ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 199, 2001-05-15 00:00

אברהם בורג: חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שלישי, כ"ב באייר התשס"א, 15 במאי שנת 2001.

אברהם בורג: נתחיל בנאומים בני דקה.

אברהם בורג: על מנת שנוכל להכין את הרשימה נקיים הצבעת הירשמות.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אפי אושעיה, ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת, עד לקבלת התוצאות, בבקשה הודעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי ועדת הכלכלה תדון בהצעת חוק החבות בנזיקין של בעלי כלי שיט לנזקי הים בשמן, התשס"א–2000, הצעות חוק מס' 2938, אחרי קריאה ראשונה, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): הודעה נוספת, אדוני, ברשותך.

אברהם בורג: הודעה נוספת, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מטעם סיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו: 1.

): אתמול נמסר בטעות כי לוועדת הכלכלה ייכנס חבר הכנסת בני אלון במקום חבר הכנסת יורי שטרן.

): הריני מתקן זאת ומוסר כי חבר הכנסת מיכאל קליינר ייכנס לוועדת הכלכלה במקום חבר הכנסת יורי שטרן על חשבון סיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו.

): 2.

): בוועדת הכנסת: חבר הכנסת אליעזר כהן יכהן בוועדה במקום חבר הכנסת סגן השר יורי שטרן.

): בוועדת החינוך והתרבות: חבר הכנסת סגן השר יורי שטרן יכהן בוועדה במקום הפנוי לסיעה.

): בוועדה לענייני ביקורת המדינה: חבר הכנסת צבי הנדל יכהן בוועדה במקום סגן השר יורי שטרן.

): בוועדה לקידום מעמד האשה: חבר הכנסת מיכאל נודלמן יכהן בוועדה במקום הפנוי לסיעה.

): מטעם סיעת המפד"ל: בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה – חבר הכנסת יגאל ביבי יכהן בוועדה במקום חבר הכנסת נחום לנגנטל.

): מטעם סיעת הליכוד: בוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק שירות הביטחון (דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם) (הוראת שעה) – חבר הכנסת ישראל כץ יכהן בוועדה במקום חבר הכנסת יובל שטייניץ.

): אדוני היושב-ראש, עד כאן ההודעות האלה.

): עכשיו אני מודיע הודעה שצריך להצביע עליה.

): בעקבות אישור התפלגות סיעת ישראל אחת, ביום 7 במרס 2001, נוצר הצורך לייצוג חברי סיעת גשר בוועדות הכנסת כסיעה עצמאית.

): ועדת הכנסת אישרה היום את ההחלטה הבאה: סיעת ישראל אחת מעבירה את מקומותיה בוועדות הבאות לסיעת גשר בהסכמה בין הסיעות: 1.

): בוועדת הכנסת יישאר חבר הכנסת מקסים לוי; 2.

): בוועדת הפנים ואיכות הסביבה יישאר חבר הכנסת מקסים לוי; 3.

): בוועדת הכספים יישאר חבר הכנסת מקסים לוי כממלא-מקום.

אברהם בורג: כל כך הרבה חברי כנסת עם אותו שם יש לנו?

): 4.

): בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, במקום חבר הכנסת מקסים לוי יכהן חבר הכנסת מרדכי משעני.

): 5.

): בוועדה לענייני ביקורת המדינה, במקום חברת הכנסת קולט אביטל יכהן חבר הכנסת מרדכי משעני.

): מאחר ששינוי זה מהווה שינוי בהרכב הסיעתי של הוועדות כפי שאושר בתחילת הכנסת הנוכחית, אבקש את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

): תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על הצעתו של ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: מי בעד?

אברהם בורג: מי נגד?

אברהם בורג: הצבעה מס' 2 בעד הצעת יושב-ראש ועדת הכנסת – 16 נגד – אין נמנעים – 1 הצעת יושב-ראש ועדת הכנסת בדבר הרכב ועדות הכנסת נתקבלה.

אברהם בורג: 16 בעד, ללא מתנגדים, נמנע אחד.

אברהם בורג: אני קובע כי הצעתך נתקבלה, חבר הכנסת אושעיה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: נעבור לנאומים בני דקה.

אברהם בורג: ראשון, חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת אבשלום וילן.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת 60 השניות אני רוצה לשאול את הבית: לאן נעלמה מפלגת העבודה?

אבשלום וילן: אני רואה פה את דוכניה ריקים.

אבשלום וילן: אתמול בטלוויזיה, כאשר ראש הממשלה אריאל שרון, שלכל הדעות – לפחות על-פי דעתי כצופה מהצד – הוא יריב אידיאולוגי למפלגת העבודה אף שהם נמצאים בקואליציה, ראיתי שהוא הופיע והתקבל בחיוכים של אושר.

אבשלום וילן: אני לא זוכר שראש הממשלה הקודם ברק התקבל כך.

אבשלום וילן: בינתיים שמונה חודשים אנחנו יורים ונורים, הפלסטינים מכים בנו ואנו מכים בהם חזרה שבעתיים, מוצא מדיני אין – והיכן מפלגת העבודה?

אבשלום וילן: אני חבר בוועדת הכספים ובמשך חודשיים אני בקושי רואה איש מפלגת העבודה, רק לפעמים.

אבשלום וילן: לאן נעלם קולו הרועם של ויצמן שירי?

אבשלום וילן: מי שראה את מפלגת העבודה, שיודיע.

אברהם בורג: חבר הכנסת וילן, לצערי אני עדיין לא מוסמך לענות לך.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את הדקה הזאת דווקא ברגע זה וביום הזה.

האשם מחאמיד: היום "יום הנכבה", ואני רוצה לאחל לעצמנו ממשלה שפעם אחת תהיה אחראית ושיהיה לה אומץ לב, והיא תלך לקראת השלום, כי המצב הנוכחי אינו משאיר לפלסטינים שום אופציה.

האשם מחאמיד: אמרתי את זה גם באחת הוועדות בפני אנשים מאוד חשובים – לא משאירים להם שום אור בקצה המנהרה.

האשם מחאמיד: לכן הגיע הזמן להפסיק את העוול כלפי העם הפלסטיני ואת שפיכות הדמים של שני העמים.

האשם מחאמיד: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נעמי חזן; אחריה – חבר הכנסת מרדכי משעני.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, קצין חינוך ראשי החליט השבוע לסגור את העיתון "במחנה" לתקופה קצרה בעקבות סדרה של כתבות, בין היתר כתבה אמיצה מאוד בנושא של הומוסקסואלים בצה"ל.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש פה פגיעה ישירה גם בחופש הביטוי, בחופש הדיבור, בזכויות האזרח, בזכויות החייל, בכבוד האדם וכמובן בזכויות הפרט.

נעמי חזן: אני חושבת שכנסת ישראל צריכה לגנות את ההחלטה הזאת.

נעמי חזן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מרדכי משעני; אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

מרדכי משעני: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, בשבוע שעבר קיימנו דיון על הנתונים של משרד החינוך, שהתפרסמו בחוברת שלו, לגבי הצלחה בבחינות הבגרות.

מרדכי משעני: היום קראתי שמהחוברת הזאת נעלמו הנתונים לגבי בני העדה האתיופית, נתונים שהם קשים ביותר.

מרדכי משעני: אני חושב שאנחנו צריכים לציין זאת ולבקש משרת החינוך שתדאג שלהבא נתונים כאלה לא ייעלמו ושהיא תטפל בהם.

מרדכי משעני: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת תאופיק חטיב; אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, ביום חמישי ביקרתי בכפר כסייפה בנגב, שם נהרסו על-ידי משרד הפנים ובסיוע משטרת ישראל שני בתים.

תאופיק חטיב: נאמר להם ששני הבתים שנהרסו נמצאים בשטח אש – סליחה, שני הצריפים, שלא לדבר על בתים.

תאופיק חטיב: הכפר הזה, לפחות המשפחה הנדונה, נמצאת שם משנות ה-40.

תאופיק חטיב: אבי המשפחה, שהוא הזקן, מחזיק בניירות שמוכיחים את בעלותו על הקרקע שנקראת היום שטח אש, מאז שנות ה-40, ברישום אנגלי, והיום אומרים להם שצריך להתפנות כי זה שטח אש, ואני שואל, האם כדי להוציא את הבדואים מהנגב צריך להפוך את כל הנגב לשטח אש פעם אחת, ואז באמתלה כזאת אפשר לרוקן אותו מהבדואים ואפשר לתת אותו לחוות, לכל חווה 10,000 דונם, אבל בתנאי שתהיה ליהודי אחד – –

אברהם בורג: תודה.

תאופיק חטיב: – – במקום ל-10,000 בדואים.

תאופיק חטיב: תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואחריה – חבר הכנסת יחיאל לסרי.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, שאתמול נדהמתי מאוד כששמעתי את הדברים שאמר הרב שמואל שולזינגר ב"גלי צה"ל" – וגם המכתב שהוא כתב.

מרינה סולודקין: הוא קרא להפסיק את קליטת העלייה בעיר קריית-אתא; אחר כך הוא אמר, שיש גויים בקרב העלייה, גויים לבנים וגויים שחורים.

מרינה סולודקין: אנחנו לא יכולים לסבול את הדברים האלה, כי אנחנו מדינה שקולטת עלייה.

מרינה סולודקין: גם לפי חוק השבות יש זכות לבני משפחות מעורבות שקשורות ליהודים להגיע לכאן.

מרינה סולודקין: זה היה בלתי אחראי.

מרינה סולודקין: אני פניתי לרבנות הראשית, לרב ישראל מאיר לאו ולרב בקשי-דורון, ואמרתי: אם יש לך רב כזה בקריית-אתא – אולי אתה צריך לפטר אותו.

מרינה סולודקין: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יחיאל לסרי, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

אברהם בורג: ועד שחבר הכנסת לסרי יפתח בדבריו אני מבקש לקדם בברכה את לוחמי גולני, שבריצתם מהחרמון ועד אילת פקדו אותנו כאן היום.

אברהם בורג: ברוכים הבאים.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת לסרי.

יחיאל לסרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום דווח ב"מעריב", שהשר בניזרי, שר העבודה והרווחה, מגבש תוכנית שבמרכזה שלילת הזכאות לדמי האבטלה למובטלים שיסרבו לצאת לעבודה שמוצעת להם.

יחיאל לסרי: אני מניח, שהשר בניזרי מתכוון לאותם מובטלים שמוצעת להם עבודה טובה מאוד שמתאימה ולו רק בערך למקצוע שלהם, שגם השכר שבצדה הוא שכר הוגן וסביר, והם בכל זאת מסרבים לצאת לעבודה למרות כל התנאים הטובים האלה.

יחיאל לסרי: אבל, כולנו יודעים, שהמצב הוא לא כזה ומדובר בקבוצה קטנה, ורוב סרבני העבודה הם כאלה שהוצעה להם עבודה שלא מתאימה לכבודם, שלא מתאימה למקצוע שלהם, והשכר הוא קצת מגוחך.

יחיאל לסרי: לכן אני מקווה שהשר בניזרי, ואני מכיר אישית את הרגישות החברתית שלו, ישקול שוב – –

אברהם בורג: תודה.

יחיאל לסרי: – – את תוכניתו – –

אברהם בורג: תודה רבה.

יחיאל לסרי: – – כיוון שבעצם בהעלאה שלה ברמה של השטח, של לשכת התעסוקה, היא עלולה להיות מופעלת באופן – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

יחיאל לסרי: – – שהיא תפגע – –

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת, תודה.

יחיאל לסרי: – – – בהרבה מאוד מובטלים – –

אברהם בורג: דקה.

יחיאל לסרי: – – שלא בצדק.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יוסף פריצקי, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, "מסביב יהום הסער, אך ראשנו לא יישח, לפקודה תמיד אנחנו, תמיד, אנו אנו הפלמ"ח".

יוסף יצחק פריצקי: זה הבית הראשון של שירו של זרובבל גלעד, שיר הפלמ"ח.

יוסף יצחק פריצקי: היום לפני 60 שנה החליט המטה הארצי של "ההגנה" על הקמת הפלמ"ח.

יוסף יצחק פריצקי: אני חושב שאנחנו צריכים להזכיר זאת בכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין, אדוני היושב-ראש, שבשבוע הבא – –

אברהם בורג: ביוזמתך.

יוסף יצחק פריצקי: תודה.

יוסף יצחק פריצקי: – – יתקיים אירוע כזה.

יוסף יצחק פריצקי: מן הראוי שהיום, ב"דברי הכנסת", נזכור.

יוסף יצחק פריצקי: נכון, גם היום הומה הסער, ואני מבטיח שראשנו לא שח.

יוסף יצחק פריצקי: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לשבח את אומץ לבו של קצין חינוך ראשי, שיודע לקבל החלטות גם אם הן לא פופולריות בעיני שוליים שמאלניים צרים.

זבולון אורלב: צריך להבין הבנה בסיסית, שבצה"ל משרת כל העם, ובקרבו יש אנשים שהתרבות הזאת, כפי שהשתקפה באותם מאמרים פסולים, לא מקובלת עליהם.

זבולון אורלב: עיתון "במחנה" הוא עיתון של המדינה, והוא צריך להיכנס לכל בית.

זבולון אורלב: וכפי שיש הסכמה שהאוכל בצבא כשר, כך גם התרבות צריכה להיות כשרה.

זבולון אורלב: וכפי שיש הסכמה שכולם יכולים להיות באותו אוהל ובאותו טנק ובאותו גדוד של גולני – אני גם מצטרף לברכה – וכאן בגולני יש דתיים וחילונים, כך גם העיתון צריך להיות של דתיים וחילונים גם יחד.

זבולון אורלב: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ערבים לאומנים משני צדי "הקו הירוק" מציינים היום מה שהם קוראים "יום הנכבה".

מיכאל קליינר: "יום הנכבה" – והתאריך הוא 15 במאי.

מיכאל קליינר: לא 5 ביוני 1967, שבו שחררה ישראל את יהודה ושומרון וחבל-עזה, אלא ה-15 במאי, שבו קמה המדינה היהודית בגבולות "הקו הירוק".

מיכאל קליינר: נראה שמישהו רואה שואה לא בשטחים אלא בעצם קיומה של מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: חבר לכך את נאומו של יאסר ערפאת מהיום, שכל כולו זכות השיבה, ואולי אלה ביחד יפקחו לנו את העיניים להבין שהאיום הוא איום קיומי על מדינת ישראל, לא ויכוח על שטחים ולא על גבולות, ואם לא נתחיל להיות דמוקרטיה מתגוננת ומהר, לא תהיה לנו כאן לא מדינה יהודית ולא מדינה דמוקרטית.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לדעתי, אם יש איום קיומי על מדינת ישראל, הוא קליינר ותפיסת העולם שהוא מייצג.

טלב אלסאנע: הוא רוצה להמשיך ולכבוש והכול בכוח הזרוע, לדכא עם אחר, להפגיז, לירות, הוא חושב בדרך הזאת להשיג שלום.

טלב אלסאנע: דבר נוסף, הוא רוצה לשלול מהעם הפלסטיני את הזכות להזדהות עם הסבל שלו ועם חוסר הצדק שנגרם לו.

טלב אלסאנע: עובדה שיש יותר מ-3 מיליוני פליטים בעולם שלא בחרו לחיות בצורה הזאת, אבל זו בעיה שצריך להתמודד אתה.

טלב אלסאנע: הייתי רוצה, בהזדמנות הזאת, לציין לשבח את השרה ציפי לבני, שראתה לנכון למנות מנכ"ל דרוזי ראשון, והייתי רוצה גם למתוח ביקורת על המדיניות של השרה לימור לבנת, שחושבת שהתפקיד של משרד החינוך הוא לעשות שטיפת מוח לילדים שלנו.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני יומיים נפל חייל בדואי משבט סוואעד.

איוב קרא: רק לפני כמה חודשים נחטף גם בן של השבט הזה ללבנון.

איוב קרא: אנחנו עוד הפעם באותה סיטואציה, באותו מצב שלא מוצאים אימאם או איש דת שיקבור אותו בצורה מכובדת, כראוי לחייל או אף לאזרח מן השורה.

איוב קרא: דבר כזה חוזר על עצמו, אדוני היושב-ראש, כבר כמה פעמים, אף שהאימאמים הללו מקבלים משכורת מקופת מדינת ישראל.

איוב קרא: לפי הצהרתו של ראש הממשלה, הולכים לעשות הסדר.

איוב קרא: אני מקווה שלא נגיע ולא נצטרך לעשות זאת שוב, אבל אי-אפשר שבמדינת ישראל אנשים שמקבלים משכורת ועובדי ציבור יסרבו לקיים דבר הכי אלמנטרי והכי חשוב בחיינו, קבורת אנשים, במקרה זה האימאמים.

איוב קרא: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב בוים, ואחריו – חברת הכנסת נחמה רונן.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, בסוף השבוע תפגוש קבוצת "מכבי קריית-גת" את "הפועל באר-שבע" במשחק שעשוי לקבוע סופית מי תעלה לליגת העל בכדורגל.

זאב בוים: המשטרה לא אישרה עד כה את המשחק בקריית-גת בטענה שהמתקן לא יהיה מסוגל לאכלס אלפי אוהדים הצפויים לגדוש את היציעים.

זאב בוים: כיוון שאני יודע שנעשים על-ידי העירייה מאמצים מיוחדים לעמוד בדרישות המשטרה וכיוון שחשוב לשמור על הנוהל הקבוע אשר למיקום המשחקים ולא לחרוג ממנו דווקא במשחק חשוב זה, אני פונה למשטרת ישראל לאשר את המשחק באיצט

זאב בוים: דיון הלאומי בקריית-גת בכפוף לתנאים שייקבעו על-ידי המשטרה.

זאב בוים: זו הזדמנות לי, אני בטוח שלמרבית החברים כאן, בוודאי לחבר הכנסת דוד מגן, לברך את הקבוצה שמרבית שחקניה הם בני העיר, על העונה המצוינת שעשו.

זאב בוים: נחזיק להם אצבעות להצלחה של הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה בליגת העל של הכדורגל הישראלי.

אברהם בורג: אני בטוח שחבר הכנסת ויצמן שירי יבקש הודעה אישית בסוף הדיון הזה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נחמה רונן, ואחריה – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נחמה רונן: אדוני היושב-ראש, שלא על חשבון הדקה שמורה לי – – –

אברהם בורג: מי קובע את זה?

נחמה רונן: אני רוצה לברך את חברי לסיעה, חבר הכנסת לסרי, שזה היה נאומו הראשון במליאה.

נחמה רונן: זה היה כל כך ספונטני שהיינו בטוחים שהוא עשה כבר רבים.

אברהם בורג: לדעתי, זה אחד הנאומים הראשונים שלו במליאה.

נחמה רונן: עכשיו הדקה ששמורה לי.

אברהם בורג: בבקשה.

נחמה רונן: שרת החינוך הודיעה היום, שהיא תפעל למען שירת "התקווה" בכיתות בית-הספר.

נחמה רונן: אני רוצה לתמוך בכך.

נחמה רונן: אני חושבת שלא יזיק שילדי מדינת ישראל ידעו את מילות "התקווה", שהרי כל כך ברור לנו שכל ילד בגן אמריקני יודע את ההמנון האמריקני, אבל פה, כשדורשים דרישה אלמנטרית כזאת מילדי מדינת ישראל, זה נשמע פתאום לאומני וקיצוני ומשהו שמעיד על גישה מאוד לא יאה לתקופה הנוכחית.

נחמה רונן: הייתי רק מצפה משרת החינוך, שבמקביל למאמצים האלה היא גם תדאג לכך שבכל הזרמים המתוקצבים ממשרד החינוך ילמדו, למשל, מה זה הגנום האנושי, מה זו תוכנת מחשב, מה זה המאה ה-21, ויכינו אותם להתמודד עם המאה ה-21 – דמוקרטיה, למשל – ולא יישארו אותם ילדים סמוכים על שולחן הממשלה לאורך שנים.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה; ואחריו – חבר הכנסת מוסי רז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, השם "נכבה" עלה בדיון הזה, כפי שהוא ממלא את כל התקשורת בימים האחרונים והיום במיוחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי מציע לחבר הכנסת קליינר ולחברי כנסת אחרים לראות את הדברים כהווייתם, ולא רק להמשיך להסית ולזרות חול בעיניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בדרך של חבר הכנסת אנחנו נחטא לאמת ולא נדע את המציאות, וגם לא נשכיל להתמודד אתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי מציע לו, תחת להמשיך להסית לרצח, ממש הסתה פרועה נגד חברי הכנסת הערבים, רק כיוון שהם גם ערבים פלסטינים וגם אזרחי מדינת ישראל וחברי כנסת בה – במקום זה הייתי מציע לראות את המציאות כפי שהיא ולהשכיל למצוא את הדרך שבה כולנו נפתור יחד את הבעיות הבוערות האלה בצורה הטובה ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת משה מוסי רז.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת דוד מגן.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהסכם הקואליציוני להקמת ממשלת האחדות נקבע, כי לא יוקמו התנחלויות חדשות.

מוסי רז: אני רוצה לבשר לכם כאן, במלוא האחריות, שלמרות ההשתקה בתקשורת, מאז הוקמה הממשלה הזאת הוקמו שלוש התנחלויות חדשות: האחת מהן בשם מצפה-אסף, נמצאת בצומת ה-T, על כביש מס' 60, כביש עוקף-רמאללה, 12 קילומטר מההתנחלות עופרה.

מוסי רז: השנייה – בין ההתנחלות יקיר להתנחלות נופים.

מוסי רז: השלישית מכונה תקוע ד', מדרום להתנחלות תקוע.

מוסי רז: אני שואל: איפה מפלגת העבודה?

מוסי רז: מתי היא תעזוב את הממשלה שמבזה אותה?

מוסי רז: מתי היא תגיד לאדון ראש הממשלה אריק שרון: שוב אתה משקר, כמו באותם ימים ב-1982?

מוסי רז: אני שואל איפה התקשורת במדינה הדמוקרטית הזאת, שאפילו לא מפרסמת את המידע הזה, כפי שהיא לא פרסמה ידיעה על 40 התנחלויות בלתי חוקיות שהוקמו בתקופת ממשלת נתניהו, ואני שואל את חברי הכנסת, איפה אנחנו, לפני שיהיה מאוחר יותר.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת דוד מגן.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, תרשה לי, לאחר תקופת היעדרות מהכנסת, להביע פליאה על החידושים, פליאה מבורכת – –

אברהם בורג: אני מתנצל ששינינו כמה דברים בהיעדרך.

אברהם בורג: ..

דוד מגן: – – קודם כול, על הדיון הזה.

דוד מגן: אבל הדבר המפליא ביותר, שנציג סיעת מרצ מתלונן נגד התקשורת.

דוד מגן: זה חידוש בקנה מידה בין-לאומי.

דוד מגן: לעצם העניין, אדוני היושב-ראש, כזכור, אתמול הייתי בקבוצת חברי כנסת שהגישו הצעה דחופה לסדר-היום בעניין הגידול במספר דורשי העבודה.

דוד מגן: המספר מגיע כבר ל-180,000.

דוד מגן: הגידול הוא של 1.5%.

דוד מגן: אני חושב שהכנסת צריכה לתת את דעתה במיוחד בסוגיית האבטלה בקרב עובדי ההיי-טק, המתכנתים והאחרים.

דוד מגן: גם אם הכנסת דנה לפני כמה שבועות באופן כללי בעניין האבטלה, גל הפיטורין בענף ההיי-טק מחייב התייחסות של מליאת הכנסת, ועדת הכלכלה וועדת הכספים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יגאל ביבי; ואחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להזהיר את שרון, שלא ייתן פרס לאלימות ולא יחליט להקפיא כל בנייה ביש"ע.

יגאל ביבי: אני רוצה להזכיר לו, שגם הסכם אוסלו לא גזר גזירה כזאת.

יגאל ביבי: גם ממשלת ברק לא החליטה החלטה כה חמורה.

יגאל ביבי: ביום הזיכרון של הפלסטינים אני מבקש משרון, שלא יקרה שעם ישראל יזכור את ממשלת שרון בשל החלטה אומללה שהוא רוצה לקבל היום.

יגאל ביבי: אני מודיע הודעה מוקדמת בשם המפד"ל, שאם תתקבל החלטה זו, המפד"ל תגיש לראשונה אי-אמון, ולהערכתי, זו תהיה תחילת נפילת שרון וממשלתו.

אברהם בורג: המפד"ל תפרוש מהאופוזיציה?

יגאל ביבי: אברום בורג, תצטרכו כנראה להקדים את הפריימריס.

יגאל ביבי: אני מקווה שאתה לא מתנגד.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אפי אושעיה.

אברהם בורג: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה למסור הודעה לחברי מוסי רז ואבו וילן: 1.

אפי אושעיה: אני מודיע להם שהיו בחירות במדינת ישראל לפני כעשרה שבועות ונבחר ראש ממשלה שקוראים לו אריק שרון.

אפי אושעיה: גם אם נעצום את העיניים חזק חזק ולא נאמין בזה, כשנפקח אותן נדע שאריק שרון נבחר לראשות ממשלת ישראל.

אפי אושעיה: כתוצאה מכך, אריק שרון יכול להרכיב ממשלת ימין צרה של 63 חברי כנסת, והאלטרנטיבה היא, במקום שנהיה גורם ממתן בממשלה הזאת, תהיה ממשלת ימין.

אפי אושעיה: האם זה מה שאתם רוצים?

אפי אושעיה: 2.

אפי אושעיה: שאלה שנייה שאני מפנה לחברי, שבאו בטענות על כך שנפגשנו עם אריק שרון אתמול – אני שואל אותם:

אפי אושעיה: האם ראוי ללכת להיפגש עם ערפאת בעזה ולא ראוי להיפגש בכנסת ישראל עם ראש הממשלה?

אפי אושעיה: נכנסנו לממשלת אחדות לאומית, למרות חילוקי הדעות מוטל עלינו כובד של אחריות, ובאחריות המשותפת הזאת אנחנו מנסים להגיע להידברות עם הימין במדינת ישראל, אף שאיננו מסכימים אתם.

אפי אושעיה: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת גאגולה שווילי אחרון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, לאפי אושעיה, מה עניין שמיטה להר-סיני?

אברהם בורג: כשם שכל המצוות ניתנו מסיני, אף זו ניתנה מסיני.

אברהם בורג: זאת התשובה שנאמרת במקום.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אפרופו מצוות, כל פעם מחדש אנחנו מחכים לרעיון התורני, תרתי משמע, של קצין חינוך ראשי.

זהבה גלאון: ההחלטה של קצין חינוך ראשי לסגור את העיתון "במחנה" היא החלטה לא סבירה באורח קיצוני, היא החלטה שמעידה על תפיסת עולם מסתגרת, בדלנית.

זהבה גלאון: אני כבר לא תמהה על קצין חינוך ראשי, שכל יום מחדש הוא ממציא לנו הפתעות חדשות, אבל אני תמהה על חבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת.

זהבה גלאון: זה המסר שאתה משדר?

זהבה גלאון: אתה חושב, שאם לא יכתבו על התופעה שיש הומואים ולסביות בצה"ל, התופעה הזאת תיעלם?

זהבה גלאון: לא ידעו עליה?

זהבה גלאון: במקום לשדר פתיחות, במקום לשדר סובלנות, במקום לשדר מרחב תמרון, הצנזורה מופעלת, ועוד הכנסת, יושב-ראש ועדת החינוך שלה, נותן לזה גיבוי?

זהבה גלאון: אני חושבת שאין לזה מקום.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה שווילי אחרון, ונעבור לנושא הבא בסדר-היום.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האירועים האחרונים מחזקים בי את התחושה של חוסר האונים שאליו נקלענו, כאשר, לצערנו הרב, ערפאת ובני מרעיו ממשיכים באינתיפאדה ובכל כוחם להביא למלחמה כוללת במזרח התיכון, ולהצטייר כלפי העולם כצדיקים.

יצחק גאגולה: הצביעות והשקר חוגגים, כאשר במקום שבושה תכסה את פניהם, ברוב עזותם וחוצפתם ממשיכים בהסברה בכל רשתות הטלוויזיה בעולם.

יצחק גאגולה: אני אומר לראש הממשלה אריק שרון: א.

יצחק גאגולה: חזק ואמץ בדרכך כלפי בני עוולה אלה, ואל תירא ואל תיחת מפני איש; ב.

יצחק גאגולה: עשה ככל יכולתך בשביל אחדות העם, כי זה באמת הכוח שנשאר בידינו לעשות בימים אלה.

יצחק גאגולה: (קריאה ראשונה)

אברהם בורג: נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק רכישת טובין על-ידי מערכת הביטחון, התשס"א–2001, קריאה ראשונה.

אברהם בורג: יציג את החוק חבר הכנסת דוד טל, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה של הכנסת.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: סיכום והצבעה במועד אחר.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שניסחתי בעצם באה לתת ביטוי לניסיון שלי לגונן על המפעלים כאן במדינה, על חלק מהם בכל אופן, ועל העובדים במפעלים הללו; כי ברור, שאם המפעלים האלה ייסגרו, הם יצטרכו להיכנס למעגל האבטלה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, הקיצוץ העמוק של משרד הביטחון ברכש של מוצרים מהתעשייה המקומית הוא תוצאה ישירה של הסטת הזמנות לתעשייה האמריקנית על-ידי שימוש בכספי סיוע, שלמיטב ידיעתנו היו מיועדים לרכישת מערכות לחימה לצורך התעצמות.

דוד טל: במקום זאת מערכת הביטחון רוכשת גם מוצרי טקסטיל, עור ומזון, והתוצאה הישירה – מפעלים מפטרים עובדים, וחלקם עומדים היום בפני סגירה מוחלטת.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, יצרני הטקסטיל הצבאי מופלים לרעה על-פי הסכמי מכרזי משרד הביטחון פתוחים בפני ספקים אמריקנים, ואילו מכרזי הפנטגון סגורים בפני יצרנים ישראלים בתחום זה, בניגוד לתחומים אחרים.

דוד טל: אני רוצה לומר לאדוני, שבבסיס הצעת החוק שלי רציתי לתת אפילו איזו מקדמה של 15% או 10% – ואמרתי שאתפשר על משהו – למפעלים כאן בארץ, שכן אם הם יהיו גם יקרים עוד ב-10%–15% – גם אז הצעת החוק שלי בעצם הכריחה את הממשלה לרכוש כאן את הטובין.

דוד טל: הגענו לוועדת הכלכלה, שדנה בנושא הזה, ואומרים לי התעשיינים: דוד, תודה רבה, אבל אנחנו לא רוצים את העזרה הזאת.

דוד טל: אנחנו מוותרים עליה.

דוד טל: אנחנו רוצים להתמודד כשווים בין שווים.

דוד טל: אנחנו זוכרים ויודעים שהכסף הוא ירוק והוא מגיע מהמעצמה הגדולה לישראל, אבל יש לנו זכות להשתתף במכרזים האלה וללא טובות.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אני אציין את תמונת המצב העגומה המצטיירת ברגע זה: יותר מ-40 מפעלים אשר מייצרים מוצרי טקסטיל ועור מעסיקים היום כ-1,500 עובדים, וזה במעגל העבודה הראשון, ויותר מ-4,000 עובדים, נותני שירותים וספקי חומרים, אשר פרנסתם עומדת בסכנה ממשית.

דוד טל: יש קיצוץ עמוק ומתוכנן של משרד הביטחון ברכש פריטים המהווים את יסוד פרנסתן של תעשיות אלה.

דוד טל: משרד הביטחון אינו מתחשב באמינות, באיכות, בזמינות, בידע נצבר ובמחיר – גם בזה, במחיר, הוא לא מתחשב – כי אם מעדיף באופן גורף רכישות בארצות-הברית, גם אם יהיו יקרות יותר מאשר בארץ.

