ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 118, 2000-06-13 00:00

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שלישי, י' בסיוון התש"ס, 13 ביוני 2000.

רחמים מלול: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי שר העבודה והרווחה – –

מקסים לוי: הוא הודיע לך על פיזור הממשלה?

רחמים מלול: – – שב ארצה ביום ג' באייר התש"ס, 6 ביוני 2000.

מאיר פרוש: הוא מתנצל על כך שהוא חזר מוקדם.

רחמים מלול: שר התקשורת שב ארצה ביום ט' בסיוון התש"ס, 12 ביוני 2000.

רחמים מלול: נעבור מחגיגת הנסיעות לנאומים בני דקה.

רחמים מלול: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי חבר הכנסת משה רז ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הרשות הרביעית לטלוויזיה, התש"ס–2000, שמספרה פ/1857.

א' האן: תודה.

רחמים מלול: אנחנו עוברים לנאומים בני דקה, וכהרגלנו אנחנו עוברים להצבעה פורמלית.

רחמים מלול: בבקשה, נא להצביע.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים במסגרת הנאומים בני דקה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמנהגי העצוב, אני מזכיר שחולפים שבועות ולצערנו אנחנו לא מתבשרים שום דבר חדש לא על שחרורו הצפוי כבר 15 שנה של אזרח ישראל יונתן פולארד, הכלוא בארצות-הברית, ולא של נעדרי קרב סולטן-יעקוב.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה, שאם יסתדרו ויתייצבו העניינים בסוריה, ממשלתנו תיגש סוף סוף בצורה רצינית לנושא של הבאת השבויים והנעדרים הביתה, או בשלב הראשון קבלת מידע על אודותיהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת אדלשטיין.

רחמים מלול: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני פונה שוב לשר החינוך יוסי שריד, שישקול מחדש את החלטתו לכלול את שירי המשורר דרוויש בתוכנית הלימודים, כי יותר ויותר מתברר שדרוויש איננו ראוי להיכלל בתוכנית הלימודים.

זבולון אורלב: בחגיגות ביר-זית לרגל שחרור דרום-לבנון אמר מחמוד דרוויש: כל עוד תרבות ההתנגדות היא חלק מהמרקם החברתי, הרי שהנסיגה אפשרית.

זבולון אורלב: נסיגתם מדרום-לבנון מוכיחה שהם לא מבינים אלא את שפת הכוח.

זבולון אורלב: במלים אחרות אומר דרוויש: לא משא-ומתן, לא הידברות, יש רק שפה אחת שמדינת ישראל מכירה.

זבולון אורלב: ראש ה"חיזבאללה" נלחם בישראל מדרום-לבנון, ומנקודת מבטו השיג את מטרתו, כך גם הפלסטינים ילמדו את ישראל את שפת הכוח.

זבולון אורלב: משורר שכזה איננו ראוי להיכלל בתוכנית הלימודים.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת אורלב.

רחמים מלול: חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, אנחנו, קבוצה של 10 או 11 חברי הכנסת, היינו היום ביישוב נגוהות, שממשלת ברק מסרה את דרכי ההגעה אליו לשליטה של הצבא הפלסטיני.

יורי שטרן: זה נורא לראות יישוב ישראלי שגרים בו אזרחי ישראל על שטחי ארץ-ישראל מופקרים, ומופקדים בידי השלטון הזר; זה מראה נורא.

יורי שטרן: אני מקווה, שאנחנו, כנבחרי ציבור, לא ניתן יד להפקרת יישובים נוספים ולהפיכתם לאיי הגלות היהודית בשטחי עם זר.

יורי שטרן: זו רק שאלה של זמן, מתי האנשים האלה יפסיקו להחזיק מעמד ויברחו לנו לשטחי ישראל הריבונית.

יורי שטרן: אני חושב שזו הפקרות.

יורי שטרן: אני רוצה להגיד: כל הכבוד למתיישבים ביישובים האלה, אבל זה דבר שאסור שייעשה.

יורי שטרן: תודה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת שטרן.

רחמים מלול: חבר הכנסת שמואל הלפרט, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מקסים לוי מישראל אחד הפעם.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שכונת הגבעה-הצרפתית בירושלים הוכתה בהלם ובתדהמה בשבת האחרונה בעקבות חילול ספרי תורה בשעת בוקר מוקדמת בבתי-הכנסת המרכזיים.

שמואל הלפרט: הפורעים, אנשי בליעל, ביצעו מעשי ונדליזם חמורים בשני בתי-כנסת.

שמואל הלפרט: ספרי תורה, קודש הקודשים של העם היהודי, התגוללו על הרצפה בביזיון נוראי.

שמואל הלפרט: הציבור היה מזועזע מהמראה הנורא שנגלה לעיניו.

שמואל הלפרט: המחזות הנוראיים, אדוני היושב-ראש, חוזרים, לצערנו הרב, לעתים תכופות, והסיבות לכך הן הסתה פרועה בכל כלי התקשורת נגד הדת והדתיים, אוזלת היד של המשטרה, ובעיקר היחס הסלחני של בתי-המשפט כלפי הפורעים.

שמואל הלפרט: משטרת ישראל, בתי-המשפט, חייבים לנהוג ביד ברזל נגד מחללי הקודש, כדי למנוע הישנות מקרים חמורים אלה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת הלפרט.

רחמים מלול: חבר הכנסת מקסים לוי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחרי נסיגת צה"ל מלבנון התכנסנו בקריית-שמונה כדי להזדהות לא רק עם תושבי קו העימות אל גם עם העיר קריית-שמונה, והיום אנחנו מתבשרים על שביתה של מפעל לסלילים בקריית-שמונה.

מקסים לוי: העובדים שובתים כדי לקבל פיצויים.

מקסים לוי: יש שם עובדים שלא מתכוונים לקבל את הפיצויים שלהם, אדוני היושב-ראש, אלא למצוא אוזן קשבת בממשלה כדי שהמפעל הזה ימשיך להתקיים.

מקסים לוי: אם אנחנו היינו והתכנסנו שם ואנחנו עוזבים את האנשים שעומדים לפטר אותם, מה כל הכנסת הזאת בכלל?

מקסים לוי: לכן המחויבות שלנו כלפי אותם אנשים וכלפי אותה התכנסות בקריית-שמונה מחייבת אותנו לטפל בבעיות החברתיות, והנושא של האבטלה בקריית-שמונה – – –

רחמים מלול: תודה.

מקסים לוי: – – – ולא, לא יאמינו לאף אחד מאתנו כאן.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת מקסים לוי.

רחמים מלול: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

מאיר פרוש: יוצא עכשיו מאולם המליאה חבר כנסת מטעם שינוי, שאתמול סיפר לי על מודעה שהם פרסמו, אולי יש היום התנצלות, שצריך להבדיל בין דתיים שמשרתים בצה"ל לבין חרדים שלא משרתים, וצריך להילחם כי החרדים מתכוונים רק לכסף ולמשכורות ולא אכפת להם מה שכתוב בתורה: לא תגנוב.

מאיר פרוש: נדמה לי, שאם הכנסת היתה שומעת על פשקוויל כזה, על מודעה כזאת מטעם מפלגה שמבדילה בין דרוזים שמשרתים לערבים שלא משרתים – כולם היו מזדעזעים והיו אומרים: מספיק לגועל נפש, מספיק לקבוצה הזאת שמחרחרת ריב.

מאיר פרוש: צריכים למצוא את הדרך שהכנסת תוקיע את סיעת שינוי עד שכולם, כולם, לרבות חבר הכנסת הזה, יתנצלו על מה שהם עושים.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת פרוש.

רחמים מלול: חבר הכנסת ישראל כץ, קראתי בשמך ואתה עדיין אינך ליד המיקרופון.

רחמים מלול: בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: מי אחריו?

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, בימים האחרונים התבשרנו על עליית מחירי הדלק, העלאת מחירי הדלק על-ידי הממשלה.

ישראל כץ: מתברר שבשנה האחרונה המחירים הועלו בכ-23%, עלייה מופרזת, דווקא על-ידי הממשלה, בשעה שהאינפלציה היתה 1.2%.

ישראל כץ: בכלל כדאי לדעת, שבמדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, יש מסי דלק מהגבוהים בעולם.

ישראל כץ: בעוד בארצות-הברית המסים שמוטלים על הדלק הם כ-25% מכלל המחיר, במדינת ישראל כ-70% מכלל המחיר הם מסים.

ישראל כץ: 16.5% מחיר הדלק, יותר מ-70% המסים שמטילה הממשלה.

ישראל כץ: אני חושב, שממשלה שמדברת על רפורמה לא יכולה להרשות לעצמה, שבעוד מחיר הדלק המקורי הוא 1.05 שקל, יגבו מאנשים יותר מ-3 שקלים נוספים על כל ליטר בנזין.

ישראל כץ: מדובר במוצר עממי שמשתמשים בו כלל האזרחים, ולכן הממשלה צריכה להתחיל את הרפורמה בהורדה דרסטית במגבלה של המסים על מחיר הדלק – –

רחמים מלול: תודה.

ישראל כץ: – – שתיקח 100% מעל השקל ויהיו 2 שקלים ולא 4 שקלים ומשהו.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת כץ.

רחמים מלול: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

רחמים מלול: בבקשה, גברתי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מחר בשתים-עשרה יפוג תוקפו של האולטימטום שראש הממשלה ברק נתן לעצמו.

תמר גוז'נסקי: בדרך כלל אולטימטום מישהו נותן לך, אבל ראש הממשלה ברק נתן לעצמו אולטימטום.

תמר גוז'נסקי: היה טוב אם ראש הממשלה ברק היה מגיע למסקנה, שמרוב רצון להיות ראש הממשלה של כו-לם הוא בסוף יהיה ראש הממשלה של כלום, ולכן אם הוא לא רוצה להתבזות, ראש הממשלה צריך לקבל החלטה – מה הקו הפוליטי שהוא רוצה להוביל, מה הן המטרות הפוליטיות, מה הם היעדים המדיניים והחברתיים שהוא רוצה להוביל, ובהתאם לכך להקים קואליציה, ולא קודם להקים קואליציה ואחר כך לחפש, אז מה היעדים שלי?

תמר גוז'נסקי: אז מה אני רוצה להשיג?

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה, מחר בשתים-עשרה, כשיפוג תוקף האולטימטום שלו, יש לו הזדמנות לחזור ולהיות ראש ממשלה שמחליט לאן הוא מוביל את המדינה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אני מקווה שהוא יעשה זאת.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן.

ויקטור בריילובסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להסב את תשומת לבכם לתופעה מדאיגה מאוד בחיי העולים החדשים.

ויקטור בריילובסקי: אני מתכוון לאיסור להשתמש בשפה הרוסית בכמה מוסדות רשמיים.

ויקטור בריילובסקי: אני מעריך מאוד את העיקרון: עם אחד – שפה אחת, ואני לא דורש שום סטטוס ספציפי לשפה הרוסית במדינת ישראל.

ויקטור בריילובסקי: אבל כשעולה חדש בעל עברית חלשה מאוד, מבוגר, נכה, בא למוסדות הביטוח הלאומי והוא לא יכול להסביר את הבעיה שלו ולהבין את התשובה בעברית, ובאותו זמן יש שם פקיד דובר רוסית שנאסר עליו לדבר רוסית – זו תמונה מאוד מאוד לא טובה.

ויקטור בריילובסקי: הבן-אדם הזה חוזר הביתה בידיים ריקות, וזו בושה וחרפה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת בריילובסקי.

רחמים מלול: חבר הכנסת אליעזר כהן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, ועדת המדע כינסה היום מדענים, והיו רבים מהם, בישיבה שיוחדה לנושא הביוטכנולוגיה.

אליעזר כהן: הביוטכנולוגיה עומדת להיות הפריצה העתידית של מדינת ישראל.

אליעזר כהן: יש שם עשרות תחומים שעומדים להיות, כל אחד, פריצה מדעית לכיוון הייצור והתעשייה במדינת ישראל.

אליעזר כהן: מדובר בעתיד של ייצור והפקה של מיליארדי דולרים למדינת ישראל.

אליעזר כהן: אנחנו צריכים לברך את האנשים האלה, אלא שכל הפרופסורים והמדענים דיווחו לנו, כל אחד בתורו ובמקצועו, שבכל נושא יש או תפרים לא סגורים או כשלים.

אליעזר כהן: אני קורא לשר המדע לקחת מנהיגות בנושא ולרכז את כל משרדי הממשלה תחתיו בנושא פיתוח הביוטכנולוגיה בישראל.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת כהן.

רחמים מלול: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת חוסניה ג'בארה וחבר הכנסת האשם מחאמיד, אני מציע שתשמעו את מה שאני קורא לכם ולכולם במודעה שפורסמה לתושבי נצרת-עילית: יש להבדיל בין הדרוזים המשרתים בצה"ל ומתפרנסים מעמל כפיהם, שאתם אנו חיים בשלום ובשיתוף, לבין הערבים שאינם בני הדת היהודית.

משה גפני: אין כאן שאלה של דת, זו מלחמה על כסף וכסף בלבד, ומה שכתוב בקוראן לא מעניין אותם.

משה גפני: הערבים שמו להם כיעד את נצרת-עילית כי זו עיר יוקרתית ויש כאן תקציבים.

משה גפני: אנו נגד חדירת הערבים לנצרת-עילית, כי מה שהם רוצים זה כסף, את התקציבים של נצרת-עילית, לאחר שרוקנו את הקופות בכל יישוב ובכל מקום אפשרי וכו', לאחר שהוקמו שם אולמות ספורט ותרבות לנוער.

משה גפני: הכסף ילך לצורכי דת, בכל פינה יצוצו מסגדים, כלומר משכורות ענק לקאדים, מזכירים, גזברים, ראשי הווקף, עסקנים למיניהם ועוד עשרות עשרות בעלי תפקידים, הרבה מיליונים.

משה גפני: השיטה היא אותה שיטה.

משה גפני: בתחילה רוכשים הערבים דירה בבניין, לאחר זאת מציקים ליתר הדיירים עד שהם מוכרחים לברוח, ואז מתברר ששום אדם לא יקנה דירה בבניין שבו נמצאים ערבים, והדיירים ייאלצו למכור את דירותיהם לערבים בחצי מחיר ולהישאר ללא בית.

משה גפני: כך הם מתפשטים בעיר כמו תמנון – –

רחמים מלול: תודה.

משה גפני: – – ראו מה עשו ביפו, בחיפה, בצפת ועוד.

משה גפני: אל תיתנו לערבים לחדור לנצרת-עילית.

רחמים מלול: תודה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – –

רחמים מלול: הדקה הסתיימה.

משה גפני: – – המודעה הזאת, אילו היתה מתפרסמת כך – לא היינו יושבים כאן עכשיו בשקט – –

רחמים מלול: תודה.

משה גפני: – – לא היו מימין ומשמאל חברי כנסת שהיו שותקים.

משה גפני: מדובר על הודעה של מפלגת שינוי: במקום הערבים תשים את החרדים, ואז תבין – –

רחמים מלול: תודה.

משה גפני: – – למה השקט במדינה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת גפני.

רחמים מלול: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רחמים מלול: אני מבקש מחברי הכנסת לתפוס את מקומותיהם ליד המיקרופונים כשאני קורא בשמם.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי דקה אחת לדיבור, ואני רוצה לפנות בה לראש הממשלה, שלא נוכח, ולממשלה, שכרגיל לא נוכחת.

בנימין אלון: זמנכם הפוליטי חולף.

בנימין אלון: אין כנראה ברירה, כך אנחנו שומעים, הכנסת הולכת לקראת ישראל.

בנימין אלון: יש בחירות, אפשר להיערך לבחירות.

בנימין אלון: כל אחד יבוא עם המצע שלו, והעם יחליט בבחירות מה לעשות.

ויצמן שירי: העם החליט.

בנימין אלון: הרושם הוא, שבחודשים שנותרו – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת שירי ויצמן, אין זה נהוג לקרוא קריאות ביניים בנאומים בני דקה.

בנימין אלון: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

בנימין אלון: הרושם הוא, שבחודשים המעטים שנותרו לממשלה הזאת הממשלה נחפזת להחליט החלטות הרות-גורל ומסוכנות, ואני פונה לראש הממשלה לחדול מכך.

בנימין אלון: תודה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת אלון.

רחמים מלול: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אתייחס לדברים שאמר חבר הכנסת גפני ואומר, שגזענות, אדוני היושב-ראש, יכול להיות שמתחילה בערבים, אבל אחר כך היא הולכת הלאה ומגיעה גם לחרדים וגם לדתיים.

משה גפני: היא מתחילה בחרדים ועוברת לערבים.

האשם מחאמיד: לא.

רחמים מלול: בנאומים בני דקה לא מנהלים דו-שיח.

האשם מחאמיד: זו אותה גזענות.

האשם מחאמיד: לא משנה.

האשם מחאמיד: זו אותה גזענות.

האשם מחאמיד: אני נגד כל מעשה גזעני מפלה כלפי חרדים, כמו שאני נגד – ויש בי הרמוניה, אני שלם עם עצמי – גזענות כלשהי, אם היא כלפי יהודים בשל היותם שחורים או בשל היותם דתיים או כנגד האוכלוסייה הערבית.

האשם מחאמיד: אני אתן עוד דוגמה.

האשם מחאמיד: אני קורא עכשיו ושומע, שהמשטרה מחפשת בחופים ובגנים ציבוריים ערבים, כי הם מלכלכים כביכול את הנוף הישראלי.

האשם מחאמיד: האם אין זו גזענות מלוכלכת?

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

רחמים מלול: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

משה ארנס: אפשר לומר מלה אחת לחבר הכנסת מחאמיד?

רחמים מלול: אדוני יוכל להירשם, עדיין לא סיימנו את מכסת השלושים.

משה ארנס: כל הכבוד לך שלא נסעת לדמשק.

רחבעם זאבי: היתה מכסה.

רחמים מלול: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני כחודשיים נפטר, כתוצאה מזלזול של מערכת הבריאות בצה"ל, חייל תושב ג'ת.

איוב קרא: לצערי הרב, נערכה חקירה על-ידי קצין רפואה ראשי, ולא שמענו מה עלה בגורלה של אותה חקירה.

איוב קרא: בסוף השבוע נפטר חייל צה"ל שהיה בדיוק חודש בטירונות, חייל קרבי.

איוב קרא: הוא הגיע הביתה לחופשה ובתוך יום נלקח לבדיקות לבית-חולים ונפטר.

איוב קרא: אני קורא בשם הבית הזה לראש הממשלה, שהוא גם השר הממונה, שממצאים של חקירה בנושא בריאות חיילי צה"ל יובאו לידיעה.

איוב קרא: אנחנו מחכים כבר חודשיים, ולא שמענו דבר בנושא הזה, והגיע הזמן שנקבל את הממצאים.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברת "מקדונלד'ס" עברה על החוק.

יעקב ליצמן: היא העסיקה קטינים בשבת בניגוד לחוק.

יעקב ליצמן: החברה הועמדה לדין ונקנסה ב-80,000 שקל.

יעקב ליצמן: יש עוד כמה תיקים שעומדים עכשיו בבית-משפט.

יעקב ליצמן: החברה יצאה בימים אלו בפרסום מסיבי נגד חוק המדינה ונגד בית-המשפט.

יעקב ליצמן: החברה מנסה לחנך את ראש הממשלה עם מי לעשות הסכם קואליציוני ועם מי לא; מי בסדר ומי לא בסדר, ומי ראוי לגינוי ומי לא.

יעקב ליצמן: אני חושב, שחברת "מקדונלד'ס", שהבסיס שלה בחוץ-לארץ, לא צריכה להתערב בענייני המדינה הפנימיים ויש להגיד לה: תשבו בשקט בחוץ-לארץ.

יעקב ליצמן: אם אתם רוצים להתערב אצלנו, לא מדובשך ולא מעוקצך.

יעקב ליצמן: לא צריך את הטובות שלכם, אל תשקיעו בארץ ותשבו בחוץ-לארץ.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יוסף פריצקי, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אין גבול לנבזות.

יוסף יצחק פריצקי: באמת אין גבול לנבזות.

יוסף יצחק פריצקי: הנייר שחבר הכנסת פרוש וחבר הכנסת גפני קראו כאן, הם ידעו היטב, משום שהם פנו אלינו, שנייר זה יצא לא על דעתנו ולא בהסכמתנו, אלא נלקח על-ידי פעיל זוטר שלנו שננזף וככל הנראה יועמד לדין משמעתי.

יוסף יצחק פריצקי: אבל אני אומר לחברי הכנסת החרדים, טלו קורה מבין עיניכם.

יוסף יצחק פריצקי: כל חברי הכנסת יקבלו לקט מאמרים של "המודיע" ו"יתד נאמן" שבהם ייאמר מה חושבים החרדים על ערבים, למשל, שגרים בתוך ערים; בהם ייאמר, למשל, מה חושבים החרדים על חילונים המתפלשים בסחי ומיאוס; בהם יובאו אמרות של רבנים כאלה ואחרים מהי מדינת ישראל ומהי הציונות.

יוסף יצחק פריצקי: נעשה בכם מעשה אתונו של בלעם: באתם לקלל ונמצאתם מברכים.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, ואחריה – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, זה טוב ששמעתי את חבר הכנסת גפני מודה בגזענות נגד ערבים.

חוסניה ג'בארה: מה שרציתי לציין כאן – – –

יוסף יצחק פריצקי: – – –

חוסניה ג'בארה: הבנתי אותו טוב מאוד.

חוסניה ג'בארה: רציתי להתייחס לכך שערוצי "תבל" בצפון הפסיקו לשדר את הערוץ הירדני והערוץ המצרי בשפה הערבית.

חוסניה ג'בארה: ערוצי "תבל" משדרים באזור יפו והסביבה, בצפון, בכל אזור נצרת ובסביבה, ובדרום בכל אזור באר-שבע והסביבה.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה לפנות בשאלה זאת לשר התקשורת: למה ערוצי "תבל" הפסיקו, החל מאתמול, את שידור הערוצים בשפה הערבית?

רחמים מלול: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא נוח לי לומר משהו על חבר מהבית הזה כשהוא איננו נוכח כאן, הוא נמצא בהלווייתו של אסד בסוריה.

נחום לנגנטל: אני רק רוצה לומר דבר אחד: כשהגעתי לכנסת הזאת לפני כמה חודשים ראיתי לנכון להיות שותף כאן גם למיעוטים אחרים שנמצאים בכנסת, להגיע למצב שבו יש שוויון הזדמנויות ויש שוויוניות בחברה הישראלית.

נחום לנגנטל: הייתי תמים מאוד.

נחום לנגנטל: חשבתי שיש אנשים שנמצאים כאן על מנת ליצור שוויון לערביי ישראל.

נחום לנגנטל: כל פעם התאכזבתי מחדש.

נחום לנגנטל: אבל אני חושב, שמבחינתי, השבוע היה קו פרשת המים.

נחום לנגנטל: ברגע שיש חבר כנסת במדינת ישראל, שאומר על מנהיג ערבי שכל מטרתו היא לרצוח את ילדי ישראל, שבכל הראיונות אומר שמדינת ישראל צריכה להיות בים ולא כאן, ומאיים יום יום על מדינת ישראל, ורצח בבני עמנו, והוא מציע אותו לפרס נובל לשלום, אני אומר לכם: לו היינו כנסת שפויה, חבר כנסת כזה לא היה יכול להיות בשורותינו.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול פורסם בעיתונות, כי חבר כנסת מכובד מסיעה מכובדת מאוד כינה את ציבור ההומואים והלסביות בקוד "וירוס".

אבשלום וילן: היום היה יום הגאווה בכנסת, ביוזמת חברת הכנסת יעל דיין.

אבשלום וילן: הוזמנה הנציגות וצוין יום הגאווה.

אבשלום וילן: אני חושב, שמי שאומר על אנשים אחרים שהם וירוס לוקה בווירוס קשה מאוד של גזענות.

אבשלום וילן: גזענות פירושה, שמי ששונה ואחר הוא בלתי לגיטימי ויש להילחם בו.

אבשלום וילן: לצערי הרב, אותו חבר כנסת מכובד, שבוע אחרי שבוע גורם פה לפרובוקציות שגם תוך כדי מחלוקות אידיאולוגיות אין שום סיבה שהן יקרו.

אבשלום וילן: אני פונה לכל חברי הבית, להימנע מסוג כזה של ביטויים, ואין לנו ברירה אלא להחרים את הבודדים שמוציאים את דיבת הכנסת כולה רעה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

רחמים מלול: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה רוצה לוותר על התור?

אלי בן-מנחם: לא.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת לנדבר.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שלשום פרצה שרפה בתחנת הדלק "פז" בפינת הרחובות הרצל-סלמה בדרום תל-אביב, ככל הנראה כתוצאה מרשלנות.

אלי בן-מנחם: בשרפה נפצעו שני בני אדם, אחד בינוני קשה והשני קשה, נהג מכלית הדלק ובעל התחנה.

אלי בן-מנחם: כמו כן, ניזוקו תשע מכוניות, חמש מהן נשרפו כליל.

אלי בן-מנחם: בנס לא אירע אסון כבד יותר ולא נהרגו בני אדם, שהרי התחנה, לכל מי שמכיר את האזור, ממוקמת בלב שכונת מגורים באזור עסקים.

אלי בן-מנחם: השרפה שאירעה שלשום היתה רק אזהרה למה שיכול לקרות בעתיד.

אלי בן-מנחם: תארו לעצמכם מכלי דלק ענקיים מתפוצצים באמצע שכונת מגורים.

אלי בן-מנחם: מדובר בסיכון חייהם של עשרות ומאות אזרחים.

אלי בן-מנחם: תושבי שכונות שבהן ממוקמות תחנות דלק לא צריכים לחיות בפחד ובהמתנה לאסון שעלול להתרחש.

אלי בן-מנחם: אינטרסים כלכליים של בעלי תחנות הדלק לא יכולים להכתיב את איכות החיים של התושבים, ויותר מזה – את זכותם לחיות.

