים בשטח ולא זונחים חייל שלנו שנפל בשבי.

ראובן ריבלין: שנים רבות התנכרנו משום מה למעשהו של יונתן פולארד ולא היתה אמירה מפורשת שאנחנו לוקחים אחריות למעשיו ורואים בו אדם שעשה דבר למעננו.

ראובן ריבלין: בשנת 1996, עם עלייתו של בנימין נתניהו לשלטון, שלח הוא את מזכיר הממשלה דאז, היום חבר הכנסת דני נוה, על מנת למסור לידיו של פולארד תעודת זהות ישראלית.

ראובן ריבלין: פולארד יונתן הוכר על-ידינו כסוכן ישראלי.

ראובן ריבלין: והאם יעלה על דעתנו באיזה מקרה לזנוח אדם, להפקיר אדם אשר נפל בשבי?

ראובן ריבלין: לא היה עולה על דעתה של ממשלה אחת ולא היתה ממשלה אחת יכולה להחזיק ולו יום אחד אם היתה עושה זאת.

ראובן ריבלין: פעמיים יש לנו קושי.

ראובן ריבלין: בלי כל ספק אנחנו מבינים את אזרחי ארצות-הברית הרואים באזרח שלהם פולארד אדם שבגד בעיקרון שהיה מקודש מאוד לאמריקנים, אבל לא היא.

ראובן ריבלין: אמרנו להם: הוא שלנו, הוא פעל למעננו מתוך אידיאל, מתוך עיקרון, מתוך מחשבה שהוא אינו פוגע בכם, האמריקנים, אלא רק בא לעזור לעמו ולארצו.

ראובן ריבלין: משהכרנו, אין עוד חזרה מאותו הדבר שעשינו ואנחנו מחויבים בו.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו לא יכולים לשלם מפעם לפעם מס שפתיים, או לשלוח את מיטב חברינו, כמו חברי הכנסת יולי אדלשטיין, דני נוה ובראשם רחבעם זאבי, גנדי.

ראובן ריבלין: אנחנו אולי חייבים לספור את הימים שהוא יושב בכלא כאשר אנחנו יודעים שמדינה כמו ארצות-הברית מבקשת מאתנו כל כך הרבה פעמים לעשות מעשים אשר בעינינו הם לצנינים ולפעמים פגיעה בערכים שאנחנו חושבים שאסור לנו לוותר עליהם.

ראובן ריבלין: כידידים אנחנו מוכנים לפעמים להילחץ על-ידי ממשלה אמריקנית המבקשת מאתנו, עשו מחוות כאלה או אחרות, אף שזה עלול לפגוע באינטרס ישיר של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים שב"וואי פלנטיישן" – אני התנגדתי התנגדות חריפה, ואני יודע שהיושב-ראש נמנה עם אלה שהתריסו ואמרו, מדוע חבר הכנסת ריבלין לא רוצה שלום עד כדי כך שהוא לא חותם על "וואי פלנטיישן" או לא מצביע בעדו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי תסביר לנו בהזדמנות הבאה.

ראובן ריבלין: אני באמת חושב שאנחנו צריכים לעשות שלום מתוך הבנה והכרה שבין הירדן לים לא יכולה להיות אלא מדינה אחת.

ראובן ריבלין: נועדנו לחיות יחד, וצריכים למצוא את הדרך שבה נחיה יחד.

ראובן ריבלין: כאשר נקים עוד מדינה לא נביא לידי שלום אלא נהיה על מסלול התרסקות, כך חשבנו.

ראובן ריבלין: אחרים חשבו אחרת, והרוב קובע.

ראובן ריבלין: אבל באותה עת, כאשר האמריקנים ביקשו מאתנו ויתורים שמבחינתנו היו ויתורים על אינטרסים חיוניים ביותר, היינו יכולים לומר להם, וגם אמר להם ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו, וגם הובטח לנו.

ראובן ריבלין: לא צריך לשבת ולשתוק.

ראובן ריבלין: צריך לומר לידידינו האמריקנים, שידידות היא דו-צדדית; אינטרס שמוותרים עליו הוא אינטרס שאתם צריכים להבין אותו.

ראובן ריבלין: אם אנחנו לא נהיה משוכנעים שאנחנו צריכים לדרוש מהם את הדרישה שכבר הובטחה לנו, לא יתייחסו לענייננו ברצינות.

ראובן ריבלין: בכל חודש, בכל יום או בכל הצבעה הכנסת הזאת צריכה לבוא ולומר: היום יום זה וזה, כך וכך ימים לשביו של פולארד בכלא האמריקני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת ריבלין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת רענן כהן, רוני מילוא, סילבן שלום, מוחמד כנעאן, יוסף לפיד, עופר חוגי – אינם נוכחים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הגברת הנכבדה גברת פולארד, אני אומר את הפסוק: "אבל אשמים אנחנו על אחינו אשר ראינו צרת נפשו בהתחננו אלינו ולא שמענו".

