ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 152, 2000-11-13 00:00

אברהם בורג: רבותי, חבר הכנסת עזמי בשארה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

אברהם בורג: היום יום שני, ט"ו בחשוון התשס"א, 13 בחודש נובמבר שנת 2000.

אברהם בורג: נושא ראשון על סדר-היום: הודעה ליושב-ראש.

אברהם בורג: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – השר בנימין בן-אליעזר ימלא את מקומה של השרה לקליטת העלייה מיום י"א בחשוון התשס"א, 9 בנובמבר 2000, עד יום י"ט בחשוון התשס"א, 17 בנובמבר 2000.

אברהם בורג: השר רוני מילוא ימלא את מקומו של שר התחבורה והתיירות מיום י"א בחשוון התשס"א, 9 בנובמבר 2000, עד יום י"ח בחשוון התשס"א, 16 בנובמבר 2000.

אברהם בורג: השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום ח' בחשוון התשס"א, 6 בנובמבר 2000.

אברהם בורג: השר יוסף ביילין מילא את מקומו של השר לשיתוף פעולה אזורי מיום ז' בחשוון התשס"א, 5 בנובמבר 2000, עד יום ח' בחשוון התשס"א, 6 בנובמבר 2000.

אברהם בורג: השר מתן וילנאי ימלא את מקומה של השרה לאיכות הסביבה מיום י' בחשוון התשס"א, 8 בנובמבר 2000, עד יום ט"ז בחשוון התשס"א, 14 בנובמבר 2000.

רחבעם זאבי: לפי זה רוב הממשלה בחוץ-לארץ.

אברהם בורג: צריך להצביע...

אברהם בורג: אדוני המזכיר.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 42), התשס"א–2000; הצעת חוק החבות בנזיקין של בעלי כלי שיט לנזקי זיהום הים בשמן, התשס"א–2000.

א' האן: לדיון מוקדם – הצעת חוק הגבלת דרכי הגישה לאינטרנט, התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת חוסניה ג'בארה, תאופיק חטיב, מוחמד כנעאן, אחמד טיבי ומשה רז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ניכוי הכנסות מקצבה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, אברהם יחזקאל, אילן גילאון, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון – דיווח על הגבלת זכויות), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, אברהם יחזקאל, אילן גילאון, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שינוי שירותי בריאות נוספים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שינוי תנאי הזכאות למענק פטירה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אלכסנדר צינקר; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – אורך החופשה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לכפל גמלאות), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון – הבטחת פתיחת שנת הלימודים בחודש הראשון בגני-חובה ובבתי-הספר), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון – שיעור השתתפות המדינה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק איסור חלוקת כרטיסים ללא תמורה, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון – החלה הדרגתית בשיעורים שנתיים שווים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 41) (סיוע למשפחות ברוכות ילדים) (תיקון – ביטול החוק), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת יוסף לפיד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה (תיקון – החלה הדרגתית בשיעורים שנתיים שווים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הנחה מוגדלת ברכישת תרופות לאזרחים ותיקים שהם חולים כרוניים), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון – קצבת שאירים ליתום),

א' האן: התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – ניהול פרוטוקול על-ידי ועדה מקומית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – חלוקת התקבולים בהפרטות), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת משה רז, רן כהן, מקסים לוי, אילן גילאון ועסאם מח'ול; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מחויבות למדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית), מאת חבר הכנסת דני נוה; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית), מאת חבר הכנסת דני נוה; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – איסור על אמירות אנטישמיות), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק פיצוי מפוני הגדה המערבית וחבל עזה, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים) (תיקון – חברות בגוף בוחר), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת דני נוה; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (רישום הודיה בשפה שבה נמסרה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – פיצוי קורבנות השואה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק מרכז לריכוז הטיפול בחטופים ונעדרים ישראלים ויהודים בעולם, התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק הכרזה על התנועה האסלאמית בישראל כהתאגדות אסורה, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת ישראל כץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מועמד שאינו חבר הכנסת), מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הגדרת מוסד ציבורי), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק בני משפחות של נרצחים ונרצחות, התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת חוסניה ג'בארה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (המחלקה לחקירות שוטרים – אישור החלטות ועררים), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר;

א' האן: הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמול השתתפות בישיבות לחברי מועצה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת רחמים מלול ונסים זאב; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – נציגי רשויות מקומיות בוועדה המחוזית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מתקני החתלה בבתי-שימוש ציבוריים), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת אילן גילאון וחוסניה ג'בארה; הצעת חוק מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית (תיקוני חקיקה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת דני נוה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – קיום ישיבות בדלתיים פתוחות), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מטרה ציבורית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – התפטרות לרגל העתקת מקום מגורים לאזור), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – שריון החוק), מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון – תקופת צינון לאנשי צבא ומשטרה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – העדפת תאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק יישובי ישראל (סיפוח שטח C עם הכרזה על הקמת מדינה פלסטינית), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת חיים דרוקמן; הצעת חוק לתיקון דין ההתיישנות בגין עבירות מין (תיקוני חקיקה), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק העונשין (תיקון – הטרדה מאיימת), התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – התאמת מקום חנייה לנכה), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – ועדות מקומיות), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – תסקיר השפעה על התחבורה ובטיחות התנועה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת צבי הנדל ואביגדור ליברמן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – נוסח הצהרת האמונים), מאת חבר הכנסת חיים דרוקמן; הצעת חוק מרכזי טיפול בנושא הפרעות אכילה,

א' האן: התשס"א–2000, מאת חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – אי-קבלת חוק התקציב), מאת חברי הכנסת משה גפני, עמיר פרץ, שאול יהלום, ישראל כץ ויאיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מיזוג ופיצול חברות), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, אביגדור ליברמן ואליעזר כהן; הצעת חוק איסור הטלת חרמות, התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז, צחי הנגבי וקולט אביטל; הצעת חוק שיפוט בענייני רישום התרת נישואין (מקרים מיוחדים) (תיקון – רישום נישואין), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת רומן ברונפמן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מועמד לראשות הממשלה בבחירות מיוחדות), מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (השכלה גבוהה כתנאי בגיוס חוקרים למשטרה), התשס"א–2000, מאת חברי הכנסת מרינה סולודקין, יולי-יואל אדלשטיין, נתן שרנסקי וגנדי ריגר; הצעת חוק ועדת חקירה ממלכתית לחקר התנהגות המשטרה כלפי אזרחי המדינה הערבים, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת טלב אלסאנע; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – זכות טיעון ארגון למען בעלי חיים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – מתן פיצויים על נזקי אלימות על רקע דתי ולאומני), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – התניית הסיוע למשפחות ברוכות ילדים בהצהרה על נכונות לשרת), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – שוויון בשיעור קצבאות ילדים), מאת חברי הכנסת אברהם פורז, אליעזר זנדברג, יוסף לפיד, יהודית נאות וויקטור בריילובסקי; הצעת חוק המים (תיקון – תעריפי תאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת גדעון עזרא; הצעת חוק לעידוד הכפרים הדרוזיים והצ'רקסיים בישראל, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק איסור נהיגת כלי שיט בקרבת חופי רחצה, התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת משה רז; הצעת חוק המים (תיקון – תעריפי תאגיד לתעסוקת נכים ומוגבלים), התשס"א–2000, מאת חבר הכנסת אילן גילאון.

א' האן: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית – הצעת חוק הרשויות המקומיות (תיקוני חקיקה) (שלילת הזכות להיבחר ולכהן בשל עבירה שיש עמה קלון), התשס"א–2000, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

א' האן: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה.

אברהם בורג: נושא שלישי על סדר-היום: הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל הריגת 13 אזרחים ערבים בהפגנות שנערכו בגליל ובמשולש ודיון.

אברהם בורג: ינמק את האי-אמון חבר הכנסת עזמי בשארה.

אברהם בורג: ישיב השר מתן וילנאי.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, ברוך רופא חולים.

עזמי בשארה: תודה רבה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אומנם ההצעה הזאת שייכת לשבוע שעבר.

עזמי בשארה: האמת היא, שחשבתי כן להעלות אותה, אבל נעדרתי מסיבת מחלה, כפי שציינת, אדוני היושב-ראש.

אברהם בורג: מהיכן הרעש הזה?

אברהם בורג: אנחנו נכריז על חמש דקות הפסקה, לברר מה הרעש הזה, כדי שלא תהיה הפרעה בדברי חבר הכנסת.

אברהם בורג: (הישיבה נפסקה בשעה 16:04 ונתחדשה בשעה 16:07.

אברהם בורג: )

אברהם בורג: אנחנו ננסה לחדש את הדיון.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, תתחיל מההתחלה, בבקשה.

עזמי בשארה: מבחינת העיתוי, האמת היא שההצעה הזאת שייכת לשבוע שעבר, אבל מבחינת המהות שום דבר לא השתנה מבחינתי, כחבר כנסת וכמייצג סיעה.

עזמי בשארה: ברור לגמרי שעל מה שקרה בגבולות מדינת ישראל, במסגרת "הקו הירוק", בתהליך של דיכוי הפגנות ופעולות מחאה של האוכלוסייה הערבית – אין על זה תשובה, אלא הצעת אי-אמון בראש הממשלה ובממשלה הזאת.

עזמי בשארה: אני לא רואה שום סיבה, שדמם של 13 האנשים, אזרחי מדינת ישראל, יהיה יותר חשוב, או שיהיה לו משקל סגולי גדול יותר מכל שאר הפלסטינים שנהרגים כל יום בגדה המערבית וברצועת עזה.

עזמי בשארה: לא הייתי מפריד.

עזמי בשארה: ראיתי שחברי הפרידו בשבוע שעבר, אז בסדר, הלכתי עם זה, אבל 13 חללים מתוך אזרחי מדינת ישראל לא שווים יותר משאר הפלסטינים שנהרגים כל יום.

עזמי בשארה: הצורה שבה מדינת ישראל מטפלת בפעולות המחאה בתוך מדינת ישראל לא היתה מקרית, אדוני היושב-ראש, וזאת הסיבה העיקרית להצעת האי-אמון.

עזמי בשארה: כלומר, זה לא היה טעות או כישלון או הזנחה או הוראות לא נכונות או חוסר קומוניקציה בין דרגים שונים, פוליטיים, מדיניים, ביטחוניים.

עזמי בשארה: לא, אדוני היושב-ראש.

עזמי בשארה: כמעט שלא היתה פעולת מחאה אחת של האוכלוסייה הערבית בישראל בשנתיים האחרונות שלא היתה עליה תגובה באש, אם זה באום-אל-סחאלי בשפרעם, אם זה באום-אל-פחם, אם זה נגד הריסת הבתים.

עזמי בשארה: זה לא היה פתאומי.

עזמי בשארה: מה שמפריע לי זה ההפתעה.

עזמי בשארה: מעל הבמה הזאת פנינו לפרופסור בן-עמי כמה פעמים בשנתיים האחרונות לגבי אלימות המשטרה כלפי האוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: אני לא מדבר על אליק רון ועל הבעיה שהיתה בכפר-מנדא, שהוא ירה באזרח; אני מדבר על מקרים אחרים, עשרות מקרים של שימוש לא מוצדק באלימות נגד האוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: אני כתבתי לשר שלמה בן-עמי מכתב בן חמישה עמודים, שבו אני מפרט – חודשיים לפני המאורעות – את התגברות אלימות המשטרה נגד האזרחים הערבים.

עזמי בשארה: זה לא זכה לטיפול, אדוני היושב-ראש.

עזמי בשארה: כיוון שאין אלמנט של הפתעה, הממשלה אחראית, כיוון שנאמר לה מה קורה במשטרת ישראל, כיוון שיש מפקד משטרה שעשה לעצמו מנהג – עשה לעצמו מנהג לקיים מסיבות עיתונאים ולדבר בהן פוליטיקה.

עזמי בשארה: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, כל חברי הכנסת הערבים הם קיצונים ומושחתים, מה שאתם רוצים.

עזמי בשארה: מה, זה תפקידו של מפקד משטרה לקיים כל עונה מסיבת עיתונאים ולדבר על זה?

עזמי בשארה: אנחנו הכי קיצונים בעולם, זה תפקידו של אליק רון כל שנה לקיים מסיבת עיתונאים ולהעריך אותנו?

עזמי בשארה: זה תפקידו של מפקד משטרה באיזו מדינה?

עזמי בשארה: וזה קורה כל שנה.

עזמי בשארה: הכנת האווירה לשימוש באלימות נגד האוכלוסייה הערבית היתה תחת אפה של הממשלה הזאת.

עזמי בשארה: אני לא אומר – אליק רון, לא מינתה אותו הממשלה הזאת, אני לא יודע איזו ממשלה מינתה אותו, אבל הוא היה תחת אפה של הממשלה הזאת כשהוא הכין את אווירת האלימות, אווירת הלינץ' שגרמה אחר כך גם ללינץ' אמיתי, המוני, נגד האוכלוסייה הערבית.