אלי בן-מנחם: אני חושב שיש לתקן את המעוות ולעמוד על כך שלא יוקמו תחנות דלק בסמיכות לאזורי מגורים.

אלי בן-מנחם: כבר השבוע אני מתכוון להניח הצעת חוק שלא תאפשר הפעלת תחנות דלק בסמוך ובתוך שכונות מגורים, ואני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

אלי בן-מנחם: תודה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חברת הכנסת ציפי לבני.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רק אתמול ערכנו בוועדה למלחמה בסמים ישיבה בנושא מלחמה בסם הקשה אלכוהול.

סופה לנדבר: אתם יודעים שבמשך השנה הזאת היתה עלייה של 30% בשימוש בסם הזה, בשימוש באלכוהול בקרב נוער.

סופה לנדבר: אני צריכה לומר, שכל הנוער, בלי יוצא מן הכלל, בקיבוצים, בערים, בערי פיתוח, במרכז המדינה, בדרום ובצפון משתמשים באלכוהול.

סופה לנדבר: זה הגורם לכל העלייה בפשע, זה הבסיס לתאונות דרכים, וזה בסיס לדברים אחרים.

סופה לנדבר: מדינת ישראל צריכה להתחיל להילחם כדי שהנוער שלנו לא ימשיך להידרדר.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: בבקשה, חברת הכנסת ציפי לבני, ואחריה – חבר הכנסת שירי ויצמן.

ציפי לבני: מי שנמצא כאן בדקות האחרונות ורואה את הפילוג, את האיבה, את הרצון להקצין עמדות בין קבוצות שונות שמייצגות אינטרסים שונים; מי שיוצא החוצה, מי שקם בבוקר ורואה חדשות – צריך להבין, שהפתרון הממשי, המיידי, שנמצא בהישג ידינו, הוא שינוי חוק הבחירה הישירה וחזרה לחוק שהיה קיים קודם לכן.

ציפי לבני: ולחברי ממפלגת העבודה, שיש להניח שיופעל עליהם לחץ על-ידי ראש הממשלה, שלא לשנות את החוק – העניין הוא עניין עקרוני, העניין הוא עניין מצפוני, העניין נוגע לאופיה של מדינת ישראל, והתהליך שבו אנחנו הולכים, אם לא נשנה את החוק, יהיה בלתי הפיך.

ציפי לבני: לכן אני קוראת לכל אחד מחברי, כשתגיע השעה, להצביע בעד החזרת השיטה הישנה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת שירי ויצמן, ואחריו – חברת הכנסת יעל דיין.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את דבריו של ידידי חבר הכנסת בני אלון, ואני אומר לך, בני, אצה לך הדרך.

ויצמן שירי: אומרים בערבית "טאוול באלכ", תהיה סבלני.

ויצמן שירי: מה אתם ממהרים לתפור חליפות, תהיו סבלנים.

ויצמן שירי: אני מצפה שבאמת תהיו סבלנים ובאמת תקבלו כל הכרעה דמוקרטית, כי בסופו של דבר רק לפני 11 חודש היו בחירות במדינת ישראל ולא היה מאז קום המדינה ראש ממשלה שקיבל רוב סוחף כזה של 56%.

ויצמן שירי: אם מפלגה כזאת או אחרת פורשת, אל תמהרו.

ויצמן שירי: אני מציע לכם, כי אני לפחות למדתי בחיי הפוליטיים הקצרים, שהכול אפשרי עד הרגע האחרון.

ויצמן שירי: לכן אני גם לא חושב שנאמרה המלה האחרונה במערכת היחסים בין ישראל אחת לבין ש"ס, ואל תיצרו מצב של מונופול שלכם כלפי ש"ס.

ויצמן שירי: גם אני מכיר את מצביעי ש"ס וגם אני יודע שהאמת, בסופו של דבר, תנצח.

ויצמן שירי: לסיום, אדוני היושב-ראש, מלה אחת על חברי הכנסת הערבים מהבית הזה שהלכו לחלוק כבוד אחרון לנשיא סוריה.

ויצמן שירי: אני לא מצליח להבין אותם.

ויצמן שירי: אני דווקא מאוד מכבד את חברי הכנסת הערבים שנשארו כאן בארץ.

ויצמן שירי: אני לא מצליח להבין איך יכולים ללכת לחלוק כבוד אחרון למישהו שבדם קר הלך ורצח 30,000 סונים בחמה.

ויצמן שירי: אף אחד לא יכול לשכוח לו את זה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת שירי ויצמן.

רחמים מלול: חברת הכנסת יעל דיין, אחריה – חבר הכנסת מוסי רז, ואחרון הדוברים במסגרת הנאומים בני הדקה – חבר הכנסת חטיב.

יעל דיין: אני רוצה לסכם אירוע שהיה היום בכנסת לציון יום הגאווה, שהכנסת עורכת זה שמונה שנים ומכבדת בכך את זכויות ההומוסקסואלים והלסביות.

יעל דיין: צר לי מאוד שיום זה נפגם משהו, אם כי לא פגע באנשים עצמם, על-ידי ביטויים אומללים שמתחבאים מאחורי חסינות מהותית של חבר כנסת מש"ס.

יעל דיין: גם אם אתה לא אוהב קבוצה של אנשים, אין שום צורך שנסים זאב יקרא לקבוצת אנשים: סוטים, מפיצי איידס ונגועים בווירוס.

יעל דיין: והגשתי על כך תלונה לוועדת האתיקה.

יעל דיין: הוא יכול לחשוב מה שהוא רוצה, אבל הדברים שהאנשים האלה עושים ומנהגיהם הם חוקיים.

יעל דיין: הכנסת נאספת זה שנים כדי לציין את יום הזכויות שלהם.

יעל דיין: אני רוצה למחות על הדברים שנאמרו על-ידי חבר הכנסת זאב.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת מוסי רז, ואחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב; נא לתפוס את העמדה ליד המיקרופון.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לפני כמה ימים נסגר השטח שמצפון לכפר ערב אל-עראמשה שבגליל העליון כשטח צבאי סגור, זאת כתוצאה מנהירה למקום של הרבה ערבים אזרחי ישראל לצורך פגישות קרובים עם קרוביהם מהעבר הלבנוני של הגבול.

מוסי רז: נראית לי סיבת הסגירה, ואני בהחלט יכול לקבל את הטענה שהתפתחו שם עימותים קצת לא נעימים עם הצבא לאור הרצון של אותם אזרחים לפגוש את קרוביהם, אבל עם זאת אני כמעט משוכנע, אפילו הייתי אומר משוכנע לגמרי, שלו היה מדובר באזרחים ישראלים יהודים, מזמן היתה מתאפשרת הדרך לפתור את המצוקות הביטחוניות ואת המצוקות הצבאיות ולאפשר להם לפגוש את קרוביהם מהעבר השני של הגבול בצורה מכובדת.

מוסי רז: אני מקווה, שבקרוב ימצאו צה"ל והמשטרה, שלוקחת פיקוד על המקום, את הדרך לאפשר את מפגשי המשפחות הללו.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת תאופיק חטיב, אחרון הדוברים, בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, לפני כמה רגעים שמעתי כאן את חבר הכנסת נחום לנגנטל מהמפד"ל.

תאופיק חטיב: ממש התפלאתי, שהרי לנגנטל מתווכח עם חבר הכנסת טלב אלסאנע, ומייד בסוף דבריו מכליל את כל האוכלוסייה הערבית.

תאופיק חטיב: על כך אני מתפלא, מכיוון שרק אתמול חבר הכנסת לנגנטל התרעם על כך שאמרו שרוצחו של רבין היה חובש כיפה.

תאופיק חטיב: הוא ביקש להסיר את המשפט הזה, כי הוא עלול לפגוע בכל חובשי הכיפה; כל הפרנסים והאחראים בבר-אילן ממש יצאו מכליהם כאשר אמרו שהרוצח יצא מהכולל.

תאופיק חטיב: מדוע?

תאופיק חטיב: כי אמרו שבן-אדם אחד היה חריג, לא כל הכולל ולא כל בר-אילן ולא כל חובשי הכיפות ולא כל המפד"ל.

תאופיק חטיב: מדוע נחום לנגנטל ממש משליך על כל ערביי ישראל את מה שהוא לא ביקש ולא רצה שישליכו עליו עצמו?

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת חטיב.

רחמים מלול: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה), (תיקון מס' 3), התש"ס–2000, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רחמים מלול: יציג את ההצעה חבר הכנסת רענן כהן, חבר ועדת החוץ והביטחון.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאפתח בסוגיה של הצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 3) – הצעת החוק נדונה בכנסת בקריאה ראשונה, והיום היא עומדת לקריאה שנייה ושלישית, וכמעט שאין לה הסתייגויות, פרט להסתייגות אחת.

בנימין אלון: עם הכסף או בלי הכסף?

רענן כהן: אני רוצה לומר רק משפט אחד לכל אלה שמבקשים לרוץ מהר לבחירות: אנחנו תמיד יודעים איך אנחנו הולכים לבחירות.

רענן כהן: אף אחד מאתנו לא יודע מה התוצאה, ואני אומר זאת כמזכ"ל שמוכן למערכת בחירות בכל עת.

רענן כהן: אני אומר: גם התוצאה תהיה אותו דבר.

רענן כהן: מבחינה גושית לא יקרה שום דבר, ואותה מציאות – נחיה בה.

רענן כהן: המהלך העיקרי שאנחנו צריכים לעשות הוא שינוי שיטת הבחירות – להחזיר את השיטה הישנה.

רענן כהן: בלי החזרת השיטה הישנה יהיה קשה מאוד להתמודד בשאלות אכיפה במדינת ישראל ובשאלות הלאומיות של מדינת ישראל.

רענן כהן: לכן אני אומר:

רענן כהן: המהלך הראשון של כולנו היום – לעשות הכול כדי להביא לשינוי שיטת הבחירות, אולי להעלים את שיטת הבחירה הישירה מן האופק שלנו, למען המדינה, למען החברה, למען כל דבר שהוא חיוני למדינת ישראל.

בנימין אלון: המרכז מוכן לקדם את יולי?

רענן כהן: עכשיו אני רוצה לעבור לחלק השני.

רענן כהן: ההצעה שמונחת לפנינו היא לא חדשה.

רענן כהן: מי שבקיא בסוגיה יודע, שכבר בשנות ה-80, ואני אומר: אמנון רובינשטיין, מאחר שאתה עוסק בסוגיה הזאת הרבה שנים יחד אתי, כבר בשנות ה-80 החל להיבחן בצורה יסודית נושא קיצור שירות החובה.

רענן כהן: השאלה הזאת נדונה כבר למעלה מעשר שנים, ומבקרת המדינה אז, בדוח השנתי שלה, ציינה, כי נוכח הגידול במחזורי הגיוס, ועל-פי עבודה שנעשתה בצה"ל, בהנחת יסוד שרוצים לשמור על הרמה התפעולית הקיימת שהיתה אז בתקופת האינתיפאדה – אני מזכיר, אנחנו מדברים על 1987 – אפשר וניתן לקצר את השירות הסדיר בשישה חודשים.

רענן כהן: דוח מבקר המדינה מונח כאן, והאמירה של צה"ל מונחת כאן אצלי.

רענן כהן: ומה לעשות?

רענן כהן: אני רוצה להוסיף, שגם חוק חיילים משוחררים, שיצא ביוזמתי, ב-1994 – אנחנו משלמים היום לחיילים לפי 32 חודש, משום שנאמר על-ידי צה"ל שאנחנו יכולים וצריכים לקצר את השירות הסדיר בארבעה חודשים.

רענן כהן: לכן החוק חוקק רק עד 32 חודש – – –

בנימין אלון: אז נצביע נגד.

רענן כהן: תאמינו לי, עשינו את החשבון, אני אביא כל דבר כסדרו.

רענן כהן: מאז לא קרה שום דבר, אכן צה"ל לא הביא שום שינוי בחוקים שהצענו.

רענן כהן: מערכת הביטחון קיבלה אתמול כרטיס צהוב, ואני לא אסתיר מחברי הכנסת שבקרב רבים מחברי ועדת החוץ והביטחון נשקלה האפשרות לשלוף לצה"ל כרטיס אדום, משום שלא הובא על-ידם שום שכנוע מדוע אנחנו צריכים להביא את התיקון שמונח לפנינו, שמשמעותו המשך שירות חובה בן 36 חודש במקום 30 חודש.

רענן כהן: מערכת הביטחון קיבלה ארכה קצרה בהרבה מזו שביקשה, בכפוף להבטחה שעד תום כנס הקיץ יוצגו בפני ועדת החוץ והביטחון – וליתר דיוק, בפני ועדת המשנה לכוח האדם בצה"ל, בראשותי – כל הנתונים, השיקולים, האילוצים שבגינם צה"ל מבקש להמשיך בשירות מוארך ולהימנע מקיצור השירות הסדיר כפי שתוכנן, ואף עמד להתבצע, בשנים האחרונות.

רענן כהן: זה כבר היה צריך להיות מונח בפני הכנסת.

רענן כהן: הסיבה למורת הרוח שהובעה בוועדת החוץ והביטחון היא הנוהג הפסול – ואני אומר, זה הנוהג הפסול של צה"ל ושל מערכת הביטחון כולה, לבוא עם הצעת החוק סמוך לפקיעת תוקף ההוראה.

רענן כהן: ייתכן – מתוך ציפיה שוועדת החוץ והביטחון תשמש אולי חותמת גומי, או קבלן ביצוע לחקיקה חפוזה, בלי שמונחת בפניה עבודה מקיפה ויסודית, המנמקת את הצורך בהמשך הארכה של שירות הביטחון.

רענן כהן: אני ורבים מחברי ועדת החוץ והביטחון, לאור היכרותינו את הסוגיה מאמינים, שנוכח הגידול במחזורי הגיוס, המשא-ומתן המדיני, היציאה מלבנון, כאשר על כך ניתן להוסיף גיוס חלק נכבד מבני הישיבות, כל אלה נותנים בביטחון את האמונה שניתן וצריך לקצר את שירות הביטחון בשישה חודשים, שירות שאין לו אח ורע בעולם כולו.

רענן כהן: הוא מציב את הדור הצעיר באיחור של שלוש–ארבע שנים על קו ההתחלה של חייו הבוגרים כאזרח.

רענן כהן: אני מבקש לומר כמה משפטים בנושאים הרובצים על לבי, לאו דווקא בנושא הזה.

רענן כהן: כולם יודעים שכיוון שנושא חיילי צה"ל קרוב ללבי,ומי שמכיר אותי יודע מה החוקים שחוקקתי למען החיילים, משרתי המילואים, הגמלאים – אני חש היום צורך לשתף אתכם בתחושה הפנימית שלי.

רענן כהן: חברי חברי הכנסת, אני מקווה שאתם חשים מה קורה בחברה.

רענן כהן: החברה והמערכת הציבורית והפוליטית שלנו מידרדרות במדרון הר שקצהו העליון העשייה וההתגייסות למען הציבור וקצהו התחתון – בתהום, אולי וירטואלית, של יחסי ציבור ומשחק תקשורתי, כאשר הבעיות האמיתיות של החברה והצורך בפתרונן נדחקים לקרן זווית, ואת מקומם תופס הצורך להתבלט ולעשות הון פוליטי; אולי באמצעים וגימיקים תקשורתיים, יחסי ציבור ויחסי תקשורת.

רענן כהן: למשל, אתמול התקיים במליאת הכנסת דיון בנושא שביתת הרופאים, הנמשכת זה 100 יום; נושא כואב, שבמדינה מתוקנת היה מרעיד את אמות הספים וניצב בראש סדר-היום הציבורי.

רענן כהן: לצערי, ההשתקפות של הדיון בתקשורת הסתכמה בהתבטאויותיו החמורות כלעצמן של שר הבריאות, אך תוך התעלמות מהנושא החשוב.

רענן כהן: אם לא נעצור ונשאל את עצמנו כנבחרי הציבור, לאן כל זה מוביל, אנו עלולים למצוא את המערכות הציבוריות מתרסקות אל תחתית המדרון, את נקודות המפתח הקריטיות של חיי העם והמדינה יאיישו שתקנים טובים אבל שליחי ציבור גרועים מאוד, אולי.

רענן כהן: הגיע הזמן שאיש ציבור ייבחן בעשייה, בנאמנות לשליחותו ולאידיאולוגיה שבשמן נבחר ובתרומה שלו לציבור, למדינה ולשליחותו.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שגם על התקשורת לתת את דעתה לעניין, ואפילו לעשות חשבון נפש – האם היא משקפת נכונה לציבור את מה שקורה בכנסת, או שהיא מתפתה לאילוצי הרייטינג ולקלילות השטחית שבהבלטת הצד המילולי והחיצוני תוך הצנעת המעשה והפעילות, שאינם באים לידי ביטוי נאות, ובכך יוצרים נזק לתדמיתנו, ואף מקפחים את אלה הממלאים את תפקידם בנאמנות ובמסירות למען החברה.

ראובן ריבלין: אחי היקר, אתה ממש פורה.

רענן כהן: ואני אומר לנו, כחברי כנסת – המציאות הזאת יוצרת דימוי לא נכון,יוצרת שליחות מעוותת של שליחי ציבור.

רענן כהן: ואני אומר לכולנו: אנחנו חייבים לתת דין-וחשבון לעצמנו, ולומר לעצמנו שאנחנו מרסקים את החברה, יוצרים מציאות ודימויים לא נכונים.

רענן כהן: ולסיום – אני מבקש ממליאת הכנסת, אחרי כל מה שאמרתי, ואמרתי כל מה שאפשר להגיד נגד ההצעה שאני מביא – – –

תמר גוז'נסקי: שכנעת אותנו.

רענן כהן: אני אומר, שאנחנו חייבים לאפשר לצה"ל, שהתיקון המוצע לחוק, שהונח על שולחן הכנסת יעבור, כי אם לא נעשה זאת – מאות, עשרות אלפי חיילים צריכים להשתחרר עכשיו, ואנחנו חייבים לאפשר לצה"ל שישה חודשים, כדי להביא את כל הדברים ולאפשר לצה"ל את כל הסידורים.

רענן כהן: אין לי ספק – גם אמנון רובינשטיין, גם אני, וחברים רבים כאן, רוצים לקצר את השירות הסדיר, ואנו, כל הכנסת, נביא את הקיצור במועד הקרוב, בתוך שישה חודשים.

רענן כהן: אני מבקש לאפשר לצה"ל את ההזדמנות האחרונה הזאת שעומדת בפנינו – שישה חודשים.

רענן כהן: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת רענן כהן.

רענן כהן: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: חברת הכנסת גוז'נסקי תנמק את שתי הסתייגויותיה.

רחמים מלול: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אומרים: בעגלא ובזמן קריב, ולא מתכוונים שזה יקרה מהר.

תמר גוז'נסקי: נכון?

תמר גוז'נסקי: כך זה גם עם חבר הכנסת רענן כהן.

תמר גוז'נסקי: הוא מייצג פה את הוועדה, אבל הוא מייצג פה בעצם את משרד הביטחון.

רחמים מלול: כשאנחנו אומרים זאת בתפילה אנחנו מתכוונים לכך שזה יהיה מהר.

תמר גוז'נסקי: כן?

רחמים מלול: כן.

תמר גוז'נסקי: אבל אני חושבת שהוא לא מתכוון לזה.

רחמים מלול: אולי הוא לא.

תמר גוז'נסקי: כאשר משרד הביטחון אומר ש"פונקט" חסרים לו שישה חודשים, שעכשיו חסרים לו שישה חודשים כדי להיערך, אני יכולה להבטיח לכם שמשרד הביטחון עוד לא התחיל את ההכנות.

תמר גוז'נסקי: בלי השוט של הכנסת שאומר: בעוד ארבעה ימים משתחררים כמה אלפי חיילים – שום דבר לא יקרה.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת לכם: שום דבר לא יקרה.

תמר גוז'נסקי: אם שר הביטחון, או ראש הממשלה, שזה אותו אדם, או סגן שר הביטחון, או מישהו היה בא לפה ואומר: תראו, הנה התאריך שבו מקוצר השירות הצבאי, הנה יש לנו תאריך, התאריך הוא 1 בספטמבר שנת 2000, לדוגמה, או תאריך אחר כלשהו – ניחא.

תמר גוז'נסקי: אבל, חבר הכנסת רענן כהן, האם שמעת כבר על תאריך?

תמר גוז'נסקי: האם מישהו נקב בתאריך?

תמר גוז'נסקי: האם מישהו מאלה שקובעים – לא ועדת הכנסת ולא ועדת החוץ והביטחון – אמר לך שהשירות הצבאי יקוצר ב-1 בספטמבר, או ב-1 בדצמבר, או ב-1 בינואר?

תמר גוז'נסקי: אף אחד לא אמר זאת.

תמר גוז'נסקי: במלים אחרות, מובילים אותנו באף.

תמר גוז'נסקי: חודשים ושנים מובילים אותנו באף.

תמר גוז'נסקי: מי שרצה להיערך לקיצור השירות הצבאי יכול היה לעשות זאת עוד לפני שנים, כאשר העירו להם שכל הצו הזה הוא בלתי חוקי.

תמר גוז'נסקי: מה שקורה הוא, שאין דבר קבוע יותר מדבר זמני, ואין דבר יציב יותר מהוראת שעה.

תמר גוז'נסקי: תן לי הוראת שעה, וכל החיים נחיה עם הוראת השעה הזאת.

תמר גוז'נסקי: בעוד ארבעה ימים יפוג תוקפה של הוראת השעה.

תמר גוז'נסקי: ארבעה ימים מהיום.

תמר גוז'נסקי: רק אם הכנסת תאשר היום את ביטול הוראת השעה, כלומר תצביע היום נגד הצעת החוק הזאת – אני מבטיחה לך שמחר בבוקר יבוא הנה סגן שר הביטחון וינקוב בתאריך.

תמר גוז'נסקי: צריך לנקוט רק את השיטה הזאת, תאמין לי.

תמר גוז'נסקי: אחרת שום דבר לא יקרה.

תמר גוז'נסקי: דבר נוסף שאני רוצה לומר, וגם אתה, חבר הכנסת רענן כהן, הזכרת זאת – אומרים שצריך לגייס ושצריך עוד לגייס.

תמר גוז'נסקי: הרי הם עצמם אמרו לנו שיש עודף חיילים.

תמר גוז'נסקי: הם עצמם אמרו שהם מחפשים מתחת לאדמה תעסוקה לחיילים.

תמר גוז'נסקי: הם אמרו שהם רוצים צבא קטן ומתוחכם וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת שכדי ללכת בכיוון של פתרון בעיות חברתיות ולמנוע אותם עימותים מיותרים שאתה דיברת עליהם, בוא נשנה את הכלל שאומר שתלמיד ישיבה חייב לחתום שהוא לא יעבוד.

תמר גוז'נסקי: אני עוד לא ראיתי דבר יותר מטומטם מזה.

תמר גוז'נסקי: תלמיד ישיבה רוצה לעבוד כמה שעות ולפרנס את משפחתו.

תמר גוז'נסקי: הוא גם יפרנס את משפחתו, גם ישלם מס הכנסה, גם ישלם מס בריאות, גם ישלם ביטוח לאומי.

תמר גוז'נסקי: מה אנחנו מפסידים מזה?

תמר גוז'נסקי: לא, אנחנו אומרים לו.

תמר גוז'נסקי: לא, אנחנו אומרים לו.

מאיר פרוש: אם הוא לא עובד – – –

תמר גוז'נסקי: אז מה אני אומרת?

רחמים מלול: חברת הכנסת גוז'נסקי מתכוונת לכך שיהיה מותר לבחור ישיבה לעבוד כמה שעות.

מאיר פרוש: אין הצדקה לכך.

מאיר פרוש: אם הוא לא לומד, שילך לשרת.

תמר גוז'נסקי: תקשיב רגע אחד.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת פרוש, אני לא מסכימה אתך.

יהודית נאות: אם הוא עובד, הוא צריך לשלם מס הכנסה.

מאיר פרוש: עבור אחד שלומד אנחנו מבקשים דיחוי.

מאיר פרוש: אם מדובר באחד שלא לומד – שישרת.

תמר גוז'נסקי: תקשיב רגע אחד, תקשיב.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאפשר למצוא פתרונות שגם לא יפגעו באמונה של האנשים.

תמר גוז'נסקי: זה כמו שאנחנו מכירים בזכויות של נשים להצהיר.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהגישה שלכם היא לא נכונה, כי הגישה שלכם אומרת או-או, ואני חושבת שאנחנו צריכים להיות בגישה אחרת לגמרי.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו מדברים היום על כך שבירושלים – – –

מאיר פרוש: אין לנו זכות לבקש עבור אלה שרוצים לעבוד.

תמר גוז'נסקי: בסדר, אל תבקש.

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת.

תמר גוז'נסקי: 42% מהילדים בירושלים חיים מתחת לקו העוני, חלק לא קטן מהם גדל במשפחות חרדיות שבהן אין מפרנס, או שיש חצי מפרנס.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת שזה דבר חשוב מאוד.

תמר גוז'נסקי: דבר נוסף שאני רוצה לומר מתייחס למשא-ומתן המדיני, שאומרים שהתחדש בארצות-הברית.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, יהיו אשר יהיו התוצאות של המהומה הקואליציונית שמתחוללת עכשיו, אנחנו נמצאים בשנה קריטית מבחינת ההזדמנות להגיע לשלום, להסדר ולהסכם קבע עם הפלסטינים.

תמר גוז'נסקי: מרוב העניין שאנחנו מגלים עכשיו ביורשו של חאפז אסד – מעולם לא גילינו עניין כזה רב באביו, אבל עכשיו אנחנו מגלים עניין רב ביורש.

תמר גוז'נסקי: עם כל ההערכה, ואני מקווה שמשהו טוב יקרה שם, בכל זאת העניין הסורי כרגע הוא לא על הפרק.

תמר גוז'נסקי: מה שעומד היום על הפרק הוא העניין הפלסטיני.