דוד טל: יותר מ-95% מהמפעלים הנפגעים נמצאים באזורי עדיפות לאומית מוכי אבטלה.

דוד טל: אנו כאן חדשות לבקרים מזכירים מובטלים, וכל אחד משתדל לצאת מעורו כדי להראות כמה הוא עושה למען המובטלים.

דוד טל: אנו במו ידינו נותנים לזה יד.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, הסיכוי לשיקומם של העובדים הנפלטים במקומות עבודה חלופיים שואף לאפס.

דוד טל: חיסול התעשייה בתחום הטקסטיל הצבאי הוא איוולת מכל נקודת מבט וזווית אפשרית.

דוד טל: ביטול ההזמנות של צה"ל לתעשייה זו מהווה גם פגיעה משמעותית או חיסול של הייצוא של תעשיות אלה, אשר מייצאות בין היתר בזכות המוניטין שיש להן כספקים של צה"ל.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, כמו-כן יש לתעשיות אלה תחומי פעילות ביטחוניים חסויים מהמעלה הראשונה, אשר לא יוכלו להתקיים בלי שתהיה ליצרנים הצדקה כלכלית לקיום המערכות, דבר אשר יפגע בוודאות בביטחון המדינה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, בחיסול תעשיות אלו במדינת ישראל יהיה משום בכייה לדורות.

דוד טל: המדינה תגדע ענף חשוב של תעשייה מסורתית, ששום מדינה בעולם אינה מאפשרת או מרשה את חיסולה.

דוד טל: אפילו ארצות-הברית, הגדולה בכלכלות העולם, חוקקה תיקון לחוק שימנע פגיעה בתעשייה חשובה זו.

דוד טל: כל מבוקשנו הוא למנוע את העיוות הנורא הזה ואת חוסר הסימטריות של ההסכם שיש לנו עם ארצות-הברית.

דוד טל: לתעשייה הישראלית בתחום הטקסטיל הצבאי יש ויש זכות קיום.

דוד טל: אנחנו לא מבקשים סיוע כלכלי או הגנה של חומות מסים.

דוד טל: כל מבוקשנו הוא, שיאפשרו לנו להתמודד בצורה כלכלית מסחרית על תחום פעילות שאנחנו יחד עם צה"ל הקמנו וביססנו.

דוד טל: לעובד הישראלי יש זכות לפרנסה ולא לדמי אבטלה, בדיוק כמו שמגיע לפועל, לעובד, האמריקני.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אני גם הצעתי איזו הצעה, ואני חושב שהיא יכולה לבוא בחשבון.

דוד טל: אני מבין שאנחנו צריכים וחייבים לרכוש בכספי הסיוע האלה מהתעשייה האמריקנית.

דוד טל: אז יתכבדו אנשי משרד הביטחון ויעשו רכישות, למשל, של מכוניות "שברולט", כפי שאדוני העמיד לרשותנו.

דוד טל: אמריקניות – אמריקניות.

דוד טל: ירכשו לכל רב-סרן, סרן או סגן-אלוף או מדרגת רב-סרן ומעלה מכונית "שברולט".

אופיר פינס-פז: "סוסיתא".

דוד טל: פעם היה.

דוד טל: – – – ירכשו "שברולט".

דוד טל: אדוני, את המוצרים האחרים שהזכרתי, כמו מזון, עור, טקסטיל חצי כבד וכן הלאה, ירכשו כאן בארץ.

דוד טל: מפעלים שבנו כאן את עצמם לאורך זמן, שהשקיעו הון עתק, הון אנושי וגם הון כספי, והתקדמו התקדמות בלתי רגילה, והם יכולים להתמודד בכל קנה מידה עולמי באיכות, בזמינות ובמחיר – אי-אפשר שאנחנו כאן במו ידינו נחסל אותם ונפרוץ כאן מעגל נוסף של מובטלים במדינת ישראל.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אני סבור שהנושא הזה חשוב מאוד.

דוד טל: אני מבין שיש דעות מדעות שונות על מה שזה יכול לגרום למערכת היחסים שלנו עם ארצות-הברית, וכבר קיבלתי טלפונים מכל מיני גורמים מחוץ-לארץ ובארץ וממשרד החוץ.

דוד טל: אבל אנחנו צריכים להיות מספיק אמיצים לומר שאנחנו, כמדינה ריבונית, נלחמים על זכותו של העובד בישראל למקום עבודה ולהתפרנס.

דוד טל: להתפרנס בכבוד – זו הדרך.

אברהם בורג: אדוני, אני רוצה להבין משהו.

אברהם בורג: ברשותך, האפשר?

אברהם בורג: לא אזכה להשתתף בדיון.

אברהם בורג: האם יש סיכוי, אם נניח שאת קניות הגומלין אנחנו נקנה בארץ במקום באמריקה, שהסכום הזה יקוזז מסיוע החוץ האמריקני?

דוד טל: אני לא יודע לענות, אבל אני סבור שהאינטרסים – – –

אברהם בורג: כי אנחנו מדינה ריבונית מינוס 3 מיליארדים.

דוד טל: כן, אבל, אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, אני סבור שאנחנו לא צריכים לשכוח שלארצות-הברית יש במדינת ישראל אינטרסים בלתי רגילים.

אברהם בורג: אני רק שואל אם זה אפשרי בהסכמים.

דוד טל: אני לא יודע לומר.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אנחנו ניגש לדיון.

אברהם בורג: יש רשימת דוברים.

אברהם בורג: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת עזמי בשארה, והוא לא נוכח.

אברהם בורג: גם חבר הכנסת שאול יהלום איננו נוכח.

אברהם בורג: גם חבר הכנסת עסאם מח'ול איננו נוכח.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

אברהם בורג: שלוש דקות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני בהחלט מבין את רצונם של חברי הכנסת המציעים.

זבולון אורלב: מה עוד שאנחנו מדברים יומיים לאחר שהתפרסמו נתוני האבטלה.

זבולון אורלב: יש המשך בגידול מספר המובטלים, ציבור גדל והולך של אלפים שנכנס למעגל האבטלה ודורש עבודה ואין עבודה.

זבולון אורלב: ידוע שחלק מהסכם הסיוע האמריקני, כפי שרמז גם היושב-ראש בדבריו, הוא סיוע שמחייב את ישראל לקנות מוצרים שונים בארצות-הברית.

זבולון אורלב: חלק מהמוצרים האלה מיוצר אף בישראל.

זבולון אורלב: פורסם לא אחת, שכדי לנצל את הסיוע האמריקני יש מפעלים בארץ שנאלצים לצמצם קווי ייצור, נאלצים לפטר עובדים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, השאלה היא באמת שאלה של איזון: עד כמה מוכנה המדינה להיעזר בתקציב חוץ שהוא תוספת ובוודאי נחוץ לביטחון, ולשלם על כך מחיר חברתי כבד של פיטורי עובדים שבדרך כלל לא עובדים במפעלים המתוחכמים אלא בתעשיית המזון, בתעשיית הטקסטיל ובתעשיית המתכת הלא-מתוחכמת.

זבולון אורלב: אלה התחומים שבעצם אין להם אלטרנטיבה אחרת.

זבולון אורלב: הדיון בהצעות חוק דחופות, עשר הצעות, בנושא אבטלה, לא יתקיים, לצערי, בגלל סעיף מסוים בתקנון הכנסת.

זבולון אורלב: חבר אחר הגיש הצעה רגילה.

זבולון אורלב: כחבר כנסת חדש אני תמה על הסעיף הזה.

זבולון אורלב: אחרי זה היושב-ראש עושה סקרים על מעמדה של הכנסת, וכולנו מקבלים את התמונה הלא-יפה בפנים, שהכנסת לא רלוונטית לציבור האזרחים.

אברהם בורג: תסתכל על זה אחרת – יש חבר כנסת שמוכן ממכסת ההצעות שלו להקדיש לנושא החשוב הזה, ויש חברי כנסת אחרים שלא מוכנים להקדיש לזה.

אברהם בורג: אם זה כל כך חשוב לך, תקדיש מן המכסה שלך.

זבולון אורלב: קודם כול, אני מקדיש, ואני גם הגשתי הצעה רגילה בעקבות הדבר.

אברהם בורג: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני מתפרץ.

זבולון אורלב: אלא שמבחינת הציבור, הקהל שצופה בנו ורואה במה הכנסת עוסקת, התוצאה תהיה – ולנו חשובה התוצאה – שהכנסת לא עסקה במלוא עוצמתה בנושא כואב מאוד, וחבל.

זבולון אורלב: אני חושב שבמאזן האינטרסים צריך בהחלט להעדיף את התוצרת הישראלית.

זבולון אורלב: אני לא בטוח לגבי מה שאמור בחוק, שאם המוצר הישראלי עולה ב-150% יותר, צריך לתת לו עדיפות.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, ייתכן שקו האיזון צריך לעבור נמוך יותר.

זבולון אורלב: אבל ברור שהעובד הישראלי צריך לקבל איזו הגנה מול הסיוע האמריקני.

זבולון אורלב: אני רוצה לענות בשני משפטים לחברת הכנסת זהבה גלאון לגבי העיתון "במחנה" – וראיתי שאדוני, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, הרים גבה.

זבולון אורלב: אתם צריכים להבין, שהתרבות היא לא תרבות אקסקלוסיבית למחנה מסוים.

זבולון אורלב: גם לי יש תרבות וגם לי יש זכויות פרט וגם לי יש כבוד האדם.

זבולון אורלב: עיתון "במחנה" צריך לשקף את זכויות הפרט גם שלי וגם של הציונות הדתית וגם של אנשים דתיים וגם של אנשים לא דתיים שחושבים שסולם הערכים שלהם שונה מסולם הערכים של מה שהיה כתוב בעיתון "במחנה".

זבולון אורלב: עיתון "במחנה" הוא עיתון של צבא-הגנה לישראל, וצריך שכל חייל וכל לוחם יוכל להכניס את העיתון לביתו.

זבולון אורלב: לכן אני מעריך את אומץ לבו של קצין חינוך ראשי, שלא נבהל מההתנשאות השמאלנית.

זבולון אורלב: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, משפט אחד לעניין החוק – אני לא בטוח שדוד טל – שלא בדק אם החוק הזה יחוקק, אם אפשר יהיה ליישם אותו או לא – יודע לענות פה, ובכל זאת הוא עומד להביא אותו.

תאופיק חטיב: במקומו הייתי מקפיא אותו ובודק במערכת הביטחון אם בכלל להעביר את החוק הזה וליישם אותו, ולא רק לרשום עוד חוק בספר החוקים העמוס לעייפה בהרבה חוקים שאינם ניתנים ליישום.

תאופיק חטיב: שנית, חשבו פה שזה יכול למתן קצת את האבטלה, אם בכלל אפשר יהיה ליישם אותו, אבל לפחות מצדי, מאחר שאפילו מפעל שמייצר שרוכי נעליים למערכת הביטחון לא יקלוט עובדים ערבים, באותם כפרים ערבים שקורסים מאבטלה זה לא יפתור שום בעיה.

תאופיק חטיב: אני חייב שתי תשובות, אם הזמן יאפשר לי, הן לחבר הכנסת בני אלון והן לחבר הכנסת קליינר.

תאופיק חטיב: אתמול עלה כאן בני אלון ובידו עיתון וכמעט שפט את חברי הכנסת הערבים, ואני אחד מהם, שעמדו המומים ממה שהוא הסביר שהם הולכים לעשות היום, דבר שלא ידעתי בכלל, בשם חברי הכנסת הערבים.

תאופיק חטיב: היינו שבעה, וכולנו עמדנו שם ושאלנו: מאיפה זה?

תאופיק חטיב: מאיפה זה?

תאופיק חטיב: הוא אמר: הנה, תסבירו שזה לא כך.

תאופיק חטיב: באמת אותם חברי כנסת שהיתה להם זכות דיבור עלו לדוכן ואמרו: לא היה, לא נברא ולא יהיה.

תאופיק חטיב: אין דבר כזה.

תאופיק חטיב: ציפיתי מבני אלון לעלות ולבקש סליחה על ההסתה שהוא הסית פה כשמונה-תשע דקות.

תאופיק חטיב: הוא עלה, ובמקום להתנצל הוא בא להגיד שאכן הוא שמח שחברי הכנסת הערבים חזרו בהם מזה, חזרו בהם ממה שהם לא רצו לעשות ושחזרה בתשובה זה דבר מצוין.

תאופיק חטיב: יפה מאוד, חזרה בתשובה מדבר שלא רצית לעשות בכלל או שלא חשבת עליו.

תאופיק חטיב: עוד טפיל אחד, הטפיל השני הוא קליינר.

תאופיק חטיב: קליינר רוצה להיבחר לכנסת.

תאופיק חטיב: אומנם, אין עדיין בחירות ולא שמעתי שיש אווירת בחירות במדינה, אבל הוא רוצה להיבחר.

תאופיק חטיב: מאחר שהוא סיעת יחיד ונראה שאין לו סיכוי, הדם היחיד שנראה לו זול כדי להקיז ממנו כטפיל זה חברי הכנסת הערבים.

תאופיק חטיב: מה יותר זול מזה?

תאופיק חטיב: כל יום יש לו באופן סיסטמטי נאום או חריזה שבסופה תמיד חברי הכנסת הערבים.

תאופיק חטיב: אני קצת המום לנוכח מה שקורה כאן בכנסת, שחבר כנסת מוכן להסית הסתת דמים נגד חבריו ובתנאי שיישאר על המפה הימנית, הכהניסטית, אני לא יודע בדיוק איפה, אבל הוא רוצה להיות שם.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מוחמד ברכה – לא נמצא; חבר הכנסת יצחק גאגולה שווילי – בבקשה.

יצחק גאגולה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מורי ורבותי, האבטלה גואה מיום ליום, והנה מתברר שבחלקה הלא-מבוטל האשמה היא שלנו, כי ההתרפסות במקרה דנן כלפי האמריקנים גורמת לנו פגיעה בעצם מעצמנו, כיוון שהאמריקנים רוצים לשלוט עלינו בסיוע שאנחנו מקבלים מהם.

יצחק גאגולה: אנחנו צריכים לומר היום בדיון הזה: לא יקום ולא יהיה, כי האינטרס שלנו כעם חשוב לפני כל אינטרס של מדינה אחרת, חשובה ככל שתהיה.

יצחק גאגולה: הערים ירוחם, קריית-מלאכי, קריית-גת, שדרות, קריית-שמונה ודימונה, לא יכול להיות שהאנשים שם יהיו מובטלים בגלל אינטרסים צרים מבחינתנו כלפי האמריקנים.

יצחק גאגולה: אנחנו צריכים לומר בדיון הזה, שצריך לתקן את העוול הזה שזועק לשמים כלפי המובטלים, כלפי אחינו בשרנו כאן במדינת ישראל.

יצחק גאגולה: תודה.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת אברהם פורז, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

אברהם פורז: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק של דוד טל היא קריאת מצוקה.

אברהם פורז: היא איננה מכוונת נגד ארצות-הברית, היא מכוונת למעשה נגד מערכת הביטחון אצלנו, משום שמערכת הביטחון אצלנו ואלה שמבצעים את הרכש מטעם מערכת הביטחון, עושים לעצמם חיים קלים.

אברהם פורז: החיים הקלים שהם עושים לעצמם, הטיפול הזה גורם לעתים לסגירתם של מפעלים וליצירתם של מוקדי מצוקה מיותרים.

אברהם פורז: אני יכול לתת לכם רק דוגמה אחת במה דברים אמורים.

אברהם פורז: אין לנו ולא צריך להיות לנו ויכוח עם ארצות-הברית, ואנחנו צריכים להיות אסירי תודה על הסיוע שארצות-הברית מעניקה לישראל.

אברהם פורז: אני גם חושב שאנחנו לא יכולים לבוא בטענות לארצות-הברית על זה שהיא רוצה שחלק מהסיוע יינתן בסחורות ובשירותים ולא בכסף פנוי וחופשי.

אברהם פורז: גם מדינות אחרות שנותנות סיוע עושות את זה, וגם הסכם השילומים עם גרמניה במידה רבה מאוד היה מבוסס על כך שאנחנו נקנה סחורות.

אברהם פורז: גם לארצות-הברית יש עניין שהתעשיות המקומיות שלה יוכלו למכור את מוצריהן.

אברהם פורז: אבל מערכת הביטחון שלנו עושה עוול לתעשיות הישראליות משום שאיננה קונה את מה שהיא כן צריכה לקנות בארצות-הברית, ואני אתן לכם רק דוגמה פשוטה אחת לכך שהדברים האלה בידינו.

אברהם פורז: כל אחד מאתנו שמסתכל על הרכב של קציני צה"ל יכול להיווכח שחלק גדול מצי הרכב הוא צי רכב של מכוניות שנקנות באירופה או ביפן.

אברהם פורז: למה קונים מכוניות אירופיות ויפניות?

אברהם פורז: הטענה היא שלאמריקנים אין מכוניות קטנות עם מנועי דיזל, ומנוע דיזל, כידוע, צורך דלק יותר זול.

אברהם פורז: מדוע הסולר יותר זול?

אברהם פורז: כי להפיק אותו יותר זול?

אברהם פורז: לא.

אברהם פורז: הסולר יותר זול משום שאין עליו מס.

אברהם פורז: מאחר שמערכת הביטחון משלמת מסים כרגיל, כמו כל אחד אחר, היא הולכת וקונה מכוניות אירופיות ויפניות, כאשר למעשה המכשול העיקרי הוא בעיה של העברה מכיס לכיס.

אברהם פורז: בעצם, אם מערכת הביטחון היתה קונה בנזין והבנזין היה ממוסה, אבל האוצר היה מחזיר את מה שהוא ממסה על הבנזין חזרה למערכת הביטחון, היה נוצר מצב שבו מערכת הביטחון יכולה לקנות מכוניות בארצות-הברית, ואם היו קונים מכוניות בארצות-הברית, היה מתפנה כסף כדי לרכוש הלבשה, מזון, טקסטיל ודברים אחרים בארץ, וזאת רק דוגמה אחת.

אברהם פורז: לכן אני רוצה לומר שקידמתי בוועדת הכלכלה, יחד עם יתר החברים, את הצעת החוק של דוד טל, ואם היא תעבור קריאה ראשונה, אנחנו נעביר אותה בקריאה שנייה ושלישית, אם מערכת הביטחון לא תבין את הקריאה ולא תפתור את הבעיה גם בלי צורך בחקיקה.

אברהם פורז: אני מניח שאני מדבר גם בשמו של חבר הכנסת טל, ואם אנחנו נראה שינוי מצד מערכת הביטחון, לא נצטרך את החוק הזה.

אברהם פורז: אבל אם מערכת הביטחון תתמיד בקו הזה, שהיא עושה לעצמה חיים קלים וקונה מוצרים אירופיים ויפניים שאין להם שום נגיעה לסיוע – אני רוצה שפה לא תהיה אי-הבנה – הפגיעה איננה בהיקף הרכישות בארצות-הברית אלא איזה רכישות יהיו בארצות-הברית.

אברהם פורז: כי ברגע שאנו קונים מכוניות אמריקניות בכספי הסיוע, אותו כסף שמתפנה כי קנינו מכוניות אירופיות ויפניות, מתפנה כדי לרכוש מוצרי טקסטיל ומוצרי מזון בארץ.

אברהם פורז: אם הצעת החוק תעבור בקריאה ראשונה, ואני מקווה מאוד שכך יהיה, ומערכת הביטחון לא תשנה את דרכיה אלא תמשיך כמנהגה ותתעלם ממה שקורה, נצטרך, לדאבוננו, לאשר את החוק גם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אברהם פורז: תודה רבה.

נחמה רונן: תודה רבה לחבר הכנסת פורז.

נחמה רונן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת בני אלון.

אופיר פינס-פז: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר, שבדרך כלל כאשר אני רואה הצעות חוק מן הסוג של הצעת החוק הזאת, אני מתייחס אליהן באיזו ביקורתיות מלכתחילה, משום שאני מתייחס תמיד אל מערכת הביטחון כאל דבר שראוי לתת לו קרדיט ואמון.

אופיר פינס-פז: אלא שאני מודה, שגם הניסיון הקצר שלי בוועדת החוקה, חוק ומשפט מלמד אותי, שמערכת שיש לה הגנות יתר מנצלת אותן לפעמים לרעה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שגם הצעת החוק הזאת מעידה על כך.

אופיר פינס-פז: שמעתי את הדברים שאמר חברי חבר הכנסת דוד טל מציע החוק.

אחמד טיבי: יש טעות אחרת במערכת הביטחון.

אופיר פינס-פז: רמזתי על כמה טעויות.

אופיר פינס-פז: שמעתי את דבריו של יושב-ראש הוועדה חברי אברהם פורז, ואני באמת חושב שיש כאן ניצול לרעה של מצב קיים, שאפשר לנהוג בו בדרך אחת ואפשר לנהוג בו בדרך אחרת.

אופיר פינס-פז: צודקים חברי הכנסת שמציעים או דורשים ממערכת הביטחון לנהוג במסגרת ההסכמים בינינו לבין ארצות-הברית בצורה כזאת שלא תיהרס אותה תעשייה המתמודדת בתנאי תחרות קשים מאוד בארץ על רקע ההסכמים שלנו עם ארצות-הברית.

אופיר פינס-פז: מסתבר שיש דרכים שבהן אפשר גם לאכול את העוגה וגם להשאיר אותה שלמה, במובן הזה שאפשר לקיים את ההסכמים שלנו עם ארצות-הברית ועם זאת לא להרוס תעשייה שלמה.

אופיר פינס-פז: לפיכך, אני מקווה שיימצא פתרון ביורוקרטי ניהולי או פתרון באמצעות חקיקה, שהוא תמיד פחות רצוי, אבל לפעמים אין ברירה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להגיד שני משפטים אשר לוויכוח שיש לי עם חבר הכנסת אורלב, שמצא לנכון לגונן על קצין חינוך ראשי.

אופיר פינס-פז: אני לא מקבל את זה שקצין חינוך ראשי בצה"ל מחליט שהוא לא מוציא את גיליון "במחנה" או מצנזר אותו בצורה קשה, בגלל סוג כתבות שאין להן שום קשר עם בעיות ביטחון, למשל.

אופיר פינס-פז: אתה יכול לבוא ולומר, רוצים לכתוב דברים שעלולים חלילה לפגוע בביטחון המדינה, בסדר, זה כמובן מקובל ומוסכם.

אופיר פינס-פז: אני מצפה מקצין חינוך ראשי לנהוג בדיוק ההיפך: להגן על חופש הביטוי, לפתוח את צה"ל לעמדות ולדעות ולא לסגור אותו בד' אמות, עם שמרנות שאין לה שום מקום.

אופיר פינס-פז: צה"ל הוא לא ארגון דמוקרטי, אבל הוא פועל במדינה דמוקרטית.

אופיר פינס-פז: על פניו, אני לא רואה שום סיבה שבעולם למנוע הוצאת גיליון של עיתון "במחנה" – שום סיבה שבעולם – על רקע כתבה על קצין או חייל שהוא הומוסקסואל.

אופיר פינס-פז: אין שום סיבה שבעולם.

אופיר פינס-פז: אפשר להגיד כך, אפשר להגיד כך, אבל לסגור עיתון?

אופיר פינס-פז: אגב, אני בכלל חושב שאנחנו צריכים לקבוע בחוק בעניין עיתונים בכלל, שכל הסמכויות לסגור עיתון באופן זמני או באופן מוחלט על-ידי הרשות המבצעת או על-ידי בית-משפט הוא דבר לא נכון ולא מתאים למדינה דמוקרטית שאנחנו רוצים לחיות בה ולהתפאר בה.

אופיר פינס-פז: לפיכך אני מגנה את מה שקרה.

אופיר פינס-פז: זו אינה הפעם הראשונה שיש ויכוחים קשים עם קצין חינוך ראשי.

אופיר פינס-פז: אני מצפה לכך שקצין חינוך ראשי ימלא את תפקידו בצורה ממלכתית, בצורה ראויה.

אופיר פינס-פז: אגב, בשבוע הבא תובא לכנסת הצעת חוק לקביעת תקופת צינון לקציני צה"ל, של חבר הכנסת מישה ארנס.

אופיר פינס-פז: יש שם בקשה לצינון של קצינים מדרגת תת-אלוף ועד לדרגת רב-אלוף.

אופיר פינס-פז: חשבנו אם להכניס למסגרת זו גם קצינים מדרגת תת-אלוף, אבל קצין חינוך ראשי בעצם הביא לכך שנכריע בחיוב.

נחמה רונן: תודה.

נחמה רונן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת בני אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, הצעת החוק מיותרת וגם קצת חצופה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ארצות-הברית מסייעת לא רק בכספים ולא רק בדברים שנועדו למערכת הביטחון, אלא גם בנושאים אחרים בצורה עיוורת, עד כדי כך שהיא מאבדת בעולם כולו את המעמד שהיה לה פעם או שלקחה לעצמה, כיותר ממשקיף; לא ממש אפוטרופוס אלא כמישהו שתהליך השלום נעשה בחסותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במקום לדון בדברים לגופם ולחפש את שורש הבעיה, חבר הכנסת טל מציע לנו שארצות-הברית גם תשלם את הכספים וגם תיתן אותם בדולרים ירוקים ומרשרשים, ולא בכספי סיוע כפי שנהגה עד עתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי רוצה לדרוש מעצמנו, וקודם כול מארצות-הברית, במקום לעסוק במרשרשים לעסוק בבעיה האמיתית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבעיה האמיתית היא, עד מתי תימשך המדיניות של הממשלה הזאת והממשלות בישראל להישען על סיוע חוץ, הן באמצעי לחימה והן באמצעים מדיניים, כאשר כולם מביאים לתוצאה אחת ונובעים מגישה אחת: להתעלם מזכויותיו של הצד האחר, להתעלם מזכויותיו של העם הפלסטיני ולהתעלם מזכותו להגדרה עצמית ולמדינה משלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר את הדברים האלה היום, "יום הנכבה", 15 במאי, שבו הוגלה העם הזה ברובו הגדול מאדמתו, ממולדתו, מכפריו ומעריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע שיימצא מי שיעוט על המציאה ויתחיל להסית לרצח, הסתות שהיינו עדים להן גם אתמול, גם שלשום ובשבועות האחרונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני אומר לחברי הכנסת שעושים את מלאכתם קלה: נדמה לי שההסתות כבר יצאו מהאף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מספיק לומר שהפלסטינים הם אויבי המדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה סיפורים חסרי שחר, והם לא פותרים את הבעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אומנם עושה לכם את המלאכה קלה, זה כנראה עוזר לכם עם ציבור הבוחרים, זה עזר להביא את שרון לממשלה ולהפיל את ממשלת ברק, זה עזר לימין גם להפחיד את העם ולמשוך אותו אליו, אבל אוי ואבוי לאותה דרך ולאותה עזרה שמטיפים להן אותם חברי כנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי מזמין את חברי הכנסת, אם באמת אכפת לקליינר ולחבריו מהעתיד, מהמדינה ומהדמוקרטיה, לדון בשורש הבעיה, לחזור לשפיות ולראות את העובדות כהווייתן: בארץ הזאת חי חלק מהעם הפלסטיני, שיש לי הכבוד לייצג אותו בכנסת; ערבים פלסטינים שהם גם אזרחי מדינת ישראל ותושביה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העובדה הזאת היא עובדה מוצקה, שלא יוכל לבטל אותה, להתכחש לה או להתעלם ממנה שום אדם שעיניו בראשו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא מוצא סתירות, והדבר לא חייב לבטל דבר אחר, אבל הייתי מזמין את אלה שרואים כאן סתירה וביטול לשבת ולחשוב בשפיות, תחת חיפוש פתרון קל של ביטול הדברים האלה והסתה, גם הסתה לרצח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לדון בבעיה לגופו של עניין ולמצוא את הדרך הבונה והנכונה להתמודד עם הבעיה.

נחמה רונן: תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה.

נחמה רונן: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי, אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק רכישת טובין על-ידי מערכת הביטחון קשורה ישירות לנושא תקציב משרד הביטחון בכלל, ולאותו חלק מהתקציב שמגיע דרך הסיוע האמריקני, בעיקר הסיוע הביטחוני.

בנימין אלון: לפני כן רק אעיר הערה אחת, שגם קשורה לנושא.

בנימין אלון: אני מוכרח להעיר, שחבר הכנסת פינס אמר כאן דבר שאני מוחה נגדו בכל תוקף – הסגנון הזה של פוליטיקאים שמדברים על קציני צה"ל, מסמנים אותם ויוצרים עליהם איזו סטיגמה וחזית כזאת.

בנימין אלון: הוא אומר: דנו לגבי הצינון ובשאלות כמה זמן צריך לצנן קצינים בכירים, האם זה יתחיל מתת-אלוף או לא.

בנימין אלון: החלטנו שזה יתחיל מתת-אלוף בגלל תת-אלוף אלעזר שטרן, שהוא קצין חינוך ראשי.

בנימין אלון: זה דבר חמור מאוד.

בנימין אלון: קדם לו יוסי שריד במלחמה אישית נגד אפי פיין.

בנימין אלון: זה סגנון חמור מאוד.

בנימין אלון: מה אתם רוצים, מכובדי הפוליטיקאים מהצד השמאלי של המפה?

בנימין אלון: שכל חבר כנסת פה יסמן לו את האלוף שלו?

בנימין אלון: מאיזו דרגה אתם רוצים שנתחיל לסמן אותם ושכל אחד יריב על הקצין שלו?

בנימין אלון: זו גישה פסולה ומסוכנת מאוד.

בנימין אלון: אשר ל"במחנה", אני מסכים עם אופיר פינס.

בנימין אלון: אם אופיר פינס חושב שלא צריך לפסול את המאמר הזה ואת העיתון הזה כי לא מדובר בביטחון המדינה, שילך צעד אחד קדימה.

בנימין אלון: אנחנו עוסקים עכשיו בתקציב הביטחון, שהוא תחום שנחוץ לו הרבה יותר כסף ממה שיש לו.

בנימין אלון: אם אכן המאמר הזה וכל העיתון הזה לא קשורים לביטחון המדינה, אולי לא צריך את "במחנה".

בנימין אלון: למה התקציב צריך לשאת כזה עיתון?

בנימין אלון: מה זה נותן?

בנימין אלון: "גלי צה"ל" – אני מאוד מחבב את התחנה הזאת.

בנימין אלון: אני גם מחבב את השדרים ואת השדריות הצעירים והצעירות, שמסתובבים פה עם ביטחון עצמי ועם כשרון גדול, אבל למה תקציב הביטחון צריך לכסות דבר כזה?

בנימין אלון: זה באמת לא קשור לביטחון.

בנימין אלון: צריך לחשוב שוב על "גלי צה"ל" ועל "במחנה".

בנימין אלון: אם לזה מתכוון חבר הכנסת אופיר פינס, אני מסכים אתו.

בנימין אלון: אשר לרדיפה האישית אחרי קצינים בכירים, אני מאוד לא מסכים אתו.

בנימין אלון: אשר לעצם הצעת החוק, אני מצטער מאוד, אני לא מסכים עם רוח החוק של חבר הכנסת דוד טל.

בנימין אלון: אין ספק שבלי חקיקה צריך לעשות את המקסימום לגבי תעשיית הביטחון ותעשייה בכלל – בין שזה מזון ובין שזה לבוש – כדי שמשרד הביטחון ירכוש מוצרים מהארץ.

עסאם מח'ול: אתה תלוי בארצות-הברית.

בנימין אלון: יפה, אבל להיות קבצן גאה זו תכונה לא יפה.