זאב בוים: אתה מתכוון ללינץ' ברמאללה?

עזמי בשארה: לא, לא.

עזמי בשארה: אני מתכוון ביפו ובחיפה ובעפולה ובטבריה ובנצרת-עילית.

זאב בוים: על איזה לינץ' מדובר?

עזמי בשארה: אני מדבר על זה, על זה אני מדבר.

עזמי בשארה: אני מדבר על אווירת הפוגרום שהיתה בקרב האוכלוסייה הערבית כאשר כוחות הביטחון נתנו את הלגיטימציה לכך שאפשר להתנהג באלימות כלפי האזרחים הערבים.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, מבחינתי ועדת חקירה – וזה כאן היה פתרון – הרבה אנשים אמרו לי: בסדר, הצעתך מהשבוע שעבר, אבל בינתיים נתנו לכם, נתנו לכם ועדת חקירה, כאילו ועדת החקירה זה מין ויתור שממשלת ישראל עשתה לאוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: ועדת החקירה זה משהו בין מדינת ישראל לבין עצמה, זה לא משהו שנותנים לאוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: אף אחד לא נתן לנו ועדת חקירה.

עזמי בשארה: חוץ מזה, המנדט של ועדת החקירה הוא בכלל לא ברור.

זאב בוים: האוכלוסייה הערבית לא שייכת למדינת ישראל?

עזמי בשארה: לא לא שייכת, אבל זה לא משהו מיוחד לאוכלוסייה הערבית, אלא שוועדת חקירה אתה לא נתת לי, זה דבר שמתבקש והוא לא נמצא בשביל לקבוע את אחריותה של ממשלת ישראל.

עזמי בשארה: מה, בשביל לקבוע כתנועה פוליטית את דעתי על ממשלת ישראל אני צריך ועדות חקירה?

עזמי בשארה: על תפקודו של השר לביטחון פנים?

עזמי בשארה: כאשר אני מזהיר אותו כל השנה מפני אלימות משטרה נגד האוכלוסייה הערבית ועל תפקודו של אליק רון בכל השנתיים האחרונות – מאום-סחאלי דרך א-רוחה עד עכשיו, אני צריך בשביל זה ועדת חקירה, כדי לקבוע עמדה פוליטית על ממשלת ישראל?

עזמי בשארה: ועדת החקירה, המנדט שלה צריך להיות לחקור את שורשי הגזענות והאלימות בשורות משטרת ישראל, זו ועדת החקירה – איך זה הגיע לכך שבקלות כזאת נהרגו 13 אזרחים במדינת ישראל על-ידי משטרה שאמורה לייצג את האזרחים הערבים במדינת ישראל ולא להתנהג אליהם כאל אויבים.

עזמי בשארה: והמשטרה הזאת התנהגה אל אזרחי מדינת ישראל הערבים כאילו הם אויבים.

עזמי בשארה: את זה צריך לחקור – איך מגיעים עד שם, האם יש גזענות במשטרת ישראל – צריך לבדוק.

עזמי בשארה: אני הייתי חוקר את הקצינים הגבוהים במדינת ישראל ואת דעותיהם על הערבים.

עזמי בשארה: הייתי יושב אתם ושואל אותם מה דעתם על הערבים, מה הם יודעים על התרבות הערבית, מה הם יודעים על הערבי, מה הם חושבים על הערבי, מיהו הערבי.

עזמי בשארה: הייתי שואל אותם – אני אומר לכם – והייתי מגלה תשובות מעניינות ביותר אצל מפקדי המשטרה לגבי הצדקת האלימות נגד ערבים, צורת המעצרים, האם משטרת ישראל, כאשר מדובר בעציר ערבי – לא מדבר על שוויצריה ולא על שבדיה – האם היא מיישמת את הנהלים שהיא קובעת לגבי מעצרים כאשר מדובר בעציר ערבי, את זה צריך לבדוק.

עזמי בשארה: צריך לבדוק איך הגענו לכך שיש לגיטימציה כזאת של שימוש באלימות, ועל זה, אדוני היושב-ראש, לא עוברים: ביום שני זה, ביום שני הבא, ביום שני שאחרי זה, ואם היה לי כל שבוע אי-אמון, הייתי מגיש כל שבוע אי-אמון – לא ועדת חקירה ולא שום ועדת חקירה – אם היתה לי אפשרות כל שבוע, עד ששלמה בן-עמי יעוף, וכל האחראים כמו שלמה בן-עמי, לטבח שקרה – –

בנימין אלון: טבח...

עזמי בשארה: – – ולפוגרום שקרה – –

בנימין אלון: פוגרום.

בנימין אלון: ..

עזמי בשארה: – – נגד האוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: על זה הייתי נאבק עד הסוף, אדוני היושב-ראש, כי אני חושב שהם אחראים, והאחראים צריכים לשלם על אחריותם זו.

עזמי בשארה: בזה מדובר בפוליטיקה, אדוני היושב-ראש, והעניין הוא לא עניין של "סולחות".

עזמי בשארה: אתה מבין, אדוני היושב-ראש, יש נטייה בקרב הציבור הנאור – בוא נקרא לזה – לעשות ישיבות.

עזמי בשארה: כשאני אומר הציבור הנאור, אני לא מתכוון לאנשים כמו בני אלון – –

בנימין אלון: לא.

בנימין אלון: אתה מדבר על טבח ופוגרום.

בנימין אלון: תתבייש לך – – –

עזמי בשארה: – – אלא לאנשים שתופסים את עצמם – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, בבקשה.

בנימין אלון: – – – מה אומר – – – שמי עשה טבח – – –

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי בני אלון לא תופס את עצמו כנאור – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, בבקשה.

בנימין אלון: לא, זה מעצבן.

אברהם בורג: בסדר, מעצבן.

בנימין אלון: בושה למדינה, בושה לכנסת – – –

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, תודה.

עזמי בשארה: אתה בושה לאנושות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

עזמי בשארה: אתה בושה לאנושות, אתה בושה לאנושות.

בנימין אלון: – – – לקבר שלו – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני מודה לך שהצטרפת אלינו.

אברהם בורג: בבקשה, תמשיך, חבר כנסת עזמי בשארה.

עזמי בשארה: זו בושה לאנושות.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, בוא, לגופו של עניין.

בנימין אלון: – – – לא ראוי להיות חבר כנסת – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, צריך להעביר חוק בנושא הזה, בינתיים אין לך רוב לדעה הזאת.

בנימין אלון: לפי ההתבטאויות שלו, הוא מפר אמונים – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני מבקש ממך.

אברהם בורג: בבקשה, מספיק.

בנימין אלון: שהוא יגיד טבח על שוטר – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.

אברהם בורג: תודה.

עזמי בשארה: אני מזמין אותך לעשות זאת – לשלול ממני אזרחות וגם לשים אותי בבית-סוהר – אהלן וסהלן.

עזמי בשארה: אתה יודע מה – אהלן וסהלן.

בנימין אלון: סתנא שוואיה.

עזמי בשארה: ואתה יודע מה – עכשיו המשפט הבא אני אומר לך – כמה זה על הזדהות, על התבטאות?

עזמי בשארה: שנתיים, שנה?

עזמי בשארה: אהלן וסהלן.

עזמי בשארה: ותשלול אזרחות גם, תעשה את זה אם אתה יכול, תגיע ותעשה את זה.

בנימין אלון: – – –

עזמי בשארה: אל תמשיך ליילל ככה, תשכנע את הבית הזה לשלול ממני אזרחות ותעשה את זה, כמה שאתה רוצה.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, אבל מה נעשה אם לא תהיה פה?

עזמי בשארה: אתה לא בושה למדינת ישראל, אתה בושה לאנושות – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, מספיק.

אברהם בורג: בוא נמשיך לגופו של עניין.

אברהם בורג: בבקשה.

גדעון עזרא: שרפתם את כל המדינה, שרפת.

עזמי בשארה: שרפת את המדינה.

עזמי בשארה: .. לכן, אדוני היושב-ראש – – –

גדעון עזרא: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת עזרא, קשה לשמוע.

גדעון עזרא: מה אתה עושה ככה?

אברהם בורג: הוא יעשה איך שהוא רוצה.

אברהם בורג: שפת הגוף היא גם שפה לגיטימית, אף שהיא לא נקלטת בפרוטוקול.

אברהם בורג: בבקשה.

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, תודה רבה.

אברהם בורג: בבקשה מספיק.

גדעון עזרא: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת עזרא, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

אברהם בורג: תודה, תמשיך.

בנימין אלון: בושה למדינה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

עזמי בשארה: אחרי שנהרגו 13 איש, כל זה – – –

זאב בוים: – – – אולי אתה את המידות האנושיות – – –

אברהם בורג: שלום לך, חבר הכנסת בוים.

אברהם בורג: ברוך הבא, חבר הכנסת בוים.

קריאות: – – –

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, הפעם הבאה – הפרעות הן מבחוץ וקשה לשמוע משם כשתצעק.

עזמי בשארה: אני הרי לא אתפלא אם אנשים כמוכם ייקחו אקדח, גם יירו בי או בערבים, אני לא אתפלא, אז מה אתה מאיים – –

קריאות: – – –

עזמי בשארה: – – אפילו אם תבצע את האיום, אני לא מתפלא, לא אתפלא.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, בוא תמשיך.

יובל שטייניץ: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, את השיחה ביניכם תמשיך.

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, אני קורא לך גם כן לסדר.

זאב בוים: – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: אני קורא לך לסדר פעם שנייה, ואני אוציא אותך החוצה מהאולם.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, תקשיב למה שהוא אמר.

אברהם בורג: שמעתי היטב, שמעתי גם מה שחבריך אמרו.

אברהם בורג: תפסיקו.

זאב בוים: – – – שרשראות – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, אני קורא לך לסדר פעם שלישית.

אברהם בורג: צא בבקשה החוצה.

זאב בוים: אינתיפאדה פרלמנטרית – – –

אברהם בורג: צא בבקשה החוצה מן האולם.

זאב בוים: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים.

אברהם בורג: סדרנים.

זאב בוים: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים.

אברהם בורג: אני אקרא לך לסדר פעם רביעית, זה יהיה פעם אחת על חשבון הפעם הבאה.

אברהם בורג: (חבר הכנסת ז' בוים יוצא מאולם המליאה.

אברהם בורג: )

בנימין אלון: – – – את מערכות ישראל והכנסת – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אתה רוצה לצאת החוצה בהתנדבות?

אברהם בורג: תודה לך.

יובל שטייניץ: – – –

אברהם בורג: שלום לך, חבר הכנסת שטייניץ, רק אותך היינו צריכים בשביל לכבות את המדורה.

אברהם בורג: תודה שבאת.

יובל שטייניץ: התבטאויות כאלה לא במקום – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, שב, בבקשה.

אברהם בורג: תמשיך, חבר הכנסת בשארה.

עזמי בשארה: יש לי כל הזכות – – –

קריאות: – – –

עזמי בשארה: אחרי כל העמדות האלה, יש לי כל הזכות לחשוש ממך ומשכמותך שפעם יארבו ויירו באנשים כמוני, כל הזכות יש לי – –

יובל שטייניץ: – – – איזה קשקוש – – –

עזמי בשארה: – – כי אנשים כדוגמת

עזמי בשארה: כם הסיתו אנשים לירות בערבים ולהרוג ערבים – –

גדעון עזרא: שרפו את השדות – – – ממי למדת לשרוף שדות?

עזמי בשארה: – – ונתנו לגיטימציה להרג ערבים, ולכן אל תיתממו ואל תצטדקו.

יובל שטייניץ: – – –

קריאות: – – –

עזמי בשארה: אל תיתממו.

עזמי בשארה: כל הפלורליזם השטותי שאתם עושים – בסוף, כשיורים, אתם מוכנים לירות בערבים, ולכן כל הסיפור הדמוקרטי שאתה משחק – –

גדעון עזרא: אנחנו זרקנו אבנים?

עזמי בשארה: – – ואם היית יכול, היית שם אותי בבית-הסוהר, ואני אומר לך: שים אותי.

עזמי בשארה: תעשה את זה.

עזמי בשארה: אל – – –

יובל שטייניץ: – – – מי ששייך ל"חיזבאללה" זה – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה – – –

עזמי בשארה: ושיהיו ברורים הדברים פה.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, חבר הכנסת בשארה, שדבר אחד יהיה ברור, וזה שזמננו לא מוגבל.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, בציבור שתופס את עצמו נאור ולפחות מגדיר את עצמו נאור, יש אנשים שחושבים שעל הפרק הזה עוברים כאשר עושים דיאלוג.