תמר גוז'נסקי: חודש ספטמבר הוא החודש שבו תכריז הרשות הפלסטינית, כך היא הודיעה, על כינונה של המדינה הפלסטינית העצמאית.

תמר גוז'נסקי: בסוף חודש יולי אנחנו יוצאים לפגרה.

תמר גוז'נסקי: בין יולי לספט

תמר גוז'נסקי: מבר הכנסת כבר לא תכהן.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת אתכם: האם אתם תופסים שנשארו לנו בסך הכול ארבעה חודשים עד ספטמבר?

תמר גוז'נסקי: האם אתם מבינים שבסך הכול נשארו ארבעה חודשים כדי להגיע להסכם בדבר הקמת מדינה פלסטינית במסגרת הסכם ולא בצורה חד-צדדית?

תמר גוז'נסקי: יש לי הרגשה, שמרוב התעסקות בעניינים חשובים כשלעצמם של תקציבים כאלה או אחרים, או ערוצי רדיו כאלה ואחרים ועוד נושאים חשובים ביותר, הנושא המרכזי הזה ירד מסדר-היום גם של הכנסת וגם של הציבוריות הישראלית.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה מרשם בדוק לאסון.

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה והממשלה צריכים לדעת, שמעבר לכל הרכבי הקואליציה יש להם שאלה מרכזית אחת: יש להגיע לפני ספט

תמר גוז'נסקי: מבר להסכם שלום עם הפלסטינים, הסכם שאנחנו והם נוכל לחיות אתו.

תמר גוז'נסקי: אחרת צפוי ערעור כזה של המצב שמי יודע מה יקרה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רחמים מלול: תודה לחברת הכנסת גוז'נסקי.

רחמים מלול: חבר הכנסת רענן כהן רוצה להשיב.

רחמים מלול: דקה אחת בלבד.

רענן כהן: אני מכבד כל אמירה שנאמרה כאן, אבל אני פונה אל כל חברי הכנסת.

רענן כהן: אני חושב שאני נחשב לאחד האנשים – ביחד עם חבר הכנסת רובינשטיין – שתומכים בקיצור השירות הסדיר.

רענן כהן: אני חושב שהדיון האחרון שהיה בוועדה היה דיון קשה מאוד.

רענן כהן: צה"ל עמד במציאות קשה מאוד.

רענן כהן: העמדנו בפניו תאריך אחרון.

רענן כהן: הבקשה של צה"ל היתה שונה.

יהודית נאות: הפעם האחרונה היתה הפעם שעברה.

רענן כהן: אני אומר לכם שעוד לא היה בוועדת החוץ והביטחון דיון כמו הדיון הזה.

רענן כהן: כפי שאמרתי, עמדנו להוציא להם כרטיס אדום, כי מה שצה"ל מביא לנו אלה נתונים לא ברורים.

רענן כהן: אנחנו אמרנו שאין שום סיבה לקצר את השירות.

רענן כהן: לכן, כדי שלא ליצור מציאות חדשה בפני צה"ל, שחייב לשחרר היום אלפי אנשים, אני אומר שהיום אנחנו צריכים לאפשר לצה"ל פרק זמן של שישה חודשים, וזה פרק הזמן האחרון.

רענן כהן: אני מבקש לא לקבל שום הסתייגות, לאפשר זאת בפעם האחרונה לצה"ל, וביחד נעשה הכול כדי לקצר בשישה חודשים את השירות הסדיר.

רענן כהן: אין שום סיבה שלא לקצר את השירות הסדיר.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת כהן, אנא ענה על שאלתו של חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: כשהחוק עלה בפעם שעברה הגשתם הסתייגות בעניין מענק השחרור.

בנימין אלון: למה החוק עולה שוב בלי מענק השחרור?

רענן כהן: זה לא קשור לחוק הזה.

רענן כהן: החוק הזה יבוא בעוד שבוע ימים.

רענן כהן: קודם כול אני רוצה לתת להם מענק, כי מדינת ישראל לקחה וגזלה מהחיילים המשוחררים 550 מיליון שקל.

רענן כהן: זאת משום שלא תיקנו את החוק בעניין ה-36 וה-30.

רענן כהן: הנושא הזה יעלה בדיון אחר שייערך בעוד שבוע – בקריאה שנייה ושלישית.

רענן כהן: תודה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

רחמים מלול: חברת הכנסת גוז'נסקי, האם גברתי רוצה שנצביע על הסתייגויותיה?

תמר גוז'נסקי: רק על ההסתייגות השנייה.

רחמים מלול: אם כן, רבותי חברי הכנסת, ראשית נצביע על שם החוק כנוסח הוועדה.

רחמים מלול: אני מזכיר לחברי הכנסת, שמדובר בהצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ס–2000.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 6 בעד שם החוק – 23 נגד – 2 נמנעים – 2 שם החוק נתקבל.

רחמים מלול: רבותי, אני קובע ששם החוק כנוסח הוועדה נתקבל בקריאה שנייה ברוב של 23 בעד, שני מתנגדים ושני נמנעים.

רחמים מלול: כעת אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגותה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי לסעיף 1.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות של חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לסעיף 1 – 2 נגד – 15 נמנעים – 3 ההסתייגות של חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לסעיף 1 לא נתקבלה.

רחמים מלול: אם כן, אני קובע שההסתייגות נדחית ברוב של 15 נגד, שניים בעד ושלושה נמנעים.

רחמים מלול: לפיכך אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 19 נגד – 3 נמנעים – 4 סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

רחמים מלול: סעיף מס' 1 התקבל כנוסח הוועדה ברוב של 19 בעד, שלושה מתנגדים, ארבעה נמנעים.

רחמים מלול: הסעיף עבר כמובן בקריאה שנייה.

רחמים מלול: לסעיף מס' 2 כנוסח הוועדה אין הסתייגויות.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 2 – 21 נגד – 2 נמנעים – 4 סעיף 2 נתקבל.

רחמים מלול: אני קובע, שסעיף מס' 2, כנוסח הוועדה, נתקבל ברוב של 21 בעד, שני מתנגדים, ארבעה נמנעים, בקריאה שנייה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על שם החוק ועל שני סעיפיו.

רחמים מלול: אם כן, רבותי, נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 19 נגד – 4 נמנעים – 3 חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ס–2000, נתקבל.

רחמים מלול: אם כן, רבותי חברי הכנסת, אני קובע שהצעת חוק שירות ביטחון (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התש"ס–2000, נתקבל בקריאה שלישית ברוב של 19 בעד, ארבעה מתנגדים ושלושה נמנעים.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: אנחנו ממשיכים בסדר-היום ועוברים לסעיף הבא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין הסחר בנשים – של חברת הכנסת זהבה גלאון; סיכום הדיון והצבעה.

רחמים מלול: בבקשה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, כנסת ישראל ייחדה כמה וכמה דיונים לתופעת הסחר בנשים, תופעה שקראנו לה סחר עבדים מודרני במדינת ישראל.

זהבה גלאון: הכנסת החליטה והצביעה בקריאה ראשונה על הקמתה של ועדת חקירה.

זהבה גלאון: אני רוצה לציין, שהשר לביטחון פנים, שנבצר ממנו להשתתף היום בישיבה בשל עיסוקים בוושינגטון, תומך בהקמת הוועדה.

זהבה גלאון: השר כינס במשרדו בשבוע שעבר ישיבה של כל זרועות המשטרה עם נציגי ארגונים חוץ-פרלמנטריים בנושא.

זהבה גלאון: ברשותכם, אני רוצה להביא בקצרה, על-פי חוק ועדות חקירה, את המנדט לפעולות הוועדה.

זהבה גלאון: ביום שלישי, 13 בחודש יוני, החליטה הכנסת על הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית, לפי סעיף 22 לחוק-יסוד הכנסת, לבדיקת תופעת הסחר בנשים בארץ.

זהבה גלאון: הוועדה תשתף פעולה עם גורמים וארגונים חוץ-פרלמנטריים ואנשי מקצוע העוסקים בתיעוד התופעה ובדיווח עליה.

זהבה גלאון: הוועדה תבקר באתרים הרלוונטיים, תשמע עדים בעל-פה ותאסוף מחקרים וחוות דעת של מומחים וכל חומר בכתב הדרוש לה לגבש המלצותיה בנושאים אלו: 1.

זהבה גלאון: היקף התופעה וממדיה בישראל; 2.

זהבה גלאון: התנאים שבהם מוחזקות הנשים על-ידי מעבידיהן; 3.

זהבה גלאון: התנאים שבהם מוחזקות הנשים לצורכי חקירה בתנאי המעצר; 4.

זהבה גלאון: המצב החוקי בישראל לגבי סחר בבני אדם והתיקונים הנדרשים בו.

זהבה גלאון: הוועדה תקבע את סדרי עבודתה ודיוניה.

זהבה גלאון: משך כהונתה של הוועדה יהיה עד שישה חודשים.

זהבה גלאון: הוועדה תשתף פעולה עם גורמים וארגונים בין-לאומיים.

זהבה גלאון: בגמר דיוניה תכתוב הוועדה דין-וחשבון על תוצאות חקירתה והמלצותיה ותניח מסקנות על שולחן הכנסת.

זהבה גלאון: הכנסת מחליטה, שסמכויותיה של הוועדה יהיו כסמכויות ועדת חקירה לפי חוק ועדות חקירה, 1968.

זהבה גלאון: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא את שמות חברי הוועדה: זהבה גלאון – יושבת-ראש הוועדה, ציפי לבני, אחמד טיבי, יעל דיין, רחמים מלול, יהודית נאות, יורי שטרן, בני אלון, עבד-אלמאלכ דהאמשה, דליה רבין-פילוסוף, נחום לנגנטל, משה גפני, מרינה סולודקין, תמר גוז'נסקי, עזמי בשארה, עמיר פרץ ורומן ברונפמן; חברים מכל סיעות הבית.

זהבה גלאון: אני אבקש את תמיכתכם.

זהבה גלאון: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של חברת הכנסת גלאון.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת תופעת הסחר בנשים בארץ התקבלה.

זהבה גלאון: כפתור ההצבעה לא פעל.

סופה לנדבר: תוסיפי בבקשה גם את קולי.

נעמי חזן: גם את קולי.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת הסיכום של חברת הכנסת גלאון בעניין הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בעניין הסחר בנשים עברה ברוב של 18.

דליה רבין-פילוסוף: נוסיף את ההצבעה של חברי הכנסת סופה לנדבר ונעמי חזן.

דליה רבין-פילוסוף: 21 בעד; גם חבר הכנסת אילן גילאון.

דליה רבין-פילוסוף: אין מתנגדים, אין נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: יציג את ההצעה חבר הכנסת מקסים לוי – סעיף ו' בסדר-היום.

משה גפני: למה יש שינוי בסדר-היום?

דליה רבין-פילוסוף: השינוי היה בהסכמה, לפי הנחיית מזכירות הכנסת.

משה גפני: זה הפך להיות תופעה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מקסים לוי, בבקשה.

מקסים לוי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון מס' 4) (סידור חוץ-ביתי וסידור יומי), של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מקסים לוי: חוק הסעד (טיפול במפגרים), שנחקק לפני למעלה מ-30 שנה, בשנת התשכ"ט–1969, מסמיך את ועדות האבחון ואת ועדות הערר לקבוע מיהו מפגר ואת דרכי הטיפול בו.

מקסים לוי: במקרים רבים קובעת ועדת האבחון שיש להחזיק את המפגר בסידור חוץ-ביתי; סידור כזה יכול להיות מעון, דיור בקהילה, משפחה אומנת או סידור יומי.

מקסים לוי: בשנים האחרונות גדלה והולכת בעולם כולו, וגם בישראל, הגישה המצדדת בשילובם בקהילה של אנשים עם מוגבלות, בהם גם המפגרים.

מקסים לוי: בניגוד למדיניות הרווחה שהיתה מקובלת בעבר, להרחיק ככל האפשר את האוכלוסיות החריגות ממרכזי הקהילה ולסגור אותן במוסדות מבודדים, כיום שולטת הגישה המחייבת שילוב של האוכלוסיות שנפגעו מסיבות שונות בכל שירותי הקהילה, במידת האפשר.

מקסים לוי: אך אליה וקוץ בה: שינוי המדיניות גרם לכך שגדל והולך תור הממתינים לסידור חוץ-ביתי ולסידור יומי.

מקסים לוי: זאת למרות המאמצים והתקציבים שמשקיע משרד העבודה והרווחה בפיתוח מסגרות בקהילה ובהרחבתן.

מקסים לוי: בשנת 1999 נפתחו חמישה בתים קבוצתיים ל-49 חניכים, ארבע דירות לשישה חניכים בכל דירה, ושני הוסטלים, לסיעודיים ולעצמאים.

מקסים לוי: בשנת 2000 עומד המשרד לפתוח מסגרות ל-100 חניכים נוספים, ולעוד 150 – בשנת 2001.

מקסים לוי: הצעת החוק שלפני

מקסים לוי: כם קובעת את זכותו של מפגר, שהוגדר ככזה על-ידי ועדת ההשמה, לסידור חוץ-ביתי או לסידור יומי.

מקסים לוי: כן מסמיכה ההצעה את שר העבודה והרווחה לקבוע שיעור השתתפות בהוצאות הסידור שנקבע, של המפגר או של מי שחייב במזונותיו.

מקסים לוי: עלות ההצעה כ-40 מיליון שקל בשנה.

מקסים לוי: בעת שהחוק הוכן בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לקריאה שנייה וקריאה שלישית, הבטחתי כי נמתין להצעת החוק הממשלתית, אולם, לצערי, זו מתעכבת.

מקסים לוי: אני מצפה מן הממשלה הנוכחית שתדע להפגין נשמה יתירה ולעסוק בקידומן של האוכלוסיות החלשות, במסגרת הצהרתה על שינוי סדרי העדיפויות.

מקסים לוי: ההצעה הינה ציון דרך משמעותי בשיפור רווחתם של המפגרים במדינת ישראל, ואני מבקש מכם לתמוך באישורה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, האם יש הסתייגות לשם החוק?

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אופיר פינס-פז?

אופיר פינס-פז: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: מוותר על ההסתייגות.

דליה רבין-פילוסוף: לסעיף 1 אין הסתייגויות.

דליה רבין-פילוסוף: לסעיף 2 – חבר הכנסת אילן גילאון, מוותר?

אילן גילאון: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, קריאה שנייה.

דליה רבין-פילוסוף: שם החוק וסעיפים 1, 2 ו-3 – נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 3-1 – 18 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 3-1 נתקבלו.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת החוק התקבלה ברוב של 18 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים, בקריאה שנייה.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 20 נגד – אין נמנעים – אין חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, עברה ברוב של 20 חברי כנסת תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום, הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 9), התש"ס–2000, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת רובינשטיין, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אמנון רובינשטיין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 9), שהורתה בהצעת חוק שיזמה חברת הכנסת ענת מאור.

אמנון רובינשטיין: בפקודת הנזיקין קיימת היום הגנה מיוחדת על הורה או אפוטרופוס שנתבע בעוון תקיפה, המאפשרת לתוקף לצאת זכאי במשפט רק בזכות היותו אחראי לו.

אמנון רובינשטיין: הגנה זו אינה ראויה, ועל כן מוצע בהצעת החוק לבטלה.

אמנון רובינשטיין: מוצע גם להוסיף לפסקת ההגנה העצמית הקיימת בחוק את התנאי, שאותה הגנה עצמית נעשתה בצורה סבירה, על מנת להגן על עצמו או על זולתו.

אמנון רובינשטיין: אני מבקש לקבל את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ולהצביע נגד ההסתייגויות.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: המסתייגים לשם החוק: חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת ענת מאור, האם את מוותרת על ההסתייגות לשם החוק?

ענת מאור: לא.

ענת מאור: אני מבקשת להסתייג אחרונה ולהודות בסוף.

דליה רבין-פילוסוף: מסתייגים נוספים לשם החוק הם חבר הכנסת דוד טל – אינו נוכח; חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברי הכנסת נחום לנגנטל ובנימין אלון.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גפני, יש לך הסתייגויות לשם החוק ולסעיף 1, ואני מבקשת שתאחד את הדיבור על שני העניינים.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת ענת מאור, אני תומך בחוק.

אברהם פורז: איך זה מסתדר עם "חושך שבטו שונא בנו"?

אברהם פורז: זה בניגוד להלכה.

ענת מאור: אני שמחה לשמוע.

משה גפני: אני תומך בחוק, ואני רוצה להסביר את ההסתייגות שלי.

משה גפני: הצעת החוק של חברת הכנסת ענת מאור, שהביא עכשיו יושב-ראש ועדת החוקה, מדברת על כך, שמי שגרם חבלה לילדו וגרם נזק גופני, מפסיק להיות פטור.

משה גפני: אני רוצה להסב את תשומת לבם של חברי הכנסת להצעת חוק שאני הנחתי, בעקבות פסיקת בג"ץ, בנושא שאני מציע לא לעשות עירוב בינו לבין הצעת החוק שאנחנו, ככל הנראה, נאשר אותה היום.

משה גפני: בא בית-המשפט העליון, בעקבות דיון שהיה בבית-משפט בערכאה נמוכה יותר, על מקרה שבו אמא הכתה את בנה בשואב אבק באופן בלתי סביר, לא חינוכי, בכל מקרה ולכל הדעות אסור לעשות את זה, וזה עניינו של בית-המשפט והוא צריך לדון בזה ולפסוק.

משה גפני: זה נכלל בחלק הפלילי של מעשה, גם של הורה כלפי ילדו.

משה גפני: בית-המשפט העליון, לאחר שהוא מנמק את ההחלטה בעניין הספציפי הזה, שלגביו אין ויכוח, הוא נהיה מחנך, והוא מביא כמה אופנים שלפיהם צריך לחנך את הילדים.

משה גפני: יש אופן שבו אפשר לעשות את זה עם סטירה קטנה, ויש שני סוגי חינוך באופן פדגוגי.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש דיון בהלכה, בגמרא, בחז"ל, בין הפוסקים, בין הפוסקים בדור שלנו, האם חינוך ילד צריך להיות עם הכאה קלה, או שחייב להיות בלי זה.

משה גפני: ויש דיון שלם בין מחנכים, גם בדור שלנו.

משה גפני: בא בית-המשפט העליון, ששופטיו למדו משפטים והם מכירים את הנושאים שאותם הם למדו, והם נכנסים לתוך חיי המשפחה ואומרים לי איך לחנך את ילדי.

משה גפני: אם הם היו מדברים על המקרה שעליו הם חייבים לדבר, על אותו מקרה ספציפי שהאמא הכתה את בנה בשואב אבק, שזה פלילי – זה בסדר, זה תפקידם.

משה גפני: אבל הם יבואו להגיד לי בדבר שנוי במחלוקת?

משה גפני: הוא שנוי במחלוקת גם בהלכה, הוא שנוי במחלוקת בין מחנכים, בין מי שלמד פדגוגיה, מי שיודע חינוך מה הוא.

משה גפני: אבל השופטים, עם כל הכבוד להם, לא למדו חינוך, לא זה תחום ההתמחות שלהם, והם קבעו מה היא הנורמה ומה הם הערכים שעליהם הורה צריך לחנך את ילדו.

משה גפני: בעקבות הפסיקה הזאת הנחתי הצעת חוק, שהכותרת שלה היא: חינוך ואהבת ילדים.

משה גפני: החוק מאפשר לכל הורה לקבוע את דרכי החינוך, איך הוא מחנך את ילדיו.

משה גפני: אני רוצה לומר, שזה גם יירשם בפרוטוקול: חברת הכנסת ענת מאור, אני תומך בחוק שלך.

ענת מאור: הצעת החוק שאתה הנחת סותרת את רוח הצעת החוק הזאת.

משה גפני: לא, לכן אני נמצא כאן ומדבר.

משה גפני: אני מציע לא לדבר על הרוח, אלא רק על הדברים המעשיים.

משה גפני: ובדברים המעשיים, להורה אסור לגרום חבלה לילדו, אסור לו להכות את ילדו באופן בלתי סביר, אסור לו להכות את ילדו מתוך כעס, אסור לו להכות את ילדו בכל דבר שבו אין כל היגיון מוסרי, ציבורי, אישי, פרטי.

משה גפני: זה ברור, לכן אני תומך בחוק.

משה גפני: אני לא מדבר על רוח; הרוח היא מה שיכול להיות שאת מכוונת אליו, אבל אני לא מכוון לזה.

משה גפני: אני מבקש, שרשויות השלטון במדינה – לא הכנסת, לא בית-המשפט – לא יתערבו בחינוך ילדי.

משה גפני: אני אחליט לעצמי אם אני רוצה לחנך את ילדי בדרך א' מבחינה פדגוגית או בדרך ב', אם זה לא מגיע לתחום הפלילי שעליו את מדברת.

משה גפני: ההתערבות הזאת, הבלתי-נסבלת, הכפייה של הכניסה לתוך ביתו של האדם הפרטי, לתוך משפחתו, לתוך ילדיו, ולהגיד לו שיחנך את ילדו בדרך א' ולא בדרך ב', זאת כפייה בלתי נסבלת, פנאטית, לא מתקבלת על הדעת בעולם ליברלי.

משה גפני: פלילי אסור, ולכן אני תומך בחוק.

משה גפני: כפייה – איך לחנך את הילדים שלי?

משה גפני: האם בית-המשפט העליון מבין בזה יותר מכל המחנכים שיש ביניהם ויכוח?

משה גפני: אני כבר לא מדבר על "חושך שבטו שונא בנו".

משה גפני: יש מחלוקת גם בין הפוסקים, וזה לא מהדור הזה, זה מדורות, וגם בדור הזה.

ראובן ריבלין: האם פסק-הדין לא מספק – – –

משה גפני: אתה צודק, אני לא יודע.

ראובן ריבלין: יש פסק-דין של בית-המשפט העליון מטעם כבוד השופטת דורית בייניש.

ראובן ריבלין: אני רציתי להציג את הצעת החוק שלי, שבאה להגביל את – – – אבל נסוגותי בהשפעת המועצה לשלום הילד.

ראובן ריבלין: אתה צודק.

משה גפני: חבר הכנסת ריבלין, נכון אמרת, אבל יש פה שתי סוגיות.

משה גפני: סוגיה אחת שעליה מדברת חברת הכנסת ענת מאור, ובנושא זה היתה פסיקה של בית-המשפט העליון, שאסור לגרום חבלה גם לילד, וזה מה שהיא מציעה.

משה גפני: ואתה שואל בשביל מה צריך חוק, הרי יש פסיקה של בית-המשפט העליון.

משה גפני: אני תומך בחוק של חברת הכנסת ענת מאור, כי אני חושב שעדיף שהכנסת תחוקק מאשר שנסתמך על פסיקת בית-המשפט העליון, אבל זה לא רלוונטי לגבי העניין הזה.

משה גפני: אני מדבר על דבר אחר לגמרי.

משה גפני: אני מדבר על נושא אחר, לא גרימת חבלה.

משה גפני: חבר הכנסת ריבלין, אני לא מדבר על מי שמכה את ילדו עם שואב אבק, כפי שהיה בפסיקה של בית-המשפט העליון.

משה גפני: אני מדבר על חינוך, שבו יש התערבות של בית-המשפט העליון באורח חייו הפרטי של בן-אדם בחינוך ילדיו, לא בדברים הפליליים.

משה גפני: זה דבר חמור, ואת הדבר הזה צריך למנוע.

משה גפני: כשאני אביא את החוק הזה להצבעה, אני אבקש את התמיכה של כל מי שהוא איש ליברלי ובן-תרבות, ולא לקבל את הפסיקה של בית-המשפט העליון.

ראובן ריבלין: – – –

משה גפני: לא, לא, זה חוק לתיקון פקודת הנזיקין, ולכן אנחנו תומכים בו ברוח הדברים שאמרת.

משה גפני: אני לא תומך, אני חושב שזאת התערבות גסה, בלתי עניינית, בלתי ראויה, בחינוך ילדים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: לחבר הכנסת לנגנטל הסתייגות לשם החוק ולסעיף 1.

דליה רבין-פילוסוף: בבקשה.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק של חברת הכנסת ענת מאור לתיקון פקודת הנזיקין יש בה ממש משתי סיבות עיקריות.

נחום לנגנטל: קודם כול, אני חושב שאם יש תקדים שקבע בית-המשפט העליון, עדיף שהדבר הזה יהיה במצב נורמטיבי, בספר החוקים של מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אינני חושב שצריך להיות מצב שבו החקיקה מסורה בידי בג"ץ והוא זה שקובע את התקדימים, בפרט כשספר הנורמות שלנו שנקבע כאן קובע דברים מסוימים, וכרגע הוא נמצא במצב שהוא לא מספיק מתקדם לפי אורחות החיים הקיימים.

נחום לנגנטל: לכן טוב לכנסת שהיא תחוקק את החוק הזה, בפרט כאשר מדובר כרגע בקביעה נורמטיבית בפקודת הנזיקין ולא בחוק העונשין.

נחום לנגנטל: אני רוצה לומר לחבר הכנסת גפני, שבמדינת ישראל היום אי-אפשר להשאיר את החינוך, לדאבוני, בדברים מסוימים, להחלטה סובייקטיבית של כל הורה במדינת ישראל, איך הוא יחנך את ילדיו.

נחום לנגנטל: לא שבית-המשפט צריך להיכנס לתוך דירותיהם של האנשים, לא שבית-המשפט צריך לקבוע מי צריך לעשות זאת, אלא יש מצב מסוים במדינת ישראל, ובשפה שלך: "עת לעשות לה' הפרו תורתך", שבו אתה רואה שיש איזה תהליך – – –

נסים דהן: גם בשפה שלך.

נחום לנגנטל: בשפה שלי בוודאי.

נחום לנגנטל: אני אומר גם בשפה שלו, שלי על אחת כמה וכמה.

נחום לנגנטל: הציונות הדתית תמיד מקפידה על יותר דברים.