בנימין אלון: אנחנו מסוגלים לא לקבל את הסיוע, הן הכלכלי-האזרחי, של 1.2 מיליארד, והן הצבאי של 1.8, זה לא בשמים.

בנימין אלון: אנחנו העברנו פה תקציב של 240 מיליארד שקל.

בנימין אלון: לעשות קיצוץ של 9, של 12 מיליארד שקלים, בתהליך מסוים זה לא מי יודע מה.

בנימין אלון: עשינו קיצוצים כאלה בהיסטוריה הקצרה של המדינה שלנו.

בנימין אלון: אם המדינה מחליטה שהיא בוחרת בעצמאות כלכלית, שהיא בת 53 והיא מבוגרת מספיק כדי לעמוד על הרגליים שלה – זה דבר חשוב מאוד, ואני רוצה לראות את זה.

בנימין אלון: אבל גם להתפנק בסיוע וגם לחוקק חוק שאומר: אני לא ארשה לאמריקה להכתיב לי – זו קבצנות גאה.

בנימין אלון: אני לא אוהב שנורר בעל גאווה.

בנימין אלון: אם אתה שנורר, תתנהג בהתאם.

בנימין אלון: אם אתה עצמאי, תתנהג בהתאם.

נחמה רונן: אני מבקשת לסיים.

בנימין אלון: אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

בנימין אלון: לכן, ודאי שצריך לעודד את התעשייה שלנו, אבל אני לא חושב שחקיקה ראשית זה המקום, ואני חושב שיש מקום והגיע הזמן שכולנו נתאחד בדרישה לעצמאות כלכלית, שיש לה השלכות על העצמאות המדינית שלנו.

בנימין אלון: תודה.

נחמה רונן: תודה לחבר הכנסת בני אלון.

נחמה רונן: חבר הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

נחמה רונן: נוספו לרשימה חברי הכנסת מוחמד כנעאן והאשם מחאמיד.

נחמה רונן: הרשימה סגורה.

יגאל ביבי: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בימים אלה, כאשר האבטלה גוברת, חשוב שהממשלה תדע שיש מלחמה נוספת – מלחמה כלכלית.

יגאל ביבי: היום כל מדינה דואגת שלאזרחיה תהיה יותר עבודה, ולכן הססמה "קנה כחול-לבן" צריכה להיות מופנית לא רק לאזרחים, אלא בראש ובראשונה לממשלה.

יגאל ביבי: לכן אני אתמוך בהצעת החוק.

יגאל ביבי: קשה לי היום לעבור לסדר-היום בלי להתייחס לאירועים.

יגאל ביבי: היום הפלסטינים מציינים את "יום הנכבה", יום האסון, כביכול.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר שוב לשרון ולממשלתו:

יגאל ביבי: אני מקווה שזה לא יהיה יום אסון גם לנו, יום שבו תתקבל החלטה להקפיא כל בנייה בהתיישבות.

יגאל ביבי: אנחנו הבהרנו בהסכם הקואליציוני – צריכים ממשלת אחדות לאומית – שמקפיאים ולא בונים התנחלויות חדשות, להבדיל מבנייה בהתנחלויות קיימות, שם יש ריבוי טבעי, צרכים מקומיים ופרויקטים שבתכנון.

יגאל ביבי: אם שרון יקבל את הדבר הזה, הוא יקבע שיא, כי גם בהסכם אוסלו – אלה שרוצים את הסכם אוסלו – לא כתוב שתהיה הקפאה של בנייה בהתנחלויות הקיימות.

יגאל ביבי: גם ממשלת ברק בנתה 8,000 יחידות – ממשלת ברק.

יגאל ביבי: ברק שהפלנו אותו בנה 8,000 יחידות.

עסאם מח'ול: נו?

עסאם מח'ול: עכשיו אתה מבין שהוא לא חיפש שלום?

חוסניה ג'בארה: – – –

יגאל ביבי: ואני רוצה לומר לכם, שממשלת שרון לא חתמה על אף תוכנית בנייה לפני מיצ'ל, לפני הלחץ.

יגאל ביבי: הוא לחוץ בלחץ עצמי.

יגאל ביבי: לכן אני אומר, שאם הוא יקבל את דוח ועדת-מיצ'ל, פירושו שאין בנייה גם בהתנחלויות הקיימות.

יגאל ביבי: פירושו שאין הפקעות.

יגאל ביבי: דוח-מיצ'ל אומר שאין הפקעות.

יגאל ביבי: מה פירוש אין הפקעות?

יגאל ביבי: זאת אומרת, שאין כבישים עוקפים, אין סלילת כבישים, אין חשמל, אין תחנות דלק, אין שום דבר.

עסאם מח'ול: – – –

חוסניה ג'בארה: האם אתה מצדיק את ההפקעות?

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה תאפשר לחבר הכנסת ביבי להשלים את דבריו.

נחמה רונן: זמנו תם.

נחמה רונן: תאפשרו לו להגיד משפט סיכום.

יגאל ביבי: אני אומר לכם כראש עיר, שאין אפשרות לנהל עיר ולנהל מדינה בלי הפקעות.

יגאל ביבי: כראש עיר, כל שטח חדש שהפקעתי – 40% מיהודים, לא מערבים.

יגאל ביבי: ולכן, אם מקבלים את ההחלטה שאין הפקעות, זאת אומרת שאין שום פיתוח.

יגאל ביבי: אי-אפשר בלי הדבר הזה.

יגאל ביבי: אומנם צוחקים ואומרים: מה זה, המפד"ל תגיש אי-אמון?

יגאל ביבי: אבל בהיסטוריה של השנים האחרונות רואים, שכשהמפד"ל היתה החוליה הראשונה שנלחמה בממשלה, הממשלה נפלה.

יגאל ביבי: אם המפד"ל תיאלץ מחר – לאחר ההחלטה היום – להגיש אי-אמון, אין לי ספק שזה יהיה הצעד הראשון לנפילת הממשלה.

יגאל ביבי: אנחנו לא שמחים על כך, אבל זה הכרח, ונהיה חייבים לעשות זאת.

נחמה רונן: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

נחמה רונן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, למערכת הביטחון אין שיקול דעת משלה האם לקנות מכספי הסיוע האמריקני טובין מתוצרת ארצות-הברית או לא.

נסים זאב: לדעתי, אולי היא יכולה להחליט איזה סוג טובין כן לקנות, מכיוון שאין ברירה, הכסף הוא צבוע, הכסף הוא בתנאי.

עסאם מח'ול: זה לא שהכסף צבוע, אלא המדיניות צבועה.

נסים זאב: אני לא רוצה לדבר עליך, לא כדאי לך.

נסים זאב: ולכן, אני חושב שאנחנו רק יכולים אולי לשנות את סוגי הטובין, אבל לא נוכל – לפי הטענה – במקום לקנות מתוצרת ארצות-הברית, לקנות מתוצרת ישראל.

נסים זאב: רק אתמול הבאנו בהצעת החוק מפעלים באזור עדיפות לאומית.

נסים זאב: אני רוצה לומר, שמפעלים רבים מוקמים באזורים מסוימים שנתנו גם להם עדיפות כדי להתגבר קודם כול על האבטלה.

נסים זאב: שנית, לחסוך אפשרות שאנשים ייסעו מהמקומות הדחוקים שלהם למרכזי הערים.

נסים זאב: בכך יצרנו תשתיות כלשהן, אבל זה לא בא לידי ביטוי, מכיוון שבמכרזים הפנימיים שלנו אפילו צה"ל מעדיף לרכוש איפה שיותר זול.

נסים זאב: זאת אומרת, גם כאשר יש לנו ברירה אם לקנות תוצרת ישראל או תוצרת יפן, אנחנו מעדיפים תוצרת יפן, וזה בא לידי ביטוי בהרבה טובין, לרבות בגדי צה"ל ודברים אחרים.

נסים זאב: למשל, בסיור שערכנו ב"נשר" היה ויכוח על פרוטות, איזה ברזל מדינת ישראל מעדיפה.

נסים זאב: המפעל נמצא במצב של כמעט סגירה, וכדי לשקם ולא לסגור את המפעל הזה ולאפשר את המשך הפעלתו, צריך להיעשות מאמץ מצדנו לתת פריווילגיה ואולי חיזוק לאותם מפעלים שלא ייסגרו, ואת זה אנחנו לא עושים.

נסים זאב: לכן אני לא חושב שאנחנו יכולים לבוא בתלונה או בהצעת חוק שיכולה לסייע, כאשר הדבר הוא בידינו ואנחנו לא עושים די.

נסים זאב: אני רק רוצה לומר משפט אחד לגבי "יום הנכבה".

נסים זאב: אני חושב שזוהי עזות מצח, בגידה וחתירה תחת אושיות המדינה לעמוד פה ליד דוכן הכנסת או בכנסת – –

עסאם מח'ול: "יום הנכבה" לעם היהודי.

נסים זאב: – – ולהזדהות – –

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, תאפשר לו לסיים את דבריו.

נחמה רונן: נותרו שניות מועטות.

נחמה רונן: בבקשה.

אחמד טיבי: – – –

נסים זאב: – – נגד מדינת ישראל.

נסים זאב: אתם נשבעים פה אמונים למדינה הזאת, ואתם מסיתים את ערביי ישראל – –

עסאם מח'ול: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת מח'ול, תאפשר בבקשה לחבר הכנסת נסים זאב לסיים את דבריו.

נסים זאב: – – נגד המדינה הזאת.

אחמד טיבי: אבל יש משהו במה שהוא אומר.

נסים זאב: אני קורא לך, אתה אחמד טיבי, שביום ההלוויה אמרת זאת אומרת שמדינת ישראל עשתה בכוונה לפגוע ולהרוג את אותה תינוקת.

נסים זאב: אתה מסית את הפלסטינים.

נסים זאב: אני מודיע לך, שמה שאתה עושה זאת בגידה.

אחמד טיבי: – – –

עסאם מח'ול: – – – נסים זאב (ש"ס): אל תישבע אמונים למדינת ישראל ואל תישבע לכזב, כי אתה מכזב.

עסאם מח'ול: ואני רוצה לומר לך – – –

נחמה רונן: משפט אחרון, חבר הכנסת זאב.

נחמה רונן: בבקשה.

נסים זאב: משפט אחרון.

עסאם מח'ול: – – –

חוסניה ג'בארה: – – –

עסאם מח'ול: – – –

נחמה רונן: חברת הכנסת ג'בארה, בבקשה.

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה לאפשר לו לסיים את דבריו.

נחמה רונן: מייד אתם עולים, תדברו על מה שאתם רוצים בתורכם.

האשם מחאמיד: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת מחאמיד, אני מאוד מודה לך.

נחמה רונן: משפט אחרון.

נחמה רונן: בבקשה לאפשר לו לסיים את דבריו.

נסים זאב: אני אומר שזו הזדמנות, דווקא בימים קשים וטרופים כאלה, כשיש מתח כל כך רב וגואה, הייתי מצפה מחברי הכנסת הערבים – –

עסאם מח'ול: אל תצפה, תפסיק לצפות.

נסים זאב: – – להסברה נכונה ולא לתעמולה אנטי-ישראלית; אתם עדיין הנציגים של מדינת ישראל.

נחמה רונן: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

נחמה רונן: עכשיו חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אני מברך אותך על התפקיד החדש.

נחמה רונן: תודה רבה.

קריאה: – – –

נחמה רונן: פעם ראשונה – – –

אחמד טיבי: פעם ראשונה.

אחמד טיבי: גם על זה יש חילוקי דעות?

אחמד טיבי: פעם ראשונה אני עולה לבמה כאשר היא מנהלת את הישיבה ועל כן היא ראויה לברכה, ממני לפחות.

בנימין אלון: – – –

אחמד טיבי: או.

אחמד טיבי: קיי.

אחמד טיבי: שלשום בלילה היו חמישה שוטרים פלסטינים של הביטחון הלאומי הפלסטיני בעמדת שמירה במחסום.

אחמד טיבי: אחד מהם היה בתורנות, שניים ישנו ושניים הכינו ארוחת ערב.

אחמד טיבי: כוח של מג"ב נכנס לשם, ירה בחמישה בדם קר וחיסל אותם.

אחמד טיבי: שניים השמיעו קולות של פרפור וחרחור לאחר הירי, ואז מפקד הכוח בא וירה בחמישי – וידוא הריגה פעם שנייה.

יגאל ביבי: זה דמיון או אמיתי?

אחמד טיבי: יש עד פלסטיני לסיפור.

יגאל ביבי: אבל את העד לא הרגו.

אחמד טיבי: לא הרגו אותו, כי הוא ניצל והתחבא באיזה שהוא מקום.

אחמד טיבי: יש עד פלסטיני לסיפור.

אחמד טיבי: אבל זה הוויכוח?

אחמד טיבי: צה"ל מודה שהוא ירה והרג אותם בדם קר.

אחמד טיבי: היום האיש הממונה על הרצח הזה, האיש האחראי לרצח הזה ולרצח ילדים רבים, מופז, מודה.

אחמד טיבי: הוא האיש האחראי לרצח ילדים, שאול מופז הזה.

בנימין אלון: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: הוא אחראי לרצח חמישה שוטרים בדם קר.

אחמד טיבי: בדם קר, פאשיסט.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי – – –

מיכאל נודלמן: – – –

אחמד טיבי: שאול מופז הוא פאשיסט.

אחמד טיבי: שאול מופז הוא פאשיסט, הוא אחראי לרצח ילדים ואחראי לרצח שוטרים.

אחמד טיבי: שאול מופז הוא פאשיסט.

קריאות: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: הוא אחראי לרצח חמישה שוטרים בדם קר.

אחמד טיבי: בדם קר, אחראי להרג אימאן חג'ו.

אחמד טיבי: הוא נתן את ההוראה.

אחמד טיבי: האיש הזה נתן את ההוראה בדם קר.

דוד טל: תתבייש לך.

דוד טל: תרד למטה.

יגאל ביבי: שירד מהבמה.

אחמד טיבי: האיש הזה אחראי לרצח.

אחמד טיבי: האיש הזה אחראי לרצח, אחראי לרצח.

אחמד טיבי: הוא אחראי לרצח.

דוד טל: לא ייאמן.

דוד טל: אל תיתני לו לדבר.

דוד טל: תורידי אותו מהדוכן.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, הרמקול שלך – – –

קריאות: – – –

דוד טל: לא נשמע כדבר הזה במדינת ישראל.

נחמה רונן: חבר הכנסת טל, אני מודה לך.

נחמה רונן: אני מודה לכולכם.

נחמה רונן: אני מבקשת מכם לשבת.

מיכאל נודלמן: – – –

נחמה רונן: אני מודה גם לך, חבר הכנסת נודלמן.

נחמה רונן: הואל נא לשבת, ואני מציעה שתירגעו.

יגאל ביבי: תרד מהבמה.

נחמה רונן: חבר הכנסת ביבי, אני מודה גם לך על העזרה ותאפשרו לי לנהל את הישיבה.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אפשר לקבל את תשומת לבך לדקה?

נחמה רונן: כל מי שעלה לדבר לפניך דיבר על הצעת החוק והשחיל משפט-שניים שלא שייכים.

נחמה רונן: אני חושבת שזה לא תקין מה שעשית.

נחמה רונן: אתה רוצה לדבר על הצעת החוק, בבקשה.

נחמה רונן: המיקרופון שלך מכובה.

אחמד טיבי: האיש הזה אחראי למותם – – –

נחמה רונן: המיקרופון שלך – – –

אחמד טיבי: אני אגיד מה שאני חושב.

אחמד טיבי: אני חופשי להגיד מה שאני – – –

נחמה רונן: בבקשה, אבל המיקרופון שלך מכובה.

אחמד טיבי: למה?

נחמה רונן: למה?

נחמה רונן: משום שאתה לא יכול לעמוד על הדוכן ולהשמיץ את הרמטכ"ל כמו שאתה משמיץ.

אחמד טיבי: אני יכול להגיד מה שאני רוצה.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר את דעתי.

בנימין אלון: – – –

עסאם מח'ול: מי שמך?

דוד טל: – – –

נחמה רונן: אתה יכול לומר את דעתך.

אחמד טיבי: תחזירי את הרמקול.

נחמה רונן: אני לא אחזיר לך את הרמקול.

אחמד טיבי: את מכבה רמקול בגלל דברים שאני אומר?

אחמד טיבי: אמרתי שהוא אחראי לרצח.

נחמה רונן: אני לא מוכנה שאתה תעמוד על דוכן כנסת ישראל ותכנה את הרמטכ"ל כמו שאתה מכנה אותו.

אחמד טיבי: אמרתי שהוא אחראי לרצח.

אחמד טיבי: אחראי לרצח.

נחמה רונן: אני מוכנה שתגיש הצעה, אבל אתה לא יכול לעלות לדבר על הצעת חוק ולדבר על הרמטכ"ל.

נחמה רונן: אני נורא מצטערת.

נחמה רונן: לכן הרמקול שלך מכובה.

יגאל ביבי: זה לא יכול להיות.

עסאם מח'ול: אתה תראה אותו עומד מול משפט בין-לאומי.

קריאות: – – –

נחמה רונן: סליחה, סליחה.

נחמה רונן: חבר הכנסת ביבי, אני מבקשת ממך לשבת.

נסים זאב: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת נסים זאב, אתה רוצה לעזור לי?

נחמה רונן: אני מאוד מודה לך, תשב, בבקשה.

נחמה רונן: חבר הכנסת דוד טל, חבר הכנסת יגאל ביבי, אתם מוכנים בבקשה לשבת ולהירגע כדי שנוכל לאפשר לחבר הכנסת טיבי להשלים את דבריו?

דוד טל: שיחזור בו מכל הדברים.

נחמה רונן: אם הוא ירצה הוא יחזור בו, ואם הוא לא ירצה, אז תפנה לוועדת האתיקה.

נחמה רונן: אני מאוד מודה לך על עזרתך.

נחמה רונן: בבקשה לשבת.

קריאות: – – –

בנימין אלון: לסדר הדיון.

נחמה רונן: חבר הכנסת בני אלון, מייד אני אתן לך לדבר.

נחמה רונן: בבקשה לשבת.

בנימין אלון: הוא צריך – – –

נחמה רונן: כל מי שצריך כוס מים קרים ילך וישתה ויירגע, בבקשה.

נחמה רונן: אני מאוד מודה לכם.

נחמה רונן: חבר הכנסת טל, אני מבקשת ממך לשבת.

בנימין אלון: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת בני אלון, אני מייד אתן לך לדבר.

נחמה רונן: אני מבקשת מחבר הכנסת אחמד טיבי – – –

נסים זאב: – – –

נחמה רונן: סליחה, חבר הכנסת נסים זאב, תיתנו בבקשה לחבר הכנסת אחמד טיבי להשלים את דבריו.

נחמה רונן: ממילא יש לו 30 שניות להשלים את דבריו.

אחמד טיבי: עוד לא דיברתי.

נחמה רונן: אתה דיברת.

נחמה רונן: אומנם דיברת לא על הצעת החוק.

אחמד טיבי: לא התחלתי לדבר אפילו.

אחמד טיבי: פעם את אומרת לי לסגור את המיקרופון, פעם את אומרת לי חצי שנייה.

אחמד טיבי: עוד לא אמרתי כלום.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אתה רוצה לדבר על הצעת החוק?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אני רשאי לדבר על מה שאני רוצה.

נחמה רונן: אתה לא יכול ואתה לא רשאי.

דוד טל: אתה לא יכול על-פי התקנון.

נחמה רונן: חבר הכנסת דוד טל, אני מאוד מודה לך.

נחמה רונן: אני אומנם לא בקיאה בתקנון כמוך, אבל משהו גם אני יודעת.

נחמה רונן: אתה יכול לדבר על הצעת החוק.

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: מי אתה בכלל?

נחמה רונן: חבר הכנסת נסים זאב, תשב, בבקשה.

נחמה רונן: חבר הכנסת טל, בבקשה לשבת.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני נורא מצטערת.

נחמה רונן: לפי מה שאני יודעת מתקנון הכנסת, אתה לא יכול לדבר על מה שאתה רוצה.

נחמה רונן: אנחנו דנים פה בהצעת חוק.

נחמה רונן: יש פה חברי כנסת אחרים שדיברו עוד משפט או שניים שלא קשורים לנושא, אבל אתה לא יכול להקדיש את כל הנאום שלך לדברים – – –

אחמד טיבי: אני אקדיש כמה שאני רוצה לנאום ולהצעת החוק.

נחמה רונן: אתה רוצה לדבר על הצעת החוק, בבקשה.

אחמד טיבי: אבל הם לא נתנו לי לדבר.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך להמשיך את דבריך.

אחמד טיבי: התייעצת עם מזכיר הכנסת?

נחמה רונן: התייעצתי ואני מבקשת ממך להשלים את דבריך עכשיו.

חוסניה ג'בארה: – – –

אחמד טיבי: אגב, הצעת החוק היא הצעה ראויה לדיון, היא הצעה מעניינת, אני מתנגד לה.

אחמד טיבי: לעצם העניין, אני חוזר על מה שאמרתי.

אחמד טיבי: יכול להיות שלא שמעתם את מה שאמרתי.

אחמד טיבי: אני אומר שהרמטכ"ל שאול מופז אחראי לרצח חמישה שוטרים פלסטינים.

רחמים מלול: הוא ממשיך.

רחמים מלול: הוא מתעלם ממה שאת אומרת לו.

אחמד טיבי: אחראי לרצח בדם קר של חמישה שוטרים פלסטינים.

אחמד טיבי: הוא הודה.

גדעון עזרא: אל תיתני לו לדבר.

דוד טל: תסגרי לו את המיקרופון.

נחמה רונן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

גדעון עזרא: את נותנת לו לדבר.

נחמה רונן: סגן השר גדעון עזרא, אני מבקשת ממך לתת לי לנהל את הישיבה.

נחמה רונן: אני מודה לכם על העזרה, אני מבקשת מכם לתת לי לנהל את הישיבה.

אחמד טיבי: אני מבקש לקרוא ליושב-ראש הכנסת עכשיו כי יש פה דברים מחוץ לתקנון.

אחמד טיבי: אף אחד לא יגיד לי מה להגיד.

אחמד טיבי: אמרתי דברים בגדר המותר.

אחמד טיבי: חיוויתי את דעתי על פעולה של צה"ל.

אחמד טיבי: אני מבקש לקרוא ליושב-ראש הכנסת.

רחמים מלול: תוציאי אותו.

רחמים מלול: מה, הוא אומר לך מה לעשות?

יגאל ביבי: תרד מהבמה.

עסאם מח'ול: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, תאפשר לי להרגיע את הנוכחים, בבקשה.

יצחק גאגולה: – – –

עסאם מח'ול: תעוף אתה מפה.

נחמה רונן: חברי הכנסת, אני מבקשת מכם לשבת.

נחמה רונן: חבר הכנסת גדעון עזרא, חבר הכנסת ביבי, אתם רוצים לעזור או להפריע?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – – מי אתה בכלל.

אחמד טיבי: כל אחד אומר תלך לעזה.

אחמד טיבי: מה זה פה?

אחמד טיבי: אתם מפעילים טרור נגדנו?

גדעון עזרא: הוא לא יכול לדבר.

נחמה רונן: אל תיתן לי הוראות.

יגאל ביבי: הוא אמר רוצח.

עסאם מח'ול: – – –

נחמה רונן: אני מכריזה על הפסקה של חמש דקות.

נחמה רונן: הרוחות יירגעו.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, בתום ההפסקה אתה תשלים את דבריך.

נחמה רונן: הפסקה לחמש דקות, בבקשה.

נחמה רונן: (הישיבה נפסקה בשעה 17:23 ונתחדשה בשעה 17:31.)

נחמה רונן: חברי הכנסת, אני מבקשת מכולם לשבת.

נחמה רונן: אני רוצה לחדש את הישיבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת אלון.

נחמה רונן: חבר הכנסת ביבי, אם אתה רוצה לעזור לי, בבקשה, אז תשב.

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר.

נחמה רונן: אני מבקשת שתאפשרו לי לחדש את הישיבה.

נחמה רונן: אני מקווה שהרוחות נרגעו.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני רוצה לדעת אם אתה חוזר בך מדבריך כלפי הרמטכ"ל?

נחמה רונן: תענה לי, בבקשה, ממקומך.

אחמד טיבי: אענה מהבמה.

בנימין אלון: לא, לא, מלמטה.

קריאה: אל תיתנו לו לעלות.

נחמה רונן: אני מבקשת לדעת אם אתה חוזר בך מדבריך.

קריאה: שיענה מהמקום – – –

בנימין אלון: שיענה ממקומו.

נחמה רונן: סליחה, חבר הכנסת בני אלון.

נחמה רונן: אני מבקשת לדעת אם אתה חוזר בך מדבריך.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אתה רוצה בבקשה לעלות ולהגיד אם אתה חוזר בך מדבריך?

אחמד טיבי: אעלה.

נחמה רונן: בבקשה.

יצחק גאגולה: שידבר מהמקום.

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה, אפשר בבקשה לאפשר לחבר הכנסת להסביר לנו אם הוא חוזר מדבריו, או לא?

רחמים מלול: לא, לא, שידבר מהמקום.

נחמה רונן: תאפשרו לי להחליט מה אני עושה.

נחמה רונן: סליחה.

נחמה רונן: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

נחמה רונן: אני שואלת שוב: אתה חוזר בך מדבריך?

אחמד טיבי: בבית הזה יש קבוצה שקוראים לה חברי הכנסת הערבים.

רחמים מלול: לא, לא.

גדעון עזרא: לא, לא, לא.

גדעון עזרא: אל תיתני לו.

קריאה: הוא לא ידבר.

נחמה רונן: סליחה, אתם מקהלת המעודדות?

נחמה רונן: אני מבקשת לאפשר לחבר הכנסת טיבי לענות לי.

גדעון עזרא: הוא לא ידבר.

נחמה רונן: חבר הכנסת גדעון עזרא, אם לא תצעק, הוא יענה תשובה.

אחמד טיבי: אני עונה, אני עונה.

גדעון עזרא: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת גדעון עזרא, אם לא תצעק, הוא יענה תשובה.

נחמה רונן: אבל אם אתה צורח, אף אחד לא יכול לשמוע שום דבר.

יצחק גאגולה: שיענה כן או לא.

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה, אתה יד ימיני עכשיו?

נחמה רונן: אני מודה לך.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, בבקשה, אתה חוזר בך מדבריך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה, תשב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אתם רוצים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תסגרו את הבית.

נחמה רונן: חבר הכנסת דהאמשה, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש גבול.

נחמה רונן: חבר הכנסת דהאמשה, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, שאלתי אם אתה חוזר בך מדבריך.

אחמד טיבי: בבית הזה יש קבוצה, והיא חברי הכנסת הערבים.

אחמד טיבי: בכל פעם שיש פיגוע, ולא חשוב מי הקורבנות, יהודים או ערבים, ערבים כיהודים, הם – – –

בנימין אלון: אתה חוזר.

אחמד טיבי: הם לא מהססים, מוקיעים ומגנים בכל לשון.

בנימין אלון: אתה שוב חוזר.

נחמה רונן: חבר הכנסת בני אלון, אני מבקשת ממך.

גדעון עזרא: הוא לא ידבר.

גדעון עזרא: הוא לא ידבר.

גדעון עזרא: אל תיתני לו לדבר.

מיכאל קליינר: הוא קרא לרמטכ"ל רוצח.

גדעון עזרא: את שאלת אותו שאלה, שיענה.

נחמה רונן: אני מבקשת מכם לאפשר לי לנהל את הישיבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך שתתייחס לשאלה ששאלתי אותך.

נחמה רונן: לאחר מכן תנאם את נאומך.

אחמד טיבי: חברי הכנסת הערבים הם היחידים כמעט בבית הזה – –

יגאל ביבי: אני מבקש ממך להוריד אותו.

אחמד טיבי: – – שיש להם יתרון מוסרי של הוקעה של הרג אזרחים באשר הם אזרחים, יהודים וערבים כאחד.

גדעון עזרא: תורידי אותו.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני יכולה להבין שאתה לא חוזר בך מדבריך?

אחמד טיבי: סליחה, או שאת רוצה – – –

נחמה רונן: לא, אני רוצה לשמוע קודם את תשובתך.

אחמד טיבי: אני לא תלמיד ואת לא מורה בבית-ספר.

אחמד טיבי: סליחה.

נחמה רונן: נכון, אתה צודק.

אחמד טיבי: אני אגיד מה שאני רוצה.

אחמד טיבי: אני לא תלמיד.

נחמה רונן: לא, מכיוון שאני מנהלת את הישיבה – – –

אחמד טיבי: אני אגיד מה שאני רוצה בצורה שלי.

נחמה רונן: אתה תגיד מה שאתה רוצה, אבל אתה צריך קודם לענות על מה שאני שואלת אותך.

נחמה רונן: אם לא תחזור בך מדבריך, לא אאפשר לך להמשיך להגיד את דבריך.

אחמד טיבי: למה?

נחמה רונן: כי יש סעיף בתקנון.

אחמד טיבי: תסבירי לי מה התקנון אומר.

נחמה רונן: יש סעיף בתקנון שאומר כך: יושב-ראש הישיבה רשאי להפסיק דובר אם יש בדבריו משום עלבון לאדם או חריצת משפט נגד אדם.

נחמה רונן: אם אתה לא רוצה לחזור בך מדבריך, אני קובעת שדבריך כלפי הרמטכ"ל הם חריצת דין ועלבון.

אחמד טיבי: מה אמרתי?

אחמד טיבי: מה אמרתי?

נחמה רונן: אני אפילו לא רוצה לחזור על מה שאתה אמרת.

אליהו סויסה: תקראי אותו לסדר פעם שנייה ושלישית ותשלחי אותו לערפאת.

אחמד טיבי: אמרתי שהוא אחראי לרצח חמישה שוטרים פלסטינים.

אחמד טיבי: הוא אחראי לרצח חמישה שוטרים פלסטינים.

אחמד טיבי: אני לא חוזר בי מההאשמה הזאת כהוא זה.

נחמה רונן: או.

נחמה רונן: קיי.

נחמה רונן: אני מבקשת ממך להפסיק את דבריך.

נחמה רונן: אני מבקשת ממך לרדת מהדוכן, בבקשה.

מיכאל קליינר: תורידי אותו, תורידי אותו.

גדעון עזרא: תרד למטה, תרד למטה.

אחמד טיבי: מי שנתן את ההוראה לחסל טיבים, ידע שהוא גורם לפשע נגד אנשים חפים מפשע.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, תפסיק את דבריך.

אחמד טיבי: ילדה בת ארבעה חודשים.

אחמד טיבי: נשאתי אותה על כפי.

אחמד טיבי: היא בת ארבעה חודשים.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך להפסיק את דבריך.

אחמד טיבי: אתם לא מתביישים?

דוד אזולאי: אין לך רמקול.

דוד אזולאי: לא שומעים.

אחמד טיבי: אתם לא מתביישים?

אחמד טיבי: אתם לא מתביישים?

אחמד טיבי: בת ארבעה חודשים.

אחמד טיבי: פגז לתוך הבית.

אחמד טיבי: פגז לתוך הבית.

נחמה רונן: אני מבקשת מהסדרנים להוריד את חבר הכנסת טיבי מהבמה.

אחמד טיבי: אני גיניתי את הרג הילדים היהודים.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך לרדת מהבמה.

אחמד טיבי: אתם אפילו לא מצמצתם.

אחמד טיבי: לא מצמצתם.

מיכאל קליינר: אתה מתחיל אינתיפאדה – – –

אחמד טיבי: אני גיניתי את הרג הילדה היהודייה.