עזמי בשארה: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני בעד דיאלוג ויותר מדיאלוג ובעד דו-קיום ויותר מדו-קיום, אני בעד חיים משותפים ומאבק משותף מעמדי – –

יובל שטייניץ: אז איך אתה משבח את ה"חיזבאללה" – – –

עזמי בשארה: – – ופוליטי – –

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, מספיק.

בנימין אלון: אתה מפריע לו עם העובדות – – –

עזמי בשארה: – – ובשביל צדק חברתי – – –

יובל שטייניץ: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, מספיק.

עזמי בשארה: – – – בשביל צדק חברתי ובשביל כל העניינים המעניינים את האוכלוסייה הישראלית, אבל אני לא חושב שהנושא של הרג 13 אזרחים, אדוני היושב-ראש – –

קריאות: – – –

עזמי בשארה: – – כל 13 האזרחים, העניין של ההריגה נגמר בדיאלוגים של דו-קיום, מסיבה אחת פשוטה – כי אני לא חושב שהמאבק הוא בין יהודים לערבים, אני לא חושב שהמאבק הוא כזה.

עזמי בשארה: ולכן אני חושב גם שהמאבק לא נפתר על-ידי דיאלוג יהודי-ערבי, מכיוון שאין לי שום בעיה עם היהודים, שום בעיה.

עזמי בשארה: אין בעיה בכלל – לא עם הרוב היהודי ולא עם היהודים, ולכן אני לא חושב שהבעיה היא דיאלוג והבעיה היא דו-קיום והבעיה נפתרת באוהל.

עזמי בשארה: אני חושב, שהבעיה היא פוליטית, מדינית, של ביצוע מדיניות.

עזמי בשארה: גם בשטחים יש לנו חילוקי דעות לגבי פתרון השאלה הפלסטינית, ואני שותף לדעתם של הרבה יהודים בנושא.

עזמי בשארה: יש גם בעיה בשאלה של היחס של מדינת ישראל כממסד ביטחוני-פוליטי לאוכלוסייה הערבית, בצורת ה"טיפול" ובעמדות פוליטיות.

עזמי בשארה: זאת הבעיה.

עזמי בשארה: זאת בעיה, אדוני, שנגמרת בדיאלוג עם הממסד הישראלי ועם שינוי המדיניות של הממסד הישראלי.

בנימין אלון: למה אתה משקר?

בנימין אלון: יש לך בעיה עם מדינת ישראל כמדינה יהודית.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אל תפריע.

בנימין אלון: אינטלקטואל.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אני אוציא אותך החוצה.

אברהם בורג: אני קורא לך לסדר בפעם השלישית.

אברהם בורג: צא בבקשה החוצה מן האולם.

בנימין אלון: אין לו בעיה.

בנימין אלון: אתה חבר של טרוריסטים.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, הגיע גבול ההפרעה, צא בבקשה החוצה מן האולם.

עזמי בשארה: אתה שחקן.

עזמי בשארה: אתה עכשיו משחק, אתה יודע.

עזמי בשארה: עכשיו אתה מחייך, תראה את עצמך לקהל.

בנימין אלון: אני מחייך?

בנימין אלון: (חבר הכנסת ב' אלון יוצא מאולם המליאה.

בנימין אלון: )

עזמי בשארה: מה שאנחנו צריכים זה לא עניין של "סולחה" וישיבות "סולחה".

עזמי בשארה: אני בעד דיאלוג ודו-קיום, אבל מה שצריך זה מאבק משותף לשינוי המדיניות.

עזמי בשארה: הדבר העיקרי הוא שאסור לתת לאנשים האחראים להרג ולרצח להמשיך לכהן בתפקידיהם, ולכן האי-אמון.

עזמי בשארה: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: כבוד השר, בבקשה.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשבוע שעבר עלו כאן שלוש הצעות לסדר לדיון בנושא ועדת החקירה, בעקבות הריגתם של 13 אזרחים ערבים, אזרחי מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: הצעות אי-אמון, לא הצעות לסדר.

מתן וילנאי: בשבוע שעבר היה מקום לדיון הזה, ודנו בו ודיווחתי על ההחלטה על הקמתה של ועדת חקירה.

מתן וילנאי: השבוע, שבוע לאחר מכן, אנחנו חוזרים לאותו נושא.

ראובן ריבלין: הוא לא רואה הבדל בין ההרוגים ביהודה ובשומרון לבין ההרוגים האזרחים.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, עזור ליושב-ראש.

מתן וילנאי: ההצעה הזאת של חבר הכנסת בשארה – – –

מאיר פרוש: הוא לא היה פה בשבוע שעבר.

מתן וילנאי: הוא לא היה, אבל אנחנו היינו.

מתן וילנאי: ההצעה הזאת מעוררת תמיהה, מכיוון שהוכרז על הקמת ועדת חקירה.

מתן וילנאי: בהצעה יש כמה ביטויים שהם חסרי שחר, ואני מצטט: "צה"ל מפזר הפגנות באש חיה" – וכל מי שבקיא יודע שלא כך היא.

מתן וילנאי: מחאת האזרחים הערבים לא היתה דמוקרטית, אף שכתוב שהיא היתה דמוקרטית.

מתן וילנאי: יש כללים למחאה.

מתן וילנאי: אני לא מכיר מדינה בעולם, שחלק מהמחאה הדמוקרטית בה היא שרפת תחנות משטרה וחסימת צירים ראשיים.

טלב אלסאנע: הילד שנהרג זה דמוקרטי?

טלב אלסאנע: על איזו דמוקרטיה אתה מדבר?

טלב אלסאנע: אזרחים הרוגים, מה זה צריך להיות?

מתן וילנאי: הממשלה החליטה על הקמת ועדת חקירה, והיא אינה מסרבת להקים ועדת חקירה.

מתן וילנאי: זה חלק מההערות.

מתן וילנאי: אני מקבל בהחלט ומבין ללבו של חבר הכנסת בשארה בעניין אובדן חיי אדם.

מתן וילנאי: הבעתי את צערי יותר מפעם אחת, ואני אביע אותו כאן פעם נוספת.

מתן וילנאי: כל חיי אדם שנגדעים באלימות, זה מיותר – אזרחים יהודים וערבים כאחד.

מתן וילנאי: אבל אם באמת הכוונה היא להגיע לחקר האמת, הרי כל שעלינו לעשות זה להמתין לתוצאות חקירת הוועדה.

מתן וילנאי: ועדת החקירה, שלא נטעה בזה, בוחנת את כלל האירועים, ולא רק את אירועי משטרת ישראל, כפי שחבר הכנסת בשארה היה מבקש.

מתן וילנאי: היא תבחן את הכול – את חסימת הצירים, את שרפת התחנות, את ההרוגים, את כל מה שדורש דיון בעקבות הנושא הזה, מכיוון שעלינו להגיע לחקר האמת המלאה.

מתן וילנאי: קודם כול לשם חוסננו ועוצמתנו, וגם על מנת שמקרים מסוג זה לא יישנו.

מתן וילנאי: אבל יש לי, משום-מה, תחושה, שיש פה העדר של אחריות ציבורית באמצעות הטחת האשמות ופריקת יצרים שלא על מנת לפתור את הבעיה באמת, אלא להגביר את הפירוד ואת הקרע.

מתן וילנאי: בחודש האחרון אני מבלה לילות כימים במגזר הערבי ומנסה לתת פתרונות לבעיות אמיתיות שקיימות 52 שנים.

מתן וילנאי: הן לא התחילו שלשום ולא התחילו לפני שנה אחת.

מתן וילנאי: ממשלות ישראל, בזו אחר זו, לא טיפלו בזה כיאות.

מתן וילנאי: אני עוסק בזה כל הזמן.

מתן וילנאי: אני ער גם למבוכה במגזר הערבי, גם את זה צריך להגיד, ואני רואה את המנהיגים ברמת השטח – ראשי המועצות – אשר רגישים לנושא, מנסים לטפל בו, מבצעים את עבודתם בתנאים קשים משני הצדדים, גם מצד בוחריהם וגם מצד המגזר היהודי, וככלל מגלים אחריות מרובה והבנה עמוקה לקשר בין יהודים לבין ערבים בחברה הישראלית.

מתן וילנאי: אליהם הייתי רוצה להצטרף, ואותם הייתי רוצה לחזק.

מתן וילנאי: אבל נחצו קווים אדומים, וצריך לכבות את הבעירה הזאת.

מתן וילנאי: אנחנו מטפלים בזהירות בבעיות שכבר הפכו לכאלה שאינן ניתנות לפתרון כביכול – אום-סחאלי ואדמות א-רוחה.

מתן וילנאי: כל הדברים האלה ייפתרו בדרך של שכל ישר ושל היגיון, וכדי לפתור את הבעיות האלה צריך חוטי משי דקים, ולא לבוא בדרך ברוטלית מכל בחינה שהיא.

מתן וילנאי: אבל לי יש משום-מה תחושה, שיש כאלה שהיו רוצים לראות מהומות נוספות, הרס ואובדן.

מתן וילנאי: אומרים דבר אחד ומתכוונים לדבר אחר.

מתן וילנאי: הם לא מאמינים בדו-קיום כפי שאני מאמין בו וכפי שממשלת ישראל מאמינה בו.

מתן וילנאי: לכן כל מה שאני מבקש זה להמתין לתוצאות ועדת החקירה, ואז להעלות כל קושיה וכל שאלה.

מתן וילנאי: ממשלת ישראל דבקה במאמצים לברר את הדבר.

מתן וילנאי: ממשלת ישראל דבקה במאמצים לשיפור מעמדו של המגזר הערבי, תוך הבנת הבעיות ותוך אי-התעלמות מהנושאים השורשיים העמוקים אשר טמונים בקשר המורכב והבעייתי בין יהודים לערבים במדינת ישראל.

מתן וילנאי: אנחנו מתכוונים שהמגזר הערבי יגיע לשוויון מלא עם המגזר היהודי, ולא רק כפי שנכתב במגילת העצמאות, אלא גם בחיי היום-יום שלו.

מתן וילנאי: הדבר הוא מורכב, וללא שיתוף פעולה של מנהיגים משני הצדדים אין כל סיכוי שנגיע לדבר הזה.

מתן וילנאי: הייתי שמח, כבוד היושב-ראש, אם היינו מקיימים כאן דיון קבוע על הנושא הכבד והטעון הזה של יהודים וערבים במדינת ישראל, ולא רק על רקע המאורעות הקשים.

מתן וילנאי: אמרתי את זה בעבר, לפני המאורעות, ואני חוזר וקורא גם עכשיו: רק בשיחה אמיתית, חודרת לב וריאות, נגיע להתמודדות עם הבעיה הזאת.

מתן וילנאי: לא בשום דרך אחרת.

מתן וילנאי: לא בכוח, אלא בשכל.

מתן וילנאי: ואת זה אני מצפה מכולנו, ואנחנו בממשלה כך נפעל.

מתן וילנאי: אני ער לאכזבה, אני ער לתחושה שכביכול מישהו לא עושה את מה שהוא צריך.

מתן וילנאי: הזמן יעשה את שלו, והדברים יהיו ברורים.

מתן וילנאי: הדבר הוא נכון לשני הצדדים גם יחד, יהודים וערבים כאחד.

מתן וילנאי: אין פה צד אחד, יש פה שני צדדים שחייבים לפעול ביחד.

מתן וילנאי: הממשלה תעסוק בזה, עוסקת בזה, והדברים יגיעו לידי ביטוי.

מתן וילנאי: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לדיון.

אברהם בורג: אדוני השר, ועדת הכנסת קבעה הודעות סיעות בשיעור של שלוש דקות לסיעה.

אברהם בורג: ראשון הדוברים – חבר הכנסת איוב קרא.

אברהם בורג: אחריו – חברת הכנסת קולט אביטל.

אברהם בורג: בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני רוצה לשלוח מכאן איחולי החלמה לכל הנפגעים באלימות שהיתה, ולבי עם המשפחות השכולות, לבי עם בעלי העסקים, עם בעלי המסעדות, עם בעלי המוניות – אנשים שנפגעו כתוצאה מהסתה של כמה אנשים, שכל מה שרצו להשיג זה עוד נתח אלקטורלי למפלגתם.

איוב קרא: הם לא ידעו שהמצב יידרדר עד כאן.

איוב קרא: אם היו יודעים שזה יידרדר עד לאן שהידרדר, אין לי ספק שהיו נזהרים, היו עוצרים, היו חושבים.

איוב קרא: אף אחד לא רצה את ההסתה הזאת, ואני בטוח שגם אותם מסיתים לא רצו בה.

איוב קרא: בסך הכול רצו להמשיך לשחק אותו משחק פוליטי, אבל הרחוב והאנשים הפשוטים נפגעו.

איוב קרא: בהזדמנות זו אני רוצה לחזק את כל אותם תושבים מוסלמים, נוצרים ובדואים, שגילו לויאליות וניסו להרגיע את הרוחות.