קריאה: – – –

נחום לנגנטל: בהחלט, מה זאת אומרת?

נחום לנגנטל: נאמנות למדינה היא דבר נוסף.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת גפני, יש מצב שבו יש אלימות בתוך המשפחה, ואתה רואה את הדבר הזה פה.

נחום לנגנטל: אתה חייב למתוח עכשיו קו ברור שהכנסת קובעת מבחינה נורמטיבית.

נחום לנגנטל: ואם אתה קובע שכל אחד יחנך את הילדים שלו כפי שהוא מבין, ואם הוא מבין שהוא צריך לחנך את הילדים שלו עם איזו מכה קלה, אז ההגדרה של מכה קלה אצלך תהיה כזאת, אצל אחר היא תהיה אחרת, ומי הוא האדם הסביר והמכה הסבירה – זה שוב ילך לבית-המשפט, וזה דבר שאני לא מעוניין בו.

נחום לנגנטל: לכן אתה צריך להבין, שכל מכה היא תקיפה וכל תקיפה היא עבירה, ואם היא עוולה, הוא צריך לשלם עליה כסף.

נחום לנגנטל: זאת כל המשמעות של פקודת הנזיקין.

נחום לנגנטל: לכן צריך להבין, שבמצב של אלימות בתוך המשפחה, שזאת המציאות שבה מצויה כרגע החברה הישראלית, ואנחנו רואים את זה, אין לך ברירה, אתה חייב לומר: שום אלימות לא יכולה להיות מותרת, גם אם יש מחנכים או רבנים שחושבים שמכה קלה מותרת.

נחום לנגנטל: ואני אומר לך, היא צריכה להיות אסורה במציאות הנוכחית, והחינוך היחיד שיכול להיות היום הוא באמצעים אחרים ובדרכים אחרות.

נחום לנגנטל: תאמין לי, לא שאני קבלן גדול של הצלחות אצל בני משפחתי, כך זה אצלי וכך אני חושב שצריך לחנך את כולם היום.

נחום לנגנטל: אין ברירה.

נחום לנגנטל: לא שאין ברירה, כך זה צריך להיות.

נחום לנגנטל: זה דבר ראשון.

משה גפני: – – –

נחום לנגנטל: כן, כי החיים לא יכולים להיות חיים פרטיים שלך, משום שאנשים כתוצאה מזה נותנים אינטרפרטציה למה שכתוב ולמה שמותר, ונותנים לגיטימציה לאלימות כלפי ילדיהם.

משה גפני: אבל זה אסור.

נחום לנגנטל: איך אתה יכול לדעת?

נחום לנגנטל: אז מה תגיד, ברמה כוחנית כזאת?

נחום לנגנטל: מה, הפקטורים יהיו של הפעלת הכוח?

נחום לנגנטל: זה מה שתאמר?

נחום לנגנטל: לכן אני חושב, שהיום אסור להכות שום ילד בשום צורה שהיא.

נחום לנגנטל: זו דעתי האישית.

נחום לנגנטל: לא משנה מה, בדבר זה אנחנו יכולים להיות חלוקים.

נחום לנגנטל: גם בתך תבין, שאם אתה חושב שאפשר להכות מכה קלה, אתה לא יכול להתיר זאת בחוק, כי יש כאלה שמבינים שגם שואב אבק זה לא משהו לא לגיטימי.

נחום לנגנטל: זה מה שיקרה.

נחום לנגנטל: לכן אתה צריך להיות פה חד-משמעי בקביעה נורמטיבית.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, בשנים האחרונות יש, לדאבוני, גם מצב, שאף שהוא לא פרללי מבחינת היקף התופעה, הוא כבר קיים – הכאת הורים על-ידי ילדים.

נחום לנגנטל: גם מקרים כאלה אנחנו כבר מתחילים לראות, גם בבתי-המשפט וגם בעיתונות.

נחום לנגנטל: אני חושב שהדבר הזה צריך להיות – – –

משה גפני: במקום שהאבא יחנך את הילד, הילד מתחיל לחנך את האבא.

נחום לנגנטל: עזוב, אני לא דמגוג.

נחום לנגנטל: אני אומר לך שיש תופעה כזאת, ולכן גם התופעה הזאת צריכה לבוא על תיקונה מבחינה נורמטיבית.

נחום לנגנטל: אם כל חבר כנסת שיעלה לכאן לדבר על הצעתה של חברת הכנסת מאור, שהיא הצעה טובה, גם עושה פרופגנדה להצעתו, כמו שעשה קודמי – גם אני אומר שבעניין הזה יש לי הצעה, ואני מקווה מאוד שתתמכו בה כשהיא תגיע לכאן.

נחום לנגנטל: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: לחבר הכנסת בנימין אלון הסתייגות הן לשם החוק והן לסעיף 1.

דליה רבין-פילוסוף: בבקשה.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הסיבה לכך שבפקודת הנזיקין אפשר לקבל עקרונית דבר כזה היא, מפני שאם ניתנת מכה אכזרית כזאת של אב או של אם עד כדי נזק גופני שאפשר להאשים אותו לא בזוטי דברים, כי זוטי דברים זה גם ייפתר, אז זו לא סטירת לחי וזה לא דרבון קטן לילד.

בנימין אלון: זה דבר חמור מאוד, ויש היגיון בדבר הזה.

בנימין אלון: דא עקא, שבפסק-הדין של השופטת בייניש, שקראתי אותו, יש גלישה, כדרכו של הבג"ץ של היום, כדרכו של בית-משפט עליון לערעורים של היום, יש גלישה מעבר לפסיקה המתבקשת לקביעת נורמות וערכים, או כמו שקוראת לכך חברת הכנסת מאור בהערות ביניים: הרוח.

בנימין אלון: והרוח הזאת מסוכנת, חברת הכנסת מאור.

בנימין אלון: אני אומר שוב, אם חלילה מגיעים למצב שבאמת זה לא זוטי דברים, אלא יש נזק של ממש, אז זה לא ייתכן.

בנימין אלון: לא ייתכן שאב או אם יכו, גם לפי ההלכה, לפי ההיגיון, לפי המוסר, לפי כל חוק.

בנימין אלון: אלא מה שקרה, אם אינני טועה, ויתקן אותי חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, מה שאת מחקת הוא שריד מחקיקה בריטית, שבעצם עיגנה את זכות החינוך של ההורים דווקא בפקודת הנזיקין, לא בדין העונשין.

בנימין אלון: אומנם זה מגוחך, כי לכאורה המקום הטוב לכך היה בדין העונשין, ואז בדין העונשין יש מקום לומר, שאם זה משיקול חינוכי, אפשר יהיה לראות אם זו צביטה קטנה או דרבון או משהו כזה.

בנימין אלון: אבל אם ההשמטה של הסעיף הזה, וכמו שאת הגשת את זה, ואני אז הסתייגתי פה במליאה, רק למחוק את מה שהיה שם ולא להביא שום סעיף הגנה, לא הגנת צורך ושום אפשרות אחרת, היה בזה טעם לפגם.

בנימין אלון: לכן אני רואה שפה זה מוגש בצורה מאוזנת יותר, גם עם אפשרות להגן על הילד, על הקטין, או להגן על ילדים אחרים, שאתה צריך לתת מכה לילד כיוון שהוא עומד לגרום נזק לילדים אחרים או לו עצמו וכו'.

בנימין אלון: לכן, אין לי התנגדות מהותית לחוק הזה שמובא כאן, כמו קודמי, אבל אני מביע את ההתנגדות שלי, גברתי היושבת-ראש, לקביעה הנורמטיבית, האטומה.

בנימין אלון: זה הרושם שיש לי מעוד ועוד פסיקות של בג"ץ, ועוד ועוד קביעות – סליחה שאני אומר את זה – אטומות, שכאילו מה שאותה חבורה, שהיא מאוד לא ייצוגית, מרגישה בכל הנוגע לקביעת ערכים, זה מה שהמדינה אמורה להרגיש.

בנימין אלון: המדינה מורכבת מאוכלוסיות שונות, מדתות שונות, מעדות שונות.

בנימין אלון: דברים ערכיים, צריך שייעשו בצורה שיש בה איזון מסוים.

בנימין אלון: הבית הזה, בית-הנבחרים, אמור להיות בית שרגיש לדעות השונות, לפסיפס השונה של הציבור בארץ, ולכן הוא אמור לקבוע נורמות.

בנימין אלון: זה תפקידו של הבית הזה.

בנימין אלון: המסורת הזאת והנוהג הזה שנורמות נקבעות על-ידי בית-משפט עליון, וראינו את זה גם בנושא שתי האמהות, זו לא בעיה פרטית של אותו ילד אם הוא יקרא לאמא שלו מאמי ולאמא אחרת אמא או איזה שם אחר.

בנימין אלון: לא זאת הבעיה.

בנימין אלון: המוטיבציה הכללית, גם של אלו שהגישו את המקרה וגם של בית-המשפט, היתה לקבוע נורמה, לשנות ערכים, לחנך את עם ישראל, להחליט בשביל העם כולו מה טוב ומה רע, להוביל מהלכים תרבותיים.

בנימין אלון: לא לשם זה קיים בית-משפט עליון, לא בשבתו כבג"ץ ולא בשבתו כבית-משפט עליון לערעורים.

בנימין אלון: לשם זה קיים המוסד הזה.

בנימין אלון: ואם שופטים בכל ערכאה שיפוטית רואים שיש לקונה בחוק, או שיש צורך לשנות את החוק, תפקידם, וכך הם עושים, לומר למחוקק: שנה את החוק, אנחנו חושבים שצריך להתייחס לחוק הזה ואנחנו נתייחס לזה.

בנימין אלון: אנחנו נקרא את פסק-הדין.

בנימין אלון: אבל הנורמה הזאת שנקבעת שוב ושוב, גם בפסק-הדין של דורית בייניש – שהוא לא לנגד עיני עכשיו, אבל אני זוכר אותו: היא מצטטת שם שורה של פסיכולוגים ושל אנשי חינוך, ואז היא אומרת: השתנו הזמנים.

בנימין אלון: עכשיו כבר הגיעו למסקנה שאין שום רשות לשום הכאה ולו הקלה ביותר.

בנימין אלון: זה לא נכון.

בנימין אלון: זה לא נכון במלה מוחלטת אצל הפסיכולוגים והמחנכים.

בנימין אלון: ודאי שזה נכון מבחינת הדרך האידיאלית.

בנימין אלון: אני חושב שאצלי בבית, אם אני משנה את נימת הקול, זה כבר עושה את שלו.

בנימין אלון: ואם לא היתה נורמה בריאה בבית שלי, גם אם הייתי צורח ומכה, לא הייתי מצליח לחנך.

בנימין אלון: ברור שיש שאיפות להגיע למצב של הפסוק: חוסך שבטו שונא בנו, להמשך שלו וזה: ואוהבו שיחרו מוסר.

בנימין אלון: ברור שיש שאיפות לבנות חינוך נכון.

בנימין אלון: אבל חינוך זה לא דבר קל וחינוך שונה בכל חברה וחברה.

בנימין אלון: ולכן, אני אצביע בעד החוק הזה.

משה גפני: – – –

בנימין אלון: קראתי את המאמר של הרב דסלר בעניין הזה.

בנימין אלון: אני אומר: בסדר, זה נכון.

בנימין אלון: קצרה היריעה מלסקור את הדברים האלה.

בנימין אלון: אני רק חושב, שניטיב לעשות כולנו – שוב, הלוואי שזה לא יחצה מפלגות, לטובת הבג"ץ, שלא יזוהה עם מפלגה אחת, ולטובת הבית הזה – ניטיב לעשות כולנו, אם מדי פעם נשגר מכאן לבית-המשפט העליון ולבג"ץ את בקשתנו, דרישתנו: הנח לנו לעשות את מלאכתנו.

בנימין אלון: ואם אתה חושב שצריך לעשות משהו, תאמר בפסק-הדין שאתה קורא לבית-הנבחרים לעשות כך וכך.

בנימין אלון: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דוד טל, אתה רוצה לנמק את ההסתייגויות?

דוד טל: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הבית, הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין, למעשה דנו בה בכנסת הקודמת, הכנסת ה-14, ולא הספקנו לסיים את החקיקה.

ענת מאור: אז חתמנו עליה שישה חברי כנסת מסיעות שונות ומגוונות בבית.

ענת מאור: יצא לי להניח אותה בתור יושבת-ראש השדולה למען הילד דאז, ואני רוצה כבר לציין שההצעה הוכנה והוגשה על-ידי המועצה לשלום הילד.

ענת מאור: יש בה, ראשית, הגנה – כשמה כן היא – שלא ייגרם שום נזק לשום ילד, לא על-ידי מכה, לא על-ידי חבלה ולא בכל דרך שהיא.

ענת מאור: לפיכך, אני שמחה שחברות וחברי הבית שדיברו שלמים עם התיקון המוצע.

ענת מאור: אני גם אכנס למחלוקת.

ענת מאור: שנית, כבר בדיון גם בוועדת החוקה, חוק ומשפט וגם במליאה בקריאה ראשונה התחייבנו, ואכן עשינו כך, להגן על מצב של שימוש סביר בכוח, קודם כול להגנה על הילד או על ילד אחר, על מנת למנוע מצב שבו מרוב זהירות אנחנו בעצם נמצא את עצמנו מזיקים יותר.

ענת מאור: לכן, אני באמת מברכת את משרד המשפטים על הניסוח המאוד מאוזן ומאוד מדויק של סעיף 1(1), שלפיו אם השימוש בכוח הוא סביר להגנה על הילד עצמו או על זולתו מפני פגיעה בחיים ובגוף, הרי שזה לא ייחשב כעבירה.

ענת מאור: חברי הבית, יש מחלוקת, וצריך לא להסתיר אותה, מהו חינוך נכון ואיפה מעמד המכות בו, וטוב שציינתם זאת.

ענת מאור: אני בתור אשת חינוך ובתור אם רוצה להדגיש – כי כל הדוברים הציגו גישה אחרת – שגם המשפט "חוסך שבטו שונא בנו", אין משמעותו להכות ילד, נהפוך הוא.

ענת מאור: יש פרשנויות בתוך היהדות, ואתם מודעים לכך.

ענת מאור: ציינתם זאת, ואני מעריכה את זה.

ענת מאור: אנחנו לא מדברים על מתירנות ולא מדברים על הפקרות, אנחנו מדברים על מצב חינוכי – אני מדברת כאשת חינוך שעסקה לאורך שנים בנושא – שבו ניתן וצריך להשיג את התביעות מהנער, מהילד ומהפעוט בדרך של עמידה עקבית, בדרך של השקעה בנער.

ענת מאור: ולא שלהורים אין סבלנות ובסוף נותנים את ה"פליק" בשנייה האחרונה.

ענת מאור: לכן על הנורמה הזאת ועל הערך הזה אני אמשיך לעשות את כל המאבק.

ענת מאור: בעניין הזה אני מסכימה עם חבר הכנסת בני אלון.

ענת מאור: אנחנו צריכים כמחוקקים לקבוע את הנורמה ולא בג"ץ.

ענת מאור: פשוט בג"ץ הקדים אותנו, כי החקיקה אצלנו ארכה ארבע וחמש שנים.

ענת מאור: לכן, יש חשיבות רבה כן לעגן זאת בחקיקה, ואנחנו עושים זאת.

ענת מאור: אני רוצה לציין, שלפני השופטת דורית בייניש בבית-המשפט העליון – כבוד השופטת סביונה רוטלוי כבר פנתה אלינו, למחוקקים, לפני שנים מספר בבית-המשפט המחוזי, ואני רוצה בהחלט להעריך את תרומתן.

ענת מאור: לסיום, המלאכה הכי נעימה זו מלאכת התודות.

ענת מאור: אני רוצה להודות למועצה לשלום הילד, לד"ר יצחק קדמן אישית, ולעורכות-הדין שליוו אותנו במלאכת החקיקה, שכאמור נמשכה שנים.

ענת מאור: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, שנדמה לי שבלי פעולתו המבורכת גם בניהול הוועדה וגם בייעוץ מקצועי שמתקבל על דעת רבים ובפישור ובגישור דעות, ייתכן שלא היינו מביאים את זה לסיום גם היום, ועל כך תודה.

ענת מאור: אני פונה להורים כולם, שלא יסתפקו בחוק, אלא יראו בחקיקה הזאת נדבך מאוד חשוב, שישפיע ויקרין על נורמות של חינוך, סובלנות ואהבה.

ענת מאור: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דליה רבין-פילוסוף: נא לשבת במקומות.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, מי שלא יצביע במקומו – אני לא מוסיפה שמות להצבעה.

דליה רבין-פילוסוף: חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 9), התש"ס–2000.

דליה רבין-פילוסוף: ההסתייגות הראשונה, לשם החוק, של חברי הכנסת עזמי בשארה וענת מאור.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בשארה – איננו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת מאור, את מסירה את ההסתייגות?

ענת מאור: מסירה.

דליה רבין-פילוסוף: גם את ההסתייגות לחלופין?

ענת מאור: את הכול.

דליה רבין-פילוסוף: גם את הלחלופין.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דוד טל, האם אתה מוותר על ההסתייגות לשם החוק?

דליה רבין-פילוסוף: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גפני?

דליה רבין-פילוסוף: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת לנגנטל?

דליה רבין-פילוסוף: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בנימין אלון, אתה מוותר על ההסתייגות לשם החוק?

דליה רבין-פילוסוף: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על שם החוק כהצעת הוועדה.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 14 בעד שם החוק – 36 נגד – אין נמנעים – 2 שם החוק נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: שם החוק עבר.

דליה רבין-פילוסוף: 36 חברי כנסת תומכים, אין מתנגדים, שני נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצביע על ההסתייגויות לסעיף 1.

דליה רבין-פילוסוף: המסתייגים לסעיף 1, חבר הכנסת דוד טל, אתה מוותר על ההסתייגות?

דליה רבין-פילוסוף: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גפני?

דליה רבין-פילוסוף: מוותר על ההסתייגות.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת לנגנטל?

דליה רבין-פילוסוף: מוותר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בנימין אלון?

דליה רבין-פילוסוף: מסיר.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1 כהצעת הוועדה.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1 – 34 נגד – אין נמנעים – 3 סעיף 1 נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: סעיף 1 כהצעת הוועדה התקבל ברוב של 34 חברי כנסת, אין מתנגדים ושלושה נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: החוק התקבל בקריאה שנייה.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, נא להצביע על חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 9), התש"ס–2000, בקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 33 נגד – 1 נמנעים – 2 חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 9), התש"ס–2000, נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: החוק התקבל ברוב של 33 חברי כנסת, מתנגד אחד ושני נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ד' לב: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה ראשונה, מטעם הוועדה לקידום מעמד הילד – הצעת חוק פעוטות בסיכון (הזכות למעון יום), התש"ס–2000, של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול.

ד' לב: לקריאה ראשונה, מטעם ועדת הכספים – הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון מס' 4) (שכר טרחת עורך-דין בשל אי-תשלום הלוואה), התש"ס–2000, של חבר הכנסת מאיר פרוש.

ד' לב: החלטת ועדת האתיקה מי' בסיוון התש"ס, 13 ביוני 2000, בקובלנותיהם של יושב-ראש הכנסת אברהם בורג וחברי הכנסת מיכאל נודלמן ואלכסנדר צינקר נגד חבר הכנסת שמואל הלפרט.

ד' לב: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק סדר-הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

אמנון רובינשטיין: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לפי חוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב] משנת התשמ"ב, כפי שתוקן, אין אפשרות להטיל על נאשם עונש מאסר בהיעדרו, מתוך הבנה שאין ראוי להטיל עונש מאסר בלי לתת לנאשם הזדמנות לטעון את טענותיו.

אמנון רובינשטיין: הניסיון בבתי-המשפט הראה, שהרחבת הרעיון האמור גם למאסר המוטל במקום קנס, שהוא רעיון חיובי, והוא מיועד לדרבן את סרבני הקנס לשלמו, הביא לסרבול, לשיתוק ולזלזול במערכת אכיפת החוק.

אמנון רובינשטיין: למעשה חלק גדול מהקנסות לא משולמים כלל בשל העובדה הזאת.

אמנון רובינשטיין: החוק המוצע בא להשאיר על כנו את העיקרון שלפיו לא ניתן להטיל על נאשם מאסר שלא בנוכחותו, אולם מאפשר בהוראת שעה לשלוש שנים – זו דרישתה של ועדת החוקה, חוק ומשפט, בניגוד להצעת החוק הממשלתית – להטיל מאסר במקום קנס גם בהיעדרו של הנאשם, ובלבד שבהזמנה שנמסרה לידו יוזהר על כך הנאשם מראש.

אמנון רובינשטיין: נוסף על כך בא חוק זה להתאים את ההוראות בחוק בדבר הרשעות קודמות של נאשם לעניין החלטות אף ללא הרשעה.

אמנון רובינשטיין: רבותי חברי הכנסת, יש לנו משבר באכיפת החוק, והרוב המכריע, בעצם כל חברי הוועדה, הסכים לחוק הזה כדי להגביר את אכיפת החוק.

אמנון רובינשטיין: עם זאת עמדה הוועדה על כך שזה יהיה חוק לתקופת מעבר של שלוש שנים, ובתום שלוש שנים נראה אם יש טעם להמשיך אותו או לא, לפי הנתונים שנקבל מהמשטרה וממשרד המשפטים.

אמנון רובינשטיין: אני מבקש מחברי הכנסת להסיר את ההסתייגויות ולהעביר את החוק בקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: מה קורה במצב שבו בית-משפט יודע שהוא עתיד לגזור מאסר אבל מבקש שהנאשם יופיע בפניו?

ראובן ריבלין: זאת פררוגטיבה של בית-המשפט?

אמנון רובינשטיין: תמיד יש לו שיקול דעת לעשות זאת.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר, שיש הבדל גדול בין מאסר כזה לבין מאסר במשפט פלילי.

אמנון רובינשטיין: זה מאסר שתלוי ברצונו של הנאשם, כלומר, הוא יכול להתיר את עצמו מבית-האסורים על-ידי תשלום קנס.

אמנון רובינשטיין: אלא מה?

אמנון רובינשטיין: לפי נוהג מגונה שקנה לו אחיזה בציבור, אנשים גם לא משלמים את הקנס וגם מסרבים לקבל את ההזמנה לדין.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת לנגנטל, שהיה מנכ"ל משרד התחבורה, יכול לספר לכם על כך.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהסתייגויות.

דליה רבין-פילוסוף: לשם החוק אין הסתייגויות.

דליה רבין-פילוסוף: לסעיף 2 יש הסתייגויות לחבר הכנסת עזמי בשארה – לא נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יש לך הסתייגויות לסעיפים 2 ו-3, אם תרצי לדבר על שתי ההסתייגויות.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הוועדה, הבעיה שהחוק מנסה להתמודד אתה היא בעיה אמיתית, ואנחנו לא יכולים להתעלם מכך.

תמר גוז'נסקי: המציאות המורכבת שלנו מלמדת, שהאפשרות של קנס או מאסר מוטלת לא רק בעבירות תנועה חמורות אלא גם בעבירות אחרות, שחלקן עבירות בעלות אופי סוציאלי, אם אפשר לומר, והסיבות שאנשים עברו את העבירות האלה יכולות להיוח כאלה או אחרות.

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שבמקרים של צווים להריסת בתים, צווים כאלה או אחרים, גם כן מאיימים על אנשים במאסר לפי חוק התכנון והבנייה.

תמר גוז'נסקי: אומרים לאדם: תשלם קנס – יש הצעות שהקנס יהיה פי שלושה מערך הבית, כל מיני הצעות מוגזמות – ואז אומרים לו: אם לא תשלם תלך למאסר.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהשימוש במאסר צריך להיות מצומצם ככל האפשר, כי השימוש במאסר כדי שמישהו ישלם כסף הוא מעשה קשה מאוד, בעיקר כאשר מדובר במקרים שלאדם באמת אין כסף, והוא באמת לא יכול לשלם את הקנס הזה.

תמר גוז'נסקי: הוא עדיין בתוך החובות על בניית הבית, ועכשיו אומרים לו שנוסף על החובות האלה הוא צריך לשלם עוד 200,000 שקל קנס.

תמר גוז'נסקי: מנין?

תמר גוז'נסקי: הרי בחמש השנים הקרובות הוא לא ישתכר 200,000 שקל, אז איך הוא יכול להחזיר את זה?

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו מכניסים את המפרנס של המשפחה לכלא, המדינה לא רואה מזה קנס, כסף היא לא מקבלת, את האדם בכלא צריך לפרנס וזה גם עולה כסף, הילדים שלו הופכים להיות מקרי סעד, ובתור ילדי אסיר הם יקבלו הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: אמרו שנעשה פה ניסיון לתקופה של שלוש שנים וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני מזהירה ומתריעה, שהיחידים שייפגעו מזה יהיו השכבות החלשות ביותר והמסכנות ביותר, כי אלה שיש להם כסף ובפרינציפ הם לא משלמים, נגדם האיום הזה יעבוד, אבל נגד אלה שבאמת אין להם כסף, איך האיום הזה יעבוד?

תמר גוז'נסקי: אתה יודע, חבר הכנסת מקסים לוי, שהבנייה הבלתי-חוקית בשורה של יישובים, בשורה גדולה של יישובים ערביים, נעשית כי לא אישרו להם תוכניות מיתאר, כי שטח השיפוט שלהם קטן הרבה יותר מאשר תחומי הבעלות, השטחים שהם בבעלות התושבים, בגלל העובדה שיש להם הרבה מאוד הגבלות אחרות, אתה מכיר את המצב הזה.

תמר גוז'נסקי: הרי אנחנו נמצאים במצב שבו אחת ל-X שנים אנחנו מלבינים את הבנייה הזאת, כי אין לנו ברירה, אין לנו שום ברירה.

תמר גוז'נסקי: מה אנחנו יכולים לעשות?

תמר גוז'נסקי: לאן נשלח את האנשים האלה?