מיכאל קליינר: החבר שלך ערפאת הרג אותה.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך לרדת מהדוכן.

אחמד טיבי: לא גיניתם.

אחמד טיבי: לא גיניתם.

אחמד טיבי: (סדרנים מורידים את חבר הכנסת א' טיבי מהבמה.

אחמד טיבי: )

עסאם מח'ול: רוקדים על הדם.

עסאם מח'ול: זה מה שאתם.

עסאם מח'ול: חבורה של קן הקוקייה אתם.

קריאות: – – –

נחמה רונן: חברי הכנסת, אם רוצים להמשיך בדיון – – –

עסאם מח'ול: חבורה של קן הקוקייה אתם.

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נחמה רונן: חברי הכנסת, אם רוצים להמשיך את הדיון בצורה הזאת – יישארו פה שלושה חברי כנסת במליאה, אלה שרוצים לדבר על הצעת החוק.

נחמה רונן: זה בלתי אפשרי, לא צורת הדיבור, לא הסגנון; לא יאה.

נחמה רונן: דיבר פה קודם מי מחברי הכנסת, ואני לא זוכרת מי, על איך אנחנו נראים בעיני הציבור.

נחמה רונן: זה בדיוק איך שאנחנו נראים בעיני הציבור.

יצחק גאגולה: זה מה שהם רוצים.

נחמה רונן: סליחה, חבר הכנסת גאגולה, אתה רוצה שגם אותך אקרא לסדר?

יצחק גאגולה: זאת הבעיה שלהם, לא שלנו.

נחמה רונן: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה; איננו.

נחמה רונן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

נחמה רונן: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, קראתי לך.

נחמה רונן: בבקשה.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, בושה וחרפה לבית הזה – – –

מיכאל קליינר: נכון, נכון.

מוחמד כנעאן: בושה וחרפה שאנשים – – –

אליהו סויסה: אמת.

יצחק גאגולה: בושה שיש חברים כאלה.

מוחמד כנעאן: בושה שאתה נמצא בבית הזה.

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מוחמד כנעאן: אתה יכול להתבייש.

מוחמד כנעאן: בושה וחרפה שאנשים כמוך נמצאים בבית הזה.

מוחמד כנעאן: רק אתמול הגיעו לארץ.

מוחמד כנעאן: אתה צריך להתבייש בזה.

יצחק גאגולה: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה, אתה רוצה שאקרא אותך לסדר בפעם השנייה?

מוחמד כנעאן: אתה צריך להתבייש בזה.

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה, אתה רוצה שאקרא אותך לסדר בפעם השנייה?

נחמה רונן: בבקשה, תאפשר לנואם לסיים את דבריו, להתחיל את דבריו.

מיכאל קליינר: מה זה להגיד שחבר כנסת שרק הגיע לארץ?

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר.

מוחמד כנעאן: גם אתה, קליינר, גם אתה אותו דבר.

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר, אני מודה לך על הערותיך.

מוחמד כנעאן: תתרגל לשמוע גם אתה את הדברים.

מוחמד כנעאן: גם אתה.

מיכאל קליינר: הוא אמר שהוא רק הגיע לארץ.

יצחק גאגולה: תדבר לעניין, לעניין.

יצחק גאגולה: חבל על הזמן.

נחמה רונן: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, תאפשר לי בבקשה לעשות סדר.

נחמה רונן: אני מודה לך.

נחמה רונן: אני מבקשת ממך להמתין רגע.

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר, חבר הכנסת האשם מחאמיד, זה חברך.

נחמה רונן: אתה יכול, בבקשה, לאפשר לו לדבר?

נחמה רונן: אני מאוד מודה לך.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, הסגנון הזה לא יכול להימשך בצורה כזאת.

מוחמד כנעאן: כשחבר כנסת ערבי מדבר, מתחילים "עליהום", קופצים לכאן, קופצים לשם, כאילו שיש כאן קרב.

מוחמד כנעאן: המצב הזה לא יימשך.

מוחמד כנעאן: אנחנו לא חלשים בבית הזה.

מוחמד כנעאן: אנחנו לא חלשים בבית הזה וגם לא נרשה לאף אחד שיתנהג אתנו בצורה כזאת, כמו שקליינר וחבריו רוצים, כמו שגאגולה רוצה.

מוחמד כנעאן: אנחנו נמצאים כאן בזכות ולא בחסד של אף אחד.

מוחמד כנעאן: אנחנו נמצאים כאן בזכות בני העם שלנו שבחרו בנו והביאו אותנו לכאן.

בנימין אלון: – – –

מוחמד כנעאן: מעבר לכך, גברתי היושבת-ראש, מי שיש לו טענה – – – בנימין אלון (האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו): הצחקת אותי.

מוחמד כנעאן: נאמרו כאן דברים יותר קשים ממה שאמר חבר הכנסת אחמד טיבי נגד חברי כנסת ערבים.

מוחמד כנעאן: לא שמעתי את כל יפי הנפש מתרעמים וקופצים על רגליהם על מנת להתנגד למה שנאמר כאן נגד חברי כנסת ערבים ונגד האוכלוסייה הערבית.

יצחק גאגולה: – – –

מוחמד כנעאן: אתה מומחה גדול לצדק.

מוחמד כנעאן: אתה.

מוחמד כנעאן: אולי אתה השקרן הראשון כאן, בבית הזה.

מיכאל קליינר: היי, מה זה?

מיכאל קליינר: מה זה?

מוחמד כנעאן: מה זה?

מוחמד כנעאן: מה זה?

נחמה רונן: סליחה, סליחה.

מוחמד כנעאן: כן, אני אומר לו.

מוחמד כנעאן: בדיוק ככה.

מוחמד כנעאן: הוא פשוט אומר דברים לא נכונים.

יצחק גאגולה: – – – אתה עוד תתחרט על זה.

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה.

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה, קראתי אותך לסדר בפעם השנייה.

נחמה רונן: אני מבקשת ממך.

יצחק גאגולה: צריך להגיב, גברתי.

נחמה רונן: כדי להגיב צריך לבקש רשות.

נחמה רונן: סליחה, סליחה.

נחמה רונן: אני מבקשת ממך לאפשר לו לדבר.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני.

מוחמד כנעאן: זכותו של כל חבר כנסת לומר מה שהוא אומר מעל הדוכן הזה.

יצחק סבן: להגיד לרמטכ"ל רוצח זו לא זכות.

מוחמד כנעאן: מי שלא מוצא חן בעיניו, יש כלים חוקתיים ודמוקרטיים שהוא יכול להשתמש בהם.

מוחמד כנעאן: שר בממשלת ישראל אומר על חברי כנסת: מחבלים.

מוחמד כנעאן: זה ביטוי בלתי אחראי מהשר אלי סויסה, שר בממשלת ישראל, שאומר על חברי כנסת: מחבלים.

אליהו סויסה: עוד מעט תגיד – – –

מוחמד כנעאן: צריך להשוות בין האמירה שלו לבין מה שנאמר קודם לכן.

נחמה רונן: השר סויסה, אני יודעת שביקשת רשות לדבר, אתה מייד תוכל לדבר.

מוחמד כנעאן: כמו שאתם מבקשים לשמור על סגנון דיבור נאות, אתם צריכים לראות איך אתם מדברים ואיך אתם מתנהגים.

מוחמד כנעאן: לא רק שמדברים כך, אלא גם קופצים על הבמה כאילו הבמה היא זכות בלעדית של חבר כנסת זה או אחר.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, נאמר בכלי התקשורת הישראליים – אני לא רוצה להסביר את דבריו של חבר הכנסת טיבי – שמדינת ישראל או הצבא בודקים את הטעות החמורה שכתוצאה ממנה נהרגו חמישה שוטרים פלסטינים.

אליהו סויסה: זאת ההצלחה הגדולה ביותר שהיתה.

מוחמד כנעאן: אם אתה קורא לזה הצלחה, אתה צריך לספוג גם את מה שנאמר עליך ומה שאומרים עליך.

מוחמד כנעאן: על כן, גברתי היושבת-ראש, מאחר שאת ניהלת את הישיבה הסוערת הזאת, הגיע הזמן לשים קץ לכל מה שמתרחש כאן.

מוחמד כנעאן: לא ייתכן שעל כל אמירה קופצים ואומרים: אתם.

מוחמד כנעאן: מה זה אתם?

מוחמד כנעאן: אנחנו מייצגים מיליון ורבע פלסטינים בתוך מדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: מה זה אתם?

דוד אזולאי: אבל לא את יאסר ערפאת.

נחמה רונן: אני מודה לך, חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

מוחמד כנעאן: אתם צריכים לרדת מהסגנון המכוער הזה.

מוחמד כנעאן: לא ייתכן שזה יהיה בצורה כזאת.

מוחמד כנעאן: מי שמנהל את הישיבה צריך לשמור על כבודם של חברי הכנסת שיושבים כאן.

נחמה רונן: אני מודה לך על דבריך.

נחמה רונן: השר אלי סויסה, בבקשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

נחמה רונן: אחריו הרשימה סגורה.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, אני נכנסתי לאולם כאן ולרגע חשבתי שאני נמצא בפרלמנט הפלסטיני שבראשו עומד יאסר ערפאת.

עסאם מח'ול: לפחות – – – להתחיל – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, קראתי אותך לסדר פעם ראשונה.

נחמה רונן: אני מבקשת, אם אתה לא רוצה שאקרא אותך לסדר פעם שנייה.

אליהו סויסה: לא ייתכן שבכנסת ישראל – – –

טלב אלסאנע: – – – ששר בממשלה – – –

נחמה רונן: שלום לך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, גם אתה התעוררת.

נחמה רונן: אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלב אלסאנע: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, קראתי אותך לסדר בפעם הראשונה.

נחמה רונן: בבקשה לאפשר לשר סויסה לדבר.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני.

אליהו סויסה: לא ייתכן שבכנסת ישראל, שבמדינה דמוקרטית אנחנו נשמע דברים כאלה ונחשה.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש – –

מוחמד ברכה: דווקא במדינה דמוקרטית אפשר לשמוע דברים קשים.

אליהו סויסה: – – מייד במשפט הראשון שהוא הוציא מהפה היית צריכה לא להוריד אותו אלא להעיף אותו מהדוכן הזה, לתת לו צו גירוש, שילך לפרלמנט בעזה – –

אבשלום וילן: – – –

אליהו סויסה: – – אני רוצה לראות אם שם ערפאת ייתן לכם לדבר כך.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, מילא לקרוא קריאה, אבל גם פלאפון?

אחמד טיבי: את מתייחסת בצורה מפלה.

נחמה רונן: בצורה מפלה?

נחמה רונן: אתה רשאי להתלונן על היושבת-ראש, אין שום בעיה.

טלב אלסאנע: – – – מפלה, זאת בושה.

אחמד טיבי: – – – את הסעיף.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך להירגע.

קריאות: – – –

נחמה רונן: סליחה, השר סויסה, ניסינו להרגיע את הרוחות ואת האווירה ולא היתה כוונה שתעלה ותעורר אותה מחדש.

נחמה רונן: אני מבקשת ממך לסיים את דבריך.

טלב אלסאנע: – – –

אליהו סויסה: אני מסיים.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, לא יכול להיות שבפרלמנט של מדינת ישראל יעז חבר כנסת לעמוד כשיש צפירה ל"יום הנכבה".

עסאם מח'ול: הוא יעמוד – – –

אליהו סויסה: על דבר כזה אסור לעבור בשקט.

אליהו סויסה: חבר כנסת כזה צריך להעיף אותו מבין כותלי הבניין הזה.

אחמד טיבי: איפה היושבת-ראש?

אליהו סויסה: אתם צריכים להחליט – –

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי.

אליהו סויסה: – – האם אתם אזרחי מדינת ישראל או אזרחי הפרלמנט הפלסטיני.

אחמד טיבי: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, אתה מוכן להירגע?

נחמה רונן: תירגע, בבקשה.

אליהו סויסה: תחליטו איפה אתם – –

אבשלום וילן: – – –

אליהו סויסה: – – אם אתם שם – תלכו לשם.

אליהו סויסה: אם אתם פה – תהיו פה ותתנהגו לפי הכללים שנכתיב לכם.

אחמד טיבי: את מפלה את – – – תתביישי לך.

נחמה רונן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אתה זוכר את קריאתך?

נחמה רונן: אני מבקשת ממך להירגע ולאפשר לשר סויסה לסיים את דבריו.

נחמה רונן: הוא סיים את דבריו.

נחמה רונן: אני מודה לך.

אבשלום וילן: – – –

מוחמד כנעאן: בושה וחרפה.

נחמה רונן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, הדובר האחרון.

נחמה רונן: חבר הכנסת אבו וילן, אפשר בבקשה לאפשר לדובר האחרון, בדיון הכל-כך טעון הזה, לדבר אולי על הצעת החוק שאנחנו דנים בה ועוד לא שמענו עליה הרבה?

נחמה רונן: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – – –

מוחמד ברכה: סויסה עלה לבמה כשר וירד כסרסר.

אחמד טיבי: למה את לא מפעילה את הסעיף גם עליו?

נחמה רונן: סליחה, אני לא מפעילה ואתה יכול לבוא להתלונן אחר כך נגד יושבת-ראש הישיבה איפה שצריך.

נחמה רונן: אני מבקשת ממך לאפשר לחבר הכנסת מחאמיד – – –

אחמד טיבי: את מפלה בין ח"כ לח"כ.

נחמה רונן: אני מפלה בין ח"כ לח"כ?

נחמה רונן: בבקשה, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

מיכאל קליינר: זאת לא ועדת-אור.

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר, בבקשה, אפשר לתת לדובר לדבר?

נחמה רונן: תודה רבה.

עסאם מח'ול: עלה שר, ירד סרסר.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, בכנסת יש תופעה לא חדשה, אבל הולכת ומחמירה, של חברים מהבית שמנסים להשתלט וגם לפגוע בך, גברתי, כיושבת-ראש – לרוץ אל הדוכן ולהורות לך איך לנהוג ומה לעשות עם חבר כנסת זה או אחר.

האשם מחאמיד: אני חושב שיש פה גם פגיעה ביושבת-ראש.

יאיר פרץ: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת פרץ, אני היושבת-ראש יודעת להגן על עצמי.

נחמה רונן: אני מאוד מודה לך.

האשם מחאמיד: כשחברי כנסת עושים את זה מהאגף הזה, אנחנו כבר רגילים לזה, אנחנו לא מתרגשים.

האשם מחאמיד: אני מתרגש כשחברים שלי מתרגשים מהאגף הזה.

האשם מחאמיד: זה אגף ידוע גם בטיפשותו הפוליטית, גם בגזענותו.

האשם מחאמיד: אבל כאשר שר עולה על הדוכן ואומר: תעוף מפה, אני אעיף אותך – מה, אתה מושל צבאי, אדוני?

אליהו סויסה: לא נעים לי להגיד לך מה היה עושה לך ערפאת אם היית – – –

נחמה רונן: סליחה, השר סויסה.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה שערפאת יעשה לי, גם אתה לא תעשה לי, אני בתוך המדינה הזאת, אני במולדת הזאת.

האשם מחאמיד: תקשיב, חבר הכנסת זאב, אני במולדת שלי וגם החברים שלי במולדת שלהם.

אליהו סויסה: אתם לא מתנהגים כך.

האשם מחאמיד: הם לא אורחים בבית של סויסה, הם לא אורחים אצלכם, הם נמצאים בתוך המולדת שלהם.

אחמד טיבי: אנחנו מלח הארץ.

אחמד טיבי: אנחנו מלח הארץ.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי.

נחמה רונן: תאפשרו בבקשה לנואם לדבר.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה להשתמש לא במלח ולא בסוכר.

האשם מחאמיד: אני אומר שהמולדת הזאת היא המולדת שלי.

אילן גילאון: זה מלח על הפצעים.

עסאם מח'ול: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

האשם מחאמיד: המולדת הזאת היא המולדת שלי, ולכן אף שר לא יכול לבוא ולהגיד לחבר כנסת: לך מפה, תעוף מפה.

מיכאל קליינר: – – – בפרלמנט הירדני הייתם הולכים מכות.

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נחמה רונן: בבקשה לאפשר לנואם להוציא משפט אחד בלי קריאת ביניים.

נחמה רונן: זה באמת מאוד קשה, זה דיון מאוד טעון, אבל תשתדלו.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני.

האשם מחאמיד: גברתי, לא רק שיש יותר גזענים פה – –

קריאות: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה – – –

האשם מחאמיד: – – הגזענים הם יותר גזענים – – –.

האשם מחאמיד: אני חושב שהשר צריך לעלות פה ולהתנצל על מה שהוא אמר, ולא לקרוא לחבר הכנסת כיוון שהוא אמר מלה – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: – – אולי אפשר להגיד את זה בצורה אחרת.

האשם מחאמיד: אבל אני רוצה להגיד משהו – – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, זמנך תם, אז בבקשה.

נחמה רונן: אני אאפשר לך, אני רק – – –

האשם מחאמיד: אני מדבר לעניין – – –

קריאות: – – –

נחמה רונן: אני אאפשר לך, אני רק – – –

האשם מחאמיד: אני מדבר לעניין – – –

נחמה רונן: אני אאפשר לך, אני רק מבקשת שתסיים את דבריך.

קריאות: – – –

דוד אזולאי: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת אזולאי.

קריאות: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת אזולאי, קריאת הביניים נרשמה.

נחמה רונן: בבקשה לאפשר לנואם להשלים את דבריו.

נחמה רונן: תודה רבה.

האשם מחאמיד: אני רוצה, גברתי היושבת-ראש, לומר פה בשקט ובצורה תרבותית מאוד, לומר את הדברים הבאים: יש הסלמה לא רק בשטח, בהתקפות, יש הסלמה גם פה – – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: יש פה הסלמה – – – תראי מה שקורה.

מיכאל קליינר: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר – – –

האשם מחאמיד: אני אומר – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת גאגולה – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: הוא לא הבין מה שאמרתי.

נחמה רונן: – – קראתי אותך לסדר פעם שנייה.

נחמה רונן: לא יכול להיות שלא תיתנו לו להשלים משפט אחד.

נחמה רונן: קריאה – בסדר, אבל אתה כל הזמן מפריע.

נחמה רונן: בבקשה; שלא אצטרך להוציא אותך החוצה.

האשם מחאמיד: אני רק רוצה לומר שני משפטים לגברתי היושבת-ראש.

האשם מחאמיד: אני פה חבר כנסת יותר מעשר שנים, ואני יודע שלגבי הצעת חוק, חבר כנסת – אם זה כתוב בתקנון אני לא יודע, אדוני סגן המזכיר – אבל על-פי הנוהל הקיים עד כה, חבר כנסת יכול לדבר על כל נושא שהוא רוצה במשך שלוש-ארבע הדקות שלו, אפילו על מזג האוויר, ואף אחד לא מוריד אותו.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: דבר שני, גברתי, מה שאחמד טיבי אמר קודם, אני רוצה לומר מדברים שאני שמעתי היום, גברתי היושבת-ראש – – –

נחמה רונן: רק בקצרה, בבקשה, כי זמנך כבר נגמר.

האשם מחאמיד: בקצרה, בקצרה.

האשם מחאמיד: היו פה גם חברים אתי באותה ישיבה – – –

יצחק כהן: – – –

האשם מחאמיד: בבקשה?

נחמה רונן: חבר הכנסת יצחק כהן, תאפשרו, בבקשה – – – להגיד את מה שהוא רוצה.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: אני לא אמרתי באיזו ישיבה.

קריאות: – – –

נסים זאב: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת נסים זאב – – –

האשם מחאמיד: אני לא אמרתי איפה.

קריאות: – – –

נחמה רונן: סליחה, תאפשרו לו לסיים את דבריו.

נחמה רונן: לפחות משפט סיום בלי שיפריעו לו.

מיכאל קליינר: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת קליינר.

האשם מחאמיד: לא אמרתי באיזו ישיבה, אמרתי שהרמטכ"ל אמר היום, טיבי, הוא אמר בתשובה על שאלות רבות, לרבות שאלה שלי, הוא אמר – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: של יוסי שריד.

האשם מחאמיד: וגם שלי.

האשם מחאמיד: גם של שריד וגם שלי.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: מה אכפת לך מי זה?

האשם מחאמיד: של שריד ושלי ושל עוד כמה.

נחמה רונן: נרשמה הקריאה.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני.

האשם מחאמיד: הוא אמר שחמישה שוטרים פלסטינים נהרגו, הוא הודה בזה, נהרגו כשישנו – – –

נסים זאב: הוא לא אמר את זה.

האשם מחאמיד: – – כשישנו – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת נסים זאב – – –

האשם מחאמיד: – – – כשישנו.

האשם מחאמיד: הוא אמר שלא – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת נסים זאב – – –

האשם מחאמיד: – – – לא התכוונו לזה – – –

מיכאל קליינר: – – –

האשם מחאמיד: – – – לא התכוונו לזה – – –

קריאות: – – –

נחמה רונן: סליחה – – –

האשם מחאמיד: לא התכוונו להרוג אותם – – –

קריאות: – – –

מיכאל קליינר: – – –

נחמה רונן: – – –

האשם מחאמיד: אני מוכן להתערב אתכם – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: – – לא התכוונו, הוא אמר, להרוג אותם – –

נחמה רונן: סליחה – – –

האשם מחאמיד: – – הם נהרגו בשינה, כשישנו.

האשם מחאמיד: והוא אמר עוד שצה"ל יבדוק את העניין.

האשם מחאמיד: זאת אומרת – –

נחמה רונן: אני מבקשת – – –

האשם מחאמיד: – – שהיה פה הרג.

האשם מחאמיד: תקרא לזה רצח, תקרא לזה מה שאתה רוצה.

האשם מחאמיד: אז מה טיבי אמר כבר?

נחמה רונן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אני מבקשת – א.

נחמה רונן: לא לצטט מישיבות; ב.

נחמה רונן: אני מודה לך מאוד על דבריך.

נחמה רונן: מישיבת החוץ והביטחון – נהוג לא לצטט מישיבות.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: לא, גברתי, אני חייב – – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: רק שנייה, גברתי – – –

קריאות: – – –

מיכאל קליינר: אמרת בתשובה על שאלה שלך ועל שאלות של חברי כנסת אחרים.

מיכאל קליינר: זה דיווח מהוועדה.

האשם מחאמיד: רבותי – – –

נחמה רונן: סליחה, קליינר, אני מבקשת – – –

האשם מחאמיד: אני לא אמרתי איזו ועדה.

האשם מחאמיד: זה פורסם בתקשורת, רק אתם לא רוצים לשמוע חדשות.

נחמה רונן: אני מודה לך מאוד על דבריך.

נחמה רונן: לדיון בנושא הזה אין עוד נרשמים.

נחמה רונן: הדיון תם.

נחמה רונן: תשובה והצבעה במועד אחר.

נחמה רונן: הודעה לסגן המזכיר, בבקשה.

ד' לב: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת בדבר שינוי שם סיעה: שמה החדש של סיעת ישראל אחת יהיה סיעת העבודה-מימד.

ד' לב: כן הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים לגבי צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 54), התשס"א–2001.

ד' לב: תודה.

נחמה רונן: סליחה, אני מתנצלת, אבל נאמר לי שחבר הכנסת אבו וילן, אתה רשום?

נחמה רונן: הוא רשום?

קריאות: – – –

נחמה רונן: הוא לא רשום?

נחמה רונן: אני מצטערת חבר הכנסת אבו וילן, אני מצטערת מאוד.

נחמה רונן: אנחנו עוברים לנושא הבא: החפירות הארכיאולוגיות בהר-הבית.

נחמה רונן: יפתח את הדיון חבר הכנסת בני אלון; אחריו – חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חברת הכנסת קולט אביטל.

נחמה רונן: בבקשה, חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, אם לא יצא לי לברך אותך עד כה ואמרתי שאת כבר ותיקה, אז אחרי טבילת האש הזאת את כבר ותיקה שבוותיקות.

בנימין אלון: רבותי חברי הכנסת, מה שקורה על הר-הבית – – –

נחמה רונן: חברי הכנסת, אני מבקשת לאפשר לחבר הכנסת בני אלון לדבר.

בנימין אלון: מה שקורה על הר בית-קודשנו, על הר-הבית, בהרס מכוון של תשתית ארכיאולוגית – אולי רק כדי להתחיל על בסיס עובדתי, כי אני לא חושב שהדברים האלה קשורים כביקורת לממשלה זו או לממשלה אחרת.

בנימין אלון: לצערי, ממשלות רבות חטאו בעניין ריבונותנו בהר-הבית.

בנימין אלון: אם אני אצטט מדבריו של ג'ון זליגמן, האחראי על מחוז ירושלים ברשות העתיקות, וגדעון אבני, נגנז הסיכוי ללמוד ארכיאולוגית על האזור הזה כתוצאה מפירוק חומות קדומות וקשתות קדומות, ובאזור מסוים וחשוב ומרכזי בהר-הבית אין היום אפשרות, ולא תהיה לעולם, לדעת וללמוד את התקופות השונות עם כל המשמעות שלהן.

בנימין אלון: הר-הבית בראש ובראשונה זה המקום הקדוש ביותר – –

נחמה רונן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה – – –

בנימין אלון: – – זה לא מוזיאון או מקום שמיועד ללימודים ארכיאולוגיים, אבל אי-אפשר שלא לראות את הניסיון השיטתי הזה לשכתוב ההיסטוריה, לסילוף האמת, להתכחשות של מוסלמים אינטלקטואלים להיסטוריה של הר-הבית.

בנימין אלון: אני שמעתי פה חבר כנסת מכובד שהוא גם שיח', גם יש לו הכרה בלימודי דת, גם יש לו השכלה אקדמית, שאומר בכל הכנות: לא עמד שם בית-מקדש אף פעם ליהודים, לא בית-מקדש ראשון, לא בית-מקדש שני.

בנימין אלון: האדם הראשון בנה את המסג'ד, האדם הראשון הגיע ישר, בנה את מסגד אל-אקצא, ומאז זה המקום הקדוש למוסלמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה המסגד שאתה מדבר עליו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת דהאמשה.

בנימין אלון: כך אני שמעתי מחבר כנסת שגם יש לו תואר אקדמי והוא גם איש שיודע לימודי דת – האדם הראשון בנה את המסג'ד הזה, מאז זה מקום קדוש למוסלמים.

בנימין אלון: לא היה שם בית-מקדש ראשון, לא היה שם בית-מקדש שני, נכון חבר הכנסת דהאמשה?

בנימין אלון: אתה מאשר את דברי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – אם פעם היה שם בית-מקדש, עד הרגע הזה ארכיאולוגים יהודים אומרים שאין שום הוכחה.

בנימין אלון: הו, הנה, אני אגיד לרמקול – –

נחמה רונן: חבר הכנסת אלון, אתה מוכן – – –

בנימין אלון: – – כדי שהקצרנית תשמע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם אם היה ולא היה – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקשת ממך לשבת.

נחמה רונן: בבקשה, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: ברשותך, היושבת-ראש, אני אומר את דבריו של חבר הכנסת דהאמשה למיקרופון, כדי שגם הקצרנית תוכל לרשום אותם.

בנימין אלון: אומר חבר הכנסת דהאמשה, זה שהאדם הראשון בנה שם את המסגד – זה נכון.

בנימין אלון: אחר כך, אם היה שם פעם בית-מקדש ראשון או לא היה שם בית-מקדש – אפילו הארכיאולוגים היהודים אומרים שזה דבר לא ברור.

בנימין אלון: וזה אינטלקטואל.

בנימין אלון: אני מדבר על עורך-דין, אני מדבר על חבר כנסת מוסלמי עם ידע גם בעולם הדתי וגם בעולם האקדמי, ולכן תבינו מה היא המטרה השיטתית של העולם המוסלמי כשהוא הולך להשמיד תשתית ארכיאולוגית של תקופות.

בנימין אלון: אני לא מדבר ועוד לא הגעתי לעניין של הפגיעה במקום הקדוש ביותר ליהודים, ההר הקדוש הזה, שבגלל קדושתו אסור להיכנס אליו והם מפרשים זאת אחרת.

בנימין אלון: פניתי כמה פעמים לרבנות הראשית, שמתעלמת מהבעיה הזאת, פניתי אליה במכתב ואמרתי לה: אתם, עם האיסור ההלכתי וחוסר המוכנות לדון בצד של הריבונות והסכנה להר, לא מבינים שהערבים מפרשים את איסור הכניסה לא בכך שההר קדוש, אלא מפרשים את זה כאי-שייכות, כאי-זיקה של העם היהודי למקום הזה.

בנימין אלון: רבותי, אם אין לנו שייכות להר-הבית, אין לנו שייכות לירושלים ולתל-אביב ולחיפה ולשום מקום אחר.

בנימין אלון: זה המאבק.

בנימין אלון: הגיע הזמן שנבין את זה.

בנימין אלון: המאבק הוא לא אם יש לנו טנקים ואם אנחנו אימפריה ואם אנחנו חזקים ואין ברירה וגירשו אותנו מאירופה ואנחנו היום חזקים ולכן ננצח את הערבים.

בנימין אלון: זה לא המאבק.

בנימין אלון: הרבה אימפריות נפלו כשהן איבדו את צדקת הדרך, לא כשהן איבדו את העוצמה הצבאית.

בנימין אלון: כשהחיילים מאבדים את האמונה בצדקת הדרך, כשהעם מאבד את האמונה בצדקת דרכו, אז הוא קורס.

בנימין אלון: לכן המאבק של התנועה האסלאמית ושל כל הגופים המוסלמיים הוא מאבק חכם מאוד.

בנימין אלון: הם נאבקים ישר בנקודה.

בנימין אלון: הם נאבקים בשאלה, האם אנחנו בני בית בארץ הזאת או שאנחנו זרים כמו הצלבנים, שהיו ונעלמו וחזרו לאירופה, או שאנחנו זרים כמו המנדט הבריטי, או שאנחנו זרים כמו הטורקים, ולא אמנה את כל הכובשים הזרים שעירנו ידעה על בשרה.

בנימין אלון: זה המאבק.

בנימין אלון: לכן לא התפלאתי שבקואליציה שמחתה על ההרס בהר-הבית מצאתי אנשים שאין להם באורח חייהם סגנון דתי, וגם בהשקפותיהם היו מן השמאל ומן הימין.

בנימין אלון: כי אכן יש בעם הזה אנשים קצרי-רוח שאומרים, תנו לנו שקט בקופסה, אפילו בזמן שאול, לשתי דקות, ולא משנה כל השאר.

בנימין אלון: אבל יש לו לעם הזה עדיין אנשי רוח, גם בשמאל וגם בימין, שיודעים להקשיב ויודעים לזהות במאבק מה שמתחבא במעבה ההר הזה ומה שעומד מעליו.

בנימין אלון: לכן, גברתי היושבת-ראש, טוב עשתה מזכירות הכנסת שקבעה את הנושא הזה לדיון במליאה.

בנימין אלון: אני מודה לה על הזכות לפתוח את הדיון הזה.

בנימין אלון: יש לו הרבה השלכות – דתיות, תרבותיות, חוקיות.

בנימין אלון: פסק-דין של הבג"ץ קבע, שאין אכיפת חוק – לא של חוק העתיקות, לא של חוק תכנון ובנייה.

בנימין אלון: הבג"ץ הורה לווקף להתייצב בבית-המשפט והוא סירב.

בנימין אלון: משום הפחד מן הטרור של הערבים בהר וההצתה, זה יכול להצית מלחמה, נמנעו ממשלות בזו אחר זו מלאכוף את החוק.

בנימין אלון: משום הפחד מן הטרור בהר נמנעה מדינת ישראל מלבטא את מה שכתוב בחוק-יסוד: ירושלים; זה לא סתם חוק, זה חוק-יסוד.