איוב קרא: אני רוצה לחזק אותם ולומר שהם לא בוגדים, כמו שקוראים להם, הם רוצים דו-קיום אמיתי.

איוב קרא: הם לא מחפשים פוליטיקה.

איוב קרא: אני רוצה לומר, שהגזענות קיימת בתוך המגזר עצמו, ואם מטייחים אותה פה, צריך לומר ברחל בתך הקטנה מה קורה בנצרת, מה קרה בטורעאן ומה קרה בכל מקום.

איוב קרא: אני בעד מדינת ישראל, ואני גאה על שאני ישראלי.

איוב קרא: הייתי לוחם בצבא שלה, גם באתי לכאן ונשבעתי על דגלה, אבל לא כמו אחרים שנשבעים לבית הזה ובחוץ מדברים בשני קולות ובשתי שפות.

איוב קרא: אני רוצה, שכולם יחיו כאן בהרגשה טובה, בדו-קיום אמיתי.

איוב קרא: אני לא מדבר בשני קולות, לא כשאני יוצא לחוץ-לארץ ולא כשאני בארץ.

איוב קרא: ראיתי את היחס האנושי שגילו כלפי אנשים שהגיעו מלבנון.

איוב קרא: אנשים שנלחמו למען המדינה, למען ביטחון המדינה, פתאום הם לא רצויים לא בבית הזה ולא במדינה הזאת.

איוב קרא: איזה מין אנושיות היא זו?

אברהם בורג: צריך לסיים, חבר הכנסת קרא.

איוב קרא: אדוני, אני רוצה לומר מעל במה זו, שג'ונבלאט קרא להוצאת סוריה מלבנון, כיוון שהיא כופה את עצמה עליה, וכתוצאה מכך לפני כמה ימים נהרגו עשרות דרוזים באזור סווידא.

אברהם בורג: אבקש לסיים.

איוב קרא: זו הדמוקרטיה, אדוני היושב-ראש, שרוצים שאחיה תחתיה.

אברהם בורג: תודה.

איוב קרא: אני רוצה לומר לך – – –

אברהם בורג: תודה, תודה, תודה, אמרת.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, היו ססמאות – – –

אברהם בורג: אדוני, אני מבקש לסיים.

איוב קרא: – – – לערבים, שיפגעו בדרוזים וביהודים, מעל במה זו – – –

אברהם בורג: תודה – – –

איוב קרא: – – – צריך לפגוע בדרוזים.

אברהם בורג: תפסיק לצעוק.

איוב קרא: השתוללו פה.

אברהם בורג: א.

אברהם בורג: תפסיק לצעוק, וב.

אברהם בורג: אני מבקש לסיים.

איוב קרא: אני אדבר – – –

אברהם בורג: אדוני, אדוני, תרד בבקשה מהבמה.

איוב קרא: תפסיקו עם החנפנות הזאת.

אברהם בורג: אדוני, תרד בבקשה מהבמה.

איוב קרא: תפסיקו עם החנפנות הזאת, תפסיקו עם החנפנות הזאת.

אברהם בורג: אדוני, תרד בבקשה מהבמה, תודה רבה.

אברהם בורג: המלים שלך לא היו במקומן, וגם לצרחות יש גבול של זמן.

אברהם בורג: אפילו צרחן כמוך, צריך לצרוח במסגרת של שלוש דקות.

איוב קרא: תפסיק עם החנפנות הזאת.

אברהם בורג: אל תחרוג בצרחות שלך.

איוב קרא: תפסיק עם החנפנות הזאת.

אברהם בורג: תפסיק ליילל.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת קולט אביטל, אייה?

אברהם בורג: חבר הכנסת ברעם, אני מבקש שתעלה במקומה.

אברהם בורג: תודה רבה.

עוזי ברעם: אני לא רשום.

אברהם בורג: היא רשומה ואיננה.

אברהם בורג: אחרת הסיעה שלך תאבד את זכות הדיבור.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, תשתפר.

עוזי ברעם: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מצר מאוד על הקרע שהולך ונפער במדינת ישראל בין יהודים לערבים.

עוזי ברעם: זה לא קרע שנפער רק בין שליחי ציבור, אלא גם בתוך הציבור עצמו.

עוזי ברעם: כאשר אני מסתכל היום על דברים פשוטים, על אותו נושא שלרובי ריבלין ולי יש בו הרבה מן המשותף, כי אנחנו אוהבים כדורגל, אני רואה את ההתאנות לשחקני כדורגל ערבים, לכל מי ששונה.

עוזי ברעם: אם ברוך דאגו הוא כהה עור, יקבלו אותו ביללות.

ראובן ריבלין: בנהמות.

עוזי ברעם: ואני שואל, לאן החברה הזאת הולכת, כאשר הגזענות הופכת להיות מטבע של המדינה.

עוזי ברעם: אין ספק שהאירועים האחרונים שאירעו הם אירועים קשים, אבל אין גם ספק שאנחנו, כנציגי הרוב היהודי, מוכרחים להיות אלה שנחשוב, ונחשוב לעומק, איך אפשר לקרב בין שני הציבורים.

עוזי ברעם: ואני לא משלה את עצמי, אני יודע שיש חילוקי דעות, אני גם אומר לחברים הערבים, אני מקבל לחלוטין את ההזדהות הנפשית העמוקה שלכם עם העניין הפלסטיני, אבל אני אומר:

עוזי ברעם: יש להפריד את המאבק של ערביי ישראל מהמאבק הפלסטיני.

עוזי ברעם: יש לכם מאבק על זכויות ונגד קיפוח, אתם לא חלק ממאבק אחר.

עוזי ברעם: המאבק שלכם הוא לגיטימי, אתם יכולים להיאבק מולי, בחלק מהדברים אסכים אתכם ובחלק אחר לא.

עוזי ברעם: אני חושב, שהסמיכות בין שני הדברים לא משרתת, לא את העניין עצמו וגם לא את העניין של ערביי ישראל.

עוזי ברעם: שמחתי מאוד שהוקמה ועדת החקירה, אבל הצטערתי על שני דברים: א.

עוזי ברעם: שהיא הוקמה באיחור ולא מתוך תחושה עמוקה של ממשלת ישראל שאת זאת היא צריכה לעשות; ב.

עוזי ברעם: עוד לא ברור לי כתב הסמכות שלה, והייתי רוצה שיהיה רחב ככל האפשר, כי צריך פעם אחת לפרוס את הבעיות כולן ולקבל חוות דעת מאנשים שממונים על-ידי בית-המשפט העליון.

עוזי ברעם: אני יושב ומסתכל על הדברים שקורים.

עוזי ברעם: אספר לכם:

עוזי ברעם: כאשר הייתי שר הפנים ובאתי למשרד בפעם הראשונה, ראיתי שיש מועצה שנקראת נחל-עירון.

עוזי ברעם: שאלתי, למה קוראים לה נחל-עירון, אין ואדי-עארה?

עוזי ברעם: ואז ניסיתי להכניס חבר ערבי לוועדת השמות הממשלתית, וזה היה כמעט כמו לחצוב בתוך הר, היתה לכך התנגדות מוחלטת, ויצחק רבין נאלץ להביא את הנושא לישיבת ממשלה, על מנת שיחליטו בעניין כל כך ברור, שיש לתת לערביי ישראל משהו שיש בו גם רגש ויש בו אמת.

אברהם בורג: עליך לסיים.

עוזי ברעם: ואני אומר גם היום, כאשר הקונפליקט בינינו לבין הפלסטינים הוא בכל עוזו: אנחנו מוכרחים לעשות הכול כדי לגשר בין יהודים לערבים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יצחק סבן – איננו.

אברהם בורג: יש מישהו מסיעת ש"ס?

אברהם בורג: לא.

אברהם בורג: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני שמחה על שהממשלה החליטה בסופו של דבר להקים ועדת חקירה ממלכתית.

זהבה גלאון: אני מצטערת על שהחליטה על כך באיחור.

זהבה גלאון: אני חושבת שזו היתה החלטה אווילית, להתעקש לא להקים ועדת חקירה.

זהבה גלאון: כאשר נפלו המניות בזמנן, הקימו ועדה לחקירת נפילת מניות הבנקים, אבל כאשר 13 אזרחים נהרגים מירי של המשטרה, מירי של כוחות הביטחון – זה לא מספיק חשוב כדי להקים ועדת חקירה?

זהבה גלאון: ובכלל, באיזו מדינה מתוקנת מפגינים יוצאים לרחוב כדי להפגין – נכון, אדוני השר, אני רוצה שתקשיב.

זהבה גלאון: אדוני השר, השר וילנאי, אני רוצה שתקשיב, כי אני רוצה להתייחס לדברים שלך: אין דבר כזה שנקרא הפגנה לא דמוקרטית.

זהבה גלאון: זו היתה הפגנה קשה מאוד, סגרו רחובות, סגרו כבישים, היתה תחושת מצור, תחושת ניתוק, הכול נכון.

זהבה גלאון: בשום מדינה מתוקנת בעולם כאשר מפגינים יוצאים לרחובות כדי להפגין והם אינם חמושים, לא יורים על מפגינים.

גדעון עזרא: הם שורפים שדות.

זהבה גלאון: אל תפריע לי.

זהבה גלאון: לא ראיתי במדינת ישראל, כאשר חרדים הפגינו הפגנות אלימות וקשות ביותר, כשמתנחלים הפגינו, כש"זו ארצנו" סגרו את רחובות מדינת ישראל, שירו על מפגינים בלתי חמושים.

זהבה גלאון: זה לא לכבודה של מדינת ישראל.

זהבה גלאון: ולכן, חבר הכנסת גדעון עזרא, אתם יושבים כאן בספסלי הימין ומתנגדים להקמתה של ועדת חקירה, במקום להיות הראשונים שיתבעו הקמת ועדת חקירה.

זהבה גלאון: כך יורים באנשים?

גדעון עזרא: ומחר שוטר יפעל?

גדעון עזרא: מחר שוטר לא יזוז מהמקום, אם זו התשובה.

זהבה גלאון: זו הדרך, לירות באנשים?

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, קורה כאן משהו נורא בכנסת, חברי הכנסת מהימין שותפים באופן קונסיסטנטי לדה-לגיטימציה של האזרחים הערבים ושל נציגיהם בכנסת.

גדעון עזרא: לא נכון.

זהבה גלאון: כן נכון, וכל הזמן, לרבות האי-רצון להקים ועדת חקירה.

זהבה גלאון: אי-אפשר לעלות ולדבר כאן מעל הבמה, אדוני השר, בשם עקרונות של שוויון ומגילת העצמאות.

זהבה גלאון: מי שחשב שהוא יכול לעשות מהפכה אזרחית כשחמישית מאזרחי המדינה אינם מיוצגים במוסדות השלטון, אינם מהלכים בפרוזדורי השלטון, אין להם שר בממשלה, וחברי הכנסת הערבים אינם שותפים לגיטימיים להיות חלק מהממשלה, לא מהגוש החוסם, והם לא שותפים לגיטימיים למשאלי עם ולהכרעות מדיניות – אז מה בדיוק אתם רוצים?

זהבה גלאון: כשהזעם מתפרץ, הוא מתפרץ.

זהבה גלאון: שהדבר לא יובן לא נכון.

זהבה גלאון: אני לא באה להגן על אלה מבין ראשי הציבור הערבי שהתסיסו, שהסיתו ולא הרגיעו את הרוחות, אבל בין זה ובין לירות על אזרחים ערבים – זה לכבודה של כנסת ישראל?

זהבה גלאון: במקום שכל הכנסת הזאת תזדעק ותעמוד על הרגליים ותקרא להקמת ועדת חקירה ממלכתית, אתם יושבים לכם מדושני עונג, בזים לחברי הכנסת הערבים, הייתי אומרת כמעט מקללים אותם, ממשיכים במסע הדה-לגיטימציה.

זהבה גלאון: זה לא לכבודכם, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מיכאל נודלמן, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני סבור שזה מקרה יוצא מן הכלל וגם אסון כאשר בישראל נפגעים אזרחי המדינה מיריות של המשטרה והצבא.

מיכאל נודלמן: חבל שזה קרה אצלנו.

מיכאל נודלמן: אבל עם זאת אני רוצה להגיד, שיש צורות רבות של הבעת מחאה: אפשר להקים אוהל מחאה, אפשר לצום, אפשר לצאת לרחובות ולהפגין, אך כאשר המחאה הופכת ליידוי אבנים לעבר כוחות המשטרה והביטחון, כאשר חוסמים את צירי התנועה המרכזיים של הארץ, זה כבר לא נקרא מחאה, זה הופך להתקוממות אנטי-ישראלית.

מיכאל נודלמן: ברגע שהמפגינים הורסים את מבני הבנק והדואר ופוגעים ברכוש פרטי וברכוש המדינה, זו לא מחאה, זה הופך להיות פשע.