תמר גוז'נסקי: האם מדינת ישראל בונה להם שיכונים?

תמר גוז'נסקי: עברתי לא מזמן ברמת בית-שמש, השכונה החרדית הגדולה.

תמר גוז'נסקי: האם מישהו ראה משהו דומה לשכונה הזאת ביישוב ערבי כלשהו?

תמר גוז'נסקי: יש בנייה ממשלתית?

תמר גוז'נסקי: אין בנייה ממשלתית, אין דבר כזה, לכן – – –

נסים דהן: זו לא בנייה ממשלתית, בבית-שמש.

תמר גוז'נסקי: תקשיב רגע אחד; יש אדמה ממשלתית, יש סיוע ממשלתי נרחב, עיני לא צרה ברמת בית-שמש, אני הופכת אותה לדוגמה.

תמר גוז'נסקי: הייתי אומרת, שאם היו עושים את רמות-נצרת ואת רמות-עראבה, ואת רמות כפר-יאסיף, ואת רמות-ג'דיידה – על כך אני מדברת.

נסים דהן: אז לא יהיו עבירות בנייה?

תמר גוז'נסקי: לא במקומות שבהם אתה נותן פתרונות בנייה ואתה אומר: הנה התוכנית, הנה הבתים, הנה, זה יהיה אחיד, אבל אנחנו ניתן לכם גם רשיונות, אישורים, וגם ניתן לכם סיוע כספי.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע שהסיוע הכספי שמקבל זוג ערבי נמוך הרבה יותר מהסיוע שמקבל זוג יהודי?

תמר גוז'נסקי: נוסף על כל הצרות האלה, אין להם הרשיונות, פשוט אין.

נסים דהן: – – –

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא – תקשיב רגע אחד – – –

נסים דהן: – – –

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת נסים דהן, אם תלך לערים הערביות תראה שיש שם מספר גדל והולך של בתים של שלוש וארבע קומות.

תמר גוז'נסקי: תלך לנצרת, תלך לאום-אל-פחם ותראה.

תמר גוז'נסקי: דבר נוסף, אני שואלת אותך, מדוע בעראבה אתה דורש בנייה של רב קומות ולעומת זאת במצפה הסמוך אתה מאשר בנייה צמודת קרקע?

תמר גוז'נסקי: למה?

תמר גוז'נסקי: למה?

נסים דהן: אין להם סיוע – – –

תמר גוז'נסקי: למי?

תמר גוז'נסקי: למצפים?

תמר גוז'נסקי: היה סיוע ענק – – –

נסים דהן: היה.

תמר גוז'נסקי: היה.

תמר גוז'נסקי: בבקשה, אז אי-אפשר לאחוז מקל בשני הקצוות, גם לא לתת אפשרות לאנשים להקים את הבנייה וגם היום להחמיר את הענישה ולהגיד: אם לא תשלמו את הקנס – גם תלכו לכלא, וזאת רק דוגמה אחת.

תמר גוז'נסקי: בקיצור, אני רוצה להזהיר, אני לא יודעת בדיוק איך יופעל החוק ואיך יהיה הניסיון שייצבר.

תמר גוז'נסקי: יש לי חשש כבד מאוד, שכשנסכם בעוד שנתיים-שלוש שנים את ביצוע החוק, נראה שהיו X אנשים שהיו בכלא, 90% או 95% אנשים מסכנים, חסרי אמצעים, שהגיעו לשם בשל מצוקה כלכלית, ולא משום שלא רצו לכבד את החוק.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת גולדשמידט, אני רוצה להסב את תשומת לבך.

נחום לנגנטל: הצעת החוק המדוברת כאן – – –

אלי גולדשמידט: תרשה לי גם להגיד – – –

נחום לנגנטל: הצעת החוק המדוברת כאן היא הצעה שאני אומר לך שאתה בוודאי תשמח עליה מאוד, וזה לא כמו שאמרה תמר גוז'נסקי לפני.

נחום לנגנטל: פה מדובר על אנשים, וצריך להבין; במדינת ישראל נוסעים היום 80,000 אנשים שלא שילמו קנסות והיו צריכים לשלול מהם את רשיונות הנהיגה.

נחום לנגנטל: זאת הבעיה, על כך מדובר, תמר, חברת הכנסת גוז'נסקי – – –

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת גוז'נסקי.

נחום לנגנטל: אני אומר לך, על מה מדובר כאן?

נחום לנגנטל: לא מדובר פה על אותו עבריין שבנה בכפר ערבי איזה בית והשיתו עליו קנס והוא לא משלם את הקנס, הוא מתחמק.

נחום לנגנטל: תאמיני לי, יהיה מקרה כזה של אדם מסכן, סביר להניח שבית-המשפט – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת פרוש, תודה.

נחום לנגנטל: – – יתעוררו רחמיו ולא ישלח אותו לכלא.

נחום לנגנטל: הרי על מה מדובר?

נחום לנגנטל: מדובר על מתן אפשרות לבית-המשפט לקבוע האם להשית עליו קנס או לשלוח אותו לכלא.

נחום לנגנטל: סביר להניח, ששופטי ישראל, הרי הם כאלה רחמנים במקומות שהם לא צריכים להיות רחמנים, ראי החוק הקודם שהיית בעדו; והלוואי שהיו שופטי בית-המשפט קפדנים יותר בדין באלימות ובכל העבירות האלה.

נחום לנגנטל: מה עושים שופטי בית-המשפט?

נחום לנגנטל: הרי הם לא שולחים אנשים לכלא.

נחום לנגנטל: מה אנחנו רוצים בעצם לומר?

נחום לנגנטל: לאותם עשרות אלפים במדינת ישראל, שפתולוגית לא משלמים קנסות – תדעי לך שזה הגיע למצב כזה, שלא רק – – –

תמר גוז'נסקי: – – – קנסות תעבורה?

נחום לנגנטל: כן.

נחום לנגנטל: 80,000, את מבינה על איזה מספרים מדובר?

נחום לנגנטל: מדובר פה כרגע על מצב של – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גולדשמידט, תודה.

נחום לנגנטל: – – – 700 מיליון שקל לא נגבו בקנסות של משטרת ישראל, בלי להביא בחשבון את הקנסות של העיריות, ואין אפשרות לשופט, כשהדבר מגיע לפניו, אלא להכפיל את הקנס, לשלש אותו, אבל האנשים האלה לא מגיעים בכלל, מצפצפים על החוק.

נחום לנגנטל: המצב הגיע כדי כך – – –

תמר גוז'נסקי: אולי צריך – – –

נחום לנגנטל: אז אני אומר לך מה קרה להצעת החוק הזאת.

נחום לנגנטל: היא הצעה מצוינת, היא באה – –

דליה רבין-פילוסוף: ברגע שיש לך שיקול דעת של בית-המשפט – – –

נחום לנגנטל: – – ונותנת כנגד מה שאמרת אפשרות להתעמת עם אותם עברייני קנסות שלא משלמים, לא מגיעים לקורסים לנהיגה מונעת, לא מגיעים לכלום, ורק אפשרות אחת תהיה היום לבית-המשפט; לאותם אנשים, אנחנו יודעים כמה בית-המשפט העליון – –

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת גלאון, תודה.

נחום לנגנטל: – – כמה הם רחמנים בני רחמנים.

נחום לנגנטל: תהיה אפשרות לפחות להרתיע, לומר להם: רבותי, אם אתה כזה רצידיביסט, לא שילמת כל כך הרבה קנסות, אותך נשלוף בפינצטה, ותהיה סמכות לבית-המשפט לשלוח אותו לכלא.

נחום לנגנטל: זאת בעצם האפשרות שאנחנו כרגע נותנים לחוק הזה, ולכן זו הצעה מבורכת מאוד.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

ראובן ריבלין: – – – רק מה שמותר; חמש דקות.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דליה רבין-פילוסוף: סליחה; חבר הכנסת רובינשטיין, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אני מבקש להשיב על ההסתייגויות של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אמנון רובינשטיין: אני באורח אישי מאוד מאוד נגד מאסר כאלטרנטיבה ראשונה.

אמנון רובינשטיין: משום כך אני גם אתמוך תמיכה נלהבת בהצעת החוק של חבר הכנסת רובי ריבלין, שתאפשר שחרור אנשים ממאסר, ואני גם תומך בהצעות חוק שמחמירות את העניין של הרשעה ברוב דעות, דבר שלדעתי הוא פרובלמטי מאוד, ובהרשעה על סמך הודאה והודאה בלבד.

אמנון רובינשטיין: אני רואה בבית-סוהר הדבר החמור ביותר שיש, ואני גם חושב, שאם בתוך שלוש שנים יהיה המצב כפי שתיארת, צריך יהיה לבטל את החוק.

אמנון רובינשטיין: אבל האינפורמציה שנמסרה לנו על-ידי המשטרה היתה, שהסרבנים העיקריים הם אנשים מבוססים שלא משלמים קנסות רק משום שהם צוברים את הפתקים האלה ועורמים אותם.

אמנון רובינשטיין: לכן אני מבקש, עם כל ההבנה למניעים שלך, להסיר את ההסתייגות שלך ולהצביע בעד החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה – קודם על שם החוק.

תמר גוז'נסקי: אני מסירה את שלי.

דליה רבין-פילוסוף: את מסירה את שתי ההסתייגויות?

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת לנגנטל, אתה מסיר את שתי ההסתייגויות?

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים להסיר את ההסתייגות של בשארה אף שהוא לא פה.

דליה רבין-פילוסוף: סליחה, אם הוא לא נוכח, אנחנו לא יכולים להצביע על ההסתייגות שלו.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000.

דליה רבין-פילוסוף: כיוון שהוסרו ההסתייגויות לסעיף 2 ו-3, אנחנו עוברים להצבעה על שם החוק ועל סעיפים 1, 2, 3 ו-4 בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 4-1 – 22 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 4-1 נתקבלו.

קריאה: אפשר להצטרף?

דליה רבין-פילוסוף: לא.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת החוק בנוסח הוועדה התקבלה בקריאה שנייה – 22 חברי כנסת בעד, מתנגד אחד ואין נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000 – אנחנו מצביעים עליו בקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 27 נגד – 1 נמנעים – 1 חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000, נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 26 והוראת שעה), התש"ס–2000, התקבל ברוב של 27 חברי כנסת, מתנגד אחד ונמנע אחד.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התש"ס–2000, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חבר הכנסת דוד טל.

דליה רבין-פילוסוף: בבקשה.

נסים דהן: זה לא לפי הסדר.

נסים דהן: יש הצעת חוק – – –

דוד טל: כבר היתה על כך הצבעה.

דליה רבין-פילוסוף: היתה הצבעה.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת החוק שאדוני סגן השר מתייחס אליה כבר עברה.

דוד טל: גברתי היושבת בראש, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10) – הפסקה לצורכי תפילה.

דוד טל: אני מתכבד להעלות לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה – הפסקה לצורכי תפילה.

דוד טל: מטרתה של הצעת החוק הזאת היא בעצם להבטיח את קיום הזכות הבסיסית של אדם לשמור על מצוות דתו ואמונתו, להקפיד בתפילה שלו וגם במקום העבודה.

דוד טל: חברי חברי הכנסת, לאחרונה קרו מקרים שבהם נמנעה מהעובדים הזכות הבסיסית הזאת של קיום מצוות התפילה בזמנה, אני מתכוון במקום העבודה.

דוד טל: נכון שברוב המקומות אין צורך בהתערבות של המחוקק.

דוד טל: אגב, אני הייתי סבור כך, והייתי שמח אם ההצעה הזאת לא היתה באה לעולם.

דוד טל: אבל היות שרבו המקרים, המחוקק נזקק להתערב.

דוד טל: אני חושב שתפקידנו להגן על העובדים במקומות שבהם זכות זו אינה מוקנית להם.

דוד טל: הצעת החוק מגינה על המעביד בכך שהיא קובעת שזמן התפילה ייקבע בהתאם לצורכי העבודה ולאילוציה.

יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה לומר לאדוני משהו.

דוד טל: אם היושבת-ראש מסכימה לכך, בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה לומר לאדוני, חבר הכנסת דוד טל – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת פריצקי, האם יש לך שאלה או הרצאה?

יוסף יצחק פריצקי: – – – בתי-הדין לעבודה לא יפסקו בשאלה האם תפילה היא – – – שלא תבוא פה לאחר מכן טענה למה בתי-הדין לעבודה מתערבים בכלל בשאלות הנוגעות לדת.

יוסף יצחק פריצקי: לכן, קח את הצעת החוק הזאת ותמשוך אותה – – –

נסים דהן: – – –

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת פריצקי, אני רוצה לומר לך, שלא היתה לנו טרוניה – – –

נסים דהן: איזו חוצפה.

נסים דהן: אפשר ללכת ולאכול על חשבון העבודה, אפשר ללכת ולהתפלל בכנסייה בישראל על חשבון העבודה, אבל רק לא להתפלל.

נסים דהן: איזו חוצפה.

נסים דהן: אתה אנטי-יהודי.

דוד טל: חבר הכנסת פריצקי, אני רוצה לומר לך, שאין בלבנו טרוניה כנגד בית-משפט, או כנגד בית-דין לעבודה אם הוא מתערב בחוק כזה או אחר.

דוד טל: אנחנו באמת יוצאים נגד המצב שיש לקונה בחוק, ואז נותן בית-המשפט העליון, או בית-משפט אחר, או בית-דין, פרשנות שלא מובאת בחוק.

דוד טל: כשיש לקונה, אני סבור – ואני מקווה שאתה מצטרף אלי – שנכון שבית-המשפט יחזיר את החוק או את הבעיה לבית-המחוקקים.

דוד טל: בית-המחוקקים יחוקק ובית-המשפט ימלא את תפקידו.

דוד טל: אם כן, חבר הכנסת פריצקי, אני אומר, שהצעת החוק הזאת מגינה על המעביד בכך שהיא קובעת שזמן התפילה ייקבע בהתאם לצורכי העבודה ולאילוציה.

דוד טל: אשר על כן, חברי חברי הכנסת, נראה לי – – –

יוסף יצחק פריצקי: בקריאה הטרומית היה כתוב אחרת.

יוסף יצחק פריצקי: תראה מה היה כתוב שם.

נסים דהן: זו צביעות.

יוסף יצחק פריצקי: כך היה כתוב בקריאה הטרומית – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת פריצקי, תודה.

נסים דהן: איזו צביעות.

דוד טל: אשר על כן – האם אני יכול לקבל את הפטיש?

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת פריצקי, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

דוד טל: אשר על כן, חברי חברי הכנסת, נראה לי שמדובר – – –

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דהן.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דוד טל: אשר על כן, חברי הכנסת, נראה לי שמדובר בהצעה הגונה וראויה.

דוד טל: אני מבקש את תמיכתכם לאישור ההצעה בקריאה שנייה ושלישית.

דליה רבין-פילוסוף: האם אתה רוצה לדבר על ההסתייגויות?

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טל, יש לך הסתייגויות.

דוד טל: ביטלתי אותן.

דליה רבין-פילוסוף: לחבר הכנסת רביץ יש הסתייגות לשם החוק.

דליה רבין-פילוסוף: בבקשה.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת פריצקי, לא התכוונתי לדבר.

אברהם רביץ: אתה צודק.

אברהם רביץ: אני רוצה להסביר מדוע חל שינוי בין הקריאה הראשונה, שאתה הצבעת עבורה, ואני מקווה שאתה לא מתבייש בכך – – –

יוסף יצחק פריצקי: לא, אני גאה.

אברהם רביץ: אתה גאה.

אברהם רביץ: אומר מדוע חל שינוי בוועדה בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית.

אברהם רביץ: היום הנוהג ברוב מקומות העבודה בארץ – ואתה יודע שנוהג הופך להיות לכאילו הסכם עבודה – הוא, שאכן זמן התפילה הוא על חשבון העבודה, וזאת כמו כל מיני צרכים אחרים של העובד, ולא בשעת המנוחה דווקא.

אברהם רביץ: לכן, הייעוץ המשפטי שאנחנו קיבלנו בוועדה אמר:

אברהם רביץ: אם יקבלו את הצעת החוק כפי שאני הצעתי, יוצא אפוא שאנחנו לפי חוק משנים את הנוהג המקובל כיום ברוב מקומות העבודה.

אברהם רביץ: נכון שזה יוצר כאילו מצב הפוך עכשיו, וכל עובד כאילו יוכל לנצל את העניין.

אברהם רביץ: אבל לכן קיבלנו גם את הניסוח של היועצים המשפטיים.

אברהם רביץ: הניסוח אומר, שזמן התפילה יינתן בהתחשב בצורכי העבודה ובצורכי דתו של האדם.

אברהם רביץ: מכיוון שהפרקטיקה היא שמדובר על שבע-שמונה דקות, כי מדובר בעיקר על תפילת מנחה, לא מצאנו, חבר הכנסת פריצקי, שנכון יהיה שאנחנו נחוקק חוק נגד הסכמי העבודה.

אברהם רביץ: זאת היתה יכולה להיות התוצאה של ההצעה המקורית שלי, שאתה הצבעת עבורה.

אברהם רביץ: לאחר ההסבר הזה, אודה לך מאוד אם גם עכשיו – וזה חשוב לי מאוד – תצביע עבור הצעת החוק.

אברהם רביץ: אני מודה לך, גברתי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: לחבר הכנסת פרוש הסתייגות לסעיף 1.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית, מאחר שאני עומד על הדוכן אני מרשה לעצמי גם לברך את הרב רביץ על הצעת החוק.

מאיר פרוש: אבל לגבי המהומה הקטנה שהיתה כאן קודם בין חברי סיעת ש"ס לחברי שינוי – אני רוצה להזכיר לרב רביץ מדוע הגשת את הצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: יש יהודי בשם סטף ורטהיימר.

מאיר פרוש: נדמה לי – – –

אברהם רביץ: לא, לא, סליחה.

מאיר פרוש: זה בא כתוצאה מכך, שסטף ורטהיימר, שהצביע לסיעת שינוי, פיטר עובד.

דוד טל: אני חושב שלא כדאי להכניס כאן שמות.

יוסף יצחק פריצקי: אולי תחרוג פעם ממנהגך ותדבר גם אמת?

קריאות: – – –

מאיר פרוש: אני עומד פה על הדוכן, אני יושב במקום שלי ואני שומע את חברי שינוי מתנגחים עם חברי סיעת ש"ס על הצעת החוק שלך, והרי אתה הגשת זאת משום שסטף ורטהיימר, אם אני לא טועה, הוא זה שפיטר עובד מהעבודה משום שהוא התפלל.

מאיר פרוש: לכן באה הצעת החוק המבורכת שלך.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

יוסף (טומי) לפיד: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש למחוק את השם סטף ורטהיימר.

יוסף (טומי) לפיד: הוא תוקף פה תעשיין ישראלי מכובד שלא יכול להתגונן.

יוסף (טומי) לפיד: הוא אינו נוכח כאן.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יוסף (טומי) לפיד: אני מבקש שלא ימרחו פה שם של תעשיין.

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת לפיד, שמעתי את בקשתך.

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, ההסתייגויות לשם החוק מוסרות?

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רביץ, אתה מסיר את ההסתייגות?

קריאה: סטף ורטהיימר פיטר עובד משום שהתפלל.

אברהם רביץ: גברתי, אני מוותר על כל ההסתייגויות שלי.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת פרוש, אתה מסיר את ההסתייגויות שלך?

מאיר פרוש: כן.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התש"ס–2000, על שם החוק וסעיף 1, בקריאה שנייה.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 19 בעד סעיף 1 – 26 נגד – 5 נמנעים – 2 סעיף 1 נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת החוק, כהצעת הוועדה, נתקבלה ברוב של 26 חברי כנסת, חמישה מתנגדים ושני נמנעים.

תמר גוז'נסקי: לא מפריע לי שיתפללו בעבודה.

מאיר פרוש: יש כאלה שמפריע להם.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 22 נגד – 5 נמנעים – 2 חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התש"ס–2000, נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התש"ס–2000, נתקבל ברוב של 27 חברי כנסת, חמישה מתנגדים ושני נמנעים.

נסים דהן: סיעת שינוי נגד תפילה של עם ישראל.

יצחק וקנין: בסך הכול מדובר בעשר דקות של תפילה.

יצחק וקנין: זה כואב לך?

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: שאילתות ותשובות.

דליה רבין-פילוסוף: כבוד השר מלכיאור אינו נמצא במליאה, ולכן אני מזמינה את סגן השר נסים דהן להשיב על שאילתות.

אברהם רביץ: יש לי זכות לנאום?

נסים דהן: יש לו זכות להודות בתור יוזם החוק.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רביץ מבקש לומר כמה מלים בתור יוזם החוק.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, דוד טל, על קידומו של החוק הזה, ליועצת המשפטית ולמנהלת הוועדה.

אברהם רביץ: זה כאילו חוק קטן, כי מה לנו לעשות, זו שמחה לעניים, אבל אני רוצה לומר משהו.

אברהם רביץ: הרגשתי מבויש מאוד להביא בכלל הצעת חוק כזאת.

אברהם רביץ: כי למה צריך להיות מצב שאנחנו נצטרך לחוקק חוק בנושא שצריך להיות כל כך טבעי?

אברהם רביץ: אבל בסופו של דבר, מאחר שקרה מה שקרה, אני מרגיש הרגשה של כבוד לכנסת, שהצביעה היום כמעט כולה, כל מי שהיה מסוגל הצביע, בעד חוק של כבוד, שמכבדים את דתו של כל אדם, את צורכי דתו של כל אדם.

אברהם רביץ: אני חושב שזו תעודת כבוד לכנסת ישראל.

אברהם רביץ: צר לי שסיעה אחת שוב התבלטה באופן שלילי לחלוטין, ללא צורך, ללא עניין.

זבולון אורלב: איזו סיעה?

אברהם רביץ: אמרו לי שקוראים לה שינוי.

אברהם רביץ: כך אמרו לי, אינני יודע.

אברהם רביץ: אני חושב שזה היה לא ראוי, אבל זה מה שיש לנו, ובעזרת השם נצליח, אני מקווה, לעשות עוד קידוש שם שמים.

אברהם רביץ: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: סגן שר האוצר ישיב על תשע שאילתות.

משה גפני: יש עכשיו ישיבה אצל ראש הממשלה.

נסים דהן: אבל כבר פתרנו את הבעיה עם ראש הממשלה.

נסים דהן: אני יכול להגיד את זה מהבמה, אם תרצה.

נסים דהן: אם היושבת-ראש תרשה לי, אני אספק את סקרנותם של כל חברי הכנסת.

דליה רבין-פילוסוף: אני חושבת שנתמקד בשאילתות.

נסים דהן: כן, גברתי, את הקובעת.

נסים דהן: את המנהלת את הישיבה.

נסים דהן: חברת הכנסת נ' חזן שאלה את שר האוצר ביום א' באדר ב' התש"ס (8 במרס 2000): ב-9 במאי 1999 קיבלה הממשלה החלטה בנושא פיתוח תשתיות במזרח-ירושלים – מס' 5055 ו-ב/184.

נסים דהן: רצוני לשאול: 1.

נסים דהן: כמה מהכספים הועברו?

נסים דהן: 2.

נסים דהן: מתי תועבר יתרת הסכום?

נסים דהן: 3.

נסים דהן: אם לא יועברו סכומים נוספים, מדוע?

נסים דהן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

נסים דהן: ההחלטה בוצעה בחלקה.

נסים דהן: בהתאם להחלטת הממשלה, הועמד סכום של 18.1 מיליון ש"ח לתוכנית פיתוח התשתיות במזרח-ירושלים, מתוך התקציב הקיים.

נסים דהן: הסכומים הנוספים היו אמורים לבוא מתוך תקציבי עיריית ירושלים ומשרדי ממשלה נוספים, והגוף האמון על ביצוע ההחלטה והתוכנית הוא ועדת המנכ"לים לענייני ירושלים.

נסים דהן: חבר הכנסת א' בן-מנחם שאל את שר האוצר ביום ח' באדר ב' התש"ס (15 במרס 2000): לנוכח ההכנות לביצוע רפורמה בענף ביטוח החובה לרכב מנועי, רצוני לשאול: 1.

נסים דהן: האם משרדך מודע לסתירה אפשרית בין מטרות הרפורמה המוצעת לבין האופי הסוציאלי של חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים?

נסים דהן: 2.

נסים דהן: האם יתוקן חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים?

נסים דהן: 3.

נסים דהן: האם השר או מי ממשרדו משתתפים בהתייעצויות לקראת ביצוע הרפורמה, בכל הנוגע להשלכותיה המשפטיות והסוציאליות?

נסים דהן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם ידידי היקר, היות שהשאילתא שלך היא בתחום האחריות הישירה שלי כסגן שר האוצר האחראי לשוק ההון, האחריות המיניסטריאלית שהוענקה לי על-ידי הממשלה, אני לא צריך את התשובה שהכינו לי בכתב.

נסים דהן: אם תרצה, אוכל לתת לך את מה שהכינו.

נסים דהן: אבל אני רוצה לענות לך ישר, ממה שאני יודע, מה שנקרא ידע אישי.

נסים דהן: נכון שחוק הפלת"ד, חוק פיצוי לנפגעי תאונות דרכים, הוא אחד החוקים המתקדמים בעולם שחוקקה מדינת ישראל, שעיקרו no fault.

נסים דהן: זאת אומרת, אין חובה להוכיח אשמה כדי שהנפגע שיוכל לקבל פיצויים.

נסים דהן: במהותו הוא חוק סוציאלי.

נסים דהן: זאת אומרת, החוק נועד לפצות כל נפגע בתאונת דרכים, ולא משנה מי היה אשם בתאונה.

נסים דהן: קודם כול צריך לפצות אותו, להחזיר מצב לקדמותו, לדאוג שהוא יקבל את הפיצוי המתאים ואת הטיפול הראוי, ואם חס ושלום אחרי כל הטיפולים הוא נשאר נכה ולא יכול לפרנס את עצמו ואת בני משפחתו, זה נקרא אובדן כושר השתכרות, וגם על זה הוא מקבל פיצוי לפי טבלה שנקבעה.