נסים זאב: הוא אח, כי אחינו ובשרנו הוא.

נסים זאב: ממשלת ישראל סבורה, כי הדרך היחידה להשיג תוצאות אפקטיביות בעניין שחרורו של יונתן פולארד היא במגעים חסויים ושקטים.

נסים זאב: אסור לצאת למאבק פומבי נגד הממשל האמריקני.

נסים זאב: אבל אנחנו בעצם יוצאים קירחים מכאן ומכאן.

נסים זאב: מצד אחד אסור לנהל מאבק ציבורי; מצד אחר, במסתרים תבכה נפשי, ואיש לא שומע את הזעקה, את הכאב של המשפחה ואת הכאב של יונתן עצמו.

נסים זאב: אין ספק שמדינת ישראל חייבת לפולארד על עצם גיוסו כסוכן ועל הרשלנות, כי יש רשלנות מצד ממשלת ישראל.

נסים זאב: לפני כמה חודשים, כשהייתי בארצות-הברית, שאלו אותי חברים, מדוע ממשלת ישראל והכנסת לא עושות מאמץ, מדוע לא שומעים את הזעקה, המחאה, הדרישה לשחרורו של יונתן.

נסים זאב: שאלתי אותם: מדוע אתם, אנשים נכבדים בקהילה היהודית, לא דואגים לכך.

נסים זאב: הם אמרו: יש לנו בעיה, יש לנו זהות כפולה: מצד אחד אנחנו יהודים, מצד אחר אנחנו אמריקנים.

נסים זאב: ניסינו לעשות זאת בעבר ואמרו לנו: אתם לא דואגים לנאמנות שלכם כאזרחים אמריקנים, בראש ובראשונה וקודם כול אתם צריכים להיות נאמנים לאמריקנים ואחר כך ליהודים.

נסים זאב: זאת בניגוד למה שאנחנו רואים פה עם ערבים במדינת ישראל, שקודם כול הם נאמנים לפלסטינים ואחר כך למדינת ישראל.

נסים זאב: חשוב לדעת, האם נכונה הידיעה שקלינטון וברק סיכמו בוושינגטון שבקרוב יונתן ישוחרר בעקבות הסכם הקבע שייחתם עם הפלסטינים לקראת ספטמבר, עם הכרזתה של המדינה הפלסטינית.

נסים זאב: קודם כול, אסור לכרוך את הדברים זה בזה ומין בשאינו מינו, אין שום קשר.

נסים זאב: גם לא יעלה על הדעת, שאם יהיה הסכם קבע וקלינטון יוכל להיות פופולרי ולהיכנס לספר השיאים כאיש השלום, אז שחרורו של יונתן פולארד יהיה ריאלי ומעשי, ואם לאו, העסק הזה יימשך עוד כמה שנים.

נסים זאב: לכן, מהבית הזה צריכה לצאת הקריאה, שכולנו מאוחדים למען שחרורו של יונתן.

נסים זאב: אני מקווה, שממשלה זו תעשה באמת ובתמים מאמץ רב, ובכל הזדמנות שתהיה לנו הנושא הזה יבוא לקלינטון כדרישה מטעם ממשלת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש הצעת סיכום לדיון של סיעות הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, ישראל בעלייה, חרות, מפד"ל ויהדות התורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יקרא את ההצעה חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, הגברת אסתר פולארד, להלן הצעת סיכום לדיון מליאת הכנסת בנושא יונתן פולארד מטעם הסיעות: הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, שינוי, ישראל בעלייה, חרות, מפד"ל ויהדות התורה.

רחבעם זאבי: אני מתנצל בפני הסיעות האחרונות על שהן לא הוכנסו בסדר לפי גודלן בכנסת, אבל הן הצטרפו בשלב מאוחר של הכתיבה, ואתכם הסליחה.

רחבעם זאבי: להלן הצעת ההחלטה: א.

רחבעם זאבי: הכנסת שולחת ברכת חזק ואמץ לאזרח הישראלי יונתן פולארד, היושב בכלא האמריקני זה 15 שנה.

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: הכנסת קוראת לנשיא האמריקני לחון לאלתר את יונתן פולארד ולשחררו מהמאסר.

רחבעם זאבי: ג.

רחבעם זאבי: הכנסת קוראת לראש הממשלה להעמיד בראש סדר-היום שלו במגעיו עם הנשיא קלינטון את בקשתה של ישראל לשחרר מייד את יונתן פולארד.

רחבעם זאבי: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת זאבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת סיכום הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתן לחבר הכנסת זאבי להגיע למקומו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע, ובזאת אנחנו מסיימים את הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 8 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – 6 נגד – אין נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רוב של שישה תומכים, אין מתנגדים, נמנע אחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת סיכום הדיון של הסיעות כאמור לעיל נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, תם סדר-יומנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הישיבה הבאה תהיה מחר, יום רביעי, י"ט באייר תש"ס, 24 במאי 2000, בשעה 11:00.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישיבה זו נעולה.