בנימין אלון: דווקא עכשיו הגיע הזמן לשוב אל עיקרי הדברים.

בנימין אלון: לפעמים המאבק הוא סמנטי, וזה נראה קטנוני שמתווכחים על שמות.

בנימין אלון: אני למשל לא אוהב את ההגדרה "אינתיפאדת אל-אקצא", גם משום שזו לא בדיוק אינתיפאדה.

בנימין אלון: יותר מ-4,500 אירועי ירי – אינני מדבר על אבנים ועל קרב עממי של המונים ברחובות – זה לא אינתיפאדה.

בנימין אלון: גם משום שזה לא אל-אקצא.

בנימין אלון: כי הערבים באמת מדגישים את אל-אקצא.

בנימין אלון: שרון לא נכנס למסגד, אבל עבורם כל המתחם של חרם א-שריף הוא המסגד, ויש לו קדושת מסגד, אף שזה לא נכון לפי הכתבים שלהם, אבל כך הם אומרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה גם מבין בכתבים שלנו?

בנימין אלון: לכן אני רואה פה מאבק סמנטי.

בנימין אלון: עבורי זאת לא אינתיפאדה אלא מלחמת אוסלו או איזו מלחמה שצריך למצוא לה שם אחר, אבל הר-הבית הוא הר-הבית.

בנימין אלון: תשימו לב, שכאשר אנחנו מוותרים על המינוחים של הר-הבית ונכנעים במינוחים האלה של הר-הבית – טוב, אז יהיה חרם א-שריף, טוב, אז יהיה אל-אקצא – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת אלון, אני מבקשת לסיים.

בנימין אלון: אני מסיים.

בנימין אלון: אין לי אתי פה, אבל יש שיר יפה של אלתרמן, אינני זוכר אותו בעל-פה, על כך שבארץ הזאת בעצם אין שום זכר יהודי, היה פה רק פעם אחת יעקוב, ופעם יסחק היה פה אחד, ואבראהים היה פה, והיה פה אורשלם, וכל מיני דברים, אבל הכול זה ערבי, שום דבר יהודי לא היה פה אי-פעם.

בנימין אלון: בציניות, כמובן, חבר הכנסת דהאמשה, שלא תגיד אחרי זה שמשוררים ישראלים גם אומרים את זה.

בנימין אלון: לכן אני מסיים את דברי בקריאה לחברי הכנסת להתאחד מאחורי הדרישה לאכוף את החוק במידת ההגינות, ההיגיון והסבירות, בדרישה לדון בעניין הזה גם בשורשים התרבותיים והדתיים שלו.

בנימין אלון: אני גם פונה, אף שלא זאת הבמה, אל הרבנות הראשית ביראה ובכבוד לכבוד התורה, אבל גם במורא מקדש, לשוב ולדון באפשרויות – אולי מקום אחר, אולי סביבות ההר – איך בימינו אפשר לפי ההלכה לשמור את משמרת ההר כדי שלא נפקיר אותו היסטורית ונבכה על כך לכל הימים.

נחמה רונן: תודה רבה לחבר הכנסת בני אלון.

נחמה רונן: רשימת הדוברים סגורה.

נחמה רונן: ראשונה – חברת הכנסת ענת מאור; לא נמצאת.

נחמה רונן: חברת הכנסת קולט אביטל – איננה.

נחמה רונן: חבר הכנסת שמואל הלפרט – איננו.

נחמה רונן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה, שלוש דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, פנים רבות להתכחשות לאמת ולהתכחשות לעובדות ולדרך ההסתה ההרסנית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העובדות, חבר הכנסת אלון, שיש מסגד אל-אקצא – מסג'ד אל-אקצא וחרם א-שריף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שנמצא וזה מה שקיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מונעים מהמוסלמים להגיע למסגד הזה ולהתפלל בו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא רק היום, שלשום ושבוע-שבועיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה שנים אנשי עזה מנועים מלהגיע להתפלל במסגד הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה שנים המוסלמים בגדה המערבית מנועים מלהגיע למסגד הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ביום שישי האחרון רק בני 25 ומעלה הורשו להיכנס למסגד הזה.

זאב בוים: למה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיח'ים שבאו עם הבנים שלהם – לאיש המבוגר נתנו להיכנס אם הוא זקן, ולבן שלו אמרו, תחזור.

זאב בוים: למה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כי כיבוש צבאי יש פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כי כיבוש צבאי רובץ על המסגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כי חיילים עם רובים מונעים את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת הסיבה.

זאב בוים: כי אתם מפעילים טרור פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כי חיילים חמושים יורים באנשים במסגד הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב-29 באוקטובר ולאחר ששרון ניסה לחלל את המסגד ורמס ביד קשה, עם 3,000 חיילים, שטח טהור של המסגד, נפתחה האש והוצתה אש האינתיפאדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למחרת, ביום שישי, שבעה מוסלמים נהרגו במסגד הזה באש החיילים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מזהיר, חבר הכנסת אלון – – –

זאב בוים: הכול בגללך.

זאב בוים: אתה עלית על ההר ואתה עשית פרובוקציה שם.

זאב בוים: הכול בגלל זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מזהיר גם אותך, אבל לפניך גם את שרון ואת ממשלת ישראל ואת כל חמומי המוח, לא לשחק יותר באש.

זאב בוים: הכול בגללך.

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אני מבקשת ממך לאפשר לנואם לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המסגד הזה נמצא וקיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא פגוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא במאסר, הוא בכיבוש, הוא במעצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא מנותק מציבור המתפללים שלו ברובם הגדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא לשחק יותר מדי באש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובקשר למה שהסתת פה: אין שם חפירות ואין הריסות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא אני אומר זאת, ארכיאולוגים יהודים אומרים את זה ואמרו את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הפרופגנדה הזאת, כל ההסתה הזאת חסרת שחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מזהיר, גברתי היושבת-ראש, זה לא עניין לשחק בו, זה לא מה שהיה פה לפני שעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לא רק להרים צעקות ולגרום לסתימת פיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לא ייגמר פה, לא בבית הזה ולא בדיבורים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם משחקים פה באש, האש הזאת לא תכבה ולא תוגבל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא יודע אם לזה אתה מייחל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מצפה מכל אדם מיושב בדעתו, מכל שליח ציבור, מכל אחראי, לשמור באלף משמרות את הדברים האלה, ולא לשחק עוד באש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גברתי היושבת-ראש, עוד משפט אחד לגבי מה שהיה לפני חצי שעה באולם הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שואל, לאן הגענו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה רוצים חברי הכנסת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה רוצים חברי הכנסת בצד הזה של הבית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה רצה אותו חבר הכנסת שעלה לבימה כאן והוא סגן יושב-ראש הכנסת, והוא יודע שאסור לעלות – רק ברשות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יגרמו לסגירת הבית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יגרמו לביזיון יותר חמור מזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי צריך את זה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למי זה עוזר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מזמין אותם לחשוב פעמיים על הרמה הבלתי-מתקבלת על הדעת שירדו אליה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסופו של דבר, לא ייסתמו כאן פיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא ייסתמו בדרך הזאת פיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת דהאמשה, תודה רבה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אך הוא אינו נמצא.

נחמה רונן: חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נמצא; חבר הכנסת משה גפני – אינו נמצא; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נמצא; חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נמצא; חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נמצא; חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נמצא; חבר הכנסת חיים כץ – אינו נמצא.

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני שמונה חודשים היה ניסיון מתגרה ופרובוקטיבי של ראש האופוזיציה דאז, ראש הממשלה היום, להוכיח לעולם שהוא בעל הבית במסגד אל-אקצא.

עסאם מח'ול: הוא עשה את הפרובוקציה מתוך ידיעה שהיא יכולה להוביל והיא תוביל למרחץ דמים איום ונורא, שאנו כולנו עדיין חיים בצלו.

עסאם מח'ול: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת אלון ולכל אלה שיצרו את האווירה המתלהמת, המאיימת היום בבית הזה על חופש הביטוי, על אמירת האמת ההיסטורית והאמת של מה שמתרחש: דעו לכם, שמאז נרצחו מסביב למסגד אל-אקצא ונשפך דמם של עשרות פלסטינים שבאו להתפלל למחרת הביקור הזה, יום שישי השחור, בעקבות הביקור הזה, המקום הזה, אל-אקצא, רחובות ירושלים, סמטאות ירושלים המזרחית, נעשו יותר קדושים ויותר מחוברים חזק לעם הפלסטיני ולדבקות של העם הזה במקומות האלה.

עסאם מח'ול: לא יעזור שתמציאו כאן כל מיני סיפורים על חפירות שאינן.

עסאם מח'ול: הן אינן, כמו שאמר קודמי חבר הכנסת דהאמשה, גם בהודאה של האחראים בממשלות ישראל ושל האחראים בעיריית ירושלים.

עסאם מח'ול: לכן, אנחנו רואים מגמה של הבערת השטח קודם על-ידי הביקור הפרובוקטיבי של שרון ואחר כך על-ידי הפחת סיפורים ושקרים לגבי מה שקורה בתוך אל-אקצא, כאשר המגמה היא אחת: להבעיר את הקרקע, להבעיר את הארץ הזאת.

עסאם מח'ול: כאשר עומדים ומציינים בפניכם את מה שקורה, כאשר שמים בפניכם, אתם, חברי הכנסת של הימין המתפרע, סגני שרים המתפרעים, כששמים את הראי מול הפנים שלכם – אתם משתוללים.

עסאם מח'ול: קשה לי לתאר איפה עוד בעולם יש מדינה ששר בממשלה ושלושה או ארבעה סגני שרים יכולים לעוט על חבר כנסת שמבטא עמדה ולנסות פיזית ועל-ידי צווים ופקודות להוריד אותו מעל הבמה.

נחמה רונן: אני מבקשת לסיים.

עסאם מח'ול: זה יעשה את ידיכם פחות מגואלות בדם?

עסאם מח'ול: לא.

עסאם מח'ול: תדעו לכם, שאנחנו בעידן שהיום במקומות אחרים בעולם – – –

בנימין אלון: – – – לא מגואלות בדם.

עסאם מח'ול: תבדקו מה קורה בצרפת.

עסאם מח'ול: אותם גנרלים בני 80 ומעלה שניהלו את פשעי המלחמה במלחמת אלג'יר, אותו פושע מלחמה, פינושה, ידיד ממשלות ישראל לדורותיהן – כולם עומדים היום ועוד יעמדו מול בתי-משפט לפשעי מלחמה.

נחמה רונן: אני מבקשת לסיים.

עסאם מח'ול: תדעו לכם, שגם הגנרלים שעליהם אתם מגינים היום עוד יעמדו בפני בתי-משפט לפשעי מלחמה וישלמו על זה.

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, תודה רבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

בנימין אלון: ערפאת ילך ישר לגן-עדן.

בנימין אלון: צדיק יסוד עולם.

עסאם מח'ול: בינתיים – – –

בנימין אלון: גן-עדן – – – קידשתם את העיר.

בנימין אלון: הקומוניסטים נהיו דתיים.

נחמה רונן: אדוני, בבקשה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לא נהוג להתערב בתוכן דבריו של חבר כנסת שעומד על הדוכן, גם מפאת כבודו של חבר הכנסת כנבחר ציבור וגם מפאת כבודה של הכנסת כמקום שחופש הביטוי בו מוחלט, ולכן המחוקק לא טעה כשנתן חסינות מהותית גורפת לדבריו של חבר הכנסת.

מוחמד ברכה: לכן, לדעתי, היושבת-ראש יכלה לטעות בעניין הזה, אבל המהומה שקמה לאחר מכן באה במגמה מאוד מסודרת, מאוד ברורה ומאוד מתוכננת, שמתרחשת מאז תחילת כהונתה של הכנסת הזאת, להמאיס את הפרלמנט, להמאיס את הכנסת, להמאיס את הדמוקרטיה על הציבור בישראל, ולצקת תכנים של דיקטטורה, של איש חזק, של שלטון חזק ושל דיכוי מיעוטים.

מוחמד ברכה: אני חושב שבעניין הזה של קעקוע ערכי הדמוקרטיה והפרלמנטריזם בישראל אין אינטרס – לא ליהודים, לא לערבים, לא לשמאל ולא לימין; על אחת כמה וכמה כשאנחנו ערים ועדים לכך שחברי הכנסת מן הימין שואבים עידוד מהלכי הרוח שהם בעצמם נוטעים בתוך הציבור בישראל של יותר קיצוניות, של יותר התעלמות והתכחשות לכאבו של האחר, של פסילת הדעה של האחר ושל ניסיון ליצור חברה מונוטונית, ומלבדם כל אחד הוא בוגד, מרגל או מוקצה מחמת מיאוס.

מוחמד ברכה: לכן, המערכה היא לא מערכה של חברי הכנסת הערבים.

מוחמד ברכה: המערכה היא לא מערכה על הזכות שלנו להתבטא.

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת מן הימין, אני אומר לכם: אין לנו שום כוונה בכנסת הזאת להתבטל, לזחול, לבטל את עצמנו או לבטל את דעתנו.

מוחמד ברכה: תצעקו כמה שתצעקו.

מוחמד ברכה: תצרחו כמה שתצרחו.

מוחמד ברכה: אנחנו באנו לכאן כדי להביע ולבטא עמדה של שולחינו באופן הדמוקרטי ביותר.

מוחמד ברכה: לכן, בסופו של דבר, המערכה הזאת נגד הפרלמנטריזם היא מערכה נגד אושיות מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית.

מוחמד ברכה: לפחות היא מוגדרת, בחצי מההגדרה שלה, כדמוקרטית.

מוחמד ברכה: היא מוגדרת גם כיהודית.

מוחמד ברכה: אני חושב שפה נעשה מעשה מסוכן.

מוחמד ברכה: אני חושב שעל יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת בורג, הנשיאות וכל המפלגות, שלפחות יש להם עדיין זיקה מינימלית לערכים של פרלמנטריזם ודמוקרטיה, לקרוא לסדר את האנשים שמלבים את התופעה הזאת של שנאה, גזענות, פסילה והתכחשות.

מוחמד ברכה: לכן אני אומר לכם, רבותי, זו איננה מערכה של אחמד טיבי, לא של עסאם מח'ול, לא של דהאמשה ולא של תאופיק חטיב ולא של מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: זאת בסופו של דבר המערכה על דימויה ועל פרצופה של המדינה.

מוחמד ברכה: אתם רוצים מדינה אחרת?

מוחמד ברכה: בבקשה, תגידו את זה.

מוחמד ברכה: למה לטרוח ולבוא לכנסת?

מוחמד ברכה: הדמוקרטיה עולה כסף, עולה הרבה כסף.

מוחמד ברכה: אני חושב, שאחת השאלות הבסיסיות, בצד שאלת השלום, היא המשך הדיכוי נגד העם הפלסטיני, דווקא ביום כזה, "יום הנכבה", יום הסבל, הפצע הפעור והמדמם של העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: דווקא ביום כזה אני אומר שצריך להיזהר במשחק המסוכן הזה, להיזהר במשחק המסוכן הזה.

מוחמד ברכה: נכון שהאוכלוסייה הערבית, שמונה 20% מהאוכלוסייה, היא הצד החלש במשוואה הזאת, אבל הרוב החזק לא יצא נשכר מבידודה ומניכורה של האוכלוסייה הערבית ושל נציגיה בכנסת.

מוחמד ברכה: הוא לא ירוויח מזה, לא הדמוקרטיה וגם לא החברה בישראל.

מוחמד ברכה: אם אנחנו הולכים בקרע הזה עד הסוף, סופו שיקעקע את כל מהלך החיים התקין במדינה.

מוחמד ברכה: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, משפט אחרון, אני בכל זאת חייב לומר משהו בנושא שעומד על סדר-היום.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, רבותי, אני יכול להבין שחבר הכנסת בני אלון רוצה למשוך את כל הסכסוך לכיוון של אמונה דתית.

מוחמד ברכה: אני, כידוע לכם, לא איש דתי.

מוחמד ברכה: בדת ובאמונה אין פשרות, אין חצי אמונה ורבע אמונה, או שאתה מאמין או שאתה לא מאמין.

מוחמד ברכה: למשוך את זה לכיוון של קונפליקט דתי, זה דבר מסוכן ביותר, זה מבטל את האפשרות של פשרה.

מוחמד ברכה: היום אי-אפשר לבוא ולהגיד פלסטין כולה שלנו או ארץ-ישראל כולה שלנו, אנחנו כבר אחרי השלב הזה ויש תהליך של התפכחות ברוב הציבור בישראל, על אפם ועל חמתם של אנשי הימין.

מוחמד ברכה: יש גם ריאליות בהנהגה ובעם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: אל-אקצא הוא מקום דתי קדוש למוסלמים.

מוחמד ברכה: הפתרון של הנושא הזה הוא פתרון פוליטי, על בסיס הצורך בכיבוד ההחלטות הבין-לאומיות, שמדברות במפורש על נסיגה מכל השטחים שנכבשו ב-1967, לרבות ירושלים המזרחית, לרבות מסגד אל-אקצא ואל-חרם אל-קודס א-שריף, לרבות מסגד עומר.

מוחמד ברכה: אתה מנסה להוביל את המאבק הזה, את הקונפליקט הזה, לשטח אש.

מוחמד ברכה: הרי מה תעשה אם לא תעשה את זה?

מוחמד ברכה: לאן תוביל את הסכסוך אם לא תוביל אותו תמיד לאש ולשנאה?

מוחמד ברכה: אתה תדבר על דמוקרטיה?

מוחמד ברכה: אתה תדבר על הבנה בין העמים?

מוחמד ברכה: אתה תדבר על דו-קיום?

מוחמד ברכה: הרי אין לך המושגים האלה, אתה לא מכיר אותם.

מוחמד ברכה: רבותי, לצערי הרב אני לא יכול לפנות לחברי הכנסת, לחלק מהם כן, אבל אני פונה לציבור בישראל.

מוחמד ברכה: זאת השעה להתפכח מאשליית הכוח, זאת השעה להתפכח מאשליית הכיבוש, זאת השעה להתפכח מהאשליה שמה שאי-אפשר לפתור בכוח פותרים ביותר כוח.

מוחמד ברכה: את העם הפלסטיני אי-אפשר להכניע, אי-אפשר להוריד על הברכיים.

מוחמד ברכה: יש אפשרות אחת: ללכת למשא-ומתן, להיפטר מהכיבוש.

מוחמד ברכה: שהפלסטינים ייפטרו מהכיבוש ושהישראלים ייפטרו מהכיבוש.

מוחמד ברכה: אין מוצא אחר.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

נחמה רונן: אדוני השר, בבקשה.

נחמה רונן: יש רשימה של דוברים ונראה לי שחלקם הגדול לא נמצא פה.

אחמד טיבי: מתי תורי?

נחמה רונן: קראנו לך ולא היית פה.

אחמד טיבי: איך?

אחמד טיבי: אני יושב פה כל הזמן.

נחמה רונן: חבר הכנסת טיבי, קראנו לך, לא היית ולכן עברנו לדובר הבא.

נחמה רונן: אדוני השר, בבקשה.

נתן שרנסקי: בקשר לטרור של חברי הכנסת – האמת היא שלא התכוונתי לדבר היום.

נתן שרנסקי: באתי ממשרד השיכון להיות השר התורן – מה לעשות, יש דבר כזה – לשבת בשקט, לשמוע, לעבוד קצת, אבל אי-אפשר שלא להגיב על מה שאנחנו רואים היום.

נתן שרנסקי: עכשיו חזרתי ממוסקבה ויחד עם חברים חגגתי 25 שנה להקמת קבוצת הלסינקי.

נתן שרנסקי: זה יום חשוב מאוד בכל ההתמודדות של דמוקרטיה ודיקטטורה.

נתן שרנסקי: זה יום שהוכיח שרצון של אנשים לחופש יכול להרוס את הדיקטטורה הכי חזקה בעולם.

נתן שרנסקי: שם – ועכשיו כבר אין ברית-המועצות, אין קומוניזם ואין קג"ב – אחרי 25 שנה אתה רואה איך קבוצת הלסינקי, מקבוצת דיסידנטים שכולם הלכו לבית-הסוהר, הפכה לתנועה של אלפי אנשים שאוספים עובדות על זכויות אדם בכל רחבי ברית-המועצות לשעבר.

נתן שרנסקי: שם דיברנו רבות על גורל הדמוקרטיה בעולם.

נתן שרנסקי: כאשר היו שואלים אותי על ישראל, הייתי עונה בגאווה, ואני מדגיש שבגאווה, שאין עוד דמוקרטיה שעוברת בחינה כל כך קשה כמו מדינת ישראל.

נתן שרנסקי: מדינת ישראל, מאז הוקמה, 53 שנה, צריכה להילחם, להוכיח את הזכות שלה לחיות ובאותו זמן להישאר מדינה דמוקרטית יחידה באזור; אני מדגיש – יחידה באזור.

נתן שרנסקי: מדינה, שבתנאים הכי קשים אף פעם לא דוחה את הבחירות, אף פעם לא ויתרה על שמץ של דמוקרטיה במוסדות שלה, בתוך מלחמה שומרת כל הזמן על הזכות שלה ועל ההתחייבות שלה להיות מדינה יהודית ומדינה דמוקרטית בו בזמן.

נתן שרנסקי: אני חושב שזה חשוב מאוד.

נתן שרנסקי: חברי הכנסת שעכשיו אמרו והדגישו שהם מבטאים את הרצון של הבוחרים שלהם, ואולי בצדק הם אמרו את זה, לא היו יכולים להיבחר בשום מדינה אחרת, בשום מדינה ערבית, אם באמת הם רצו לבטא את רצון הבוחרים שלהם, כי אין עוד מדינה באזור שלנו שבה אפשר להיבחר ולבטא רצון של העם, של אלה ששלחו אותך לפרלמנט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז מה?

נתן שרנסקי: גם לחברים שלי אני רוצה להגיד, שאם הדמוקרטיה חשובה לנו – והיא חשובה לנו מאוד – אנחנו חייבים לסבול, לשמוע ולהגיב בקור רוח או לא להגיב, גם כאשר אלה שמנסים להרוס את הדמוקרטיה שלנו משתמשים בזכות הדמוקרטית שלהם לדבר.

נתן שרנסקי: מה לעשות?

נתן שרנסקי: זה המחיר שאנחנו מוכנים לשלם עבור שמירת הדמוקרטיה שלנו.

אבשלום וילן: השר שרנסקי, אתה הגעת – – – הירואי מברית-המועצות.

אבשלום וילן: תוך שנים בודדות, דבר שאין בשום מדינה בעולם, נעשית שר במדינת ישראל באותה מערכת דמוקרטית.

אבשלום וילן: מדוע – – את הבחירה הדמוקרטית – – –

צבי הנדל: זה מה שהוא אומר.

נחמה רונן: חבר הכנסת וילן, השאלה ברורה.

אבשלום וילן: למה אתה אומר שהם – – – הדמוקרטיה, כאשר הם נאבקים – – –

נחמה רונן: סליחה, אם היית מאזין לדברי השר, הוא בכלל לא התכוון לצד הזה אלא התכוון לצד השני, אבל אני מבקשת לאפשר לשר לסיים את דבריו.

נתן שרנסקי: לצערי, אני יודע שיש מספר לא מבוטל של חברי כנסת ששומע רק את עצמו ולא את האחרים.

נתן שרנסקי: אני מבקש אחר כך לקרוא מה בדיוק אני אמרתי על הזכות של האנשים האלה להגיד ולייצג את הציבור שלהם ועל הצורך שלנו, אם אנחנו רוצים או לא רוצים, לשמוע ולהגיב בקור רוח ולא בצעקות.

נתן שרנסקי: בבקשה, תקרא שוב.

נתן שרנסקי: עכשיו אני רוצה להגיד לחברי הכנסת הערבים – הייתי שר התעשייה והמסחר והייתי שר הפנים והיום אני שר השיכון.

נתן שרנסקי: כן, אני חושב שיש לנו עוד הרבה מה לעשות כמדינה דמוקרטית כדי לגשר על הפערים.

נתן שרנסקי: בגלל זה אני ממשיך בכל משרד ומשרד מדיניות של אפליה מתקנת, אבל באותו זמן אין סיכוי שנצליח אם תהיה לחלק מאזרחי מדינת ישראל זכות לפעול כנגד החוק, לטפל בבנייה הלא-חוקית, בכניסה לישראל בצורה לא חוקית ובכלל להתעלם מחוקים ישראליים.

נתן שרנסקי: ועכשיו בקשר להר-הבית.

נתן שרנסקי: כן, אנחנו מדינה דמוקרטית, אבל הבסיס של המדינה שלנו, זכות הקיום שלנו היא רק אם נישאר קשורים למסורת שלנו ולהיסטוריה שלנו.

נתן שרנסקי: הייתי פעמים רבות ברחבת הכותל, אבל אף פעם לא ראיתי אבן שנזרקה מרחבת הכותל אל הר-הבית, רק להיפך.

אחמד טיבי: – – –

צבי הנדל: לפחות תשתוק.

נחמה רונן: חבר הכנסת הנדל, תרשה לי לעשות את הסדר.

נתן שרנסקי: אני יודע וזוכר, שלפני שמדינת ישראל הגיעה להר-הבית – כאשר שמענו ברוסיה שהר-הבית בידינו, זה היה מסר למיליון יהודים לבוא לכאן – לא היתה אפשרות לבני כל הדתות להתפלל שם.

נתן שרנסקי: סוף-סוף יש שם סדר, ויש אפשרות ליהודים, למוסלמים ולנוצרים להתפלל בירושלים, ופתאום זורקים אבנים.

נתן שרנסקי: חברי הכנסת, אין שום אפשרות לנצח בצעקות בכנסת.

נתן שרנסקי: להיפך, אם רוצים להישאר מדינה יהודית דמוקרטית, ואין לנו דרך אחרת לשרוד אם לא נהיה מדינה דמוקרטית, צריך לשמוע ולענות בקור רוח.

נתן שרנסקי: התשובה שלנו היא באחדות העם, בקיבוץ גלויות, בבניית הארץ, בפיתוח החברה שלנו.

נתן שרנסקי: זו התשובה היחידה שאנחנו יכולים לתת לאויבינו.

נחמה רונן: אני מודה לך, השר שרנסקי.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: עכשיו חבר הכנסת אחמד טיבי; שלוש דקות בבקשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

נחמה רונן: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מקסים לוי, חבר הכנסת יוסף פריצקי וחבר הכנסת האשם מחאמיד.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אין ספק שיש כאן ניסיון של חבר הכנסת בני אלון לשוות לסכסוך – כמו שאמר קודמי חבר הכנסת ברכה – אופי דתי מיליטנטי התנגשותי בכל מה שקשור לזכויות של לאום ושל דת על מסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: זו זכות מוחלטת אבסולוטית של המוסלמים.

אחמד טיבי: אני נמנה עם אלה שמכירים גם בזכויותיהם של אחרים.

אחמד טיבי: אני לא מתכחש לאחר, אבל הבעיה – וזה היום המתאים לומר את זה – היא, שהצד החזק, הצד השליט, מתכחש לא רק לזכויות אלא גם לכאבים, לסבל ולהוויה של עם שלם, של העם הפלסטיני.

אחמד טיבי: אם הציבור הישראלי לא יפנים את הצורך לסיים את הכיבוש ולשים לו קץ, אזי העימות הזה יימשך והוא יהיה קשה יותר, לצער כולנו.

אחמד טיבי: אני רוצה לפנות במחאה ליושבת-ראש הישיבה: אני חש שהיחס אלי היה יחס של איפה ואיפה, יחס של אפליה לרעה, כאשר הופעלו כנגדי שני סעיפים בתקנון, שמעולם לא הופעלו.

אחמד טיבי: אחד מהם הוא הסעיף האומר שיש לדבר על החוק המוצע.

אחמד טיבי: מאז נכנסתי לכנסת הזאת, כל חבר כנסת אומר מה שהוא רוצה בכל הצעת חוק.

האשם מחאמיד: גם לפני שנכנסת לכנסת היה כך.

אחמד טיבי: כך היה גם לפני שנכנסתי לכנסת.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת מחאמיד.

בנימין אלון: אלא אם היושב-ראש אומר אחרת.

אחמד טיבי: כן, הפעם היושב-ראש אמר אחרת.

אחמד טיבי: הפעם, באופן חריג וחסר תקדים, היושב-ראש אמר אחרת, כי הדברים שלי נראו ליושב-ראש דברים לא ראויים.

אחמד טיבי: הסעיף השני הוא סעיף הפניית עלבון.

אחמד טיבי: אני מבין שהסעיף הזה הופעל נגדי באופן חריג, אבל אחרי עלה על הדוכן השר אלי סויסה, והוא עלב בי בצורה הגלויה והבוטה ביותר, ולמרות מחאתי וקריאתי ליושבת-ראש להפעיל אותו סעיף כנגד חבר כנסת באותו בית, באותו פרלמנט, הקריאה שלי נפלה על אוזניים ערלות.

אחמד טיבי: אין לי מסקנה אחרת מאשר יחס של איפה ואיפה מצד היושבת-ראש.

אחמד טיבי: לכן אני מפנה כאן באמצעות הפרוטוקול מחאה חריפה ליושב-ראש הבית, לחבר הכנסת אברהם בורג, על התנהגותה של היושבת-ראש.

בנימין אלון: השר סויסה אמר עליך שאתה רוצח?

נחמה רונן: סליחה, חבר הכנסת בני אלון, תאפשר לחבר הכנסת טיבי לומר את דבריו.

אחמד טיבי: בעלבון אפשר להשתמש בסמנטיקה שונה.

אחמד טיבי: אני מבין שכל ההתלהמות וההתפרצות חסרת התקדים לעבר הדוכן נבעה מדברים שאתם לא מסכימים להם, דברים שאמרתי ונראו לכם קשים.

אחמד טיבי: אמרתי, ואתם לא רציתם להקשיב, שלפחות בבית הזה יש חברי כנסת ערבים, ואני גאה להיות אחד מהם, שכאשר ילדה יהודייה נהרגת, נורית או נרצחת, באופן הברור, הגלוי, המוצהר והאמיץ ביותר אנחנו אומרים את דברינו.

אחמד טיבי: אנחנו אומרים את דברינו בדרך של הוקעה ודחייה על הסף.

אחמד טיבי: אבל מעולם, מעולם לא שמעתי בבית הזה או במערכת הפוליטית הישראלית שום מלת גינוי על הרג של ילד פלסטיני.

צבי הנדל: שקרן.

אחמד טיבי: שום מלת גינוי.

אחמד טיבי: אני רוצה שתזכירו לי שם של חבר כנסת אחד שקם ואמר מהדוכן: אני מגנה את הריגתה של אימאן חג'ו.

צבי הנדל: אפילו ראש הממשלה אמר זאת.

אחמד טיבי: בוכרה פי'ל מישמש.

אחמד טיבי: הוא הביע צער.

אחמד טיבי: שרון הביע צער.

אחמד טיבי: כאשר ערבי נופל, מביעים צער.

אחמד טיבי: כאשר יהודי נופל, צריך לגנות.

אחמד טיבי: זו מערכת מוסר מזויפת, בזויה ושפלה.

אחמד טיבי: הדם זול יותר כאשר הוא דם של ערבי, ויקר וכחול יותר כאשר הוא דם של יהודי.

אחמד טיבי: בחיים לא נרשה לכם להפלות בין דם לדם.

אחמד טיבי: הדם שלנו לא זול יותר.

אחמד טיבי: דמה של אימאן חג'ו לא נחות מדמה של ענת וינטר, שגיניתי והוקעתי את הריגתה בצורה הברורה והחדה ביותר, ואתם נאלמתם דום, כי אתם ערלי לב.