נסים דהן: אלא מה?

נסים דהן: עם חוק הפלת"ד לא חוקקו חוק שמורה איך לבצע אותו, איך מבצעים את חוק הפלת"ד – האם על חשבון הממשלה, האם על חשבון חברות הביטוח.

נסים דהן: לכן הוקם הגוף "אבנר", שבהתחלה היה גוף וולונטרי, התנדבותי, של חברות הביטוח, עם כל מיני הסכמים פנימיים, עם חצי התחייבות בעל-פה, חצי התחייבות בכתב של הממשלה, שאת כל העלויות של הוצאות החוק יגבו מן הציבור.

נסים דהן: במשך שנים רבות הציבור שילם ושילם, כשלא היתה שום אפשרות – נאמר בלשון עדינה – שום אפשרות חוקית לדאוג שהציבור ישלם מה שפחות.

נסים דהן: כי ברגע שהציבור משלם, אפשר לקבוע כל מחיר.

נסים דהן: עד שלאחרונה, לפני כמה שנים, חלו כמה שינויים: א.

נסים דהן: חברות הביטוח עצמן ביקשו להתפרק, כמו חברת הביטוח "אליהו", שביקשה לצאת מההסכם.

נסים דהן: ב.

נסים דהן: היו כל מיני פניות לבג"ץ של כל מיני בעלי רכב שהרגישו שבעצם הם מסבסדים בעלי רכב אחר.

נסים דהן: למשל, בעלי משאיות הרגישו שהם משלמים מעבר לסיכון הטהור שלהם.

נסים דהן: כי אם זה ביטוח, ביטוח הוא סיכון מול סיכוי.

נסים דהן: אם הסיכון הוא נמוך, הוא צריך לשלם.

נסים דהן: ובמשאיות שילמו הכי הרבה.

נסים דהן: או למשל בעלי רכב שאתה מכיר אותם, משכונת-התקווה, הטנדרים הקטנים שנועדו להובלה בתוך השכונה מפינה לפינה, שילמו הכי הרבה.

נסים דהן: הם אמרו לבג"ץ: סליחה, מה פתאום שאנחנו נשלם?

נסים דהן: בג"ץ הצדיק אותם, אבל נתן זמן לממשלה לשנות את האופי של חוק הביטוח, קרי – של המוסד "אבנר".

נסים דהן: ולכן המפקחת על הביטוח, הגברת ציפי סמט, הגישה לממשלה הצעת חוק שרוצה לעשות סדר, שכל אחד בעצם ישלם את רמת הסיכון שהוא נושא בה; מובן שעם הסדרים פנימיים של חברות הביטוח.

נסים דהן: זה מה שנקרא תחרות בתנאים מבוקרים.

נסים דהן: אנחנו בכל זאת לא רוצים שהשוק ישתולל, כי חברות הביטוח עלולות להתמוטט, כפי שקרה, לא מסיבה של ביטוח ישיר, ולכן הצענו את הרפורמה בחוק הביטוח.

נסים דהן: זה לא צריך לפגוע כהוא זה בחוק הפלת"ד.

נסים דהן: בשום פנים ואופן לא צריך לשנות את החוק, הפיצוי ימשיך להיות אותו דבר, אלא שתהיה תחרות מבוקרת בין חברות הביטוח.

נסים דהן: אנחנו חושבים ובטוחים, שברגע שתהיה תחרות מבוקרת המחירים ירדו.

נסים דהן: אני יכול להודיע לך היום, שבמשרד האוצר ובאגף שוק ההון, שנמצא בתחום האחריות שלי, עשינו עבודה מאומצת מאוד, ויש לנו היום נתונים שיתפרסמו כבר ביום רביעי בבוקר במסיבת עיתונאים.

נסים דהן: אני כבר מגלה דבר – קצת מוקדם.

נסים דהן: במסיבת עיתונאים שתתקיים ביום רביעי ב-09:30 יתפרסמו הנתונים, והציבור יראה שמי שהוא נהג זהיר ישלם פחות ויקבל את מלוא הכיסוי, כמו שקיבל עד היום.

נסים דהן: אנחנו לא נוריד את רמת הכיסוי.

נסים דהן: החוק לנפגעי תאונות דרכים יישאר באותה רמת כיסוי, הוא לא ייפגע.

נסים דהן: מי שהוא נהג זהיר ישלם פחות, הרבה פחות, עד 15%, ומי שהוא נהג לא זהיר – ובדרך כלל נהג לא זהיר הוא הגורם לתאונות, הוא הסיבה להוצאה, כי נהג לא זהיר גורם בדרך כלל לתאונות ובתאונות יש נפגעים – ישלם יותר.

נסים דהן: זה יהיה אולי עוד אמצעי להורדת הקטל בדרכים.

נסים דהן: מי שיודע, שאם הוא יהיה נהג לא זהיר הוא ישלם יותר בביטוח, כמו שקורה היום בביטוח רכוש, למשל – דבר שמאוד מקובל בביטוח רכוש, אין שום סיבה שלא יהיה מקובל בביטוח החובה.

נסים דהן: אני מקווה מאוד, שהרפורמה שמשרד האוצר יזם ומוליך תביא להורדת מחירים, תביא לירידה בנפגעי תאונות הדרכים, מכיוון שיהיה קשר ישיר בין מעשיו של הנהג לבין התשלום שהוא ישלם לביטוח, ומובן שתהיה ועדת מעקב שתבדוק את ביצוע הרפורמה ומפעם לפעם תעשה שינויים לפי המתבקש.

נסים דהן: אני מקווה שהתשובה שנתתי לך, אדוני, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, עונה לך על השאלות שלך.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: שאלה נוספת, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אדוני סגן השר, אני מקבל את כל מה שאמרת, אבל אם אינני טועה החלוקה היא כזאת, שבאזורים שבהם הכבישים משובשים ויש יותר תאונות יצטרכו לשלם יותר, למשל בערי פיתוח ובקצוות הארץ.

אלי בן-מנחם: קראתי על כך, ואם אני טועה, תתקן אותי.

אלי בן-מנחם: אבל אם זה נכון, נהג שגר במעלות או בשלומי או באופקים לא אשם שהמדינה לא משקיעה שם בכבישים כמו בתל-אביב או בחיפה.

אלי בן-מנחם: כלומר, יש אחריות של הנהג, אבל בכבישים משובשים, וכאשר אין מספיק תאורה, לא צריך להטיל את זה על הנהג.

אלי בן-מנחם: או שהוא יקבל תנאים שווים, או שהמדינה תדאג לפצות את האיש, כי גם כך הוא גר במקום מרוחק וחשוך.

נסים דהן: אני מודה לחבר הכנסת אלי בן-מנחם על השאלה.

נסים דהן: השאלה במקום ושאלת חכם חצי תשובה.

נסים דהן: אתה צודק, וזה לא יקרה.

נסים דהן: אחד התנאים שהותנו ברפורמה היה, שלא תהיה אפליה לא על מקום גיאוגרפי, לא על גזע, לא על דת ולא על מין.

נסים דהן: זה תנאי ראשון ברפורמה, שלא יפלו אוכלוסייה לפי צבע העיניים שלה.

נסים דהן: אתה נתת דוגמה של כבישים, והדוגמה שלך מובנת.

נסים דהן: זה היה אחד התנאים, וזה לא יהיה מרכיב ברמת הסיכון.

נסים דהן: מקום גיאוגרפי לא יהיה מרכיב, אבל אני כן אומר לך, שאם הנהג לא זהיר, זה לא משנה אם הוא יגור בתל-אביב, בעראבה או בבני-ברק, הוא ישלם על כך שהוא לא נהג זהיר.

נסים דהן: אני מודיע לך במאמר מוסגר ומניסיון, שפעם חשבו שיש שלושה מרכיבים לתאונות דרכים: מרכיב הכביש, מרכיב הרכב והמרכיב האנושי.

נסים דהן: היום מתברר, אחרי הרבה מחקרים, שהמרכיב האנושי הוא הגורם המכריע.

נסים דהן: אם הכביש משובש, תעמוד בצד, למה אתה נוסע עליו?

נסים דהן: זה אומר שאתה אדם לא אחראי.

נסים דהן: אם אתה לא רואה טוב, תיסע יותר לאט.

נסים דהן: זה שאין תאורה – הממשלה אשמה, אבל לך אסור לרצוח בגלל זה, לנסוע מהר ולחפש תירוצים שלא היתה תאורה די הצורך בכביש.

נסים דהן: המרכיב האנושי הוא בדרך כלל המרכיב העיקרי שגורם לתאונות, ולכן חשוב מאוד שיהיה יחס ישיר בין התנהגותו של נהג על הכביש והסיכון שהוא גורם לבין מה שהוא משלם.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת י' שטייניץ שאל את שר האוצר ביום ח' באדר ב' התש"ס (15 במרס 2000): נודע לי, כי הקמת "תפוח פיס" בערד, שתוקצב על-ידי מפעל הפיס, עומדת בספק נוכח ויכוח ביורוקרטי בין הממשלה, מינהל מקרקעי ישראל והרשות המקומית בשאלה על שם מי תירשם הבעלות על הקרקע.

דליה רבין-פילוסוף: עד כה לא הצליחו אנשי חשב משרד האוצר להביא את הצדדים להסכמה על מסמך שיאפשר את הקמת הפרויקט.

דליה רבין-פילוסוף: רצוני לשאול: מה ייעשה להקמת הפרויקט?

נסים דהן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) על מנת למנוע עיכובים במימוש הפרויקט, ניתן אישור לעיריית ערד עוד ב-25 בינואר 2000 להמשיך ולהעמיד לרשותה, לכל תקופה שהיא, את הנכס האמור, כל עוד השימוש נעשה למטרת מוסדות חינוך ובתי-ספר.

נסים דהן: מינהל מקרקעי ישראל הונחה במקביל לנקוט את הפעולות המתחייבות להסדרת הזכויות, על כל המשתמע מכך.

נסים דהן: מינהל מקרקעי ישראל מטפל בהקצאת השטח המבוקש על-פי נהליו, לאחר שהעירייה הכינה תסריט חלוקה מאושר על-ידי הוועדה, לצורך הגדרת השטח הקיים והשטח שיוקצה לעירייה.

דליה רבין-פילוסוף: שאילתא מס' 1023 של חבר הכנסת איוב קרא – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: שאילתא מס' 1024 של חבר הכנסת אמנון כהן – אינו נוכח, לפרוטוקול.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אמ' כהן שאל את שר האוצר ביום ט"ו באדר ב' התש"ס (22 במרס 2000): משרד האוצר החליט להעביר את משרדי מס הכנסה למשרדים חדשים בגבעת-שאול בירושלים.

דליה רבין-פילוסוף: פורסם כי בדיקה במקום העלתה כי במקום קיימים מצבורי גז רדון בכמות מסוכנת.

דליה רבין-פילוסוף: ועד העובדים מתנגד למעבר.

דליה רבין-פילוסוף: רצוני לשאול: 1.

דליה רבין-פילוסוף: האם נכון הדבר?

דליה רבין-פילוסוף: 2.

דליה רבין-פילוסוף: אילו צעדים ננקטו עד כה, והאם הצעדים הבאים יתואמו מראש עם ועד העובדים?

נסים דהן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

נסים דהן: הידיעות המובאות בשאילתא אינן נכונות.

נסים דהן: בבדיקה שנערכה לפני כמה חודשים התגלתה בארבעה חדרים כמות גז רדון המחייבת בדיקה נוספת.

נסים דהן: לפי הכללים, במקרים שבהם נמצא גז מעבר ל-50 בקרל למטר מעוקב, יש לערוך בדיקה נוספת.

נסים דהן: אם ממוצע שתי הבדיקות נמוך מ-70, התוצאה תקינה; אם הממוצע עולה על 70, יש לערוך בדיקה ארוכת טווח למשך חצי שנה; אם תוצאות הבדיקה ארוכות הטווח עולות על 200, יש לעשות פעולות להורדת כמות הגז.

נסים דהן: בעקבות הבדיקה הראשונה ערכה הנהלת אגף מס הכנסה, בשיתוף עם ועד העובדים, בדיקה נוספת, שהעלתה כי לא קיים גז בכמות העולה על המותר.

נסים דהן: ממוצע שתי הבדיקות נמוך מ-50.

נסים דהן: במקביל פנתה הנהלת האגף לראש אגף הקרינה במשרד לאיכות הסביבה, אשר בדק את התוצאות וחיווה את דעתו, כי אין בהן כדי לסכן את בריאות העובדים.

נסים דהן: למרות זאת, כדי להרגיע את העובדים, החליטה הנהלת האגף לבצע בדיקה נוספת.

נסים דהן: תוצאותיה טרם נתקבלו.

נסים דהן: הנהלת האגף, בשיתוף ועד העובדים הארצי וועד העובדים של פקיד שומה ירושלים, החליטו כי לאחר מעבר העובדים לבניין החדש תיערכנה בדיקות ארוכות טווח, כדי לבדוק אם חלילה חל שינוי בכמות גז הרדון.

נסים דהן: הנהלת אגף מס הכנסה ערה לבריאות עובדיה ונוקטת את כל האמצעים כדי לא לסכן את בריאותם.

נסים דהן: חבר הכנסת י' פרץ שאל את שר האוצר ביום ט"ו באדר ב' התש"ס (22 במרס 2000): מצורף העתק מכתב שנשלח אליך ב-29 בנובמבר 1999, מרכז ועד הפעולה לביטול מס רכוש, ועניינו המצוקה הייחודית בנושא זה במגזר הערבי.

נסים דהן: רצוני לשאול: 1.

נסים דהן: האם אכן למגזר הערבי בעיה מיוחדת בעניין מס רכוש?

נסים דהן: 2.

נסים דהן: האם נפתרה מצוקתם?

נסים דהן: 3.

נסים דהן: מה היתה תשובת המשרד לוועד הפעולה?

נסים דהן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

נסים דהן: אגף מס הכנסה ומיסוי מקרקעין פועל לאכיפת תשלום חובות מס רכוש של חייבים באשר הם.

נסים דהן: עם תיקון חוק מס רכוש והעמדתו של שיעור אפס החל מ-1 בינואר 2000, יצא אגף מס הכנסה ומיסוי מקרקעין במבצע לגביית חובות העבר במס רכוש.

נסים דהן: המבצע נערך בתקופה שבין 15 במאי 1999 לבין 31 בדצמבר 1999, ובמסגרתו חייב שהסדיר חובותיו זכה לביטול הקנסות והריבית שנצברו על חובו.

נסים דהן: יותר מ-9,000 חייבים הסדירו את חובם, ובכך פתרו את בעייתם.

נסים דהן: לאחרונה התקיימו אצל שר האוצר דיונים בנושא אכיפת חובות בעבר במס רכוש.

נסים דהן: בעקבות הדיונים גיבש אגף מס הכנסה המלצות כיצד לנהוג בחובות העבר של חייבי מס רכוש, ובימים הקרובים ייערך דיון אצל השר לצורך אישור ההמלצות.

נסים דהן: לאחר אישורן יפורסמו ההמלצות בציבור.

דליה רבין-פילוסוף: שאילתא מס' 1038, של חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בעניין חריגות בשכר.

דליה רבין-פילוסוף: אדוני סגן השר, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מ' נודלמן שאל את שר האוצר ביום ט"ו באדר ב' התש"ס (22 במרס 2000): לאור הדוח של הממונה על השכר באוצר על החריגות בשכר במגזר הציבורי והדיון בנושא, רצוני לשאול: 1.

דליה רבין-פילוסוף: האם ננקטו צעדים כדי להחזיר את הכספים לקופת המדינה?

דליה רבין-פילוסוף: אם כן – אילו?

דליה רבין-פילוסוף: 2.

דליה רבין-פילוסוף: מה עושה משרד האוצר כדי להפסיק את החריגות?

נסים דהן: חבר הכנסת נודלמן, אני חושב, שהפרסומים שהיו לאחרונה באמצעי התקשורת, רק הבוקר, שהממונה על השכר ביקש מעיריית ירושלים להחזיר את כל הכספים ששולמו שלא כדין, כמעט עונים לך על השאלה.

מיכאל נודלמן: חלק אחד.

מיכאל נודלמן: כמה כסף החזירו?

דליה רבין-פילוסוף: 30,000 שקל תבעו מכל בכיר.

נסים דהן: מכל בכיר.

נסים דהן: בסך הכול זה כמה מאות אלפי שקלים.

נסים דהן: חבר הכנסת נודלמן, אחרי התיקון בחוק של מחלקת האכיפה של הממונה על השכר באוצר, שיש לו סמכויות לתבוע ולנקוט אמצעים, בהחלט לממונה על השכר יש היום שיניים ואמצעי אכיפה והוא יכול להשתמש בהם כדי לגבות בחזרה כספים.

נסים דהן: שאלת אילו סכומים, ואני יכול לומר שמדובר על מאות אלפי שקלים, אם לא מיליונים, שהוחזרו ויוחזרו באמצעות הפעולה של הממונה על השכר.

נסים דהן: אפקט ההרתעה חשוב יותר מהסכומים שהושבו, כי גם אם לא נצליח לגבות חלק גדול מהסכומים יש אפקט הרתעה להבא, כדי שרשויות, גופים מתוקצבים וגופים מבוקרים שכלולים בחוק תחת סמכותו של הממונה על השכר יתחילו מכאן ואילך להתנהג על-פי התקנות, הכללים והתקשי"ר של עובדי המדינה והסכמי השכר.

נסים דהן: ההרתעה חשובה לאין ערוך מאותם סכומים, שאני לא מזלזל בהם וצריך לגבות אותם.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ג' ריגר שאל את שר האוצר ביום כ"ט באדר ב' התש"ס (5 באפריל 2000): מצב התעסוקה בקרב עובדי הרפואה העולים החדשים הולך ומחמיר.

דליה רבין-פילוסוף: בתשובה על שאילתא שהפניתי לשר הבריאות בנושא זה השיב השר שמשרדו איננו מקבל סיוע תקציבי נאות ממשרד האוצר.

דליה רבין-פילוסוף: רצוני לשאול: 1.

דליה רבין-פילוסוף: אילו פעולות נוקט משרדך למען שיפור מצב התעסוקה המקצועית של הרופאים העולים?

דליה רבין-פילוסוף: 2.

דליה רבין-פילוסוף: האם יגדיל משרדך את הסיוע הניתן למשרד הבריאות בכל הנוגע ליצירת מקומות עבודה חדשים לרופאים, לאחיות ולמתמחים עולים?

נסים דהן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

נסים דהן: בתקציב משרד הבריאות לשנת 2000 כ-60 מיליון ש"ח לנושאי הכשרה ותעסוקה של עולים בתחום הבריאות.

נסים דהן: 2.

נסים דהן: במסגרת הכנסת תקציב המדינה לשנת 2001 ייבחן הסיוע הניתן לעולים חדשים.

נסים דהן: במסגרת זאת ייקבע התקציב לנושא זה לשנת 2001, בהתאם לסדרי העדיפויות של המשרדים השונים ומגבלת התקציב.

נסים דהן: חבר הכנסת י' שטייניץ שאל את שר האוצר ביום י"ט באייר התש"ס (24 במאי 2000): הובא לידיעתי כי יש בכוונת איגוד סוכני המכס וארגון התאגידים לבטל את המונח/מקצוע "פקידי רישוי" בחוק סוכני המכס ולהעביר את הטיפול לידי סוכני המכס עצמם.

נסים דהן: רצוני לשאול: 1.

נסים דהן: האם הידיעה נכונה?

נסים דהן: 2.

נסים דהן: אם כן – מה ייעשה לגבי פקידי הרישוי?

נסים דהן: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

נסים דהן: לפי פקודת המכס, קיים עד עצם היום הזה המקצוע פקיד רישוי, הדורש רישוי מאת המדינה.

נסים דהן: מנהל המכס סבר, כי בעידן חוק-יסוד: חופש העיסוק אין עוד מקום למקצוע היסטורי ומיושן זה, ומינה ועדה לבחינת הנושא.

נסים דהן: הוועדה בדקה את הצורך ברישוי זה בישראל וכיצד מתנהגים בנושא בארצות-הברית ובאירופה.

נסים דהן: כן בדקה הוועדה את ההשלכות של ביטול מקצוע הרישוי על בעלי התעודה העוסקים היום במקצוע.

נסים דהן: לאחרונה הוגש דוח הוועדה למנהל המכס, ובו המלצות לביטול עתידי של המקצוע הדורש רישוי ממשלתי, תוך התחשבות מרבית בנושא התעסוקה של הפקידים הרישויים כיום, כך שהביטול יהיה הדרגתי במשך כמה שנים.

נסים דהן: מנהל המכס בוחן את הנושא עם גורמים בענף.

נסים דהן: אם יוחלט ליישם את המלצות הדוח ואם יאשר זאת שר האוצר, תובא הצעת חוק ממשלתית לכנסת.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת איוב קרא, באופן יוצא מן הכלל אני מוכנה לחזור לשאילתא שלך, שאילתא מס' 1023, של חבר הכנסת איוב קרא – הרשויות הדרוזיות.

דליה רבין-פילוסוף: האם אדוני סגן השר מוכן לענות?

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת א' קרא שאל את שר האוצר ביום ט"ו באדר ב' התש"ס (22 במרס 2000): הרשויות הדרוזיות טוענות כי הן נפגעו בצורה קשה בתקציב 2000.

דליה רבין-פילוסוף: רצוני לשאול: 1.

דליה רבין-פילוסוף: האם נכון הדבר, ואם כן – מדוע?

דליה רבין-פילוסוף: 2.

דליה רבין-פילוסוף: מדוע אין תוכנית חומש לפיתוח הכפרים הדרוזיים על אף החלטת הממשלה הקודמת בנושא?

נסים דהן: כן, בהחלט, אם גברתי היושבת בראש מבקשת.

נסים דהן: גברתי היושבת בראש, חבר הכנסת איוב קרא, על-פי בקשתה של היושבת בראש אני חוזר אל התשובה שלך.

נסים דהן: 1.

נסים דהן: הרשויות הדרוזיות לא נפגעו בתקציב שנת 2000, למעט הקיצוץ הרוחבי שנעשה לגבי כלל הרשויות המקומיות.

נסים דהן: 2.

נסים דהן: בשנים 1999-1995 בוצעה במלואה תוכנית החומש למגזר הדרוזי.

נסים דהן: אם תרשה לי, אני אוסיף עוד כמה משפטים.

איוב קרא: אני יכול לשאול עוד שאלה?

דליה רבין-פילוסוף: כן, שאלה נוספת.

איוב קרא: אדוני, אחרי שביתת הרשויות הדרוזיות פה, מול הכנסת, עם כל הכבוד, היתה פגישה עם ראש הממשלה ושר האוצר וחתמו אתו על הסכם בנושא גירעון הפיתוח של הרשויות הללו.

איוב קרא: עד 1999 הממשלה היתה צריכה לממן 70% מהגירעון, ועוד 30% – הרשות.

איוב קרא: מאז אותו הסכם עברה כמעט שנה, ובסך הכול העבירו בינתיים 50% מאותו הסכם.

איוב קרא: מדוע לא מתבצע ההסכם שנכתב כלשונו על-ידי ראש הממשלה ושר האוצר?

נסים דהן: חברי חבר הכנסת איוב קרא, תרשה לי לענות לך באקטואליה של היום.

נסים דהן: אם, לפי דבריך, 50% ממהסכם בוצע, אתם יכולים לשמוח.

נסים דהן: יש כאלה שלא בוצע אפילו 10% מההסכם אתם.

איוב קרא: זו תשובה של ש"ס במהדורה של היום.

משה גפני: הוא אמר שהתשובה אקטואלית.

נסים דהן: אני אמרתי שזו תשובה אקטואלית לפי מה שקורה היום.

נסים דהן: אבל לעצם העניין, הנושא שאתה העלית: אומנם נחתם הסכם, וכמו שאתה מציין – 50% בוצעו, שאר ה-50%, אי-ביצועם לא נובע מחוסר רצון לבצע של הממשלה או של שלטונות כאלה ואחרים, אלא פשוט מהתקדמות העבודה בשטח, ממצאים, ניירת וכל מיני דברים שהרשויות היו צריכות להמציא למשרדי הממשלה, והן עצמן עדיין לא השלימו את העבודה.

נסים דהן: בכל אופן – הן תוקצבו, והכסף מחכה להן במשרד הפנים.

נסים דהן: ברגע שהן תגמורנה את מה שמוטל עליהן כרשויות מקומיות הן תקבלנה את החלק שלהן.

נסים דהן: זה מעבר למה שאמרתי בתחילת דברי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה לאדוני סגן השר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גפני, השאילתא שלך לשר מלכיאור תיענה מחר, כיוון שהשר לא יכול היה להגיע.

נסים דהן: אני יכול לענות במקום השר מלכיאור, רק שיגיד מה השאלה.

תמר גוז'נסקי: מה השאלה?

נסים דהן: שיגיד את השאלה, אני אענה לו אקטואלית.

דליה רבין-פילוסוף: אדוני סגן השר, תישאר פה, אתה צריך להציג את החוק הבא.

דליה רבין-פילוסוף: (קריאה ראשונה)

דליה רבין-פילוסוף: הנושא הבא על סדר-היום: הצעת החוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה) (תיקון מס' 13), התש"ס 2000, קריאה ראשונה.

דליה רבין-פילוסוף: יציג את ההצעה סגן שר האוצר.

דליה רבין-פילוסוף: לפי הודעת מזכירות הכנסת, דברי ההסבר שצורפו הם שגויים, ומייד יחולקו דברי הסבר מתוקנים.

תמר גוז'נסקי: דברי ההסבר של החוק עצמו לא שגויים.

תמר גוז'נסקי: דברי ההסבר בנייר – – –

דליה רבין-פילוסוף: בנייר של המליאה, בנייר של סדר-היום, לא בהצעת החוק בכחול.

נסים דהן: כן.