מיכאל נודלמן: בשעה שבמדינת ישראל מניפים דגל פלסטיני ושורפים ומשמיצים את דגלי ישראל, זו לא הבעת מחאה, זאת התקוממות נגד השלטון.

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת הערבים וגם האוכלוסייה הערבית השיגו את מטרתם להקים ועדת חקירה שתחקור את האירועים האחרונים ואת סיבות המוות.

מיכאל נודלמן: אני לא רואה היגיון בכך שחברי הכנסת האלה דורשים בבת אחת גם לחקור את האירועים וללא התוצאות מבקשים גם להביע אי-אמון בממשלה שהסכימה לחקירה הזאת.

מיכאל נודלמן: לאור הסיבות האלה אנחנו לא נתמוך בהצעת האי-אמון בממשלה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לדעתי הצעת האי-אמון היום היא באמת לא במקום, היא מיותרת.

אליעזר זנדברג: הדיון התקיים כבר בשבוע שעבר, ולמעט העובדה שלחבר הכנסת בשארה, שמייצג פלג מסוים בעולם הערבי כאן בכנסת, לא ניתן זמן הדיבור, לדעתי אין שום משמעות להצעת האי-אמון היום.

אליעזר זנדברג: אבל, אדוני היושב-ראש, אני גם מתפלא ומעיר אולי לך.

אליעזר זנדברג: אני שמעתי דברים שאמר חבר הכנסת בשארה, שחברי כנסת מהימין לא יהססו גם לירות בערבים.

אליעזר זנדברג: כך הוא אמר.

אליעזר זנדברג: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שעל אמירה כזאת צריכה להיות תגובה כלשהי – – –

אברהם בורג: זה לא מה שהוא אמר.

אליעזר זנדברג: הוא הניד בראשו כרגע ואישר לי.

אברהם בורג: הוא אמר שהוא חושש שחברי כנסת מהימין לא יהססו לפגוע בו.

אליעזר זנדברג: לא שמעתי את המלה "חשש".

אליעזר זנדברג: הוא לא דיבר עליו, הוא דיבר על הערבים.

אליעזר זנדברג: הוא לא דיבר עליו באופן אישי.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדברים חמורים, ואני רוצה לשאול את חבר הכנסת בשארה: בפרלמנט הסורי היו נותנים לדבר כך?

אליעזר זנדברג: זו שאלה חשובה.

עזמי בשארה: לא.

אליעזר זנדברג: בפרלמנט הסורי היו נותנים למישהו להאשים האשמות כאלה?

אליעזר זנדברג: שאלה חשובה.

עזמי בשארה: לא.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להגיד לך איזו שורה חסרה לי בנאום שלך, שמדבר כל כך על הזכויות ועל מה שמגיע, ומגיע, ומגיע לערביי ישראל.

אליעזר זנדברג: ואגב, יש דברים שמגיעים.

אליעזר זנדברג: אבל ציפיתי ממך, ודווקא ממך, בשביל איזו תחושה של איזון, שתעלה כאן ותגנה את הדברים שאמר הנשיא הצעיר והלכאורה נאור של סוריה היום, שהשווה אותנו לנאצים.

אליעזר זנדברג: הייתי מצפה שאתה כחבר פרלמנט בישראל תעמוד ותגנה את הדברים האלה גם כן.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אמרתי שהצעת האי-אמון הזאת מיותרת לדעתי, בשים לב לכך שהממשלה הקימה ועדת חקירה.

אליעזר זנדברג: אני מאוד חושש, אדוני השר, שהקמת ועדת החקירה, נסיבות הקמתה – כיאה לראש הממשלה, תמיד הולכים צעד אחורה מאוחר מדי – ירתיעו שוטרים מלבצע את תפקידם כהלכה.

אליעזר זנדברג: יש לי חשש, שהיום מפקדים במשטרה יחשבו על חקירות שהם יעברו במקום על פעולות שהם צריכים לבצע, ואתם צריכים לדאוג שדבר כזה לא יקרה.

אליעזר זנדברג: עליתי לכאן, אדוני היושב-ראש, כדי להעביר רק מסר אחד, וזה דווקא לקצין שחבר הכנסת בשארה כל כך רוצה לסלק מתפקידו, לניצב אליק רון.

אליעזר זנדברג: אני אומר: ניצב אליק רון, תמשיך, אל תיכנע, אל תפחד ואל תוותר.

אליעזר זנדברג: תלמד את הפורעים, תלמד את המחבלים ביטחון, חוק וסדר מה הם.

אליעזר זנדברג: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה לחבר הכנסת זנדברג.

אברהם בורג: חבר הכנסת אורי סביר, בבקשה.

אורי סביר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, ברצוני לפתוח בהבעת תנחומים לחברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף ולמשפחת רבין על פטירתה של לאה רבין, זיכרונה לברכה.

אורי סביר: לאה רבין, אשר ביטאה וסמלה את מורשת בעלה, יצחק רבין, למען שלום ולמען שוויון, ובכאב רב אנחנו מזדהים עם חברתנו דליה ועם המשפחה.

אורי סביר: אכן, בשוויון מדובר, כבוד היושב-ראש.

אורי סביר: אני חושב, שמה שקרה בנושא שעל סדר-היום, הריגת 13 האזרחים הערבים – עלינו להתייחס לכך שנהרגו 13 ישראלים.

אורי סביר: זה לא משנה אם הם ערבים או יהודים או דרוזים, אם הם יהודים, מוסלמים או נוצרים.

אורי סביר: אנחנו במו ידינו קורעים את החברה שלנו לגזרים, וכולנו, ובעיקר הרוב היהודי, נשלם על כך מחיר כבד.

אורי סביר: מה שהלך לאיבוד בתוך הוויכוח הפנימי – אשמים בכך אולי שני הצדדים, כי יש, לצערי, שני צדדים, בייחוד בכנסת – הוא הלגיטימציה הטבעית שבשיתוף ערביי ישראל בכללי המשחק הדמוקרטי.

אורי סביר: צד אחד מאתגר את עצם הלגיטימציה.

אורי סביר: חבר הכנסת אליעזר זנדברג דיבר כאן קודם על כך שלא כל כך צריך להתגאות על שאנחנו טובים מסוריה.

אורי סביר: וגם לחברי בשמאל, מפלגת העבודה – אנחנו נזכרים בבעיות ערביי ישראל או ערב בחירות או למחרת מהומות.

אורי סביר: אני הייתי רוצה לדעת אם הממשלה היתה מקציבה 4 מיליארדי שקל לולא היו מהומות.

אורי סביר: אני רוצה לומר לעצמנו, שזאת לא בעיה של ערבי ישראל – ואני אומר את זה גם לך, חבר הכנסת עזמי בשארה – זאת בעיה של כולנו.

אורי סביר: ואם סביב הסוגיה הזאת לא נדע להתאחד לפחות באלמנטים החברתיים-כלכליים וניכנס לתוך מצע פולמוסי דמגוגי מכל הצדדים, שום דבר לא ייפתר בצד של ערביי ישראל, ואנחנו נסכן את עצם אושיות הדמוקרטיה של מדינת ישראל.

אורי סביר: ואני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, כמי שלא אחת יודע למצוא את המאחד בבית הזה, לעשות מאמץ פרלמנטרי ולאו דווקא ממשלתי, להביא לידי הידברות פנימית-מעשית בהקשר של הפערים האידיאולוגיים הערכיים והמעשיים בין המיעוט הערבי לבין הרוב היהודי במדינת ישראל.

אורי סביר: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מאיר פרוש – מישהו מסיעתו – איננו.

אברהם בורג: נעבור לדובר הבא, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

אברהם בורג: אתה לא מסיעתו, נכון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אכן המדיניות היא הנושא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המדיניות של ממשלת ישראל ושל כל ממשלות ישראל היא היא שחייבת חקירה וחייבת שינוי מן היסוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי, נדמה לי, בהזדמנות קודמת, ואני מדגיש זאת עכשיו, אכן ראינו ואנו רואים בחיוב את הקמתה של ועדת חקירה ממלכתית, אבל כתב המינוי של הוועדה הזאת חייב לכלול את כל האירועים שהיו והיא חייבת גם תוך כדי כך לבדוק לא רק את המדיניות שהביאה לאירועים האלה, לא רק מי נתן את ההוראה או מי חיפה על הקצינים או מי אמר למפקד מחוז הצפון, אם הוא יטען זאת, וסביר שהוא יטען זאת, אתה יכול להשתמש גם בנשק חי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האחראים למדיניות הזאת, גם אם זה השר לביטחון פנים וגם אם זה ראש הממשלה, מי שלא יהיה – הוועדה חייבת לומר את דברה גם לגביהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לגבי המדיניות בתקופה האחרונה של האירועים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אני אומר באופן מלא יותר, המדיניות כולה, מדיניות ממשלת ישראל כלפי המגזר הערבי חייבת בחינה, מדיניות שהנציחה במשך כל השנים, עשרות שנים את השוני ואת הדחייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נמאס להשתמש במלים של אפליה גזעית ושל דיכוי ושל נישול ושל הפקעה, אף שכל אלה נמצאים, הדברים האלה קיימים בשטח – המדיניות הזאת חייבת להשתנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אנחנו רוצים לחזור לשפיות גם בעת הזאת, המדיניות של הממשלה ושל אלה שקוראים לעצמם אנשי שלום ואנשי שמאל – אגב, אנחנו לא נרתעים, אני לא מפחד מאף אחד, מכל ההסתות, מכל הגזענות, מכל הדברים, הם לא מפחידים אותנו, הם לא מרתיעים אותנו, אבל אני אומר, הדברים האלה חייבים להרתיע את כולנו, להפחיד ולעורר חלחלה בצד הזה של הבית דווקא כשדהאמשה, ברכה וחברי הכנסת הערבים מאוימים יומם ולילה באמצעי התקשורת, בבית הזה, בכל מקום, בכל הזדמנות, ולא נשמע קול בצד הזה שאומר די לדברים האלה.

אברהם בורג: לפחות קול אחד נשמע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קול אחד נשמע, אני מסכים עם כבוד היושב-ראש, שני קולות, שלושה קולות נשמעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר שלמעשה חייבים להישמע בוודאי הרבה יותר קולות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה לגרוע, חס וחלילה, מזכותו של איש שהרים קול ואמר דברים נכונים, כהווייתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל, כמדומני, ואני חושב שתסכימו אתי שהקולות שנשמעו לא היו די הצורך ולא היו מספיקים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן ההצעה, כבוד השר, היא במקומה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממשלה שלאחר כל זה אינה מוצאת לעצמה את האומץ לומר: סליחה, מצטערים, נשפך פה דם, וחברה שאינה מוצאת לעצמה את האומץ לומר: בעניין הזה טעינו ואנחנו מבקשים סליחה, עדיין לא הולכות בדרך הנכונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסופו של דבר, אם לא תהיה הכרה בטעות הנוראית ובמדיניות שחייבת שינוי מהשורש, אם ההכרה הזאת לא תהיה חדורה בלב כולנו וקודם כול בממשלה, גם ועדת החקירה לא תשכיל לעזור הרבה.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת דהאמשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.

אברהם בורג: שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, מכיוון שקיימנו דיון מאוד דומה בשבוע שעבר, אני רוצה רק לחזור על העיקרון שלדעתי אנחנו די משכיחים אותו בתקופה האחרונה בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאולי הכי מדאיג, אנחנו משכיחים את העיקרון – בזכות הפעילות הנמרצת של חברי כנסת מן הסיעות הערביות, שאמורים כביכול לייצג את הציבור שלהם נאמנה – שבאמת במדינה מתוקנת צריכים לדאוג לכל אוכלוסייה בלי כל קשר לשאלה אם מדובר באוכלוסיית רוב או באוכלוסיית מיעוט.

יולי יואל אדלשטיין: אם המדינה נקראת מדינה יהודית דמוקרטית, זה לא פוטר אותה מאחריות לדאוג לשוויון בתחומי חינוך, רווחה, בעצם בכל התחומים, לכל אוכלוסיית המיעוטים.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, אנחנו רואים לאחרונה החלפה מוחלטת מצד אותם אנשים, שכפי שאמרתי, לכאורה, גברתי היושבת-ראש, אמורים להיות מנהיגי הציבור הערבי במקרה זה.

יולי יואל אדלשטיין: במקום להיאבק על שוויון בתחומי חינוך, רווחה, תשתיות והתחום המוניציפלי, מדובר כאן במאבקים אלימים על דברים שכלל ועיקר לא שייכים לתחומים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר על קריאות להצטרף באופן פעיל, לא סתם לתמוך אלא להצטרף באופן פעיל לאינתיפאדה.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר על ערבוב מוחלט בין הפגנות אלימות עם תמיכה באינתיפאדה, שגרמו גם לאבדות מצד אלה שנהגו באלימות כלפי השוטרים, לבין אותו מאבק לכאורה צודק על השוויון.