אחמד טיבי: אתם אנשים קשוחים שמתעלמים.

אחמד טיבי: אין לכם אמפתיה לסבל של אמא פלסטינית.

זאב בוים: מי אתה שתטיף לנו מוסר?

זאב בוים: מי אתה שתטיף מוסר לאנשים היושבים כאן?

זאב בוים: אנשים תמימים נרצחו.

זאב בוים: תלך לעם שלך, תלך למנהיג שלך.

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אני מבקשת ממך להפסיק.

אחמד טיבי: נשאתי אותה על ידי וראיתי את היריות בגבה ולבי נקרע.

זאב בוים: מה זו ההפקרות הזאת?

זאב בוים: מי הוא שיטיף לנו פה?

זאב בוים: זו חוצפה ממדרגה ראשונה.

זאב בוים: הכנסת צריכה להגן עלינו.

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אני מבקשת ממך לאפשר לחבר הכנסת טיבי לסיים את דבריו.

זאב בוים: הוא לא יכול לדבר כך.

נחמה רונן: יכול להיות שהוא ידבר כך.

נחמה רונן: כאשר תנהל את הישיבה תחליט מה הוא יגיד ומה הוא לא יגיד.

נחמה רונן: השתמשתי בזכותי זו בפעם הקודמת.

זאב בוים: זו חוצפה, זה לא יכול להיות.

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, שמענו את דבריך, אני מודה לך, תאפשר לחבר הכנסת טיבי להשלים את דבריו.

עסאם מח'ול: תפסיק עם הבריונות שלך.

זאב בוים: חוצפה שכזו, אל תהיה פה מטיף בשער.

נחמה רונן: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אני מבקשת ממך לאפשר לחבר הכנסת טיבי להשלים את דבריו.

מוחמד ברכה: מה זו הבריונות הזאת?

מוחמד ברכה: איך אפשר לעבור על כך לסדר-היום?

זאב בוים: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אני גם לא שומעת שאתה יותר מדי רגוע.

נחמה רונן: סליחה, תאפשרו לחבר הכנסת טיבי להמשיך בדבריו.

נחמה רונן: עכשיו אתם מפריעים לחבר הכנסת טיבי, לא לאף אחד אחר.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני.

זאב בוים: – – –

נחמה רונן: אני מבקשת ממך לאפשר לחבר הכנסת טיבי להשלים את דבריו.

בנימין אלון: אלה תחלואי הדמוקרטיה במדינה היהודית.

נחמה רונן: חבר הכנסת בני אלון.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני, זמנך כבר תם, אני מאפשרת לך להגיד משפט סיום.

אחמד טיבי: הבעיה הקשה ביותר של אנשים הרואים רק את עצמם היא, שכאשר אתה שם להם ראי מול הפרצוף הם רואים פרצוף מכוער.

אחמד טיבי: הפרצוף המכוער הזה מכאיב.

אחמד טיבי: מותר לרוב להטיף למיעוט, לפי דעתם של חלק מחברי הבית הזה.

אחמד טיבי: 53 שנים הטיפו לנו מוסר – –

זאב בוים: וזה לא עזר.

אחמד טיבי: – – ופתאום קמו מנהיגים מסוג אחר, שיודעים לדבר אליכם בגובה העיניים ולהטיף לאנשים כמוך מוסר.

זאב בוים: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים.

אחמד טיבי: אתה נמצא בצד המדכא.

זאב בוים: בינתיים הצד השני הוא הצד הנפגע.

אחמד טיבי: אני בהחלט גאה על כך שאני מייצג את האנשים בצד הזה של הבית.

זאב בוים: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אבקש ממך לאפשר לחבר הכנסת טיבי לסיים את דבריו, כי הוא גמר מזמן את מכסת זמנו.

אחמד טיבי: אני גאה על כך שאני שייך לדור שיכול בהחלט להסתכל עליך בגובה העיניים, או אף יותר מכך, ולהטיף לך מוסר – כן, כי כאשר אתה לא מגנה – – –

זאב בוים: אתה לא תטיף לי מוסר.

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, הוא יכול להגיד משפט אחד בלי שיפריעו לו?

נחמה רונן: בבקשה, חבר הכנסת טיבי, משפט סיום.

אחמד טיבי: – – – כי חלק מסוים בבית הזה, רובו ככולו כמעט, מסרב באופן סיסטמטי, באופן רעיוני, להוקיע את מותה של תינוקת בת ארבעה חודשים ולהצביע על האשם; ולא להביע צער, כי הבעת צער היא מעשה זיוף.

אחמד טיבי: הבעת צער על מות פלסטינים זה "ישראבלוף", הבעת גינוי זה המינימום האפשרי, ועד לרגע זה אף אחד לא גינה את רצח 13 ההרוגים הערבים אזרחי מדינת ישראל.

אחמד טיבי: לא שמענו גינוי, רק הבעות צער.

זאב בוים: יצא המרצע מן השק.

אחמד טיבי: לא שמעתי גינוי על הריגתם של 120 ילדים.

אחמד טיבי: אני מבין אם 50 נהרגו בטעות, 119 נהרגו בטעות, אבל אחד לפחות נהרג מכינון ישיר לתוך בית, והבית הזה יישאר ראי מול הפרצופים המכוערים האלה.

זאב בוים: על איזה מוסר אתה מדבר כשאתה מפעיל פה טרור?

זאב בוים: אתה מדבר על מוסר?

נחמה רונן: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

נחמה רונן: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח; חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת פריצקי – אינו נוכח.

זאב בוים: – – –

עסאם מח'ול: – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת בוים, אני מבקשת ממך לאפשר לי להמשיך את הדיון.

נחמה רונן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

נחמה רונן: אחרי חבר הכנסת האשם מחאמיד, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

מוחמד ברכה: רחמנות על בוים.

מוחמד ברכה: אני מוחה על היחס.

מוחמד ברכה: הוא צריך להיבחר לכנסת הבאה.

מוחמד ברכה: איך הוא יעשה את זה אם הוא לא יקלל ערבים?

מוחמד ברכה: איך הוא יעשה את זה?

נחמה רונן: אני מודה לך על דבריך.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לומר משפט לכבוד השר.

האשם מחאמיד: אפשר לדבר, רבותי?

נחמה רונן: סגן השר גדעון עזרא, אתה מפריע לנו לדבר.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה שיהיו עוד צעקות, בסדר?

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לצעוק, בסדר?

האשם מחאמיד: מותר?

האשם מחאמיד: כבוד השר שרנסקי, כשדיברת על דמוקרטיה וזרקת איזה משפט על השוואה עם ארצות ערב, זה משפט חמור מאוד.

האשם מחאמיד: למה הוא חמור?

האשם מחאמיד: משום שאתה לא משווה אותנו לחברי הכנסת האחרים, ואתה לא משווה את ה-20% במדינה הזאת אל ה-80% במדינה הזאת.

האשם מחאמיד: אתה משווה אותי לאפריקה, לדרום-אמריקה ולארצות ערב, ואני לא רוצה להשוות לאף אחד, אדוני השר.

האשם מחאמיד: אני רוצה להשוות אתך, כי אנחנו חיים באותה מדינה, ואנא אל תשווה את הדמוקרטיה פה לדמורקטיה במדינות ערב, אם שם אין דמוקרטיה ואם אין שם זכויות לאף אחד.

האשם מחאמיד: אני חי פה, וזכותי לדרוש את מלוא הזכויות פה, ולכן ההשוואה היא עקרה, היא לא נכונה.

נתן שרנסקי: זה מה שאמרתי.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת בני אלון דיבר על כך שיש חוקים לגבי ירושלים – חוק-יסוד וחוקים אחרים.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר, שגם חוקי-יסוד וגם חוקים רגילים וגם צווים, לא יכולים להיות חזקים יותר מרצונו של עם.

האשם מחאמיד: גם צווים לא יכולים לאנוס רצונו של עם.

האשם מחאמיד: ולכן אני רוצה לומר – ואמרתי את זה פעמים מספר בכנסת – את מה שאמר אותו פילוסוף אמריקני אמרסון:

האשם מחאמיד: Good men must not obey the laws too well; ואתה מכיר את זה יפה.

האשם מחאמיד: אנשים טובים לא צריכים לממש את החוקים כפי שהם, כי יש חוקים שהייתי מקווה שבהיסטוריה הקצרה והרחוקה אנשים לא היו מממשים ומבצעים, ולכן לא כל חוק הוא קדוש.

האשם מחאמיד: החוק שבא לדבר על אחדות ירושלים או על איחוד ירושלים, הוא לא קדוש, כי ירושלים איננה מאוחדת.

האשם מחאמיד: יש שתי ערים: יש ירושלים המזרחית ויש ירושלים המערבית, כאשר הפתרון בסופו של דבר יהיה מבוסס על שתי בירות לשתי מדינות, מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית ומדינת ישראל שבירתה ירושלים המערבית.

האשם מחאמיד: ועוד משהו לגבי ארכיאולוגיה.

האשם מחאמיד: אני לא מאלה שאוהבים ארכיאולוגיה.

האשם מחאמיד: כבר פיתחתי שנאה לארכיאולוגיה, כי יש אנשים שלגביהם ארכיאולוגיה באה לבסס או לאמץ איזו היפותזה אנטי-אנושית, או אל-אנושית, שכן באים ואומרים: אבן הרבה יותר חשובה מאדם, אבן הרבה יותר חשובה מעתידם של שני העמים באזור הזה.

האשם מחאמיד: ולכן הארכיאולוגיה פשוט מאוד מרגיזה אותי, מרתיחה אותי ומטעה הרבה אנשים; מה עוד שבארכיאולוגיה אפשר לשחק הרבה משחקים.

האשם מחאמיד: אפשר לבנות היסטוריה גם על-פי טעויות והטעיית עמים.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, עכשיו אנחנו מדברים על פתרונות מציאותיים וריאליסטיים.

האשם מחאמיד: אני לא מחפש – שאף אחד לא יחלום על כך – פתרון של צדק טוטלי, כי לא יהיה צדק טוטלי באזור הזה.

האשם מחאמיד: פשוט מאוד מחפשים פתרון על בסיס ריאליסטי, על בסיס שבו יש מקום קדוש למוסלמים, שנקרא מסגד אל-אקצא.

האשם מחאמיד: זה קיים, אי-אפשר להתווכח על זה, ולא ייתכן – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת נסים זאב.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, הידידות בינך לבין נסים זאב היא מעניינת, אבל לא עכשיו.

נחמה רונן: הנואם מאוד מוטרד מזה.

נחמה רונן: אני מבקשת שתאמר משפט אחרון, בבקשה.

נחמה רונן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אני דווקא שמחה.

האשם מחאמיד: מאה אחוז.

האשם מחאמיד: אני אמרתי זאת בבדיחות הדעת לחברים.

האשם מחאמיד: זה מקום קדוש.

האשם מחאמיד: לא ייתכן שכל פעם שמוציאים עגלה עם קצת עפר, קצת לכלוך, או שמטאטאים את המקום, קוראים לזה עבודות ארכיאולוגיות.

האשם מחאמיד: אז מנקים את המקום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אומרים שאלה הריסות.

האשם מחאמיד: ולכן מה שמסוכן אצל חבר הכנסת בני אלון ואצל אחרים זה שמשתדלים להפוך את הקונפליקט לקונפליקט בין-דתי, וכשהקונפליקט הולך להיות דתי או בין-דתי, אוי ואבוי לנו, כי זה ישרוף את האזור ולא ישאיר מקום לפתרונות.

האשם מחאמיד: תודה רבה.

נחמה רונן: תודה רבה, אדוני.

נחמה רונן: הנואמת הבאה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, והיא איננה.

נחמה רונן: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

נחמה רונן: אחר כך – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחר כך – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

תאופיק חטיב: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, לפני שאני מדבר על נושא הארכיאולוגיה, אני חייב לגנות את השר סויסה ואת סגן השר גדעון עזרא.

תאופיק חטיב: שניהם מכהנים בתפקידים ממלכתיים – אני לא דיברתי על חבר הכנסת קליינר ועל חבר הכנסת גאגולה ועל אחרים שהתלהמו וצעקו, אף שגם חבר כנסת הוא אדם ממלכתי, אבל אתם הרבה מעבר.

תאופיק חטיב: וכאשר אתה צועק כמו בריון, אתה יכול להתפטר מסגנות שר.

תאופיק חטיב: תישאר חבר כנסת ותתנהג איך שאתה רוצה.

תאופיק חטיב: יותר גרוע ממך היה השר סויסה, שישב שם והתחיל לצעוק לעבר חברי הכנסת הערבים ולומר "מחבלים".

תאופיק חטיב: שר בממשלה בזויה כזאת, אני לא – – –

עסאם מח'ול: עלה לו לראש – – –

תאופיק חטיב: אני לא יודע.

תאופיק חטיב: אני עדיין מצפה שלפני סיום היום הזה הוא יחזור לפה, יתעשת קצת ויחשוב, ויתפקד כשר וכאדם ממלכתי.

האשם מחאמיד: יכול להיות שאם ראש הממשלה ישמע על זה הוא יפטר אותו.

תאופיק חטיב: לעניין הנושא הארכיאולוגי שדיבר עליו חבר הכנסת בני אלון, אני לא יודע מי יצא מורווח מזה שהסכסוך באזור כולו יהפוך לנושא דתי, אני לא יודע.

תאופיק חטיב: אני לא בטוח שאתה תצא מורווח מזה.

תאופיק חטיב: אני אגיד את זה בצורה אחרת.

תאופיק חטיב: מה שכן, כאשר העניין הוא עניין פוליטי והנושא הדתי בתוכו מקבל את הכבוד הראוי, אפשר להגיע לפשרות.

תאופיק חטיב: כאשר הסכסוך אידיאולוגי-דתי, אינני יודע אם יש פשרות.

תאופיק חטיב: עובדות היסטוריות.

תאופיק חטיב: מי שהוציא את היהודים מהארץ ומירושלים היו הרומאים, ומי שהרס את בית-המקדש זה לא בדיוק המוסלמים, ואתה זוכר מי.

בנימין אלון: נכון.

תאופיק חטיב: נכון, יפה.

תאופיק חטיב: הרומאים באו לכאן ובנו את מה שבנו, או הרסו את מה שהרסו.

תאופיק חטיב: מי שהוציא את הרומאים מכאן היה עומר, היו המוסלמים.

תאופיק חטיב: הוציאו אותם מכאן בשנת 600 פלוס, והחזירו אותן משפחות יהודיות שגורשו מירושלים, אם אתה לא זוכר ואם לא למדת את זה.

בנימין אלון: – – –

תאופיק חטיב: לא, לא.

תאופיק חטיב: זה הרבה יותר מאוחר.

תאופיק חטיב: זה פעם שנייה.

תאופיק חטיב: אני מתכוון עדיין ל-630 פלוס, והמוסלמים לא הרסו משהו יהודי.

תאופיק חטיב: הם באו על החורבות או על הבנייה הרומאית והוסיפו את הבניינים המוסלמיים.

תאופיק חטיב: הוויכוח היה איפה נמצא הארון וקודש הקודשים.

תאופיק חטיב: עד עכשיו לא נמצא סממן הכי קטן שיכול להעיד שהוא מתחת או מעל או שם או בפינה ההיא.

תאופיק חטיב: גם אם כן, גם אם לא, יש עובדות היום.

תאופיק חטיב: העובדה היא, שהיום יש שם מסגדים וכנסייה, ויש שם הכותל בצד המערבי, וזה מספק את הצרכים הדתיים של כולם.

תאופיק חטיב: האם החוכמה או האי-חוכמה שלך היא להגיד היום: אני מבקש מהרבנות להצהיר בפומבי עכשיו לתת לנו את הזיקה, כדי שזה יעבור הלאה לממשלה והממשלה תדון ותיתן את ההחלטות האופרטיביות מה לעשות ואז להצית את האש?

תאופיק חטיב: האם זה מה שאתה מחפש, או מה שאתה מחפש זה הזיקה הדתית והקדושה של הכותל וכו'?

תאופיק חטיב: אני לא יודע.

תאופיק חטיב: אם אני מנתח את הדברים שלך, יש לי ראייה כזאת שאתה מנסה לומר כך.

תאופיק חטיב: הכותל לפי שיטתך, בני, מסמל את הכניעה היהודית.

תאופיק חטיב: העלייה להר מסמלת את הגאווה היהודית.

תאופיק חטיב: גם בעניין הסיוע האמריקני זה מין ניתוח כזה שאני מנסה להבין אותך, ולכן אתה לא רוצה את הכותל, אתה רוצה את ההר למעלה.

תאופיק חטיב: איך אפשר?

תאופיק חטיב: צריך להרוס את המסגדים.

תאופיק חטיב: זה בדיוק מה ש"נאמני הר-הבית" רוצים, ואתה אתם ביחד, זה מה שאתם רוצים לחולל כאן.

תאופיק חטיב: אתה ראית שפירוש לא נכון או כן נכון לעלייתו של שרון להר גרמה למה שגרמה עד עכשיו.

תאופיק חטיב: אני לא יודע מה אתה חושב שתעולל הריסת מסגדים למעלה, אם זה חס וחלילה יקרה.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: בבקשה, חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: חבר הכנסת חטיב, אתה יכול להבין ולהסכים שגם ליהודים יש זיקה דתית להר?

בנימין אלון: לא לכותל, להר?

תאופיק חטיב: עם אמונה אני לא יכול להתווכח.

תאופיק חטיב: אני לא אכריח אותך באמונה שלך.

תאופיק חטיב: אם אתה מאמין שבתוך ההר יש לך דברים שאתה מאמין והם קדושים לך, זאת אמונה שלך.

תאופיק חטיב: אני לא יכול לשלול ממך את האמונה.

תאופיק חטיב: זה גם לא מוסרי שאני אגיד שאני שולל ממך את האמונה.

תאופיק חטיב: אני לא יכול.

תאופיק חטיב: אתה יכול להאמין.

תאופיק חטיב: אני אומר עכשיו עובדות.

תאופיק חטיב: כי תבין גם, באמונה המוסלמית, כל שטח פלסטין הוא שטח הקדש מוסלמי.

תאופיק חטיב: בפשרה הפוליטית מדברים על 22% מדינה פלסטינית ועל 78% מדינה יהודית.

תאופיק חטיב: אז מה זה, פשרה דתית?

תאופיק חטיב: זו פשרה פוליטית בגלל מציאות קיימת.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: סוגרת את רשימת הדוברים חברת הכנסת זהבה גלאון – רשימת הדוברים סגורה.

נחמה רונן: חבר הכנסת נחום לנגנטל – אינו נמצא.

נחמה רונן: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה.

נחמה רונן: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

נחמה רונן: אחר כך – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

נחמה רונן: אחר כך – חברת הכנסת נעמי חזן, וגם היא אינה נמצאת.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, הנושא שעומד בפנינו הוא נושא כה רגיש, שלא קשור רק לעצם מסגד אל-אקצא וחרם אל-קודס א-שריף, אלא יש לו השלכות פוליטיות ודתיות שלאו דווקא קשורות רק למזרח התיכון אלא לכל העולם, בעיקר העולם המוסלמי.

מוחמד כנעאן: אינני מבין את כל המהומה מסביב לחפירות שלא היו ולא גרמו שום נזק לשום מקום, אלא לפי כל הדברים של אותם אנשים שהם יודעי דבר, הן רק הקלו ומקלות על אותם מתפללים בתוך מסגד אל-אקצא.

מוחמד כנעאן: לפי מיטב הבנתי, חבר הכנסת בני אלון, מסגד אל-אקצא הוא אאולא אל-קיבלתין ותאני אל-מסג'דין ותאלת אל-חרמין.

בנימין אלון: – – – השני.

מוחמד כנעאן: להסב את כל הסכסוך, שהוא סכסוך פוליטי מדרגה ראשונה בין העם הערבי הפלסטיני ועמי ערב לבין מדינת ישראל, שקשור לאו דווקא למסגד אלא לירושלים המזרחית ובתוכה מסגד אל-אקצא, והיום לדבר על החפירות הארכיאולוגיות כאילו שהמוסלמים הם מפירי חוק, שהמוסלמים מבצעים דברים שלא צריכים לבצע?

מוחמד כנעאן: מאז ומתמיד, מאז 1967 היתה הסכמה, אם בכתב ואם בעל-פה, או כך הנוהל היה, שכל מה שקשור לאל-חרם אל-קודס א-שריף – הוועד המוסלמי בתוך אל-חרם אחראי על כל מה שמתרחש בפנים, על העבודות, על השמירה ועל האחזקה של המקום.

מוחמד כנעאן: ממשלות ישראל לא נתנו אפילו אגורה אחת, ומי שבא לכאן ואומר שהמוסלמים ממסגד אל-אקצא זרקו אבנים וזורקים אבנים לכותל, אני חושב שהוא פשוט מנסה לעורר ויכוח לא הגון, לא נכון.

מוחמד כנעאן: כי לפי מיטב זיכרוני, אך ורק כאשר היו מהומות והמשטרה ומשמר הגבול התערבו במסגד אל-אקצא קרו מקרים, אם בכלל קרו מקרים כאלה.

מוחמד כנעאן: על כן אני חושב שחברי תאופיק חטיב הבהיר היטב מבחינה דתית יותר את העמדה.

מוחמד כנעאן: אני קורא לחברי בבית הזה להפסיק להשמיץ את התנועה האסלאמית, להפסיק להשמיץ את האחראים על הווקף במסגד אל-אקצא, ולקחת את הנושא הזה כנושא דתי מדרגה ראשונה.

מוחמד כנעאן: חשוב מאוד למוסלמים, לאו דווקא כאן בארץ, לאו דווקא בשטחי הרשות הפלסטינית – בכל העולם הערבי והעולם המוסלמי זה נושא קדוש מאוד, אם לא הקדוש מבין הקדושים.

מוחמד כנעאן: על כן אני רוצה להאמין, שבני אלון וחבריו לא רוצים להפריד את הנושא הזה ולהפוך את המלחמה למלחמה דתית, אלא להשאיר אותו במישור הפוליטי-המדיני בין הרשות הפלסטינית למדינת ישראל, בין מדינות ערב למדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: אני מאמין שהנושא הזה ימצא את פתרונו גם במהלך המשא-ומתן.

מוחמד כנעאן: כולי תקווה, שלאחר כל מה שראינו ושמענו וחשנו על בשרנו, שני הצדדים יחזרו למשא-ומתן.

מוחמד כנעאן: היום שמעתי את היושב-ראש ערפאת.

מוחמד כנעאן: בנאום שלו היום היה הדגש חשוב מאוד במשא-ומתן ובתהליך השלום.

מוחמד כנעאן: הוא דיבר על גבולות 4 ביוני 1967.

מוחמד כנעאן: זה דבר חשוב מאוד.

מוחמד כנעאן: אני מאוד מקווה שממשלת ישראל אכן תיענה בחיוב לקריאה של היושב-ראש היום בנאום שלו אחר-הצהריים.

מוחמד כנעאן: תודה, גברתי.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: הדובר הבא, חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

נחמה רונן: שלוש דקות.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בתחילת דברי אני רוצה לברך את היושבת-ראש.

טלב אלסאנע: זו פעם ראשונה שאני נואם כשאת מנהלת את הישיבה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, שרק במדינה אחת, במדינת ישראל, יכול אדם, שבצעד פרובוקטיבי גרם למהומה שאת התוצאות שלה אף אחד לא יודע – ובינתיים נפלו קורבנות, מאות חללים בצד הפלסטיני ואלפי פצועים – להיבחר על גלי האינתיפאדה הזאת ולהיות ראש ממשלה.

טלב אלסאנע: במדינה אחרת, אדם שגרם לפרובוקציה כזאת היה מועמד לדין על צעד בלתי אחראי.

טלב אלסאנע: מה זה אומר?

טלב אלסאנע: זה אומר, שהתפיסה הישראלית, ההשתעבדות לכוח, ההצטדקות העצמית עוברות כל גבול.

טלב אלסאנע: לא יכול להיות שבמדינת ישראל – ולי אין שום הפתעות ושום ציפיות ממנה, מאחר שמכהנים בה שרים כמו השר רחבעם זאבי, שבמדינה אחרת, מפלגה המטיפה לטרנספר של אזרחיה, היו מוציאים אותה מחוץ לחוק.

טלב אלסאנע: מדינת ישראל העמידה את העולם בגלל בחירתו של היידר באוסטריה, והיידר הוא מלאך לעומתו של זאבי, הוא לא מטיף לטרנספר של אזרחי אוסטריה לחלוטין.

טלב אלסאנע: לה-פן בצרפת, לדעתי, לא מגיע ל-50% מהגזענות של זאבי, שהוא חלק מהממשלה.

טלב אלסאנע: אבל זאבי מתחיל להדביק את הקואליציה בכלל, ואנחנו שומעים את התבטאויותיו של השר אלי סויסה נגד חברי הכנסת.

טלב אלסאנע: חבר כנסת שאומר דברים שלא מתאימים לדעתו, הוא אומר לו שצריך להעיף אותו מהכנסת.

טלב אלסאנע: איפה זה קורה?

טלב אלסאנע: באיזה שלטון?

טלב אלסאנע: זה בדיוק הפרצוף של הממשלה וזו בדיוק המדיניות שלה.

טלב אלסאנע: המדיניות שלה היא התייחסות כוחנית, השתעבדות לגישה הגזענית, וזה מתחיל לחלחל בקרב רוב חברי הקואליציה הממשלתית הזאת.

טלב אלסאנע: אנחנו רגילים לשמוע חברי כנסת מהימין שמסיתים נגד חברי הכנסת הערבים.

טלב אלסאנע: אבל לשמוע את זה מפי שרים?

טלב אלסאנע: שמעתי את השר שרנסקי.

טלב אלסאנע: הוא היה אסיר ציון.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת?

טלב אלסאנע: הוא נלחם על מנת לקבל זכות להגיע לכאן.

טלב אלסאנע: ואז בברית-המועצות ראו בו בוגד.

טלב אלסאנע: כאן ראו בו גיבור.

טלב אלסאנע: הוא הגיע לכאן כלוחם זכויות, לוחם חירות, לוחם למען המיעוט, ומייד הוא הופך את עורו ומתחיל להצדיק מדיניות ומדבר כאן על דמוקרטיה יחידה במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: הוא צריך לדבר על מדינת הכיבוש היחידה במזרח התיכון, צריך לדבר על מדינת הקולוניאליזם היחידה במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: אדם שהיה לוחם חירות גדול, הפך להיות תומך נלהב של מדיניות אריאל שרון.

טלב אלסאנע: והיום באים ומדברים על איך אפשר להוריד את הרף של החלום הפלסטיני, השאיפות הפלסטיניות.

טלב אלסאנע: ואז חושבים במושגים: אולי להרוג את מוחמד א-דורה.

טלב אלסאנע: באים כאן אנשים ומצדיקים את הריגתו של הילד.

טלב אלסאנע: זה שיא האטימות, זה שיא הנבזיות, ולדעתי זה פשע כשנשמע כאן ניסיון להצדיק רצח של ילד שזרק אבן או לא זרק אבן, וראינו באיזה מצב הוא היה כשהוא נורה.

טלב אלסאנע: אבל הדבר מגיע למצב שמצדיקים את הרצח – או לא מגנים אותו – של התינוקת בת ארבעת החודשים.

טלב אלסאנע: האם רציחתה, גברתי היושבת-ראש, נותנת ביטחון למדינת ישראל?

טלב אלסאנע: מדינה שמחזיקה נשק גרעיני, חבר הכנסת עסאם מח'ול, וטנקים ומסוקים, תינוקת בת ארבעה חודשים מאיימת עליה?

טלב אלסאנע: משפט אחרון.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לבני אלון ולכל החבורה שלו, אתם יכולים להחזיק את ירושלים לא בזכות אלא בזכות הכוח.

טלב אלסאנע: אף מדינה בעולם לא מכירה בזכותכם להחזיק בירושלים המזרחית.

טלב אלסאנע: לכם אין זכות לעלות להר-הבית, לחרם א-שריף, אפילו על-פי התורה, על-פי הדת שלכם.

טלב אלסאנע: לא יהיה שלום באזור בלי להכיר בזכותו של העם הפלסטיני למדינה עצמאית שבירתה ירושלים המזרחית ובלי לפתור את בעיית הפליטים הפלסטינים.

טלב אלסאנע: בלא זה לא ישכון שלום.

טלב אלסאנע: אתם יכולים לחלום, אתם יכולים להרוג ילדים, אבל זה לא יהרוג את החלום שלהם לעצמאות.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: אני משנה מעט את הסדר.

נחמה רונן: חבר הכנסת יגאל ביבי צריך להחליף אותי, על כן הוא ידבר עכשיו ולאחר מכן ינהל את הישיבה.

נחמה רונן: בבקשה, אדוני.

יגאל ביבי: אדוני היושבת-ראש, כנסת נכבדה וסוערת, הפרק הזה של הר-הבית ייזכר לא לטובה בתולדות עם ישראל.

יגאל ביבי: דוד המלך אומר: בשוב השם את שיבת ציון היינו כחולמים.

יגאל ביבי: אני חושב, שחלק גדול מהשרים, ראש הממשלה, אנשי השלטון הבינו את הפסוק הזה לא נכון.

יגאל ביבי: הם חולמים, הם חלם, הם לא מבינים את המשמעות של האסון הנורא הזה.

יגאל ביבי: בכל תולדות הר-הבית, רבותי חברי הכנסת, פרט לעשר שנים של שלטון הביזנטים – כשהם כבשו בשנת 628 את ירושלים מהפרסים, הם רצו להתנקם ביהודים בגלל הברית שהיתה להם עם הפרסים.

יגאל ביבי: איך מתנקמים ביהודים?

יגאל ביבי: כמו שיאסר ערפאת עושה היום, משמידים את העתיקות בהר-הבית, לאבד את הזהות היהודית, לאבד את השאיפה היהודית.

יגאל ביבי: אבל מה לעשות, היה נס.

יגאל ביבי: לא היו בולדוזרים, לא היו משאיות, לא היו טרקטורים, והיה קשה להרוס את הר-הבית בידיים, והאבנים גדולות.

יגאל ביבי: לכן הם לא הספיקו להרוס הרבה.

יגאל ביבי: המזל השני הוא, שעשר שנים לאחר מכן המוסלמים ניצחו אותם וזרקו אותם.

יגאל ביבי: גם בתקופה המוסלמית לא היה מה שהיה כאן.

יגאל ביבי: אני יושב ואומר: היינו כחולמים?

יגאל ביבי: אני מבין את הפסוק של דוד המלך.

יגאל ביבי: אני יושב וחולם.

יגאל ביבי: אני ממצמץ בעיניים ולא מאמין, אני נמצא במדינה שלי?

יגאל ביבי: בריבונות שלי?

יגאל ביבי: עושים את המעשים השפלים שלא נעשו בתקופת הצלבנים, לא בתקופת הממלוכים, לא בתקופה העות'מאנית.

יגאל ביבי: בשום תקופה שלא היינו כאן כמעט, לא נעשה הרס.

יגאל ביבי: בימינו משאיות, טרקטורים הורסים את שריד בית השם, תקוות חיינו, שאיפת עמנו, ואנחנו חולמים.

מוחמד כנעאן: מה עושים?

יגאל ביבי: לא ראית משאיות שיוצאות משם וטרקטורים שחפרו?

יגאל ביבי: אני רוצה לומר שזה נובע מהבורות של המנהיגים, מהחינוך הלא-שורשי של המנהיגים, לדעתי.

מוחמד כנעאן: זה נובע מהבורות שלך – – –

נחמה רונן: חבר הכנסת כנעאן, קריאה לסדר – בסדר, אבל לא להפריע לדובר לדבר.