נסים דהן: בסדר-היום בלבד.

נסים דהן: אני קצת התפלאתי.

נסים דהן: כבוד היושבת בראש – – –

דני נוה: אתה יכול להסביר לכנסת מתי יחול סעיף 38(2) – – –

נסים דהן: אני נמצא פה על תקן של יועץ משפטי של הכנסת?

דני נוה: אני מתכוון לסעיף שמפרט מתי סגן שר חדל להיות חבר כנסת.

תמר גוז'נסקי: את זה אנחנו לא יודעים.

נסים דהן: אני מוכן לפתוח דיון בכל נושא.

נסים דהן: תבקשו רשות מהיושבת בראש.

נסים דהן: תסמכו עלי, יש לי תשובות על הכול.

נסים דהן: אותי לא מפתיעים.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו נישאר בסדר-היום העמוס למדי.

נסים דהן: אני מוכן לפתוח אתכם כל נושא, כל דיון, אפילו שיעור בגמרא, אם אתם רוצים.

נסים דהן: אפשר להתחיל מייד.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה, אדוני סגן השר.

דליה רבין-פילוסוף: אדוני יציג את הצעת החוק.

דני נוה: – – –

נסים דהן: אני?

נסים דהן: אין בעיות.

נסים דהן: תגיד את הדף ואת העמוד, ואני מתחיל לצטט בעל-פה.

דליה רבין-פילוסוף: אני לא מוכנה.

נסים דהן: כבוד היושבת בראש, חברי חברי הכנסת.

נסים דהן: לפי חוק ההשקעות המשותפות בנאמנות, התשנ"ד–1994, ניתן פטור ממס על רווחים שמחלקת קרן נאמנות מסויגת לבעלי היחידות בה.

נסים דהן: לאור העובדה שקרן נאמנות מוחזקת על-ידי המחוקק כיחיד, אין חבות במס, ברמת הקרן, על מגוון נכסים פיננסיים הפטורים ממס בידי יחיד.

נסים דהן: חברה המקבלת רווחים פטורים מקרן נאמנות מסויגת, כאמור, אמורה להיות מחויבת על הרווחים במסגרת סעיף 6 לחוק התיאומים.

נסים דהן: אולם, בעקבות פרשנות, לפי ההגדרות בסעיף 6 לחוק התיאומים, אינן כוללות רווחים פטורים, שהתקבלו מקרן נאמנות מסויגת, פרשנות אשר עלולה להביא לאובדן מס רב – מקלט מס, במלים אחרות – ולאור העובדה שהשמטת רווחים פטורים מקרן נאמנות מסויגת מקנה פטור ממס על רווחים שהמחוקק ביקש לחייבם במס בתיקון מס' 11 לחוק התיאומים, מוצע לקבוע מפורשות, כי החל מ-1 בינואר 1999 – חוק למפרע – מועד שבו נכנס תיקון מס' 11 לחוק התיאומים, תמורה ומכירה לעניין סעיף 6 לחוק התיאומים, כוללות גם רווחים מקרן נאמנות מסויגת.

נסים דהן: אבקש מן הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, הממשלה מבקשת להצביע בעד החוק בקריאה ראשונה.

נסים דהן: במלים פשוטות – היה מקלט מס במדינת ישראל, שלא שמו לב אליו.

נסים דהן: ניצלו זאת עורכי-דין ממולחים – לקחת קרן נאמנות מסויגת, שיש לה מטרה מסוימת, כל הרווחים ממנה היו פטורים, גם למי שמקבל ממנה רווחים.

נסים דהן: חברה שרצתה לעשות מה שנקרא תיאום מס או מקלט מס – העבירה לקרן הנאמנות, קיבלה ממנה רווחים, היתה פטורה.

נסים דהן: לזה המחוקק לא התכוון.

נסים דהן: הוא התכוון יותר ליחידים ולחברות שקיבלו רווחים על השקעה ישירה בקרן.

נסים דהן: כיוון שנוצרה פה פרצה שיכולה לגרום הפסד גדול למדינת ישראל ולמשרד האוצר, הממשלה מבקשת לתקן את החוק.

נסים זאב: השאלה מה קורה לגבי יחידים.

נסים דהן: אין בעיה ליחידים.

נסים דהן: כל התיקון הוא לגבי חברה.

נסים דהן: דברי ההסבר מונחים על השולחן, כבודו יכול ללמוד אותם.

נסים דהן: אני מוכן להסביר כל דבר, אם היושבת בראש תרשה לי.

תמר גוז'נסקי: חבל על הזמן.

נסים דהן: חבל על הזמן, אומרת חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דליה רבין-פילוסוף: אני משאירה זאת לשיקול דעתו של סגן השר, אם הוא רוצה להתייחס, או לא.

נסים זאב: – – –

נסים דהן: מה, בסכומים?

נסים דהן: לא, אי-אפשר.

נסים דהן: אני לא יכול לענות בסכומים ברגע זה.

נסים דהן: אנחנו צריכים לעשות את החשבון.

נסים דהן: אבל עצם העובדה שלא היתה הגבלה בחוק על הסכומים שחברה יכולה להשקיע בקרן נאמנות מסויגת ולקבל ממנה רווחים פטורים ממס, ולא לענות על סעיף 6 וסעיף 11 לחוק מס הכנסה, ששם הוא כן מחייב אותם.

נסים דהן: לכאורה יש פה סתירה בין שני חוקים, הפרשנות היתה יכולה לפטור אותם לפי חוק של קרן נאמנות מסויגת, אף שלפי סעיף אחר במס הכנסה הם כן חייבים.

נסים דהן: הפרשנות הסותרת הזאת יכלה לגרום להפסדים, כי כל זמן שזה לא ברור, אף אחד לא רץ לשלם.

נסים דהן: קודם כול תחייב אותו לשלם.

נסים דהן: לכן, פשוט סגרו פה פרצה.

נסים דהן: כל הפרצה נועדה רק לחברות.

נסים דהן: ליחידים אין שום בעיה, הם ימשיכו ליהנות מכל ההטבות שהיו מוכרות בחוק ליחידים שמשקיעים בקרן נאמנות.

נסים דהן: אם צריך עוד הסבר – אני כאן.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: רבותי חברי הכנסת, אני פותחת את הדיון.

דליה רבין-פילוסוף: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אברהם רביץ.

דליה רבין-פילוסוף: רבותי חברי הכנסת, הרשימה סגורה.

דליה רבין-פילוסוף: אני מבקשת להקפיד על סדר הדוברים.

דליה רבין-פילוסוף: מי שלא יהיה במליאה בזמן שייקרא שמו, מפסיד את זכות הדיבור.

דליה רבין-פילוסוף: לכל דובר שלוש דקות.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שהדבר הזה הוא כמעט מובן מאליו, שיש לעשות תיאומים לרגל אינפלציה, ואני רוצה לפנות אל סגן שר האוצר.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר, שחייבים, כפי שעשו פעם אחת בהיסטוריה של מדינת ישראל, חייבים לחזור ולעשות את הניסוי הזה של התאמת המשכנתאות של עמך, אנשים פשוטים.

אברהם רביץ: מי כאן, במדינת ישראל, שבנה לו בית ואינו חייב סכומי עתק?

אברהם רביץ: והסכומים האלה עולים ועולים, ברוך השם.

אברהם רביץ: בשנה האחרונה המדד לא עלה כל כך, אבל בכל אופן, בהצטברות של השנים, שוב עומדים בפני שוקת שבורה.

אברהם רביץ: אני רוצה להזכיר שזה נוגע לתקופה שלנו.

אברהם רביץ: כאשר יש מיתון במשק, מתעוררים תמיד גם דברים צדדיים.

אברהם רביץ: אנחנו חושבים שכל הבעיה היא אבטלה.

אברהם רביץ: כל הבעיה היא באמת חוסר עבודה במדינה, אבל יש לזה השלכה על משפחות רבות במדינת ישראל, שחייבות כל חודש לשלם הון עתק, שהן אינן יכולות לעמוד בו.

אברהם רביץ: אנחנו, כחברי כנסת – אני בטוח שגם אתה – מגיעים אלי היום, כמעט כל יום.

אברהם רביץ: אני מקבל טלפונים ומכתבים, ואנשים באים ומתדפקים כאן על דלתותינו, בטענה שהם לא יכולים לעמוד בתנאי התשלומים שהצטברו על הדירה שלהם.

אברהם רביץ: ומכיוון שאנחנו, בשעתנו, חוקקנו את חוק הערבים, היום הבנקים, בלי להתבלבל – מוציאים אנשים מהבתים.

אברהם רביץ: אני לא בא בטענות אל הבנקים.

אברהם רביץ: אלה הם תנאי ההלוואה.

אברהם רביץ: אנחנו כחברי כנסת משתדלים מאוד לעזור, לסייע, לדחוף, לפרוס חובות.

אברהם רביץ: אבל אנחנו שוב עומדים בפני תופעה חברתית מאוד מאוד קשה: פשיטות רגל.

אברהם רביץ: זה לא פשיטות רגל, זה פשיטות יד, כי לא מדובר כאן בסוחרים גדולים אלא באנשים שאינם יכולים לעמוד בתשלומים על הדירות שלהם.

אברהם רביץ: אינני יודע איזו ממשלה תהיה שתצטרך להתבונן ולדון בנושא כזה, אבל למען הפרוטוקול, אני ואתה, אדוני סגן שר האוצר, אנחנו כולנו, חברי הכנסת, חייבים לעשות מעשה כדי להיענות ולתת תשובה.

אברהם רביץ: לא צריך להמציא את הגלגל.

אברהם רביץ: הדבר הזה כבר נעשה.

אברהם רביץ: עשו זאת פעם אחת במדינת ישראל.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

אברהם רביץ: אני מסיים מייד.

אברהם רביץ: אני חושב שיש לחזור על העניין הזה.

אברהם רביץ: מובן שזה דורש הרבה תכנון, זה דורש הרבה מחשבה לדעת איך לעשות זאת ולמי לעשות זאת.

אברהם רביץ: מכאן אני פונה אל הבנקים – וזה משפט אחרון – אתם בדרך כלל נענים לבקשה לפרוס את החוב, אבל לא כל עמך בית ישראל מגיע אל חברי הכנסת.

אברהם רביץ: לא לכולם יש העוז והאומץ להרים טלפון לחבר כנסת ולבקש את מעורבותו.

אברהם רביץ: תהיו אתם קשובים יותר למה שמתרחש היום במשק.

אברהם רביץ: אני מודה לך, גברתי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אריאל שרון – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, אני אתמוך בחוק שהגשת.

משה גפני: זה לא אומר שאני תומך בממשלה, אבל זה חוק – – –

נסים דהן: גם כשאני מציג את החוק זה לא אומר שאני תומך בממשלה.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: מכיוון שגם אתה לא תומך בממשלה ואתה מציע את החוק, אתמוך בזה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לנצל את כמה הדקות העומדות לרשותי כדי לדבר על החוק הקודם.

משה גפני: קודם כול אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת הרב אברהם רביץ, שהעביר היום בקריאה שנייה ובקריאה שלישית חוק שבא לאפשר לכל עובד להתפלל במקום עבודתו.

משה גפני: אני חושב שראוי היה שהחוק הזה יאושר בכנסת ישראל.

משה גפני: חבר הכנסת רביץ עשה נכון שהחל את החקיקה וגם סיים אותה היום, ואני מברך אותו על כך.

משה גפני: אני רוצה להביע תרעומת קשה על סיעה שלמה בכנסת, סיעה יחידה – סיעת שינוי – שהתנגדה לחוק.

משה גפני: אף שחלק מחבריה תמכו בקריאות הקודמות, הם חזרו בהם היום, וכל הסיעה הצביעה נגד על דבר שיש בו היגיון, יש בו מן המוסר היהודי, הוא גם נוגע לכל הדתות, אבל מדינה יהודית מאפשרת לעובד להתפלל במקום עבודתו.

משה גפני: היתה פה טענה נגד תעשיין שכידוע הוא תומך בסיעת שינוי, הוא סייע בהקמתה, שבמקומות העבודה שלו הוא לא אפשר לאנשים להתפלל.

משה גפני: הוא התקומם מאוד נגד העניין הזה ואמר: זה לא נכון, אני כן מאפשר.

משה גפני: מן הראוי שסיעת שינוי לא תהיה היחידה בכנסת שתתנגד לחוק הזה, ולו כדי למנוע לזות שפתיים.

משה גפני: מתברר שהסיעה הזאת בנויה רק על דבר אחד, על התנגדות לכל דבר שיש בו ריח של יהדות.

משה גפני: הרי מה אומרת ההצעה הזאת?

משה גפני: זו לא הצעה שמשנה את פני החברה.

משה גפני: היא אומרת דבר מאוד פשוט: בן-אדם יכול להתפלל במקום עבודתו במשך כמה דקות במקום תפילה.

משה גפני: הסיעה לא יכולה להתעלות על עצמה.

משה גפני: מרצ הצביעה בעד, חד"ש הצביעה בעד, העבודה הצביעה בעד, ישראל אחת, הליכוד, כולם, כל המפלגות התאחדו סביב הצעת חוק שהיא ממש בקונסנסוס ויש בה היגיון רב, וסיעת שינוי לא יכולה להתעלות על עצמה.

משה גפני: אני רואה בזה תופעה חמורה.

משה גפני: אני חושב שהם עשו מעשה חמור.

משה גפני: אנחנו נמצאים בכנסת, בפרלמנט שבו כל אחד יכול להצביע כראות עיניו, אבל איזה מסר עובר לציבור?

משה גפני: מה פירוש, למה התנגדו?

משה גפני: כדי לא לאפשר לאנשים להתפלל במקום עבודתם?

משה גפני: כדי לא לאפשר לאנשים לחיות על-פי אמונתם?

משה גפני: כדי שהם לא יהיו במקומות עבודה?

משה גפני: אני לא יודע.

משה גפני: הם פשוט לא חושבים על מה שהם עושים.

משה גפני: אבל, זו דרכם.

משה גפני: אני מקווה שהציבור שומע ורואה את ההתנהגות הזאת של סיעת שינוי.

משה גפני: מדובר כאן בדבר הומני ממדרגה ראשונה, דבר שבאמונה, דבר שבמצפון.

משה גפני: אני מניח, שכל אלה שהצביעו בעד שינוי בבחירות הקודמות יראו את התנהגותם ויצביעו בעד המפלגה של חבר הכנסת רביץ, שעשה את מה שצריך לעשות, והבוחרים של שינוי בבחירות הבאות יעברו ליהדות התורה.

משה גפני: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת סאלח טריף – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כמעט אמרתי אדוני סגן השר – גם אין ממשלה, ממש אין ממשלה, אני לא יודע, אין לי מזל, כל פעם שאני עולה לדוכן אין ממשלה.

אברהם רביץ: הממשלה העתידה נמצאת כאן.

נסים זאב: חזון נפרץ.

זבולון אורלב: אני מעיר ליושבת-ראש, אם מותר לי להעיר, אבל זה ממש הפך להיות חיזיון נפרץ פה, לא השרים וגם לא סגני השרים.

זבולון אורלב: צריכים לדבר אל הקיר.

זבולון אורלב: ראשית – – –

משה גפני: הממשלה העתידה כאן, דבר אלינו.

ראובן ריבלין: הקואליציה כאן – היושבת-ראש, אתה וחבר הכנסת נסים זאב.

זבולון אורלב: איפה אתה סופר אותי, אדוני, בקואליציה, באופוזיציה?

זבולון אורלב: ראשית אני רוצה לברך את חבר הכנסת הרב אברהם רביץ על החוק.

זבולון אורלב: אני חושב שזה חוק שמוסיף כבוד רב לספר החוקים של מדינת ישראל, שמסדיר את הכללים ואת הנורמה שאדם יכול להתפלל על-פי אמונתו במקום עבודתו באישור, ברשות ובסמכות של בית-המחוקקים.

זבולון אורלב: יישר כוח גדול.

זבולון אורלב: אני שמח גם שהיתה תמיכה של כל סיעות הבית, למעט סיעה אחת שלצערי חרתה על דגלה מה שחרתה.

זבולון אורלב: זה דבר חשוב.

זבולון אורלב: זה לא חוק של הדתיים ולא חוק שבא בכפייה דתית, אלא באמת חוק שזכה להסכמה רחבה רבה.

זבולון אורלב: יישר כוח.

זבולון אורלב: בעניין תיקון חוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה), קודם כול אני רוצה להודיע שהמפד"ל תתמוך בתיקון החוק, מפני שכל תיקון שנועד לסתום פרצות בתשלומי מס, צריכים לעשות אותו.

זבולון אורלב: החוק הזה בא לגבות מס ממי שעדיין היה צריך לשלם ולא שילם.

זבולון אורלב: אבל עם כל הכבוד, זה חוק שעוסק בזוטות.

זבולון אורלב: זה חוק שעוסק יחסית בפרוטות.

זבולון אורלב: אני מצפה שמינהל הכנסות המדינה ומשרד האוצר יעשו רפורמה.

זבולון אורלב: היום רפורמה היא אולי לא שם כל כך פופולרי, אבל – תוכנית לאומית רחבת היקף למאבק בהון השחור.

זבולון אורלב: לא הפרצות הקטנות האלה הן שמעוותות את המשק הישראלי ולא הן שמייצגות את ההשתמטות היחידה מתשלום מס אמת.

זבולון אורלב: יש מיליארדים רבים של הון שחור בתחומים של סחר בנשים, בתחומים של סמים, בתחומים של הלבנות כספים מפשע ועבריינות בתחומים שונים, וגם בתחומים לגיטימיים.

זבולון אורלב: מעניין שבכל תחקיר עיתונאי מגלים בנקל את כל התחומים האלה.

זבולון אורלב: עד היום לא התגבשה תוכנית לאומית רחבת היקף.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

זבולון אורלב: לא רק שזה פגם מוסרי בנטל של חלוקת המס, אלא זו גם תוספת תקציבית.

זבולון אורלב: תחשבו כמה בעיות יכולנו לפתור במס על ההון השחור.

זבולון אורלב: את מרבית הבעיות שהבית הזה והממשלה מתחבטים בהן יכולנו לפתור.

זבולון אורלב: לסיום, אני קורא לממשלה להכין תוכנית רחבת היקף למאבק נחרץ בהון השחור.

זבולון אורלב: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בנימין אלון – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, שולחן ממשלה ריק, מובן שהחוק מדבר בזוטות, כפי שהיטיב להגדיר זאת יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת זבולון אורלב.

ראובן ריבלין: מטבע הדברים, צריך להעביר את החוק הזה, משום שהוא תיקון שהאוצר היה צריך כבר מזמן להעבירו.

ראובן ריבלין: בעבודת פרלמנט, האופוזיציה צריכה – ומתפקידה – להקשות על הממשלה את חייה, ועל-ידי כך גם להפרות את הפרלמנט, על-ידי כך שהממשלה יודעת, שאם נמצאים חברים מהאופוזיציה, הקואליציה צריכה להיות פעילה ולתפקד.

ראובן ריבלין: אלא שאנחנו נמצאים פה באיזה חיזיון מוזר, שהממשלה בכלל אפאתית לכל החוקים שהיא מגישה.

ראובן ריבלין: למעשה הדבר היחיד הוא הדאגה לראש הממשלה, מעמדו ותפקידו ותפקודו השלטוני.

ראובן ריבלין: יש שרים, שאף אחד לא יודע על מה ולמה הם נסעו ובשביל מה הם נסעו ומה המנדט שהם קיבלו על מנת להגיע להחלטות מכריעות לגבי גורלו של העם.

ראובן ריבלין: יושב פה מזכיר הממשלה לשעבר ומנהל משא-ומתן בממשלה שהיתה עליה ביקורת קשה, אבל לא עלה על הדעת שלפחות המשלחות שנסעו מטעמנו לא קיבלו הגדרה מדויקת של הסמכויות הקיימות בידיהם, הקווים האדומים שעדיהם הם יכולים להגיע, מהו מרווח המשא-ומתן.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, כפרקליטה מלומדת וותיקה יודעת שלא מנהלים ושלא יוצאים בכלל למשא-ומתן בלי שאדם יודע לאן הוא רוצה להגיע.

ראובן ריבלין: כל הדברים האלה, כאשר כמה חברי כנסת נמצאים במקום שהוא מדינת אויב, מדינה שאסרה עלינו מלחמה ללא פשרות, שמנהיגה הלך לעולמו.

ראובן ריבלין: אני לא חושב שאנחנו צריכים לשמוח על מותו של מאן דהוא, ואפילו לא של אויבנו, שהרי במקורותינו כבר נאמר:

ראובן ריבלין: בנפול אויבך אל תשמח.

ראובן ריבלין: אבל אין כל מקום גם לאבל נורא ואיום שתפס את כולנו – וכל התקשורת מדווחת מדמשק על האבל הכבד שאחז בנו.

ראובן ריבלין: אני מבין אם היה אבל כבד על כך שהיה מהלך, שהיו רוצים הסורים לבוא לידי הבנה שאנחנו צריכים לחיות כאן, במזרח התיכון, יחד.

ראובן ריבלין: אז היה איזה מקום להבין.

ראובן ריבלין: אבל מדובר בעם שביקש את מחיקתנו, ביקש את סופנו, ובסך הכול הוא אחד מהאויבים המרים והנמהרים שהיו לנו; אם כי אני לא מתעלם מכך שעם האויבים הנמהרים שהיו לנו עשינו גם שלום, וכך צריך שיהיה.

ראובן ריבלין: לכן אני אומר לגברתי – ברגע זה היא, יחד עם שני חברי ש"ס, מייצגים את הקואליציה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב הוא אחד מעמודי התווך של הקואליציה, בעל עמדות ברורות כמו של ראש הממשלה, הוא המייצג של הממשלה כאן.

ראובן ריבלין: כמובן, אנחנו נמצאים פה במצב אבסורדי, שבו אנחנו יכולים להפיל כל חוק.

נסים זאב: אני שומר על כבודה של הממשלה.

ראובן ריבלין: כל חוק אנחנו יכולים להפיל.

ראובן ריבלין: ראי, ממשלת ישראל, כי היית דלה מאוד.

ראובן ריבלין: דלה עד כדי כך, שלא רק לא רואים אותך כי את לא נמצאת פה, לא רואים אותך כי את לא קיימת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני תומכת בהצעת החוק.

תמר גוז'נסקי: אני מצטרפת להערה שזו הצעת חוק מינורית, שעוסקת בשולי השוליים של מקלטי המס בארץ ובחו"ל.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שמספר גדל והולך של עורכי-דין מתפרנסים במידה רבה מחיפוש אחר אותם מקלטי מס, כדי שהם יקבלו את חלקם, אבל בעיקר אלה שמשלמים להם יקבלו את חלק הארי של מקלטי המס.

תמר גוז'נסקי: לצערנו, הרפורמה במס בעצם לא עוסקת כמעט בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אני מבקשת לציין שני הישגים חשובים שהיו השבוע לעובדים.

תמר גוז'נסקי: ההישג הראשון היה ההודעה של שר האוצר שוחט, כי בשל ההתנגדות של ציבור העובדים המאורגן בארץ הוא דוחה בצורה כזאת או אחרת את הדיון ברפורמה במס.

תמר גוז'נסקי: יכול מישהו לומר, ובצדק, שיש פה גם העניין של התערערות הקואליציה וכן הלאה, אבל ברור שהשביתה שהיתה מתוכננת ליום שני היתה שביתה חסרת תקדים בהיקפה, והיא רק מוכיחה עד כמה הציבור בארץ מבין במה העניין.

תמר גוז'נסקי: היא גם מוכיחה, שלרפורמה בצורתה הנוכחית אין סיכוי, להערכתי, לא בכנסת ולא בציבור מחוצה לה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו בעד מיסוי הבורסה, אנחנו בעד מס עיזבון, אנחנו בעד למצוא את הדרך למסות רווחי הון, לא רק מה שהחוק הזה מציין.

תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו נגד המיסוי המוצע על קרנות ההשתלמות, שזה ניסיון להפר בצורה חד-צדדית הסכם קיבוצי, ובעצם לחסל את העבודה המאורגנת במדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר יישר כוח לעובדים במדינת ישראל על ההצלחה הזאת.

תמר גוז'נסקי: ברכה נוספת – לעובדי "ידיעות אחרונות".

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שהמאבק שלהם לא הסתיים, אבל אחרי ההתעללות הבלתי-נסבלת של ההנהלה, של המעבידים, של הבעלים של העיתון, שסגרו בפני העובדים את הכניסה לדפוס ולמינהלה באמצעות גדרות תיל ושומרים בריונים, כאשר זה הגיע לבית-הדין האזורי לעבודה, הוא קיבל בעצם את טענות העובדים ואמר, שבמדינת ישראל, עם כל ההתעשרות וההתחזקות של האלפיון העליון, עדיין אי-אפשר באופן חד-צדדי לגרש עובדים בבעיטה ממקום העבודה, ואי-אפשר לבטל באופן חד-צדדי הסכם קיבוצי, ואי-אפשר באופן חד-צדדי לפטר עובדים כשיש מקום עבודה מאורגן ויש ועד עובדים; אי-אפשר להכריח עובדים להסכים לקבל עובדים לא מאורגנים, וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: בקיצור, כל טענות ההנהלה וכל הדרישות שלה נפלו על פתחו של בית-הדין האזורי לעבודה.

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שהיום צריך להיות דיון נוסף בנושא הזה, ואינני יודעת איך בדיוק הוא יסתיים.

תמר גוז'נסקי: אבל אני חושבת, ששני ההישגים החשובים האלה שציינתי היום צריכים להעביר מסר חשוב מאוד לעובדים: למרות כל הבעיות, למרות החולשות, למרות הצבתם של של העובדים הלא-מאורגנים, למרות עובדי הקבלן, העובדים הזרים – כל המערך הזה שעומד נגדכם ונגד כוח העבודה המאורגנת – תראו שכאשר אתם מאורגנים, כאשר אתם מאוחדים, כאשר אתם מאוחדים, כאשר אתם לוחמים, יש הישגים.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת האשם מחאמיד, נחום לנגנטל, עסאם מח'ול, יובל שטייניץ, תאופיק חטיב, אבשלום וילן, עוזי לנדאו, מקסים לוי, רענן כהן, אברהם הירשזון, יוסף פריצקי, רוני מילוא, ויצמן שירי ומוחמד כנעאן – אינם נוכחים.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דני נוה, בבקשה.