יולי יואל אדלשטיין: יתר על כן, אני חושב שאנחנו גם התבלבלנו מן הצד השני, מצד השלטונות.

יולי יואל אדלשטיין: זכור לי, כששר הפנים דאז נתן שרנסקי דרש תקציבים לרשויות הערביות, תמיד הוא קיבל תשובה מן האוצר: אין כסף.

יולי יואל אדלשטיין: ברגע שהתחילו מהומות והתחיל הבלגן, אדוני השר, מייד נמצאו התקציבים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון שיפה מאוד הסברת ודרשת שהתקציבים האלה יועדו עוד לפני המועד, אבל ההבנה של הציבור היא בעצם העובדה, והעובדה היא שכל הציבור יודע, גם הציבור היהודי וגם הציבור הערבי, שהכסף הזה, התקציבים האלה יתקבלו כתוצאה מן המהומות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, גברתי היושבת-ראש, יפה שעה אחת קודם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו צריכים להפריד בין שני התחומים האלה: להתנהג לפעמים גם ביד קשה כלפי פורעים וכלפי אלה שתומכים באופן פעיל, ציטוט ישיר, באינתיפאדה הפלסטינית.

יולי יואל אדלשטיין: לעומת זאת, כמדינה מתוקנת – לדאוג לשוויון בתחומים הרלוונטיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת אדלשטיין דיבר בדיוק שלוש דקות, וכך יעשה גם חבר הכנסת עסאם מח'ול, אני בטוחה, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לנסות להתמודד עם השאלה שאולי חלק מנסה להעמיד אותה בצורה תמימה: על מה כועסים על האוכלוסייה הערבית, על האזרחים הערבים?

עסאם מח'ול: כועסים עליהם מכיוון שהם מבטאים עמדה במאבק הלאומי של העם שלהם.

עסאם מח'ול: זאת האמת.

עסאם מח'ול: את זה אומרים כמעט בזה אחר זה, אני לא רוצה להכליל, גם בצד שאמור להיות צד שתומך בתהליך השלום, בפתרון קבע, בקידום התהליך.

עסאם מח'ול: אני בטוח, שהקונטקסט של מרחץ הדמים שעמדה בפניו ומולו האוכלוסייה הערבית בישראל לפני כ-40 ימים הוא הקונטקסט של פתרון הקבע.

עסאם מח'ול: היה ניסיון, שהקדים את ההפגנות והקדים את השביתה, לומר לאוכלוסייה הערבית, שאפשר לטפל באזרחים הערבים כמקרה ביטחוני, ולא כמקרה של ויכוח פוליטי ולא כמקרה של ויכוח חברתי.

עסאם מח'ול: את זאת עשה אליק רון בזמנו, במסיבת העיתונאים האומללה, שבעצם, לרוע המזל של הממשלה, חשפה את כוונות הממשלה ואת הלך הרוח כאשר קבעה, שאי-אפשר להמשיך ולתת הסכמה בשתיקה לכך שהאוכלוסייה הערבית, לרבות חברי הכנסת שמייצגים אותה כאן – להיות עם עמדה אחרת, הנוגדת את הקונסנסוס הלאומי הציוני בישראל, בעניין פתרון הקבע.

עסאם מח'ול: ואני אומר – לא רק היום.

עסאם מח'ול: עוד בשנת 1980 הכרזנו וקבענו, כי האוכלוסייה הערבית שניסתה לארגן את ועידת האוכלוסייה הערבית בזמנה, ועל בסיס מסמך ה-6 ביוני 1980, שומרת לעצמה את הזכות להציע קונסנסוס אחר ופתרון אחר מהפתרון שהקונסנסוס מציע.

עסאם מח'ול: אז מה המהומה?

עסאם מח'ול: על מה הפלא?

עסאם מח'ול: אנחנו, גם בעתיד, נציע אלטרנטיבה של שלום צודק, ולא שלום שמובילים אותו אהוד ברק ושלמה בן-עמי, כאשר הם קובעים מראש, שאם אתם מדברים על שלום על בסיס הלגיטימיות הבין-לאומית, אז אנחנו לא נהיה פרטנרים.

עסאם מח'ול: אז אתם לא פרטנרים, זה נכון.

עסאם מח'ול: השאלה היא לא למה האוכלוסייה הערבית יצאה למחות נגד מרחץ הדמים שהיה מסביב במסגד אל-אקצא למחרת הביקור של שרון.

עסאם מח'ול: השאלה המהדהדת, השאלה הקשה היא למה לא יצאו כוחות השלום בישראל כולם, היהודים והערבים, לרחובות, להפגין נגד המדיניות שהובילה בקו ישר, ברור, שאפשר לקרוא אותו מראש, למרחץ הדמים שאנחנו חיים בו היום.

עסאם מח'ול: זאת השאלה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שהדבר המכוער ביותר, האומלל ביותר, שיהיה קשה לממשלה הזאת למחוק מעל מצחה הוא, שבשל חיפוש רווח קצר טווח, רווח מהיר, הם ניסו להעביר את המאבק הזה ואת ההתמודדות הזאת בין האוכלוסייה הערבית לבין המדיניות של הממשלה, הגישה של מוסדות המדינה ויחסה של המדינה לאוכלוסייה הערבית, להתמודדות בין יהודים לערבים וליצור אווירה קשה שהקורבנות שלה הם הערבים והם היהודים, לטווח הארוך.

עסאם מח'ול: אני חושב, שאת זה צריכה לאחות הממשלה הזאת, וזה הפשע הגדול שהיא עשתה באירועים שהיו.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, לפני יומיים דיבר אתי בעלים של מסעדה ביפו ואמר לי, שכאשר הוא הלך לבנק שוחח אתו מנהל הבנק, וכשידע שהוא ערבי אמר לו: אנחנו לא נבוא אליכם, ואנחנו נשבעים לא לתת לכם פרנסה בגלל מה שעשיתם.

אחמד טיבי: זה מקרה שהוא אב-טיפוס של מה שמתרחש בימים האחרונים, בשבועות האחרונים, באופן כלכלי: מצור כלכלי, מלחמה על הקיום וחרם כלכלי על היישובים הערביים ועל המשפחות והמפרנסים הערבים.

אחמד טיבי: הרבנות הראשית ביטלה כמעט 20 רשיונות כשרות לעסקים במגזר הערבי הנותנים שירותים ליהודים.

אחמד טיבי: כך גם בחברת החשמל, הידועה לשמצה, בחברת "בזק" בורבים רבים מהשירותים שאמורים להינתן על-ידי המדינה.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם מישהו ספציפי בקודקוד נתן הוראה – ראש הממשלה או אחרים, אני לא יכול להגיד את זה, אבל, אין ספק שיש הוראה ביצועית שלא להיכנס ליישובים הערביים.

נסים זאב: לא לוקחים סיכון, אחמד טיבי.

אחמד טיבי: היחידים שנכנסו, כידוע לך, חבר הכנסת זאב, ליישובים הערביים, ולקחו סיכון, היו השוטרים.

אחמד טיבי: הם הרגו, ירו, ובחלק מהמקרים רצחו בדם קר 13 אזרחים ערבים של מדינת ישראל ופצעו מאות.

אחמד טיבי: אנחנו לקחנו סיכון בעצם העובדה שהיינו בבתינו, בתוך היישובים שלנו.

אחמד טיבי: זה הסיכון הגדול ביותר, וחלקנו לא ניצלו מהסיכון הזה.

אחמד טיבי: נשאלנו הרבה פעמים "למה אתם מפגינים", "מה זה העניין שלכם" – איזה מין גישה פטרנליסטית, שעדיין לא מצליחים להבין.

אחמד טיבי: כל פעם מגלים מחדש שאנחנו פלסטינים.

אחמד טיבי: הרי אנחנו תמיד אומרים, שיש פן לאומי בזהות שלנו, ויש פן אזרחי, ובשל שני האספקטים האלה היה הזעם הגדול מאוד הזה שהתפרץ, ובצדק, כאשר אנחנו רואים תמונות שאנחנו לא יכולים לחיות אתן ולהוציא רק הודעות גינוי.

אחמד טיבי: 1,230 תלמידים פלסטינים פצועים.

אחמד טיבי: כ-40 תלמידים נהרגו, חללים.

נעמי חזן: פלסטינים בצד השני.

אחמד טיבי: פלסטינים בגדה המערבית וברצועת עזה.

אחמד טיבי: עד לפני שבוע – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת טיבי, הודעות סיעה שלוש דקות.

נעמי חזן: זמנך תם.

אחמד טיבי: תם?

אחמד טיבי: עוד לא התחלתי.

אחמד טיבי: בצהריים, גברתי, ובזה אני אסיים, הכוחות הלאומיים הפלסטיניים והמשטרה הפלסטינית עצרו קצין ושני חיילים שנכנסו למחסום פלסטיני ליד ח'ן-יונס.

אחמד טיבי: הם הועברו ליחידת הקישור שלמים ובריאים.

אחמד טיבי: שלוש שעות לאחר מכן ירה כוח של צה"ל בדם קר והרג שני אזרחים תמימים שהלכו ברחוב.

אחמד טיבי: לפני שעתיים.

אחמד טיבי: בדם קר.

אחמד טיבי: בהבדל של שעתיים באותו מקום כמעט, ובסוף אומרים: אלימות.

אחמד טיבי: הפלסטינים מנהלים אלימות.

אחמד טיבי: בתוך רצועת עזה, כוחות של משטרה פלסטינית מחזירים קצין ושני חיילים ליחידת קישור, וכוחות צה"ל יורים בשני אזרחים שהלכו ברחוב, בדם קר, והרגו אותם.

נסים זאב: כל פלסטיני זה בדם קר.

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: כאשר אני מדבר על האמפתיה של הרוב אני לא מתכוון אליך.

נעמי חזן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך.

אחמד טיבי: אני מבקש לומר את המשפט האחרון, והוא לא נותן לי.

נעמי חזן: אתה באמת חורג מהזמן בצורה היסטרית.

אחמד טיבי: לא שמת לב שהם הפריעו לי?

אחמד טיבי: אתמול ביקרתי בבית-החולים "איכילוב" חלק מהפצועים קשה מאוד, הפלסטינים.

אחמד טיבי: כידוע לך, כאשר נהג אמבולנס פלסטיני, בלביסי, ניסה להציל את הילד מוחמד דורה, הוא נורה ונהרג.

אחמד טיבי: אתמול ביקרתי בבית-החולים את בן אחיו בן ה-18, שנורה בבטנו, מרוסק מכדורים, והסיכויים שלו לחיים הם סיכויים קלושים .

אחמד טיבי: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: רשות הדיבור לחבר הכנסת מיכאל קליינר.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, מגיע לנו.

מיכאל קליינר: מגיע לנו ששבוע אחרי שבוע מנסים חברי הכנסת הערבים להפוך את מותם של 13 מאזרחי ישראל הערבים במהומות שהם יזמו לנושא שמחייב התנצלות, מתן הסברים ותירוצים, לנושא שמחייב הקמת ועדת חקירה.

מיכאל קליינר: אולי מגיע לממשלה אי-אמון על ועדת החקירה.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת ברכה סבור, שעל ערביי ישראל להשתתף באינתיפאדה.

מיכאל קליינר: למה הוא מתכוון?

מיכאל קליינר: למה הוא מצפה?

מיכאל קליינר: לכך שערביי ישראל ייטלו חלק פעיל באינתיפאדה, ישליכו אבנים?

מיכאל קליינר: ישליכו בקבוקי תבערה?

נסים זאב: במקרה הטוב.

מיכאל קליינר: יירו באקדחים וברובים, ומשטרת ישראל תעמוד מנגד ותסתכל עליהם?

מיכאל קליינר: למה מצפה חבר הכנסת בשארה, האם הוא רוצה לראות איך רבע מערביי ישראל, שהם כנראה חברים של חבר הכנסת דהאמשה – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, חבל.

מיכאל קליינר: – – יהרגו ביהודים ויפעלו לחיסולה של מדינת ישראל, ומשטרת ישראל תעמוד מנגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה שאתה אומר זאת ההסתה שלך, הגזענות.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה,

נסים זאב: השהיד – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב.

מיכאל קליינר: אני מוכן לענות על כל השאלות לא על חשבון זמני.

נעמי חזן: אז תמשיך לדבר, בבקשה, אדוני.

עסאם מח'ול: – – – הפאשיסט.

מיכאל קליינר: פלסטיני ישראלי ששולח את ילדיו לאינתיפאדה בתוך "הקו הירוק", אינו יכול לצפות לתוצאות שונות מאלה של האינתיפאדה מעבר ל"קו הירוק".

מיכאל קליינר: מדובר בסכנת חיים לשוטרים ולחיילים, וכשיש סכנת חיים יורים, וכשיורים לפעמים הורגים.