נחמה רונן: בבקשה.

יגאל ביבי: די, הסאה התמלאה.

יגאל ביבי: אני רוצה לסיים ולומר, רבותי, מי שלא שומר על עברו, יהיה לו קשה לשמור על ההווה, ובוודאי על העתיד.

יגאל ביבי: אני חושב שהר-הבית צריך להיות בידינו.

נחמה רונן: תודה רבה.

נחמה רונן: הדוברת הבאה – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

נחמה רונן: בבקשה.

נחמה רונן: אחריה – חברת הכנסת נעמי חזן.

נחמה רונן: אחריה – חבר הכנסת מיכאל איתן.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין יותר מסוכן מאשר לפגוע ברגשות הדתיים של אדם מאמין.

זאב בוים: רק ערבי, או גם יהודי?

חוסניה ג'בארה: ופה נפגעו הרגשות הדתיים של המוסלמים, לא רק אלה שחיים כאן, אלא המוסלמים בכל מדינות ערב.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, יש פה רוב שהתרגל לדכא מיעוט.

חוסניה ג'בארה: הרוב הזה מבחינה פסיכולוגית לא מצליח להפנים שעומד מולו אדם שווה.

חוסניה ג'בארה: כל עוד הרוב לא יפנים שהצד השני שווה לו, קשה להגיע למשוואה מתאימה, שיכולה להביא לשלום בין שני הצדדים.

חוסניה ג'בארה: לכן, אדוני היושב-ראש, במדינה הזאת, הדמוקרטית, הנאורה, שצריכה לכבד את המיעוט, לתת את הזכויות המלאות למיעוט ולהבין את המיעוט, הרוב רוצה לדכא את המיעוט, ואנחנו גם מרגישים את זה בבית הזה.

חוסניה ג'בארה: קשה מאוד לרוב בבית הזה לעכל, שקיים מיעוט, שהוא חי וחזק.

חוסניה ג'בארה: מה לעשות?

חוסניה ג'בארה: חברי הכנסת הערבים הם אנשים שנבחרו ונשלחו לכנסת ישראל מהציבור שלהם בצורה דמוקרטית.

חוסניה ג'בארה: לא במקרה כל אחד מאתנו יושב כאן.

חוסניה ג'בארה: לא מדובר רק בחברי הכנסת הערבים, אלא מדובר בכל חבר כנסת, גם יהודי וגם ערבי.

חוסניה ג'בארה: הוא נבחר מטעם הציבור שלו, ובצורה דמוקרטית, אדוני היושב-ראש.

יגאל ביבי: סליחה, אני רוצה רק להזכיר לך שכל חברי הכנסת נשבעו אמונים לכנסת ולחוקיה.

חוסניה ג'בארה: אני לא רואה שחברי הכנסת הערבים הפירו את האמונים למדינה ולחוקיה.

חוסניה ג'בארה: אבל מותר להם להגן על הזכויות שלהם ועל הזכויות של העם שלהם.

זאב בוים: ולתמוך באויב המדינה.

חוסניה ג'בארה: מי זה האויב שאתה קורא לו אויב?

חוסניה ג'בארה: האויב הזה, הפרטנר – –

זאב בוים: ה"חיזבאללה" וסוריה.

זאב בוים: סוריה היא מדינת אויב.

חוסניה ג'בארה: – – של ראש הממשלה שלך, שהבן שלו נפגש אתו והוא בן-בית שם.

זאב בוים: דיברתי על ה"חיזבאללה".

חוסניה ג'בארה: אתה צריך לעשות דין-וחשבון לראש הממשלה שלך קודם כול.

חוסניה ג'בארה: האויב הזה, שאתה קורא לו אויב, זה העם הפלסטיני, המשפחות, האחים ובני הדודים של הפלסטינים אזרחי מדינת ישראל.

חוסניה ג'בארה: אתה לא תצפה לרגע שמכאן ערבי ישראלי פלסטיני יתקוף את הצד השני, את הפלסטינים שחיים ברשות הפלסטינית.

חוסניה ג'בארה: להיפך, אתה צריך לומר שזה בצדק.

חוסניה ג'בארה: אתה מגן על בני העם שלך שגרים באדמה כבושה, בהתנחלות, שהם כבשו וגנבו ואנסו.

חוסניה ג'בארה: אתה מגן עליהם.

זאב בוים: מה את מדברת?

זאב בוים: את לא מתביישת?

חוסניה ג'בארה: האנשים האלה אסור להם להישאר דקה שם, לפי דעתי, כי הם – – –

יגאל ביבי: רגע, מי אנס?

חוסניה ג'בארה: הם הסיבה לכל מה שקורה כאן כרגע.

יגאל ביבי: חברת הכנסת חוסניה.

צבי הנדל: את מי אנסו?

בנימין אלון: אנסו?

חוסניה ג'בארה: חבל, חבל – – –

יגאל ביבי: בואי נסיים את היום באווירה טובה.

יגאל ביבי: אף אחד לא אנס.

יגאל ביבי: באמת אני מבקש.

יגאל ביבי: אמרת את הדברים בלהט.

יגאל ביבי: אני מבקש שתמחקי את זה.

יגאל ביבי: לא היה פה שום אונס.

חוסניה ג'בארה: אני אמרתי את זה בצדק, כי אני שומעת ורואה הרבה דברים.

צבי הנדל: זה שקר.

צבי הנדל: כמה אפשר לשקר?

יגאל ביבי: אני מבקש.

צבי הנדל: זה שקר.

חוסניה ג'בארה: זה נכון.

חוסניה ג'בארה: כל דבר שלא מוצא חן בעיניכם אתם אומרים שזה שקר.

חוסניה ג'בארה: זה לא שקר.

בנימין אלון: תני לי שם אחד, שם אחד של מישהי שאנסו אותה יהודים, מתנחלים.

בנימין אלון: תני לי שם אחד.

חוסניה ג'בארה: אני לא מוכנה מעל הבמה להגיד לך שם של מישהי.

חוסניה ג'בארה: אני מוכנה לשבת אתך ולהביא לך מיליון הוכחות על זה – –

יגאל ביבי: זה לא יכול להיות.

חוסניה ג'בארה: – – שיש דבר כזה, שזה קיים.

יגאל ביבי: אני מבקש לסיים.

יגאל ביבי: אני מבקש לסיים.

זאב בוים: כדאי שתחזרי בך מהאמירה הזאת.

יגאל ביבי: אני מבקש לסיים.

חוסניה ג'בארה: לכן, מה שקורה הוא שאתם מתנגדים לחפירות, למה שאתם קוראים חפירות.

חוסניה ג'בארה: אלה בסך הכול שיפוצים.

חוסניה ג'בארה: אלה שיפוצים בחרם א-שריף.

יגאל ביבי: אני מבקש לסיים.

חוסניה ג'בארה: אני מסיימת.

חוסניה ג'בארה: זה בסך הכול הכנסת משאיות של חול וכל מיני דברים לתיקונים ולשיפוצים שם.

יגאל ביבי: משאיות.

יגאל ביבי: אני מבקש לסיים.

חוסניה ג'בארה: ריצפו איזו חלקה שהיו אמורים לרצף אותה.

חוסניה ג'בארה: מה זה?

חוסניה ג'בארה: לא קרה כלום.

חוסניה ג'בארה: זה לא סוף העולם.

חוסניה ג'בארה: אתם התקוממתם ועושים מזה סיבה כל כך גדולה – – –

יגאל ביבי: אני מבקש לסיים.

חוסניה ג'בארה: אני מסיימת.

חוסניה ג'בארה: לכן – –

יגאל ביבי: תודה רבה.

חוסניה ג'בארה: – – צריכים לעכל ולהפנים שבצד השני עומד אדם וצריכים להגן על זכויות האדם הזה.

חוסניה ג'בארה: תודה.

יגאל ביבי: חברת הכנסת נעמי חזן – איננה; חבר הכנסת מיכאל איתן – איננו; חבר הכנסת אבשלום וילן – איננו; חבר הכנסת ישראל כץ – איננו; חבר הכנסת רוני מילוא – איננו; חבר הכנסת מיכאל קליינר – איננו; חבר הכנסת איוב קרא – איננו.

יגאל ביבי: עכשיו – חבר הכנסת צבי, מארץ הצבי, הנדל.

יגאל ביבי: לארץ-ישראל קוראים ארץ הצבי.

יגאל ביבי: הצבי ישראל.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה לא היה מתוכנן אצלי, אבל אחרי ששמעתי את חברת הכנסת חוסניה ג'בארה – אני לא יודע, אין גבול לכמה מותר לשקר במצח נחושה?

צבי הנדל: אגב, כל הנושא הזה של השקר הגס הזה הוא גם בתוך מכונת התעמולה של ערפאת וחבריו.

צבי הנדל: אנחנו אונסים נשים.

צבי הנדל: ברדיו הפלסטיני אומרים, שאנחנו לא סתם אונסים נשים ערביות, אלא שאנחנו גם מפיצים את האיידס בצורה מכוונת בשביל להרוג את העם הערבי.

צבי הנדל: אונסים נשים ערביות, זאת אומרת בצורה סיסטמטית, ומפיצים את האיידס.

צבי הנדל: וערפאת עצמו עומד על כל במה אפשרית ואומר שאנחנו מפציצים את הערבים באורניום מדולל.

בנימין אלון: והיא מאמינה בזה.

בנימין אלון: זאת הבעיה.

צבי הנדל: כן.

צבי הנדל: התוצאה של זה – וזה מה שרציתי להגיד – היא שעומדת פה חוסניה ג'בארה, שאני מאמין שהיא שמעה את השידורים האלה ברדיו ובטלוויזיה, ובתום לב, כי היא אשה הגונה, ואני מאמין כך באמת, היא מסבירה פה על במת הכנסת, שבני אלון ואני אונסים נשים ערביות חדשות לבקרים.

צבי הנדל: אבל מה?

צבי הנדל: אני כבר לא כועס עליהם.

צבי הנדל: אני כועס על הטמטום שלנו.

צבי הנדל: הרי זו מדינה שלנו.

צבי הנדל: אין לי שום בעיה עם אף חבר כנסת ערבי, באמת, בהן צדק.

צבי הנדל: אני בעד מדינה דמוקרטית.

צבי הנדל: אבל יש גבול כמה אפשר לנצל את הבמה הזאת ולהסית בצורה גסה כל כך נגד המדינה שלך.

צבי הנדל: הרי "יום הנכבה" היום.

צבי הנדל: מה זה "יום הנכבה"?

צבי הנדל: הערבים מתאבלים על הקמת מדינת ישראל.

צבי הנדל: אז ריבונו של עולם, אתה מטעם המדינה הזאת, הדמוקרטית, נמצא בתוך הכנסת ומתאבל על זה שבכלל קמה המדינה הזאת.

צבי הנדל: אני לא יודע, כבר אין מלים בפי.

צבי הנדל: מאחר שאנחנו מדברים על הר-הבית, אזי גם בזה אני מאשים את עצמנו.

צבי הנדל: לא את הערבים אני מאשים.

צבי הנדל: אני מאשים את עצמנו.

צבי הנדל: ריבונו של עולם, אם אני שומע שמשטרה בישראל מסוגלת לתת חוות דעת ולומר שיש חשש למהומות אם יהודים יעלו להר-הבית, כפי שעלו כל הזמן, רק בחודשים האחרונים הפסיקו לעלות כי יש חשש למהומות, זאת אומרת שמי שמשליט טרור במדינה דמוקרטית, בעיר הבירה שלה, מעבר לכל חילוקי הדעות על הר-הבית – זה מאוד משנה אבל לצורך העניין לא משנה אם הוא שייך לי או שייך לך – משטרת ישראל, שאמונה על אכיפת החוק, אומרת:

צבי הנדל: מאחר שאלה זורקי אבנים, מאחר שאני מפחדת מטרור, אני מציעה שלא נעלה.

צבי הנדל: מאחר שזורקים אבנים על העומדים ליד הכותל המערבי, אני מציעה – לא פעם אחת, לא פעמיים, לא שלוש פעמים – לקחת את היהודים גם משם.

צבי הנדל: ריבונו של עולם, מה לי להלין על הערבים?

צבי הנדל: אני מלין על עצמי, על המדינה שלי, על אחי, שממש איבדנו צלם אנוש.

צבי הנדל: אנחנו בנסיגה מתמדת, אין בנו גאווה לאומית ולו הקלה ביותר שכל מדינה ריבונית, כל זב חוטם וכל מדינה בעולם שלא שייכת להיסטוריה כל כך ארוכה כמו שהארץ הזאת שייכת לנו, לא היו מרשים לעצמם שפלות קומה כזאת, בושת פנים כזאת, ואנחנו צריכים להתנצל שאנחנו בכלל חיים, שאנחנו חיים במדינה שלנו.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי בחדרי אחד מחברי הכנסת הערבים, אני לא זוכר מי אמר את זה, שעוד יגיע הרגע שיהיו כאלה שיישפטו על פשעי מלחמה.

צבי הנדל: הוא התכוון אלינו.

צבי הנדל: ריבונו של עולם, מי שיישפט על פשעי מלחמה, ידידי היקר, זה ערפאת, הוא יישפט על פשעי מלחמה, הרוצחים והטרוריסטים שסביבו יישפטו על פשעי מלחמה.

צבי הנדל: עוד תקום ממשלה נורמלית בישראל, שבה כל פושע, כל רוצח במינימום שבמינימום יובא בסופו של דבר למשפט.

צבי הנדל: היום בעוונותינו הרבים יש לנו חולשת הדעת מהתלם הזה שהכנסנו אליו את המדינה, החשיבה המטורפת הזאת של מסלול אוסלו הזה, של ההתאבדות העצמית הזאת.

צבי הנדל: עוד יגיע הרגע שלא רק שערפאת יבטל את מסלול אוסלו, אלא באופן חוקי גם אנחנו נבטל אותו וכל הפושעים האלה שהיום מחזרים אחריהם כולם יעמדו על כס המשפט וכולם עד האחרון שבהם יינמקו עד סוף ימיהם בכלא על רציחת יהודים.

יגאל ביבי: תודה רבה לחבר הכנסת הנדל.

יגאל ביבי: אני קורא לחבר הכנסת שאול יהלום – איננו באולם; חבר הכנסת אליעזר זנדברג – איננו נוכח; חבר הכנסת אברהם שוחט – איננו נוכח.

יגאל ביבי: חבר הכנסת הרב יצחק גאגולה.

מוחמד כנעאן: הוא רב?

יצחק גאגולה: הערבים מפרשים את המלה רב, שרבתי אתם.

יגאל ביבי: חכם, לא רב.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הקשבתי לנאומים ולנאום האחרון של ידידי הטוב צבי הנדל.

יצחק גאגולה: לצערי וגם לצערו אני נאלץ להסכים עם הדברים שהוא אמר, כי הדברים כואבים.

זהבה גלאון: למה לצערו?

יצחק גאגולה: הוא הביע את הכאב שלו מעומק הלב, הוא לא דיבר בשמחה.

יצחק גאגולה: כל תושב מדינת ישראל לא מדבר היום בשמחה על המצב.

יצחק גאגולה: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני חושב שגם את לא כל כך ששה ושמחה על מה שקורה היום.

יצחק גאגולה: מה לא עשינו למען השלום ותראו מה אנחנו מקבלים – מרגמות, כל יום הפצצות על גילה.

יצחק גאגולה: אנחנו צריכים לומר מעל במה זו באופן נחרץ, ואני גם קורא לראש הממשלה מר אריק שרון: הר-הבית מקודש לשלוש הדתות, אבל הוא שייך לעם היהודי.

יצחק גאגולה: לא יכול להיות שבהר-הבית יעשו שימוש כל כך שפל, מעוות ומכוער כיוון שאנחנו כל כך טובים ונאורים.

יצחק גאגולה: ומה עוד?

יצחק גאגולה: הפלסטינים באים ואומרים שאנחנו לא בסדר.

יצחק גאגולה: זו שערורייה.

יצחק גאגולה: ממידע שהגיע לאוזני מאנשים מאוד בכירים כאן אצלנו אני יודע, שהפלסטינים מחזיקים בהר-הבית מצבורי נשק גדולים ומחכים לאות פקודה מערפאת, כדי שמשם הם יתחילו בפעולות שלהם.

יצחק גאגולה: אני יודע את זה באופן מדויק וברור.

מוחמד כנעאן: זו השמצה, זו הסתה.

בנימין אלון: סגן השר.

יגאל ביבי: הוא לא שמע.

יגאל ביבי: סגן השר גדעון עזרא, איש השב"כ לשעבר, חבר הכנסת גאגולה מאשים כאן האשמה חמורה מאוד, והוא רוצה את אוזנך בעניין.

יגאל ביבי: הוא טוען שהר-הבית מלא במצבורי נשק שיפעילו אותם בעתיד.

יגאל ביבי: זו האשמה די חמורה.

גדעון עזרא: אין לי ידיעות בנדון.

יצחק גאגולה: או שיש ידיעות ואולי קשה לכם להודות בזה.

מוחמד כנעאן: אולי הידיעות הגיעו לאנשי ש"ס.

יצחק גאגולה: אני לא דיברתי באוויר, אני יודע את זה ממידע מדויק וברור.

יצחק גאגולה: אני רוצה לומר את הדברים לעם ישראל כדי שיתפכח אחת ולתמיד.

מוחמד כנעאן: אתה מסית.

יצחק גאגולה: ואתם תדעו את המקום שלכם, כן, אתם תדעו מי אתם, תדעו שזה המשכן של עם ישראל ועם כל הכבוד תדעו איך להתנהג כאן.

מוחמד כנעאן: אתה מסית.

יצחק גאגולה: לא יכול להיות שאתם תסתובבו כאן ותדברו ככל העולה על רוחכם, עם כל הכבוד.

יצחק גאגולה: אנחנו גאים בתרבות שלנו, יש לנו ברוך השם תרבות של שלום, של אחדות – –

מוחמד כנעאן: אוי ואבוי.

יצחק גאגולה: – – אבל אתם מביעים רק שנאה; רק שנאה ורק שנאה.

מוחמד כנעאן: אתם שונאי – – – אתה וחבריך.

יצחק גאגולה: הוא התנפל עלי.

יגאל ביבי: רבותי, מספיק.

יגאל ביבי: חלאסנה.

יגאל ביבי: מספיק.

יגאל ביבי: חבר הכנסת גאגולה, אתה עומד לסיים ואני מבקש אווירה שקטה.

יגאל ביבי: מספיק.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, פשוט לא ייאמן, לאיזה אבסורד הגענו ואנחנו עוד צריכים להתנצל?

יצחק גאגולה: בושה וחרפה שאתם רוצים להביא את האינתיפאדה לכאן למשכן, אבל זה לא יעזור לכם.

יצחק גאגולה: כבר מזמן עברתם את הקו האדום, וכל עם ישראל צופה בכם.

יצחק גאגולה: אלה לא דברים שאתם יכולים להסתיר כמו במקומות אחרים ולהחביא דברים פה ושם.

יצחק גאגולה: כולם רואים איך אתם מתנהגים, כל העולם רואה אתכם.

יצחק גאגולה: כולנו יודעים מי אתם.

מוחמד כנעאן: – – –

יצחק גאגולה: אין לכם תרבות.

עסאם מח'ול: אתה נחש.

יגאל ביבי: חבר הכנסת גאגולה, אני מבקש להנמיך פרופיל.

צבי הנדל: תוציא אותו.

יגאל ביבי: אני מבקש משניהם.

מוחמד כנעאן: – – – תוציא אותי.

יצחק גאגולה: פשוט שערורייה, בושה וחרפה.

יצחק גאגולה: אני לא יודע אם לצחוק או לבכות.

עסאם מח'ול: תתבייש לך.

יצחק גאגולה: בשום פרלמנט בעולם לא היו נותנים לכם להישאר.

מוחמד כנעאן: – – –

יצחק גאגולה: הגיע הזמן שתשנו את העור שלכם, ולא נראה לי שזה מה שאתם הולכים לעשות, כי זה נגד האופי שלכם.

עסאם מח'ול: גאגולה, אתה לא עומד – – –

יצחק גאגולה: אני מקווה ומתפלל לבורא עולם – – –

מוחמד כנעאן: – – –

יצחק גאגולה: על מי אתה מדבר, אדוני?

מוחמד כנעאן: עליכם.

מוחמד כנעאן: עליך.

יצחק גאגולה: עלי?

יצחק גאגולה: הצחקת אותי.

יצחק גאגולה: אני מדבר על אל"ף ואתה מדבר אתי על תי"ו.

יצחק גאגולה: תענה על השאלות שלי.

יגאל ביבי: חבר הכנסת גאגולה, אני מבקש.

יצחק גאגולה: הייתי מצפה שאתם תבואו לכאן ותגידו שאתם רוצים שלום אמת.

יצחק גאגולה: למה הדיבורים?

יצחק גאגולה: – במעשים.

מוחמד כנעאן: – – –

יצחק גאגולה: כנסת ישראל לא תהיה בידיים שלכם.

יצחק גאגולה: אתם צריכים לדעת קודם כול איך להתנהג, עם כל הכבוד.

יגאל ביבי: חבר הכנסת גאגולה, אני מבקש.

עסאם מח'ול: אתה לא מבין.

עסאם מח'ול: גאגולה, לא נוכל לתקוע לך שכל, מה לעשות?

יגאל ביבי: כאפי.

יגאל ביבי: ליש תחכי היכ?

יגאל ביבי: חאלס, חבר הכנסת מח'ול, שו האדה?

יגאל ביבי: מה קרה פה?

יגאל ביבי: יא חביבי, חאלס.

יגאל ביבי: אח'יר יום.

יגאל ביבי: חבר הכנסת מוסי רז, בתחכי עארבי?

יגאל ביבי: חבר הכנסת מח'ול, כלאם אל-אסא מא בינתסא, תערף אל מתל האדה?

יגאל ביבי: לאכן, סאכתנה שווייה.

יגאל ביבי: מלים קשות לא נשכחות.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת גלאון וחברי הכנסת, אני הייתי שותף – – –

קריאה: – – –

יגאל ביבי: – – –

צבי הנדל: אני רוצה לשמוע אותו.

מוסי רז: אני הייתי שותף לחתימת העצומה בנושא החפירות הארכיאולוגיות בהר-הבית.

מוסי רז: אני חושב, שהווקף ששולט בהר-הבית צריך לעשות כל דבר אפשרי, ולדעתי אפילו להזמין מצדו פיקוח בין-לאומי, כפי שאנחנו תומכים גם בפיקוח בין-לאומי וכמה דברים אחרים, כדי להראות ולהוכיח וכדי לפקח על כך שלא תהיה פגיעה בעתיקות בהר, לא כאלה שקדושות למוסלמים ולא כאלה שקדושות ליהודים, ולא כאלה שבכלל קדושות לתרבות האנושית כולה, כי הרי בעצם ההר הזה הוא ראשיתה של חלק גדול מהציוויליזציה המודרנית, מהתרבות המודרנית, חלק גדול כמובן משלוש הדתות המונותאיסטיות, ועל כך צריך לפקח.

מוסי רז: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות כל דבר, באמת לבוא בדברים עם הווקף ולהגיע למצב – אני גם שמעתי את הטענות שלהם, יכול להיות שיש גם מן הצדק בחלק מהטענות שלהם, אבל להגיע למצב שכל אחד בארץ ובעולם יהיה בטוח בכך שלא נפגעות העתיקות בהר-הבית, לא כאלה שקדושות לנו ולא כאלה שקדושות להם ולא למישהו אחר?

מוסי רז: אני רק מתפלא שבעוד בנושא הזה כולנו בקונסנסוס, בנושא הזה כולנו מסכימים, כשמדובר על עתיקות במקומות אחרים פתאום יש חלוקה פוליטית.

מוסי רז: התל המקראי השני בחשיבותו בארץ לאחר הר-הבית, לפחות לדעתי, אם מישהו יגיד שהוא לא השני אז אולי השלישי, אבל דווקא אני חושב שתהיה לי הסכמה על זה עם חברי הכנסת מימין, נמצא בחברון, תל-חברון, ואני שואל אתכם איך קורה שבחברון מתבצעת בנייה של בתי קבע בתל-חברון, היא תל-רומיידה, תוך פגיעה והשחתה – –

יגאל ביבי: לא, לא.

מוסי רז: – – של עתיקות שם, ויגידו לכם את זה – – –

יגאל ביבי: להיפך.

מוסי רז: – – – יגידו לכם את זה רוב הארכיאולוגים, לא כל הארכיאולוגים.

מוסי רז: אגב, בדיוק כמו במקרה הקודם יגיד לכם את זה ד"ר אבי עופר שחפר שם, היה הראשון שחפר שם עוד בשנות ה-80 וחשף את חברון המקראית, ולפחות אני אומר, איך קורה שהחפירות האלה נעשות וההשחתה הזאת נעשית ללא פיקוח – –

צבי הנדל: אנחנו אתך בזה.

מוסי רז: – – ללא שאנחנו נוכל לדעת בדיוק, כפי שאנחנו דורשים בהר-הבית, שלא נעשית שם פגיעה, שלא בונים בתים ושירותים ובתי-שימוש – תסלחו לי – על העתיקות האלה, כי לא צריך לבנות עליהם את הדברים הללו.

מוסי רז: כיצד קורה שהמדינה משקיעה מיליון וחצי שקל בכל אחד משבעת הבתים, שבעה בתים, אדוני היושב-ראש, שנבנים שם – – –

יגאל ביבי: בגלל החפירות.

צבי הנדל: – – –

יגאל ביבי: לא, לא, בגלל החפירות.

מוסי רז: מיליון וחצי שקל לכל אחד מהם, וכל הדברים האלה נעשים בלי שהקהילה הארכיאולוגית, ברובה, לא בכולה, בלי שהחופרים שם יבואו ויגידו ויוכלו להגיד לנו, שנדע כולנו שהעתיקות האלה לא נפגעות.

יגאל ביבי: תודה רבה לחבר הכנסת מוסי רז.

צבי הנדל: מוסי, מן ההתחלה ועד הסוף אני אתך.

יגאל ביבי: חברת הכנסת זהבה גלאון.

יגאל ביבי: עד שחברת הכנסת זהבה גלאון באה, מוסי, אני המומחה פה לעתיקות.

יגאל ביבי: אני בניתי עיר על עתיקות ואני רוצה לומר לך, שבטבריה, בחברון, הערים העתיקות, לא נותנים לנו לזוז.

יגאל ביבי: עם כפית ומברשת אנחנו כל אבן – ואפשר לבנות לאחר שמגלים את העתיקות ומתעדים אותן, כמו שבנו בירושלים המזרחית – בונים על כלונסאות, בפיקוח, וזה עולה הון תועפות.

יגאל ביבי: מיליון וחצי שקל זה זול.

יגאל ביבי: לכן אפשר לבנות, אבל כאן באו משאיות, לא עם כפית ועם מברשת.

קריאות: – – –

יגאל ביבי: טוב.

יגאל ביבי: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ישבתי כאן היום במליאה ושמעתי את חילופי הדברים ואת ההתנצחויות, והמלה ששלטה כאן באולם, אני חושבת שעשרות פעמים היא נשמעה מפי – הייתי אומרת – מרבית הדוברים כאן באולם, המלה הזאת היתה: שנאה.

זהבה גלאון: שנאה, שנאה, כל צד עם השנאה שלו.

זהבה גלאון: למה אני נדרשת למלה הזאת, שנאה, אדוני היושב-ראש?

זהבה גלאון: יכול להיות שלא הייתי מבקשת לדבר, אני נדרשת לזה כי אני מודה שהודאגתי דווקא מהדברים של חבר הכנסת האשם מחאמיד; אני בטוחה שלא לכך הוא התכוון, אבל אני אומר ממה הודאגתי.

זהבה גלאון: אפרופו הדיון על החפירות הארכיאולוגיות בהר-הבית הוא אמר: בגלל כל המצב הזה בהר-הבית, בגלל כל הוויכוח סביב החפירות, אני שונא ארכיאולוגיה, הוא אמר, ואני מודה שאני נדרכתי, כי אני חושבת, שבחסות או בכסות, בכסות מה שנקרא מחקר מדעי, במניפולציה הייתי אומרת פוליטית, מניפולציה פוליטית של אנשי ימין קיצונים, פונדמנטליסטים, מביאים אותנו למצב של ויכוח ארכיאולוגי על מה שקורה בהר-הבית, כן עושים שם חפירות, זה שיפוצים, זה לא שיפוצים, זה חפירות, זה לא חפירות, זה הביא למצב שחבר הכנסת האשם מחאמיד שונא ארכיאולוגיה.

זהבה גלאון: אני רוצה להבהיר, אדוני היושב-ראש, שלא מיניה ולא מקצתיה – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

יגאל ביבי: רבותי, אסור לצחוק.

יצחק גאגולה: לא, אני אומר שלא יעלה על הדעת – – –

צבי הנדל: אנחנו לא מדברים, לא מפריעים, רק צוחקים.

יגאל ביבי: זה מפריע לנואמת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, לי, ואני אומרת כאן באופן הכי גלוי, אין סנטימנטים לאבנים, זה לא עושה לי כלום, אבל אני מכבדת את אלה שזה חשוב להם, והמקום הזה, הר-הבית, חשוב לשלוש הדתות, ומי שלא מבין – – – אל תפריע לי, חבר הכנסת גאגולה, שמענו אותך – – –

יצחק גאגולה: – – –

זהבה גלאון: – – – ומי שלא מבין שבמקום הזה מתחייבת פשרה, פשרה שהיא כואבת לחלק מהאנשים, אבל מתחייבת פשרה כי המקום הזה מקודש לשלוש הדתות, ומי שמנסה בכוח, הייתי אומרת, תוך ניצול כוח פוליטי, בברוטליות, כפי שגם בא לידי ביטוי כאן היום באולם המליאה, בברוטליות, בשנאה, שנאה כבר אמרתי, חזור וחזור וחזור – שנאה.

זהבה גלאון: אתם מחבלים; שר במדינת ישראל עומד מעל הבמה ואומר לחברי הכנסת שנבחרו באופן לגיטימי בדיוק כמוהו: מחבלים.

זהבה גלאון: איזו עוד מידה של שנאה אנחנו נאמץ, למה?

זהבה גלאון: לכמה עוד שנאה אנחנו זקוקים?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

יגאל ביבי: אולי תאזני את זה שחבר כנסת אומר על הרמטכ"ל רוצח.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

יגאל ביבי: תגני גם את הצד השני – –

זהבה גלאון: אז תרשה לי – – –

יגאל ביבי: – – לשם האיזון אולי.

זהבה גלאון: אם היית מאפשר לי, אולי לא הייתי זקוקה לעזרה שלך.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מודאגת מההתלהמות שנעשית כאן, אני מודאגת מביטויים שאני חושבת שאין להם מקום.

זהבה גלאון: זה לא מעיד כהוא-זה על השקפתי הפוליטית, זה לא מעיד כהוא-זה על הרג מיותר שלא צריך להיות, וזה בטח לא מעיד על מה שאני חושבת, על אותם חברי כנסת בימין, על בריונות.

זהבה גלאון: ישב כאן קודם חבר הכנסת בוים, שאני לא רואה אותו, ודפק על השולחן, ודפק על השולחן, וצווח וצעק, וחבר הכנסת הנדל, וכל אחד בתורו.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, השנאה הזאת – – –

יגאל ביבי: תזכירי גם את – – –

זהבה גלאון: אני התייחסתי, אני לא זקוקה – – –

יגאל ביבי: לא שמעתי.