דני נוה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נדרשים לאשר כאן הצעת חוק מטעם ממשלת ישראל, וכפי שציין יושב-ראש סיעת הליכוד, חבר הכנסת ריבלין, שולחן הממשלה ריק.

דני נוה: רק לפני שנה בא לכאן ראש הממשלה ועמד על הדוכן וניסה באותות ובמופתים להסביר לנו, לחברי הכנסת ולציבור הרחב מדוע היציבות של הממשלה וצורכי המדינה מחייבים את הרחבת הממשלה באופן חסר תקדים; מדוע יש צורך לשנות את חוק-יסוד: הממשלה כדי שהממשלה תורחב.

דני נוה: והיום – שנה בלבד לאחר שאהוד ברק נבחר לראשות הממשלה – צובר לו ראש הממשלה שיא שלילי חסר תקדים של ראש ממשלה ששנה בלבד לאחר שנבחר נמצא במצב שהוא איבד את אמון הכנסת.

איוב קרא: פחות משנה, עשרה חודשים.

דני נוה: פחות משנה, נכון, חבר הכנסת קרא.

דני נוה: והוא איבד את אמון הכנסת מסיבה פשוטה, שבו בזמן הוא גם איבד את אמונו של העם, איבד את אמונו של הציבור.

דני נוה: ואכן, רק לפני שנה עמד כאן ראש הממשלה והציג את ממשלתו, עם קואליציה רחבה, שהיא זו שהצדיקה את הרחבת הממשלה, והיום שולחן הממשלה ריק וגם ספסלי הקואליציה ריקים, גברתי היושבת-ראש.

דני נוה: כנראה מחמת הבושה של חברי הקואליציה, שאינם מסוגלים אפילו להתייצב כאן היום.

דני נוה: ראש הממשלה עומד בפני הציבור, ויש בפניו ברירה מאוד ברורה, מאוד פשוטה, והוא ניצב ברגע של אמת.

דני נוה: משום שראש הממשלה צריך להחליט בין אחת משתיים, בהנחה שאכן ההחלטה שקיבלה היום מועצת חכמי התורה של ש"ס היא בעינה ותעמוד, והדבר הזה יישאר כדבר שריר וקיים במציאות הפוליטית שלנו, וש"ס לא תחזור בה מן ההחלטה הנכונה שהיא קיבלה.

דני נוה: הברירה שעומדת בפני ראש הממשלה היא, האם עליו להקים ממשלה צרה, ממשלה שאולי תקבל 52-51 קולות של תמיכה כאן בכנסת, ואולי תוכל לעבור בהצבעות אי-אמון על-ידי תמיכה של חברי כנסת שנאמנותם לדרכה של הממשלה לא מוטלת בספק – משום שלעתים יש גם ספק באשר לנאמנותם למדינת ישראל, לא רק לממשלת ישראל.

דני נוה: אני מתכוון לכך שראש הממשלה, מר ברק, חושב כאפשרות רצינית מאוד, ואנחנו שומעים זאת מחברי ממשלה ומחברי קואליציה בשעות האלה ממש, להקים ממשלה שתישען על חברי כנסת שעומדים כאן ובמקומות אחרים, ורק בימים האחרונים, ומשבחים לא פחות ולא יותר מאשר את ארגון ה"חיזבאללה".

דני נוה: ויש תהליכים של הקצנה מסוכנת מאוד בקרב אותם חברי כנסת.

דני נוה: במקום שישמשו כגורמים מפשרים, ממתנים ומאחדים, אנחנו נתקלים בתופעות של חברי כנסת, כאן בבית הזה, שמשבחים את הגרועים שבאויבינו, שסדרי העדיפויות שלהם משלחים אותם היום לדמשק, במקום להיות כאן, בבית הזה.

דני נוה: מר ברק, האם זו הממשלה שאתה מבקש להקים?

דני נוה: האם זו הממשלה שיכולה להוביל את מדינת ישראל להכרעות חשובות כל כך, גורליות כל כך, כמו ההסדר על גבולות המדינה עם הפלסטינים?

דני נוה: בעיני ראש הממשלה המסקנה צריכה להיות חדה וברורה, שממשלה כזאת, אם יחשוב להקים אותה, ממשלה צרה כזאת, אם יחשוב להקים אותה, לא תהיה לה זכות מוסרית לנהל את ענייני המדינה.

דני נוה: זכות פוליטית ודאי שתהיה לה.

תמר גוז'נסקי: מה זה מוסרית?

דני נוה: לכל דבר.

דני נוה: זכות מוסרית לקבל החלטות חשובות כל כך וגורליות כל כך, כשאתה נשען, חברת הכנסת גוז'נסקי, על חברי כנסת שנמצאים עכשיו בדמשק מסיבות מאוד ברורות, שמצהירים אמונים ומשבחים וחוגגים את ניצחון ה"חיזבאללה"; זכות מוסרית לממשלה כזאת לנהל את ענייני המדינה ולהגיע להכרעות לאומיות ודאי שאין.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת טלב אלסאנע ועבד-אלמאלכ דהאמשה – אינם נוכחים.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול הרשו לי לברך את המשפחות השכולות שנמצאות ביציע ומחכות לדיון.

איוב קרא: אהוד ברק רצה מאוד לקדם את עניינן, ולצערי גם בסקטור מיוחד זה פגע.

איוב קרא: הרשו לי להזכיר לאנשים ביום מיוחד זה, שבו הקואליציה מפרפרת ברוחה, הרשו לי להזכיר, שלפני שנה בדיוק, או פחות, עשרה חודשים – נכון, ידידי ועמיתי לסיעה דני נוה – ראש הממשלה הזמין לכאן נגר כדי להרחיב את הכיסאות, כי הוא אמר שהולכים לדרך ארוכה, צריכים לקבל החלטות חשובות לעם ישראל, וזה מחייב הוצאות.

איוב קרא: אז דיברו על הוצאות של 9 מיליונים, והוויכוח היה על 10 או 11 מיליון שקל.

איוב קרא: אני רק יכול להזכיר לכולם, לפי התקציב האחרון, שרק הלשכה של שמעון פרס והמשרד שלו עולים עשרות מיליונים.

איוב קרא: ועל האנשים האלה שיושבים ביציע הוא לא חושב.

איוב קרא: הוא הבטיח גם להביא ל-300,000 מקומות עבודה, להביא חינוך חינם עד האוניברסיטה, כל מיני הבטחות, ולא ראינו שקוים דבר וחצי דבר מכל ההבטחות הללו.

איוב קרא: והאבסורד – היציאה מלבנון, המכוערת, היציאה האומללה.

איוב קרא: רצינו את ילדינו בקו הבין-לאומי.

איוב קרא: אף אחד מהבית הזה לא מאחל לרגע שהילדים שלנו יהיו בתוך לבנון.

איוב קרא: אבל ראינו את הביזיון שהיה, לצערי הרב.

איוב קרא: דיברנו אתו שנה מראש להכין תוכנית אופרטיבית, להביא למצב שצה"ל יצא בכבוד מלבנון, ולצערי זו הפעם הראשונה שצה"ל יצא בשן ועין, עם זנב מקופל בין רגליו.

איוב קרא: בשום תקופה של ראשי ממשלות לשעבר לא נראה צה"ל כל כך מגוחך ביציאתו ממקום כלשהו של אויב.

איוב קרא: תמיד הנסיגה היתה לצורך שיפור עמדות, או כדי לחסוך בקורבנות.

איוב קרא: במקרה הזה רק הפסדנו בעלי ברית חשובים מאוד למדינת ישראל.

איוב קרא: הפסדנו בעלי ברית שהלכו עם המדינה הזאת תקופה ארוכה.

איוב קרא: ביום האחרון ראינו, בכל המשפטים שמתנהלים בביירות, רק בגלל ההזדהות שלהם והקשר שלהם למדינת ישראל אנשים חטפו 15 שנה וקנסות במיליוני שקלים, וכל זה בגלל דבר אחד, בגלל החיפזון שבא מהשטן.

איוב קרא: חשוב להזכיר כל הזמן שפנינו כולנו לשלום ואנחנו רוצים שלום, אבל אי-אפשר להסתכל על מי שהקריב קורבן במדינה הזאת כאילו הכושי עשה את שלו.

איוב קרא: צריך לכבד ולהוריד את הכובע בפני כל אדם שבא בברית עם מדינת ישראל, ובטח ובטח אזרחי ישראל שהקריבו ממשפחותיהם או מילדיהם למען המטרה הזאת, ובמקרה זה אנשי צד"ל שיושבים היום במרכזי הקליטה.

איוב קרא: יש לי זכות להוביל את כל המהלכים שלהם.

איוב קרא: כאב לי לראות בערב החג שלא הגיע אליהם אוכל למרכזי הקליטה.

איוב קרא: כאב לי לשמוע שהאוכל שהביאו להם אתמול היה מקולקל ואנשים רבים פונו לבתי-חולים.

איוב קרא: אני יכול לומר לכם עוד הרבה דברים בסוגיה האומללה הזאת, שלכל הדעות השכל האנושי הישר לא יכול לקבל אותם.

איוב קרא: אני לא רוצה להרבות במלים בקטע הזה, אבל הממשלה הזאת התחילה לפרפר.

איוב קרא: אני מקווה שהיא תיעלם כמה שיותר מהר מהעולם הזה, תקום ממשלה חדשה, ראש ממשלה שיודע להקשיב, שר אוצר שיודע להקשיב ושר ביטחון שיודע גם כן להקשיב.

איוב קרא: הרי ראש ממשלתנו הוא גם שר הביטחון, ואין לי ספק שבתקופה כזאת קשה היה צריך להיות שר ביטחון במשרה מלאה, ב- full time job, כי האילוצים מחייבים זאת.

איוב קרא: אנחנו רואים שזה זלזול בביטחון.

איוב קרא: מדינת ישראל קיימת ופועלת קודם כול לפי ביטחונה ולפי המסר הביטחוני החשוב לאזרחיה.

איוב קרא: גם בקטע הזה לא מספיק, בקטע החברתי-הכלכלי, אלא בנושא שבקיומנו הוא פוגע, ולכן אני אומר לאנשי ש"ס, חברי, שיושבים פה: עשיתם דבר גדול לאומה, לאזרחים, ותמשיכו בדרך הזאת.

דוד טל: אנחנו מעריכים מאוד את העידוד שאתה נותן לסיעת ש"ס ואת חיזוק ידיה.

דוד טל: חבר הכנסת עופר חוגי – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת רחבעם זאבי – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת צבי הנדל – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת דוד אזולאי – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עם ישראל נמצא במבוכה גדולה.

גדעון עזרא: יש קבוצה בתוכנו שבכלל לא נמצאת במבוכה.

גדעון עזרא: הם נסעו לסוריה לנחם את העריץ שעשה מה שעשה למדינת ישראל, או ניסה לעשות במלחמת ששת הימים, במלחמת יום הכיפורים, שנתן גיבוי ל"חיזבאללה", שבכל מקום ובכל דרך ניסה להרוג כמה שיותר ישראלים.

גדעון עזרא: חלק מהבית הזה נסע אליו, ואותו חלק שנסע אליו, אהוד ברק הולך להסתמך עליו בהמשך המגעים שלנו עם השכנים שלנו.

גדעון עזרא: בלבול מערכות מוחלט שכתוצאה ממנו כולם מבולבלים, חוץ מקבוצה אחת, מהקבוצה שנסעה לדמשק.

גדעון עזרא: היא לא מבולבלת, היא יודעת בדיוק את הכיוון.

גדעון עזרא: היא יודעת את הכיוון, איך לחפור בהר-הבית ולצפצף על ישראל.

גדעון עזרא: היא יודעת את הכיוון איך להחזיר את כל השטחים ואת כל ההישגים של מדינת ישראל בכל מקום ומקום.

גדעון עזרא: זו לא קבוצה שנטלה חלק במלחמות ישראל, אז הם לא הלכו לצבא.

גדעון עזרא: זו קבוצה שיודעת לבוא ולהגיד: אחרי ה"חיזבאללה" – הבדואים בנגב.

גדעון עזרא: זו קבוצה שיודעת להגיד שמי שמגיע לו פרס נובל לשלום זה לאדון נסראללה.

גדעון עזרא: ואני רוצה להגיד לאזרחי מדינת ישראל: תתפכחו, תסתכלו, תפקחו את העיניים.

גדעון עזרא: אל תיתנו לממשלה הזאת להמשיך בדרך שבה היא הולכת.

גדעון עזרא: אני מקווה מאוד שלא ירחק היום ואנחנו נלך לבחירות חדשות, ועם ישראל יבוא ויגיד את דברו לכל מי שרוצה לנסות לעכב או לסחוט את מדינת ישראל.

תאופיק חטיב: גם לך אומרים את זה.

גדעון עזרא: יכול להיות.

גדעון עזרא: תהיינה בחירות, ואנחנו נראה בדיוק מה עם ישראל חושב על דרך החתחתים שבה אנחנו עוברים, שקבוצה אחת מתחזקת, קבוצה שלא עשתה הרבה לטובת מדינת ישראל, וקבוצות אחרות נחלשות.

גדעון עזרא: אני משוכנע שרק המפלגות הציוניות הן המפלגות שתדאגנה לעם ישראל ותדאגנה גם לערביי ישראל בצורה הנכונה ובצורה מאוזנת.

גדעון עזרא: היום זה לא מאוזן.

גדעון עזרא: מחר אהוד ברק זקוק לקולות שלכם.

גדעון עזרא: הוא איבד את הכיוון, הוא איבד את המצפן, ואני מקווה מאוד שנחזור לעצמנו.

גדעון עזרא: תודה.

דוד טל: כמה מלות עידוד לש"ס, חבר הכנסת עזרא?

תמר גוז'נסקי: מי ששבר את הקואליציה זו ש"ס, לא אנחנו.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד שיש התלבטויות.

גדעון עזרא: אני אומר שבלי ש"ס לא היינו מקבלים את חוק רמת-הגולן.

גדעון עזרא: בלי ש"ס אני חושב שהיתה הידרדרות גדולה ביהודה ובשומרון, ואני נמנה עם המאמינים שהרעיון חשוב יותר מהמושב.

גדעון עזרא: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה על דברי העידוד.

דוד טל: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק נצרך, הוא טוב, אני אצביע עבורו.

נחום לנגנטל: מה עוד שיש לי סנטימנטים גדולים מאוד לשני הגופים שמוטבים בחוק הזה, גם רשות הנמלים והרכבות וגם רשות שדות התעופה.

תמר גוז'נסקי: זה לא זה.

דוד טל: לעזור לאדוני ולומר לו היכן אנחנו אוחזים?

תמר גוז'נסקי: יש הבדל בין דברי ההסבר.

דוד טל: חברי הכנסת, חבר הכנסת לנגנטל, בשבתו על הכיסא הזה לא כבג"ץ, כיושב-ראש הישיבה, עזר לי, ואני לא יכול לשכוח את זה.

דוד טל: יש לי הכרת הטוב.

דוד טל: כשניסיתי להעביר את חוק אלמנות צה"ל, נשמת אפי כמעט פרחה, רצתי והגעתי לכאן ובכל אופן הוא אפשר לי ונתן לי גם קצת זמן לנשום אוויר.

דוד טל: אני רוצה להשיב לו כגמולו הטוב.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אתה יוצר פה תקדים בפוליטיקה הישראלית, שלאנשים יש הכרת הטוב.

דוד טל: דברים טובים זה רע?

נחום לנגנטל: לאן נגיע אם תהיה הכרת הטוב בחיים הפוליטיים?

נחום לנגנטל: אסור ליצור את התקדים הזה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולומר את דברי בשתי דקות, דווקא היום, יום הלווייתו של נשיא סוריה חאפז אסד.

נחום לנגנטל: נסעו לשם כמה חברי כנסת – הם לא נמצאים פה באולם, ואני מרגיש לא נוח לומר זאת כשהם לא נמצאים פה באולם, אבל אני מבקש שחברי ושכני תאופיק חטיב יעביר להם את הדברים.

נחום לנגנטל: אני חשבתי במהלך החודשים האחרונים שבהם אני יושב בכנסת הזאת, שהחיים במדינת ישראל בין ערבים ליהודים צריכים להיות בשוויון.

נחום לנגנטל: בסופו של דבר, אזרחי מדינת ישראל זקוקים – – –

תאופיק חטיב: השבתי לך ולא שמעת.

נחום לנגנטל: לכן אני אומר לך זאת.

נחום לנגנטל: אנשים צריכים לחיות פה בשוויון.

נחום לנגנטל: ואם יש פה אפליה, אנחנו לא יכולים לעשות את הדבר הזה.

נחום לנגנטל: חשבתי לתומי וטעיתי, שאותם חברי כנסת שנמצאים בכנסת זה מה שהם מבקשים – שוויון.

נחום לנגנטל: ואני אומר לכם, טעיתי טעות גדולה מאוד, כי התברר לי שיש אנשים בכנסת ישראל שמעדיפים את המצב שבו אויבי מדינת ישראל הם אלה שישלטו במדינה הזאת והם יקבלו את כל הכבוד והיקר.

תאופיק חטיב: איך אתה קובע?

נחום לנגנטל: כי כשאומר חבר כנסת נבחר בפרלמנט מדינת ישראל, שמנהיג ה"חיזבאללה", נסראללה, ראוי לקבל את פרס נובל לשלום, אדם שמכריז עוד היום על רצונו בהריגת אנשים במדינת ישראל, אז יש אנשים פה שרוצים להשמיד את מדינת ישראל והם יושבים בתוך הבית הזה.

נחום לנגנטל: לא מטרת השוויון לנגד עיניהם, אלא משהו לאומי אנטי מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: יש פה איזו אינתיפאדה לאומית בתוך הבית הזה, כך אני מרגיש.

נחום לנגנטל: ואם אדם בא ואומר שהוא שמח על כך שמדינת ישראל הפסידה בלבנון, והכוח הפסיד, רק המוסר של ה"חיזבאללה" ניצח – רבותי, אם היינו כנסת נורמלית, הוא לא היה צריך לשבת פה.

תאופיק חטיב: – – –

דוד טל: אם זה מאוד חשוב ומאוד דחוף, בבקשה.

תאופיק חטיב: חבר הכנסת לנגנטל בעצמו הלין רק לפני פחות מחצי שנה על כך שמהאנדרטה של רבין יש למחוק את המלים "חובשי כיפה", מכיוון שהוא ראה בכך פגיעה בכל חובשי הכיפה.

תאופיק חטיב: פתאום הוא שומע מנהיג ערבי או חבר כנסת אומר משפט.

תאופיק חטיב: עכשיו הוא מדבר על השוויון לכלל האוכלוסייה הערבית.

מקסים לוי: אתה מגן על – – –

נחום לנגנטל: חבר הכנסת חטיב, אם פגעתי במנהיגים ערבים אחרים שישבו בבית הזה, מראש אני מתנצל.

נחום לנגנטל: אבל דיברתי עליו, ואני לא רוצה להטיל דופי בכולכם.

נחום לנגנטל: אני רק אומר, שהיתה בי תמימות כשחשבתי שכוונת כולכם לטובה.

נחום לנגנטל: מתברר לי שרק לחלקכם אולי.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת מקסים לוי, תוכל לומר מה שרצית מהדוכן.

דוד טל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב.

דוד טל: תמיד בסוף.

דוד טל: בבקשה.

רחמים מלול: משהו על ש"ס.

מקסים לוי: על ש"ס אני לא רוצה לדבר, כי אתם מנהלים משא-ומתן סמוי.

רחמים מלול: לא סמוי ולא – – –

מקסים לוי: כך אני רואה.

מקסים לוי: ראש הממשלה נפגש עכשיו ב-17:30.

רחמים מלול: אנחנו במשא-ומתן עם פליטי גשר שיצטרפו לש"ס.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עליתי כאן לדבר על אותם שובתים מקריית-שמונה שאיש לא מאזין להם.

מקסים לוי: התכנסנו בקריית-שמונה כדי לתת גיבוי לעיר שראתה "קטיושות", ראתה בריחה בעת שצה"ל נסוג מלבנון, והיום אנחנו שומעים שאותם אנשים מדברים בגנות הכנסת.

מקסים לוי: הם לא מאמינים לאף אחד מאתנו.

מקסים לוי: האוצר לא מעוניין שהמפעל ימשיך להתקיים.

מקסים לוי: עומדים לפטר את כל העובדים שם.

מקסים לוי: אנשים מגינים לפעמים על הפרנסה שלהם שהיא תקציב הפיצויים שלהם.

מקסים לוי: והנה הם שובתים מול בעלי החברה, שורפים צמיגים, ולאף אחד כאן לא אכפת.

דוד טל: זה לא מדויק, משום שעבדך הנאמן – – –

מקסים לוי: אני אדבר על זה.

מקסים לוי: כאשר ראש הממשלה מנהל את הדברים האלה, הוא צריך להסתכל על נושא החשוב של אותם מפוטרים שילכו הביתה.

מקסים לוי: נתנו גיבוי לקריית-שמונה, וראש הממשלה היה בקריית-שמונה.

מקסים לוי: רק כאשר נופלת איזו "קטיושה", כל השרים ממהרים לשם.

מקסים לוי: אי-אפשר להאמין לא לכנסת ולא לממשלה.

מקסים לוי: אני מצפה, אדוני היושב-ראש, שתכנס מייד את ועדת העבודה והרווחה לדון על ההשבתה של האנשים האלה.

מקסים לוי: האנשים האלה עומדים מחר לשבות ולעשות צעדים קשים מאוד כלפינו, כלפי הממשלה וכלפי החברה.

מקסים לוי: צריך לעשות הכול כדי שהם יחזרו לעבודה שלהם.

מקסים לוי: האנשים האלה זקוקים היום יותר מאי-פעם לתמיכה.

מקסים לוי: מקריית-שמונה ברחו מאות משפחות, ואנחנו נתיר עכשיו שייסגר שם מפעל ונותיר את העובדים לבדם שישבתו?

מקסים לוי: אנחנו חייבים לתת להם גיבוי.

מקסים לוי: אם לא ניתן להם גיבוי, אזי מי ייתן להם גיבוי?

מקסים לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש ממך לכנס את ועדת העבודה והרווחה ולהזמין את האנשים האלה עוד מחר כדי לדון בסוגיית המפעל.

מקסים לוי: אם לא, נעשה מסיבת עיתונאים יחד אתם כדי להביא את חומרת המצב.

מקסים לוי: האנשים האלה זקוקים לנו היום יותר מתמיד.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: סיימת דבריך אחרי שלוש דקות וארבע שניות במקום אחרי דקה.

דוד טל: אני מודה לחבר הכנסת מקסים לוי.

דוד טל: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

דוד טל: לאחר מכן נעבור לסעיף הבא בסדר-היום.

משה גפני: חבר הכנסת מקסים לוי, למה לא עודדת את ש"ס כמו כולם?

מקסים לוי: אני מעודד אותם תמיד.

מקסים לוי: אני לא כמוך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש את התייחסות חברי הכנסת.

דוד טל: חברי הכנסת, מתבקשת תשומת לבכם.

דוד טל: חבר הכנסת לנגנטל, מתבקשת תשומת לבך לדובר.

דוד טל: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

נסים זאב: אין אף שר מהממשלה הזאת שיושב לשמוע את הדברים.

דוד טל: אתה צודק.

דוד טל: אם תבקש ממני – אנעל את הישיבה ברגע זה כסנקציה נגד הממשלה, היות ששום שר לא יושב כאן.

נסים זאב: אני חושב שכן צריך לנעול את הישיבה.

דוד טל: אתה מבקש ממני לנעול?

דוד טל: אני יכול לנעול ובזאת אפשר לסגור את סדר-היום.

נסים זאב: לא לסגור את סדר-היום, אבל בהחלט אני חושב שמדי פעם אנחנו מוחים על כך שאנחנו מדברים פה אל אוזן אטומה.

דוד טל: אתה מדבר על הזלזול.

נסים זאב: אין אף שר שיושב פה.

נסים זאב: אני שמח שהממשלה הזאת התרחבה ויש יותר שרים.

נסים זאב: אבל אף אחד לא בא לשמוע אותנו.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

משה גפני: זה דבר חסר תקדים.

משה גפני: יש פה חוקים ממשלתיים שאנחנו צריכים לאשר אותם, ולאורך כל הישיבה אין כאן אף שר.

משה גפני: מתחילת הישיבה, מהשעה 16:00, לא היה שר אחד מהממשלה.

נסים זאב: היה סגן שר שרק הציג את הדברים.

משה גפני: סגן שר האוצר הציג את החוק והוא הודיע שהוא גם כן – – –

מקסים לוי: חבר הכנסת גפני, הם עסוקים.

משה גפני: במה הם עסוקים?

משה גפני: במה?

מקסים לוי: בלהרכיב ממשלה.

דוד טל: חבר הכנסת חוגי, האם אתה סבור שצריך לסגור את הישיבה?

עופר חוגי: כן.

דוד טל: חבר הכנסת תאופיק חטיב?

תאופיק חטיב: כן.

דוד טל: חבר הכנסת נחום לנגנטל?

נחום לנגנטל: בוודאי.

נחום לנגנטל: זו ממשלה שנסמכת רק על האופוזיציה.

דוד טל: רבותי, היות שרוב חברי הכנסת כאן סבורים שצריך לסגור את הישיבה בגלל הזלזול הבלתי-נפסק של הממשלה הזאת, אני נועל את הישיבה.

דוד טל: הכנסת תתכנס מחר, יום רביעי, בשעה 11:00.

דוד טל: הישיבה נעולה.

נסים זאב: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אני מודה לך על ההיענות שלך.