מיכאל קליינר: חברי הכנסת, אני חושב שכל זה מגיע לנו אם בקרבנו יושבים חברי כנסת שמרגישים צורך להתרפס, להתייפייף, להתכופף בפני הקול הערבי, שמוכנים להיות נאורים על חשבון יהדותה של מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: אם יש כאלה זה אולי מגיע לנו.

מיכאל קליינר: אם חבר הכנסת עזמי בשארה יכול לדבר כאן על "מדינת כל אזרחיה", ולא מבהירים לו שמדינת ישראל תהיה לעולם ועד מדינה יהודית לכל אזרחיה – מגיע לנו.

מיכאל קליינר: יש גם מקום להזים כל מיני שקרים שנאמרים כאן פעם אחרי פעם אחרי פעם כאילו רק על הערבים ירו.

מיכאל קליינר: לא, כשהיה מקרה אחד ושוטרים הרגישו מאוימים וירו עליהם – פרשת משולם – ירו גם על היהודים.

מיכאל קליינר: אבל זה פשוט נשכח.

מיכאל קליינר: משווים את ההפגנות האלה להפגנות אחרות.

מיכאל קליינר: יש איזו הפגנה אחרת במדינת ישראל שבה עמדו על הגשר של דרך חיפה בג'סר-א-זרקא וזרקו לבנה על אזרח חף מפשע והרגו אותו?

מיכאל קליינר: האם באיזו הפגנה צעקו "מוות לשוטרים" או "מוות ליהודים"?

מיכאל קליינר: האם אי-פעם בתולדות מדינת ישראל בהפגנה כלשהי סגרו כביש לשבוע?

מיכאל קליינר: אני זוכר את ההפגנות של "זו ארצנו", לעשר דקות לא נתנו לסגור כביש.

מיכאל קליינר: נכון, הלכו שם באלימות נוראה, לא ירו ופיזרו את ההפגנה.

מיכאל קליינר: אבל כאן הסתערו על שוטרים, איימו עליהם, והם התגוננו כיוון שהם הרגישו מאוימים.

מיכאל קליינר: משפט אחרון, דוגמה.

מיכאל קליינר: אדוני השר, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

מיכאל קליינר: בשבת הבן שלי שיחק כדורגל.

נעמי חזן: בשבת?

מיכאל קליינר: כן, מותר, משחקים כדורגל בשבת.

מיכאל קליינר: באה קבוצה מקלנסואה ושיחקה בתל-אביב בלי שום בעיה.

מיכאל קליינר: בשבת הבאה הם היו אמורים לשחק בטירה, אבל זה בוטל.

מיכאל קליינר: אם הכול דומה ושווה, למה קבוצות ערביות יכולות לבוא ולשחק בתל-אביב, בחיפה ובכל מקום בלי פחד ואילו קבוצות יהודיות לא יכולות לשחק בשום מקום במגזר הערבי – – –

נעמי חזן: תודה רבה.

מיכאל קליינר: – – – כמו שעובדי חברת חשמל מפחדים להיכנס לכפרים.

מיכאל קליינר: אז הם בוכים על עובדי "בזק"?

מיכאל קליינר: הלוא זורקים עליהם אבנים.

מיכאל קליינר: אל תזרקו אבנים, עובדי "בזק" יבואו לתקן לכם את התקלות.

מיכאל קליינר: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

נעמי חזן: שלוש דקות.

נעמי חזן: משום שהמליאה מתמלאת, אני מציעה שתעשה את זה בהקדם, בעיקרון – אחרון הנואמים לפני השר וילנאי.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, זה השבוע השני שאנחנו נדרשים להצעת אי-אמון של חברי הכנסת מהסיעות הערביות בסוגיה הזאת.

נחום לנגנטל: אני אומר לחבר הכנסת עזמי בשארה, שהגיש את הצעת האי-אמון, קודם כול, באופן אישי אני מאחל לך בשפה שלנו ברוך רופא חולים ושהקדוש-ברוך-הוא ייתן לך בריאות ואריכות ימים במובן האישי.

נחום לנגנטל: מעבר לנושא האישי, אני רוצה לומר משהו שמעלה בלבי מחשבות נוגות מאוד.

נחום לנגנטל: האם בכלל יכול להיות שיתוף פעולה?

נחום לנגנטל: האם אנחנו יכולים לראות את מדינת ישראל כחזון משותף לציבור יהודי וערבי?

נחום לנגנטל: אומר את זה במשפטים ספורים בשתי הדקות שנותרו לי, אני מקווה שתינתן לי ההזדמנות לומר את זה מעל דוכן זה בהרחבה רבה יותר.

נחום לנגנטל: גם אם תקבלו את הקונספציה שלכם, שבגלל אריאל שרון, שעלה להר-הבית עם חבריו מהליכוד, חלה ההתעוררות בשטחים וכתוצאה מזה באותו יום בדיוק ערביי מדינת ישראל הגיעו למסקנה שיש בעיה של קיפוח בבתי-הספר, בתוכניות המיתאר, בביוב ובמים; באמת אני חושב שיש בעיות של אפליה, מעל הדוכן הזה קראתי תמיד לחסל את האפליה הזאת בין הציבורים במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אני שמח שחברת הכנסת גוז'נסקי מהנהנת, כי היא שמעה אותי אומר את הדבר הזה.

נחום לנגנטל: אבל מה התברר לי בשבועות האחרונים?

נחום לנגנטל: בין הטענה על קיפוח, שהיא אולי טענה לגיטימית, לבין המאורעות והפרעות שנעשו על-ידי ערביי ישראל אין ולא כלום.

נחום לנגנטל: יש פה התעוררות לאומית, שקשורה לא בדבל לויאליטי בינינו לבינם.

תמר גוז'נסקי: דבל ריאליטי.

נחום לנגנטל: לא, זה לא דבל ריאליטי.

נחום לנגנטל: מבחינת ערביי ישראל, יש נאמנות מוחלטת למדינה הפלסטינית בדרך, ואין מנוס, הם נמצאים תחת שלטון אולי אפילו כובש ישראלי.

נחום לנגנטל: זה חלק מהעניין.

נחום לנגנטל: התוצאה היא שאפשר ליהנות וכדאי ליהנות מכל המנעמים של השלטון הישראלי ולהשתמש בהם כמה שיותר – –

אחמד טיבי: ירו אש חיה.

נחום לנגנטל: לא ירו אש חיה.

נחום לנגנטל: – – כשרוצים לקבל את הביטוח הלאומי, את דמי האבטלה, את מענק הלידה – אז השלטון הישראלי הוא טוב.

נחום לנגנטל: כשרוצים עוד דברים, זה טוב; אבל מה כשצריך לתת חובות למדינה?

נחום לנגנטל: יכול גם להיות שהמדינה עושה טעויות, שהמשטרה אולי לא פועלת, לגרסתכם, כדין.

נחום לנגנטל: כאן התגלה פרצופם האמיתי של לא מעט אנשים.

נחום לנגנטל: במשך חודשים פניתי אל חברי חברי הכנסת הערבים ושאלתי אותם מה כל הראיונות שאני קורא בעיתוני סוף השבוע עם סטודנטיות או סטודנטים ערבים ואני שומע איזה דברי שטנה הם אומרים נגד מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: תמיד פטרתם אותי כלאחר-יד: עזוב, זה עשבים שוטים אצלנו, כמו העשבים השוטים אצלכם.

נחום לנגנטל: והנה אני רואה שאלה לא עשבים שוטים, זה חלק מה-main, מרכז או שלד של ההתנהגות של חברי הכנסת וגם חלק מתפיסת העולם של אנשים פה.

נחום לנגנטל: אני אומר לכם שיש פה מדינה יהודית שהיתה צריכה להתנהג כלפי כל אזרחיה באופן שווה, זאת לא הבעיה, אנחנו עושים את זה כך כלפי אחינו הדרוזים וכלפי עוד ציבורים אחרים שאינם יהודים במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: ברגע שיש פה אנשים שיש להם לויאליטי, נאמנות למדינה אחרת, שהיא אויבת שלנו נכון לרגע זה, האם בכלל נגיע לשלום?

נחום לנגנטל: יכול להיות שבהפרדה צריך לדבר גם על הפרדה בינינו לביניכם, זה חלק ממודל שגם עליו צריכים לחשוב.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: רק למען הדיוק, זה לא לויאליטי ולא מה שאמרת.

נעמי חזן: השר וילנאי, רצית בדקות ספורות לנצל את זכותך להשיב פעם נוספת.

נעמי חזן: אחר כך, חברותי וחברי, נעבור להצבעה.

מתן וילנאי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה – – –

נסים דהן: אני שמח שאני מדבר אל ראש הממשלה.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן, את קולך אני שומעת אבל את השר וילנאי לא.

נעמי חזן: ממלא-מקום ראש הממשלה הוא השר בנימין בן-אליעזר.

מתן וילנאי: אני מבקש להתייחס לחלק מהדברים שעלו כאן ולהעמיד אותם על דיוקם.

מתן וילנאי: הדבר הראשון, הבעיה של ערביי ישראל אינה בעייתם של ערביי ישראל, היא בעיה של החברה הישראלית כולה, וכולנו חייבים להתמודד אתה.

שאול יהלום: אין לך אף מלה לפתוח את הנאום?

נעמי חזן: חבר הכנסת שאול יהלום.

מתן וילנאי: אם היית נוכח קודם, היית שומע את הדברים במלואם.

מתן וילנאי: אפשר לקרוא את הפרוטוקול לאחר מכן.

מתן וילנאי: אין כל שחר לתיאוריה שהועלתה כאן על-ידי חבר הכנסת מח'ול בדבר הרצון לערב את האוכלוסייה הערבית מול הממשל, כפי שזה הוצג פה.

שאול יהלום: השר וילנאי, מה הייתי צריך להיות קודם – – – נהרגו עכשיו שלושה חיילים ישראלים, אתה לא מוצא – – –

מתן וילנאי: אני לא – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת יהלום, כנראה באמת לא היית קודם.

מתן וילנאי: חבר הכנסת יהלום, אני לא בקיא במה שאתה אומר, וכשאני אדע – אני אדע להתייחס, ואני מציע לא להתלהם, בטח לא אתי ובטח לא בנושא של חיילים.

מתן וילנאי: אז גם בעניין הזה יש גבול, יש גבול.

מתן וילנאי: אני מציע לא להקל ראש – – –

שאול יהלום: – – – אמרו ברדיו – – –

מתן וילנאי: אנחנו יושבים כאן ולא שומעים את הרדיו.

מתן וילנאי: אני מציע לא להקל ראש בהפגנות – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון.

נעמי חזן: חבר הכנסת בני אלון.

נעמי חזן: חבר הכנסת בנימין אלון.

בנימין אלון: – – –

מתן וילנאי: אני מציע לא להקל ראש באירועים שהיו במגזר הערבי ולראות אותם כהפגנות שקטות אשר הדמוקרטיה מתאימה להן.

מתן וילנאי: היו שם אזרחים ישראלים בסכנת חיים.

מתן וילנאי: דברו עם תושבים בגליל שנקלעו להפגנות האלה ותשמעו כיצד הן נראו באמת, ומי שלא היה שם – שיסתכל באמצעי התקשורת.

מתן וילנאי: זאת לא היתה מחאה דמוקרטית במובן הפשוט של המלה, ואני מציע לא להקל ראש בדבר הזה.

מתן וילנאי: הממשלה קבעה את ועדת החקירה לא על מנת שההחלטות כבר תהיינה כאן.

מתן וילנאי: הוועדה תבדוק ותחליט, ואז נדע לאן אנחנו הולכים הלאה.

מתן וילנאי: סוגיית התקציבים לא קשורה לעניין, היא עלתה ללא קשר לאירועים האלה – – –

נעמי חזן: חברי הכנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת יחזקאל, יושב-ראש ישראל אחת, סיעת ישראל אחת – – –

מתן וילנאי: המאורעות האחרונים מחייבים טיפול אמיתי בבעיה, ויש לחדול מהטחות של האשמות שווא כפי שאנחנו שומעים כאן.

מתן וילנאי: הדבר האחרון – אני לא חושב שיש מקום להעלות הצבעת אי-אמון כאשר ראש הממשלה נמצא בשליחות מדינית בחו"ל, וגם הדבר הזה מהווה סמל למצב שאנחנו נמצאים בו.

מתן וילנאי: תודה רבה לכם.

נעמי חזן: אני מודה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל הריגתם של 13 אזרחים ערבים בהפגנות שנערכו בגליל ובמשולש.

נעמי חזן: ההצבעה החלה, רבותי.

נעמי חזן: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה – 10 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת סיעת בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

נעמי חזן: רוב של 50 מתנגדים, לרבות יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת אברהם בורג, לעומת עשרה תומכים, אין נמנעים – אני קובעת שהצעת האי-אמון נפלה.