זהבה גלאון: – – – אני לא זקוקה לעזרה שלך, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: אני אמרתי במפורש שיש כאן אמירות על-ידי חברי כנסת מסוימים שהן לא תמיד לרוחי, אף שאני חושבת שמה שנעשה היום בשטחים אין לו מקום וצריך לעצור את זה, והפתרון לכך הוא פוליטי, וראש ממשלה שמסרב לדבר עם יושב-ראש הרשות הפלסטינית על מנת להפסיק את האש, מביא למצב שאחר כך יושבים כאן אנשים מטעמו, בריוניו ושלוחיו, ומסוגלים לומר את מה שהם אומרים.

זהבה גלאון: אם שר בישראל קורא לחברי כנסת בכנסת הריבונית הזאת מחבלים – אדוני היושב-ראש, אתה לא היית יושב-ראש הישיבה, אני אומרת לך שמי שהיתה יושבת-ראש הישיבה היתה צריכה לקרוא לו ולבקש ממנו לחזור בו מדבריו, היתה צריכה להגיש תלונה לוועדת האתיקה.

זהבה גלאון: זה לא ייתכן.

זהבה גלאון: היום זה מופנה אליו, מחר זה מופנה אלי ומחרתיים אליך, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: יש אילו שוליים רחבים לחופש הביטוי, אני בעד לאפשר אותם, אבל כשהשוליים האלה הופכים להתרת דם – אני חושבת שאין להם מקום מאף צד, אדוני היושב-ראש, מאף צד אין להם מקום.

זהבה גלאון: והשנאה הזאת היא שהביאה בסופו של דבר את האשם מחאמיד לשנוא ארכיאולוגיה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הסכסוך הזה בהר-הבית, לכאורה, לכאורה מטעמים ארכיאולוגיים, ראשיתו ידועה, אך אחריתו מי ישורנה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יגאל ביבי: תודה רבה.

יגאל ביבי: רבותי, סיימנו את הדיון בנושא הזה.

יגאל ביבי: הצבעה על הנושא וסיכום יהיו בישיבה אחרת.

יגאל ביבי: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים לדיון בסעיף האחרון בסדר-היום – – –

קריאות: – – –

יגאל ביבי: אנחנו עוברים ממקור מים חיים, מבית חיינו, הר-הבית, למצב החמור של משק המים – הצעת חבר הכנסת עסאם מח'ול.

יגאל ביבי: יפתח את הדיון, אני מקווה שהיום נדבר כאן על מים באמת, הנושא הוא רציני, נפסיק את ההתנצחויות האחרות, חבר הכנסת עסאם מח'ול.

יגאל ביבי: אתה יודע מה, זה מחול לך.

צבי הנדל: אחריו?

יגאל ביבי: אחריו – אני אחשוב.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שנחוצה לנו כמות אדירה של מים כדי לרחוץ הרבה ידיים כאן.

עסאם מח'ול: כי בכל זאת, עם כל ההתלהמות שאנחנו רואים והניסיון לדרוס את הדמוקרטיה יצטרכו שני העמים לחיות בארץ הזאת, ועל מנת שהם יחיו הם יצטרכו את המים שבנמצא, ואף יותר.

עסאם מח'ול: אני מודע לכך, ואני חושב שכולנו מודעים לזה, שאנחנו חיים בצלו של משבר אמיתי בשאלת המים בישראל ובשטחים הכבושים, שעדיין ישראל היא הריבון בהם.

עסאם מח'ול: אנחנו מחפשים דרך לא להפוך את השאלה של אספקת המים מקור למלחמות, אלא לחשוב איך באמצעות פתרון המחסור במשאב היקר הנדיר הזה יוכלו ליצור מציאות חדשה, מציאות של שיתוף פעולה אזורי אמיתי, שיתוף פעולה שממנו שני העמים וכל עמי האזור יכולים רק ליהנות.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על מצב שלא הכול בו מכה משמים.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על מציאות משתנה, שבה אנחנו יכולים לשאול את עצמנו את השאלות האמיתיות, כפי שניסה גם דוח מבקר המדינה לשאול: מה עשיתן, ממשלות ישראל, במשך מספר רב של שנים, שבהן דיברנו על משבר המים והזעקנו וזעקנו, והמציאות לא משתנה על אף השינויים הגדולים שחלו באגרוטכניקה, בטכנולוגיה, והתמורות המהותיות שחלו במגזר החקלאי.

עסאם מח'ול: שינויים אלה לא מצאו את ביטוים בפעולה אמיתית שתיתן מענה על משבר המים ותספק מקורות מים נוספים וחדשים.

עסאם מח'ול: היום מדובר בשאלות שצריכות להעסיק אותנו ובפרויקטים שעומדים על הפרק, והם נופלים בין הכיסאות, מכיוון שיש כוחות בשוק שמתחרים ביניהם מי יכול לסחוב את העגלה בכיוון שלו, בכיוון האינטרסים שלו, בכיוון הרווחים שלו, ושתצמא הארץ ושיצמאו שני העמים.

עסאם מח'ול: הנקודה הנוספת שאני רוצה להתייחס אליה – ואגיד אחר כך כמה מלים על התמונה האמיתית של משק המים בישראל – נוגעת למדיניות מתמשכת, שמחייבת אותי לעמוד כאן קיץ אחר קיץ, מאז אני בכנסת הזאת, כדי להתריע, כדי להזעיק על ייבוש הציבור הפלסטיני שחי בשטחים הכבושים, שעדיין הריבון שם הוא ישראל, ועדיין ישראל משתלטת על המים – – –

יגאל ביבי: עד המשפט הזה נהניתי לשמוע אותך.

עסאם מח'ול: אתה תיהנה עוד.

יגאל ביבי: לא להכניס פוליטיקה.

יגאל ביבי: המשבר הוא אמיתי.

עסאם מח'ול: פוליטיקה ומים מחוברים בטבורם.

יגאל ביבי: אל תקפח את ישראל, שנותנת גם 50 מיליון קוב מים לירדן.

עסאם מח'ול: תיכף תשמע.

עסאם מח'ול: אני לא מתלהם ולא מנסה להתווכח.

עסאם מח'ול: אגיד לך עובדות עכשיו, ואם תרצה תוכל להתווכח.

עסאם מח'ול: כמה פעמים כבר עמדתי כאן ודיברתי על חלום ליל קיץ פלסטיני, כאשר מים מנותקים מערים שלמות, מכפרים, מיישובים, מאזורים.

עסאם מח'ול: כאשר אנשים יכולים לשתות או למלא קנקן של מים פעם בשבוע או פעם בשבועיים בחברון או בטול-כרם או בג'נין או במקום אחר – תסכים אתי שזה לא מצב שאפשר להשלים אתו.

עסאם מח'ול: מעבר לזה, בוא נראה מה המציאות של משק המים בישראל היום.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על מי הגשמים, שהממוצע השנתי שלהם מיליארד ו-800 מיליון מטרים מעוקבים.

עסאם מח'ול: הולכים לאיבוד לים ולנחלים 250 מיליון מטרים מעוקבים.

עסאם מח'ול: צריכת המים לשנה מסתכמת ב-2.1 מיליארדי מטרים מעוקבים.

עסאם מח'ול: הם מחולקים כדלקמן: מיליארד ו-170 מיליון מטרים מעוקבים להשקיה בחקלאות.

יגאל ביבי: אני חושב שטעית.

יגאל ביבי: 1.8 מיליארד מטרים מעוקבים גשם.

יגאל ביבי: נשאר לך מיליארד וחצי, איך אנחנו משתמשים ב-2 מיליארדים?

עסאם מח'ול: ממקורות נוספים.

עסאם מח'ול: מיליארד ו-170 מיליון מטרים מעוקבים להשקיה בחקלאות, מתוכם 270 מיליון מטרים מעוקבים מי קולחין ומים מליחים.

עסאם מח'ול: 135 מיליון מטרים מעוקבים מים לתעשייה.

עסאם מח'ול: 55 מיליון מטרים מעוקבים לרשות הפלסטינית.

עסאם מח'ול: 55 מיליון מטרים מעוקבים לממלכה הירדנית.

עסאם מח'ול: 700 מיליון מטרים מעוקבים לצריכה עירונית.

עסאם מח'ול: מתוכם 560 מיליון מטרים מעוקבים מים לשימוש ביתי, 45 מיליון מטרים מעוקבים לגינון פרטי ו-95 מיליון מטרים מעוקבים לגינון ציבורי.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש היוצא, כאשר אנחנו מדברים על – –

רחמים מלול: הוא עוד מעט ייכנס.

עסאם מח'ול: – – 55 מיליון מטרים מעוקבים לרשות הפלסטינית, ועל 45 מיליון מטרים מעוקבים לגנים פרטיים, שאני רוצה שימשיכו להתקיים ואני רוצה שימשיכו להיות ירוקים, ואני מתנגד לזה שייבשו אותם, אנחנו נצטרך לשאול: הגם כבשת וגם ייבשת?

עסאם מח'ול: אני רוצה לגעת בנושא נוסף בשאלת משבר המים.

עסאם מח'ול: כאשר מדובר היום על מגמה של נציבות המים, לקצץ 100 מיליון מטרים מעוקבים לשנה מצריכת המים העירונית בכל אחת משלוש השנים הבאות – זוהי מדיניות של ייבוש.

עסאם מח'ול: במשך השנים לא נעשה דבר לטיפול במצוקת המים, לא על-ידי התפלת מים בצורה רצינית, לא על-ידי ייבוא מים בצורה רצינית ולא על-ידי חיפוש מקורות מים תת-קרקעיים בצורה רצינית.

עסאם מח'ול: לכן יש כאן התנהלות לקויה, התנהלות בלתי אפשרית, בלתי אחראית של ממשלות, זו אחר זו, בעניין זה.

עסאם מח'ול: אם זה המצב לגבי החקלאות, אם אנחנו עומדים בפני סכנה של ייבוש גנים ציבוריים בארץ הזאת היום, שהיא בין הארצות שהשטח הירוק בהן הוא מהקטנים ביותר בעולם המפותח, כדאי שנשאל את השאלה, מה קורה בתנאים האלה לחקלאות הערבית דווקא.

עסאם מח'ול: מה קורה בתנאים האלה להקצאת המים, להקצבות המים לחקלאות הערבית במובן הזה?

עסאם מח'ול: אנחנו חיים בעידן של החלטה לקצץ אחוזים רבים של מים מהחקלאות.

עסאם מח'ול: כל השיטה של הקצאת מכסות בנויה בצורה בלתי אפשרית ובלתי נסבלת.

עסאם מח'ול: היסוד, הבסיס להקצאת מכסות המים היום הוא מכסות המים שהיו ב-1989.

עסאם מח'ול: אם ב-1989 נקודת ההתחלה, נקודת המדידה, הקצאת המים לחקלאות הערבית היתה כמעט אפסית, אז מנסים לקצץ היום 50% מההקצאה האפסית הזאת.

עסאם מח'ול: הקצבת המים לחקלאות הערבית נמוכה ממילא.

עסאם מח'ול: האוכלוסייה הערבית מהווה רק 20% מכלל האוכלוסייה, ויש לה רק 2.3% מהקצבת המים במדינה הזאת, מההקצבה המוקצית לחקלאות במדינה הזאת.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להעלים עין מהאפליה הזועקת לשמים בעניין הזה.

עסאם מח'ול: כאשר האוכלוסייה הערבית עוסקת בסוגי חקלאות צורכי מים, מלפפונים ועגבניות, וכאשר הדונם האחד מחייב כמות של 500 מטר מעוקב לשנה – עכשיו באים ומקצצים בחצי עד ל-250 מטר מעוקב.

רחמים מלול: נא לסיים.

עסאם מח'ול: כאשר עושים את הקיצוץ הזה בקיבוץ, ביישוב מתוכנן, יש מאין להעביר ולאן להעביר ולפצות בקטע אחד של החקלאות על-ידי קטע אחר.

עסאם מח'ול: יש אפשרות לפצות מהמים המוקצים לחיות כדי להעביר למכסות המוקצות לחקלאות, כי לגבי בעלי-חיים לא מגבילים.

עסאם מח'ול: בו בזמן לא מאפשרים ולא מאשרים בניית משקים חקלאיים ערביים המבוססים על עדרים, בקר ואפילו תרנגולות.

רחמים מלול: תודה רבה.

עסאם מח'ול: לכן, אני חושב שאם המצב הזה קשה ברמה הישראלית, הוא זועק עד השמים בקשר לחקלאות הערבית.

עסאם מח'ול: אני חושב, שכאן צריכה להיות החלטה חד-משמעית.

עסאם מח'ול: הקיצוצים הם לא דבר ערטילאי, הם לא דבר שאפשר להחליט אותו בצורה כזאת מכנית.

עסאם מח'ול: כאשר משמעות הקיצוצים האלה במכסות המים לחקלאות הערבית היא להרוס את החקלאות הזאת, להוריד אותה לטמיון, אין מה לדבר על העניין הזה וצריך – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת מח'ול, תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

צבי הנדל: חבר הכנסת מח'ול, תישאר.

צבי הנדל: אני עומד להצדיק אותך.

יגאל ביבי: – – הנושא רציני מאוד – – –

רחמים מלול: לשם שינוי.

יגאל ביבי: לשם שינוי, הרבה זמן לא שמעתי את חבר הכנסת מח'ול מדבר על נושאים חשובים באמת.

יגאל ביבי: חבל שהיו כמה נימות צורמות.

עסאם מח'ול: רק על – – –

יגאל ביבי: אני חושב, שבמשך אלפי שנים הנושא הזה הוא הנושא הבעייתי ביותר במזרח התיכון ובארץ-ישראל.

יגאל ביבי: בתנ"ך כבר מוזכרים הוויכוחים על בארות המים שחפרו, סתמו – ונאבקו על המים.

יגאל ביבי: אין לי ספק שאנחנו צריכים ללמוד מההיסטוריה ולתכנן את הנושא.

יגאל ביבי: אבל אנחנו עם שרגיל בהרבה תחומים לסמוך על הנס.

יגאל ביבי: בעניין הזה אני מציע לשרים החדשים לא לסמוך על הנס.

יגאל ביבי: בשעה מאוחרת כזאת אני רוצה לעמוד רק על נקודה אחת.

יגאל ביבי: חבר הכנסת מח'ול, אתה יזמת את הדיון, לא? תשמע.

יגאל ביבי: חבר הכנסת טלב אלסאנע ירצה עכשיו גם מים לדרום.

עסאם מח'ול: יש לו בעיות מים – – –

יגאל ביבי: תיקח ג'ריקנים מהכנסת.

טלב אלסאנע: אני מתייעץ אתו כמומחה לעניין איך אפשר לפתור זאת בנגב.

רחמים מלול: השארתי להם שם מכסות רפואיות של מים.

יגאל ביבי: אגיד לך איך אפשר בנגב: לרכז את היישובים הבדואיים שמפוזרים בארבעה ריכוזים, ואז אפשר וקל יותר להביא להם מים.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת ביבי, אברהם אבינו חצב שבעה בורות, ולכן נקרא המקום באר-שבע.

יגאל ביבי: נכון.

טלב אלסאנע: אבל שבעת הבורות האלה נאטמו מאז.

יגאל ביבי: סתמו לו אותם, חיבלו לו בהם.

יגאל ביבי: חבר הכנסת מח'ול, כדאי שתשמע את זה.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לכם, שלא בדקתי זאת מספיק, אך נאמר לי שתחנות הכוח במדינת ישראל מקררות במי ים.

צבי הנדל: את הטורבינות.

יגאל ביבי: מגיעים ל-80 מעלות וזורקים את המים החמים לים.

יגאל ביבי: כשיש להם עודף אנרגיה, יש להם בריכות מים שהם מחממים אותן כדי לשרוף אנרגיה, כי לא צריכים את האנרגיה.

יגאל ביבי: אני לא מבין עד היום: אנרגיה ישנה, מחממים מים, שזה חלק מתהליך ההתפלה, וזורקים אותם לים.

יגאל ביבי: מג'אנין וולאד נאס.

עסאם מח'ול: – – –

יגאל ביבי: אני לא מבין.

יגאל ביבי: פוחדים שחברת החשמל תהיה מונופול גם על המים.

יגאל ביבי: מה שקורה במדינת ישראל הוא, שיש הרבה מדינות בתוך מדינות – מדינת חברת החשמל, מדינת "מקורות" – וכל מדינה רוצה לשלוט בעוצמה ובכוח.

עסאם מח'ול: המדינה היא רק כלי.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר לאדון ביילין, לאדון פרס ולכל אלה שאמרו "מזרח תיכון חדש": אם את האנרגיה שלהם הם היו משקיעים בנושא המים ולא בנושאים אחרים, המים החיים האלה היו משרתים גם את הפלסטינים, שהם באמת מקופחים.

יגאל ביבי: אני חושב, שזה לא בסדר, וצריך לחלק יותר נכון את המים.

יגאל ביבי: צריך גם לדאוג שהפלסטינים לא יזהמו את המים, הם לא יודעים שאלה המים שלהם, כמו שהישראלים למדו אחרי 50 שנה להתחיל לא לזהם, כי גם אנחנו 50 שנה זיהמנו את הנחלים ואת המקורות.

יגאל ביבי: אין לי ספק שהנושא הזה חשוב.

יגאל ביבי: הוא נושא של מזרח תיכון חדש אמיתי.

יגאל ביבי: הבעיה היא, שכשמטפלים בדברים שוליים, עושים דברים שהם אש ולא מים.

יגאל ביבי: אני מקווה שהנושא הזה יהיה נושא שיאחד את כולנו.

יגאל ביבי: אני רוצה לקרוא לעם ישראל: נכון שיש נוהג בשבועות לשפוך מים זה על זה.

יגאל ביבי: כאות של חיסכון, אני קורא לרבנים לקבוע כהלכה, שהשנה, בגלל המחסור במים, המנהג של שפיכת מים בשבועות, אף שהוא מנהג ישראל דין – לבטל אותו, כי כל טיפה חשובה.

יגאל ביבי: תודה רבה.

צבי הנדל: רק מי ים.

רחמים מלול: עוד עלולים להתיז קולה במקום מים, לאור הקריאה שלך.

רחמים מלול: חבר הכנסת ביבי, תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחרון הדוברים.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עומד כאן כחבר מושב גני-טל בגוש-קטיף, בעל משק חקלאי פעיל, ואומנם אשתי מנהלת אותו, חבר בלובי החקלאי, שמודע היטב לבעיות המים, כנראה בניגוד לרוב היושבים בארץ הזאת, שלא קולטים את המצב החמור.

צבי הנדל: לפני שאעמוד על הנקודות שעליהן אני כועס מאוד, מותר להתחיל בברכה.

צבי הנדל: אני מברך את ראש הממשלה ואת שר התשתיות אביגדור ליברמן על כך שקיבלו סוף-סוף החלטה מיידית לגשת להתפלת מי ים.

צבי הנדל: אני מבין שהפרויקט הראשון יהיה באשדוד, ועל דבר זה אני מברך.

צבי הנדל: צר לי מאוד שביצוע הפרויקט הזה לא התחיל שנים רבות קודם.

צבי הנדל: האצבע המאשימה שלי היא למקום אחד אבל להרבה אנשים – לשרי האוצר לתקופותיהם.

צבי הנדל: יש אגף התקציבים – כלכלנים צעירים ונחמדים, שיודעים לעשות 1 ועוד 1 ולעשות חשבון כלכלי, אבל אין להם ראייה לטווחים ארוכים, ועל כך הם גם לא ממונים.

צבי הנדל: לכך מינו שר אוצר.

צבי הנדל: צריך לשמוע את כולם ולקבל החלטה.

צבי הנדל: עד היום כל שרי האוצר נפלו בפח שטמנו להם נערי האוצר, לא ניגשו עד היום לביצוע ממשי של התפלת מי ים, מה שכל כך התבקש.

צבי הנדל: אנחנו, מדינת ישראל, שוכנים לאורך חוף כל כך ארוך, כמעט לאורך חצי המדינה – חוף ים שממנו אפשר לקחת את המים.

צבי הנדל: ולאקטואליה של היום: מקובל ביהדות שלמים יש זכויות מיוחדות.

צבי הנדל: זה הדבר היחיד שיכול לטהר, ואם מישהו נטמא הוא יכול להיטהר על-ידי מים.

צבי הנדל: במה זכו המים לזכות הגדולה הזאת?

צבי הנדל: כי הם בעצם הדבר היחיד שיש בו ענווה גדולה וצניעות גדולה.

צבי הנדל: זה הדבר היחיד שיורד תמיד כלפי מטה ולא מתבייש.

צבי הנדל: למרות כבודו הגדול ואף שבלעדיו אי-אפשר להחזיק חיים בעולם הזה, הוא תמיד שואף לרדת למטה, צנוע.

צבי הנדל: הלוואי שאנחנו, חברי הבית הזה, נדע שיוהרה אין בה קדושה והיא לא מביאה תועלת, וקצת צניעות וענווה נלמד מהמים כשאנחנו דנים בינינו על נושאים חשובים.

צבי הנדל: תודה.

רחמים מלול: אני מודה לחבר הכנסת הנדל.

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

רחמים מלול: לאחר מכן, לפנים משורת הדין, חבר הכנסת האשם מחאמיד, שנימק את היעדרותו בצורה מוצדקת.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחת הבעיות הקשות שנגזר מהן עניין המים היא העדר שיתוף הפעולה האזורי בין המדינות באזור.

טלב אלסאנע: אנחנו יכולים לראות, למשל, שבמצרים ובטורקיה יש עודף של מים, אבל מצב המלחמה הקיים והעדר נכונות לשיתוף פעולה גורמים למחסור במים ובאנרגיה באזור הזה.

טלב אלסאנע: לכן, מדינת ישראל, שמנציחה את המשך המלחמה, לא מסייעת לפתיחת דף חדש באזור, על מנת שיהיה שיתוף פעולה לרווחת כל האוכלוסייה כאן.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, רבותי, שיש אזורים במדינת ישראל שבהם אין, חבר הכנסת עסאם מח'ול, מים לחקלאות.

טלב אלסאנע: על מים לחקלאות הם בכלל לא חולמים.

טלב אלסאנע: אין מכסת מים אפילו לחקלאי אחד בנגב.

טלב אלסאנע: מדברים על מים לשתייה.

טלב אלסאנע: אנשים לא מדברים על בריכות שחייה אלא על מים לשתייה.

טלב אלסאנע: אין להם.

טלב אלסאנע: כ-50% מכלל האוכלוסייה הערבית בנגב מתגוררת ביישובים הקרויים לא-מוכרים.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת לא-מוכרים?

טלב אלסאנע: זאת אומרת שהמדינה לא מוכנה להכיר בהם, והמדינה מענישה אותם על-ידי זה שהיא לא מכירה בהם, על-ידי זה שהיא לא מחברת אותם למים לשתייה, על-ידי זה שאין מערכת כבישים, אין רשת חשמל, ולאחרונה גם הורסים להם בתים.

טלב אלסאנע: תאר לעצמך, שהנגב, שהוא 60% משטח המדינה, 80% ממנו מוכרזים כשטחי אש; 15% הנותרים, בעיקר היכן שהאוכלוסייה הבדואית נמצאת.

רחמים מלול: יש שטח A, שטח B, שטח C ושטח H.

טלב אלסאנע: לא, לא, אדוני.

טלב אלסאנע: החלוקה היא לא שטח A, שטח B, שטח C ושטח H.

רחמים מלול: הבנתי, זה היה על דרך ההומור.

טלב אלסאנע: החלוקה היא שטח יהודים א' – A, ושטח B זה לספרדים-מרוקאים, ושטח ש', שהוא שטח אש, זה לבדואים.

טלב אלסאנע: זאת החלוקה.

טלב אלסאנע: B ,A, ו-C קיימים, אבל לפי סוג התושבים בנגב.

טלב אלסאנע: לכן הוכרז על יותר מ-40,000 דונם, כבוד היושב-ראש, כשטחי אש.

רחמים מלול: שטח B זה של הבדואים.

טלב אלסאנע: לא, אמור להיות B, אבל אנחנו ב-50,000 .C הוכרזו כשטחי אש, אף שאנשים מתגוררים שם עוד מלפני קום המדינה ויש להם קושאן ויש להם מסמכים שהם שילמו מסים, לא רק למדינת ישראל, אלא עוד בתקופת המנדט הבריטי.

טלב אלסאנע: אבל מה זה עוזר להם?

טלב אלסאנע: באים ומוציאים להם צווי הריסה.

טלב אלסאנע: אנשי הסיירת השחורה מגיעים בשעות הבוקר המוקדמות, מפנים את הילדים והורסים את הבתים.

טלב אלסאנע: לאחר מכן, הילדים שבוכים על ההריסות של הבתים, צריך לחנך אותם לכך שהם חיים במדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: המדיניות הזאת, המדיניות המפלה, הגיע הזמן לשים לה קץ.

טלב אלסאנע: אחרי 53 שנים הגיע הזמן להתייחס לאזרחים בצורה אחרת.

טלב אלסאנע: אלה אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: במדיניות הזאת הם מגדלים דור על תחושה קשה של אפליה ושל מדיניות עוינת נגדם, אך ורק בגלל השייכות הלאומית שלהם.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן להכיר ביישובים הלא-מוכרים ולהכיר בזכות האנשים לבנות בתים כשאר אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: הגיע גם הזמן שמים לא יהיו אמצעי כדי להעניש אנשים.

רחמים מלול: והגיע הזמן גם לסיים.

טלב אלסאנע: זאת זכות מוקנית.

טלב אלסאנע: זכות מוקנית היא זכות מוקנית לכל אדם בתור אדם לפני שהוא אזרח.

טלב אלסאנע: יש עניין של אזרחים ויש עניין של בני אדם, אחרת, אני חושב, אילו זה היה תלוי ב"מקורות", אפילו גשם לא היה יורד, כי צריך לקבל היתר לכך שירד גשם באזורים של היישובים הערביים.

טלב אלסאנע: לכן, המדיניות צריכה להשתנות.

טלב אלסאנע: העדר מדיניות שוויונית גורם לתחושה קשה.

טלב אלסאנע: זה הזמן להתעשת ולעשות חשבון נפש.

טלב אלסאנע: אלה אזרחי המדינה, וזכותם הבסיסית לקבל את הזכות לקורת מים ולמים לשתייה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

רחמים מלול: תסיים את הדיון הזה ברוח טובה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש – אני מודה לך, אדוני.

האשם מחאמיד: אני מברך על שהנושא עולה בכנסת, זה נושא חשוב.

האשם מחאמיד: כולנו יודעים שזאת אקסיומה שאי-אפשר להשתחרר ממנה, שיש מחסור במים.

האשם מחאמיד: מה לעשות שאין גשם?

האשם מחאמיד: מה לעשות שאנחנו באזור כזה צחיח שאין בו מספיק גשמים?

האשם מחאמיד: אבל, אדוני, יש דברים שאפשר לעשות.

האשם מחאמיד: אני מברך, אני חייב לומר, על החלטת הממשלה לפתוח בהתפלת מי ים.

האשם מחאמיד: זה חשוב מאוד, ואי-אפשר להתעלם מזה בדיון הזה בתקווה שהממשלה אכן תממש את ההחלטה הזאת; שזו לא תהיה החלטה על הנייר, כפי שהתרגלנו בעבר.

האשם מחאמיד: דבר נוסף, אדוני, לדעתי חבל על כל טיפת מים, ופה אני חייב לציין את הנושא של הפחת.

האשם מחאמיד: פחת המים שיורד לטמיון בתוך האדמה בשל צנרת בלויה, זה דבר חשוב מאוד.

האשם מחאמיד: אי-אפשר לדבר רק על שמים ועל גשם ולשכוח מה אנחנו עושים על פני האדמה.

האשם מחאמיד: צריך לשנות.

האשם מחאמיד: בהרבה כפרים, אדוני, כפרים ערביים במיוחד, יש בלאי של צנרת שיש להחליפה, וחבל.

האשם מחאמיד: זה מגיע לפעמים ל-40% פחת מים.

האשם מחאמיד: זה הולך סתם לתוך האדמה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, יש משרד לשיתוף פעולה אזורי, ואני שומע על המשרד הזה כבר כמה שנים.

האשם מחאמיד: עד עכשיו לא ראיתי שום תועלת ממשית מהמשרד הזה, ואני מקווה שהשרה החדשה במשרד הזה תוכל לעשות משהו.

האשם מחאמיד: אם בנושא מים אין שיתוף פעולה, השאלה היא במה יכול להיות שיתוף פעולה.

האשם מחאמיד: הייתי בעזה ביום חמישי שעבר, סיפור מעניין.

האשם מחאמיד: הלכנו, אדוני היושב-ראש, למסעדה, ואחרי שאכלנו, אני ועוד כמה אנשים פלסטינים מעזה, ביקשנו קפה.

האשם מחאמיד: בדרך כלל, אדוני, אני שותה קפה מר, בלי סוכר.

האשם מחאמיד: פתאום הקפה מלוח.

האשם מחאמיד: מילא, קפה בלי סוכר אפשר להבין, אבל קפה עם מלח?

האשם מחאמיד: לא הבנתי.

האשם מחאמיד: חשבתי שהם בטעות שמו מלח.

רחמים מלול: עכשיו יש לי עוד סיבה לא לנסוע לעזה.

האשם מחאמיד: לא, אני מקווה שתהיה לך סיבה כן לנסוע אם התנאים ישתנו.

האשם מחאמיד: קפה מלוח עוד לא שתיתי בשום מקום בעולם, אלא אולי אם אשתי או אשתך טעו ובמקום סוכר שמו מלח.

רחמים מלול: אז שולחים את האשה לעזה.

האשם מחאמיד: קפה מלוח עוד לא שתיתי אלא בעזה, וזאת למה?

האשם מחאמיד: כי המים שם מלוחים.

האשם מחאמיד: המים המתוקים הלכו להתנחלויות, ול"נייטיבס", לאנשים בעלי המקום, בעלי האדמות, לא נשארו מים.

האשם מחאמיד: מה עושים?

האשם מחאמיד: קונים חביות של מים שמותפלים במפעלים ומוכרים אותם.

האשם מחאמיד: זה הפך למסחר.

האשם מחאמיד: מים מתוקים בעזה הפכו למסחר, משום שאין להם מים.

האשם מחאמיד: הנושא האחרון, אדוני, הוא הנושא שדיבר עליו טלב אלסאנע, אותם כפרים בדואיים בנגב, שהם שכנים שלך.

האשם מחאמיד: הרי לא ייתכן שבתחילת המאה ה-21 ובמדינה שמקבלת את אליפות אירופה בכדורסל אין ברזי מים בכל בית.

האשם מחאמיד: לא יכול להיות דבר כזה.

האשם מחאמיד: איזה מין דמוקרטיה היא זאת בלי ברז ובלי טיפת מים?

האשם מחאמיד: דמוקרטיה היא לא מלה ריקה, היא גם תוכן.

רחמים מלול: מה אתה מציע, למנות את שמעון מזרחי לנציב המים?

האשם מחאמיד: מי זה שמעון מזרחי?

האשם מחאמיד: אם אתה מאמין בו, אין לי בעיה.

האשם מחאמיד: יש לך אמון באיש?

רחמים מלול: לא יודע, לך היה אמון.

רחמים מלול: אתה ציינת את הזכייה בגביע אירופה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת מחאמיד.

רחמים מלול: כפי שהודיע קודמי, סיכום והצבעה במועד אחר.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת הבודדים הנמצאים כאן, תם סדר-היום.

רחמים מלול: הישיבה הבאה, אם ירצה השם, מחר, יום רביעי, כ"ג באייר התשס"א, 16 במאי 2001, בשעה 11:00.

רחמים מלול: תודה לחברי הכנסת, ערב טוב, שליו, נינוח ורגוע לאחר הסערות שפקדו אותנו היום.

רחמים מלול: ישיבה זו נעולה.