נעמי חזן: (קריאה שלישית)

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא: הצבעה בלבד על הצעת חוק לתיקון דיני הקניין הרוחני (הטלת סמכות הרשם על אחרים), בקריאה שלישית.

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 54 נגד – אין נמנעים – 3 חוק לתיקון דיני הקניין הרוחני (הטלת סמכות הרשם על אחרים), התשס"א–2000, נתקבל.

נעמי חזן: רוב של 55 תומכים, ובהם יושב-ראש הכנסת, אין מתנגדים, שלושה נמנעים.

נעמי חזן: אני קובעת, שהצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

נעמי חזן: חבר הכנסת רובינשטיין, אתה רוצה לומר דברים?

אמנון רובינשטיין: לא.

אמנון רובינשטיין: ממצאי ועדת החקירה בעניין קבר יוסף והר-עיבל

נעמי חזן: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-יומנו, להצעות דחופות לסדר-היום מס' 3312, 3327, 3342, 3345 ו-3360, בנושא: ממצאי ועדת החקירה בעניין קבר יוסף והר-עיבל.

נעמי חזן: אנחנו על תקן הצעות דחופות, רבותי.

נעמי חזן: ראשון הנואמים – חבר הכנסת נסים דהן, ואחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

נעמי חזן: חברי הכנסת, מי שסיים את הצבעתו ולא רוצה להשתתף בדיון, שיחריש.

נעמי חזן: חבר הכנסת לנגנטל – אני לא מוצאת אותו.

נעמי חזן: אם כך, חבר הכנסת דהן, בבקשה, אחריו – חבר הכנסת לנגנטל.

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ.

נעמי חזן: אני מצטערת, אדוני, אני פשוט לא מוצאת אותו.

נעמי חזן: בבקשה.

נסים דהן: גברתי היושבת-ראש – – –

נעמי חזן: חכה שנייה; אני אתן לך את מלוא הזמן בעוד שנייה.

נעמי חזן: אדוני שר האוצר, אני בטוחה שאלה דברים ברומו של עולם.

נעמי חזן: אדוני שר האוצר, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת כהן, חברי הכנסת ישראל כץ ובני אלון, תתקרבו האחד לשני.

נעמי חזן: אתם יחסית קרובים.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן, בבקשה.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו שוב נדרשים לסוגיה הכאובה, המקרה המצער והמאורע המעציב שבו חייו של חייל צה"ל קופחו, והסיבה היחידה, מעבר לאחריותם של הפורעים, מעבר לאחריותם של הרוצחים שגרמו את פציעתו של החייל, לצערנו הרב גם העזרה שהיתה צריכה להגיע אליו בזמן ובוודאי היתה מצילה את חייו – לא הגיעה, והחייל מצא את מותו.

נסים דהן: נדרשנו לזה בשבועות האחרונים פעם אחר פעם, ולצערנו הרב, גם המקרים חוזרים על עצמם פעם אחר פעם.

נסים דהן: התברר למפרע לא רק שאת חיי החייל – לא רק שהעזרה הראשונה איחרה לבוא וכך הוא מצא את מותו, אלא גם כשהיה האירוע בהר-עיבל הסיוע והחילוץ של הנפגעים מן השטח התעכב.

נסים דהן: ואני רוצה להרשות לעצמי לומר, אותה קונספציה היתה בשני המקרים, הקונספציה שאומרת לא לפעול בכוח, לתת לרשויות הפלסטיניות שמבינות וחתומות על הסכמים לעשות את שלהן, הן בטח יפעלו כדי לחלץ פצועים מן השטח.

נסים דהן: יש לנו הרגשה שהם אנשים הומניים, הם ודאי יפעלו כדי לחלץ אנשים פצועים והרוגים מן השטח.

נסים דהן: התברר למפרע שאי-אפשר לסמוך על הרשות הפלסטינית בשום פנים ואופן.

נסים דהן: ההבטחות שלהם לא הבטחות גם כשהדבר נוגע לחיי אדם, גם כשהדבר נוגע לחילוץ אנשים פצועים ולהגשת עזרה ראשונה לנפגעים; חיי אדם שווים בעיניהם כקליפת השום.

נסים דהן: אם הם מסוגלים לשלוח את ילדיהם לחזית ולקו האש הראשון כי החשבון הכלכלי שיש להם אחרי זה חשוב להם מחיי ילדיהם – איך אנחנו רוצים ומצפים שהם ייתנו את העזרה הראשונה או יסייעו בהגשת עזרה ראשונה במקומות שהם אחראים בהם?

נסים דהן: אבל לא זו הבעיה; הבעיה היא, שצה"ל, עם תורת הלחימה שלו, עם כל ה"אני מאמין" – –

נעמי חזן: כן, חבר הכנסת דהן.

נסים דהן: – – שחייל פצוע, צריך לעשות הכול כדי לחלץ אותו – הנושא הזה נשבר והתגלה למפרע שיש שיקולים מדיניים כאלה ואחרים שבגללם עלולים להפקיר חיי פצוע בשטח, אם זה חייל או אפילו אזרחים וחיילים שנפצעו בהר-עיבל.

נסים דהן: כבר שמענו שיכול להיות שגם בתקרית ליד בית-לחם היה איחור-מה בהגשת עזרה ראשונה.

נסים דהן: על זה, גברתי היושבת בראש, צריך להקים ועדת חקירה.

נסים דהן: כשם שהקימו ועדת חקירה לבדיקת האירועים עם ערביי ישראל, ובצדק, צריך להקים ועדת חקירה בשאלה האם מוסר הלחימה ותורת הלחימה בצבא לא הופקדו בידי מדינאים שהשיקול המדיני הוא חלק מן השיקול הצבאי שלהם, דבר שלא היה מקובל בצבא-הגנה לישראל.

נסים דהן: חשוב להקים ועדת חקירה, שתבדוק את הנושא הזה לעומק.

נעמי חזן: תודה רבה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, בשל ההחלטה התמוהה שהתקבלה בצה"ל, עד לרגע זה התעכב הפרסום הפורמלי של הדוח של יה-יה, ולכן אני אומר את זה על סמך אותם קטעים שהגיעו אלי, הן על-ידי גורמים מסוימים בצבא והן על-ידי גורמים שהיו בתחקיר אזרחי שנעשה שם.

נחום לנגנטל: הטלת האחריות על אלוף-משנה יוסף אדירי, על כך שבעצם באחריותו ניתנה רשות להגיע להר-עיבל, ואחר כך גם על כל המבצע, שהיה מבצע מאוד תמוה, מאוד לא רציני, גם בעיני אנשים שהם לוחמים פשוטים בצבא, כמוני, וההתמהמהות בהגשת העזרה במשך כמה שעות ולקיחת היוזמה לידיים רק בשעה 19:30-19:00, בערב, כשהאירוע התחיל כבר בשעות הצהריים ממש, אלה דברים שלוקים בחסר.

נחום לנגנטל: זה נאמר באופן מאוד מפורש בדוח הזה, ואני מאוד מקווה שיוסקו מסקנות בצה"ל לא כלפי האנשים, גברתי היושבת-ראש, אלא מה שחשוב פה זה להסיק מסקנות כלפי צה"ל, כי צה"ל הפך בתקופה האחרונה מצבא שתפקידו לנצח בקרבות לצבא שמתחכם במהלכים מדיניים.

נחום לנגנטל: מאותו רגע שבו אנחנו רואים את הצבא שרואה את עצמו ככלי לא של שירות האינטרסים של המדינה מבחינת ההגנה עליה, אלא כחלק אינטגרלי מהמחלקה המדינית, כזרוע מדינית של משרד החוץ, זו בעיה גדולה מאוד.

נחום לנגנטל: אני אומר את זה בשיחות עם מח"טים ובשיחות עם חיילים יותר פשוטים בשטח.

נחום לנגנטל: בסך הכול, צה"ל בעניין הזה נסוג אחור.

נחום לנגנטל: הוא נחשב, אולי, לדבר יותר מתוחכם.

נחום לנגנטל: אולי הוא נחשב כתוצאה מזה למשהו יותר הומניטרי.

נחום לנגנטל: אבל התוצאה של זה היא, שבכל המהלכים הצבאיים האחרונים שהוא עשה הוא לא הצליח.

נחום לנגנטל: צריך לומר את זה בגלוי, הוא לא הצליח.

נחום לנגנטל: כך זה היה בהר-עיבל, ואותו דבר קרה גם בקבר יוסף.

נחום לנגנטל: כשהיוזמה ניטלת ממנו וכל מה שמבקשים מצה"ל כל הזמן הוא, שהגנרלים ישרתו את המהלכים המדיניים וכל הזמן יחשבו מה יקרה בוועידת שארם ומה יקרה בוועידת קהיר ולשם עיניהם יהיו נשואות ולא אל היריב, אל האויב, ואיך ממגרים אותו, התוצאה תהיה אובדן חיי אדם, אובדן נפש.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, אני מקווה שיסיקו את המסקנות בצה"ל לא רק כלפי האנשים אלא כלפי השיטה שהפכה להיות נחלתנו בחודשים האחרונים ובשנים האחרונות.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

נעמי חזן: חבר הכנסת עוזי לנדאו, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מדובר על תחקיר הר-עיבל ועל תחקיר קבר יוסף.

עוזי לנדאו: אני סבור שצריך היה למנות ועדת חקירה ממלכתית, שתחקור גם את האירועים האלה, אבל לא בעיקר את האירועים האלה אלא את הסיבות והנסיבות שהביאו להסכם אוסלו, להסכמים שבאו בעקבותיו, לתוצאות החמורות הנובעות מהם שהביאו את ישראל אל המשבר הנוכחי, את המחדלים שהביאו לפריצת גל המהומות והטרור, את שורשי מדיניות ההבלגה, את ההחלטות להפקיר פצועים בשטח, את ההפיכה של צה"ל לשק חבטות שכופים עליו תגובות מגוחכות, את ההרג ההולך ונמשך של חיילים, לרבות שניים היום, את הפגיעה באזרחים, היום באזרחית, השם ייקום דמה, את המשך העברת מאות מיליוני שקלים בחודש לאש"ף כאילו דבר לא קרה, ההתעלמות מהחינוך ומההסתה לרצח ולשנאה של יהודים שמנהלת הרשות הפלסטינית.

עוזי לנדאו: אני רוצה, גברתי היושבת-ראש, להדגיש, שצריך לבדוק את סיבות מדיניות הגטו, המרגילה אותנו אט אט להסכים לירי על שכונות בירושלים, לקבל את ערעור הביטחון האישי בלב ערינו כעובדת חיים ואת נכונותנו לרוץ ולבקש ישועה מאחרים, מקלינטון, מערפאת, משיראק, מקופי אנאן, במקום להחליט ולפעול בעצמנו.

עוזי לנדאו: אני מבקש להדגיש, שמדיניות ההבלגה עולה לנו יום יום מחיר כבד, היום מחיר כבד במיוחד.

עוזי לנדאו: את האחריות לתוצאות האלה צריך להטיל על מדיניות הממשלה במלואה.

עוזי לנדאו: אני מתקשה להבין מדוע הממשלה איננה הופכת כל נושא נשק פלסטיני למטרה.

עוזי לנדאו: אני מדגיש – כל נושא נשק פלסטיני למטרה.

עוזי לנדאו: מדוע מגוריו של ערפאת עדיין על תילם כאשר יורים על גילה?

עוזי לנדאו: מדוע שדה התעופה בדהנייה, שממשיכים להבריח דרכו נשק ותחמושת שמשתמשים בהם נגדנו, מסלוליו אינם חרושים והטרמינל עומד על מקומו?

עוזי לנדאו: השאלות האלה הן רבות ונמשכות.

עוזי לנדאו: אני מקשיב לתחקיר על קבר יוסף ועל הר-עיבל.

עוזי לנדאו: אני רק אציין את הדברים שנאמרו בתחקיר על הר-עיבל.

עוזי לנדאו: אני מתפלא על מסקנה של אלוף במילואים בצה"ל, שאומר פעם אחת שצריך היה לסגת משם יומיים קודם לכן ומטיל את האחריות על הדרג המדיני.

עוזי לנדאו: זה איננו תפקידו וזאת איננה סמכותו.

עוזי לנדאו: ההחלטה הזאת היא פוליטית, ובמקום שנראה צבא שמשפר את נורמות ההתנהגות ומתנתק מפוליטיקה, ההחלטה הזאת של הוועדה שעסקה בתחקיר הזה מעמיקה עוד יותר את עירובו של צה"ל בשיקולים פוליטיים.

עוזי לנדאו: אני רוצה להזכיר לכולם מה עושים האמריקנים.

מאיר פרוש: יה-יה – – –

ראובן ריבלין: כשהוא היה אלוף הוא לא היה פוליטי.

ראובן ריבלין: הנה, גדעון עזרא למשל.

עוזי לנדאו: כאשר עושים את הדברים האלה אנשים בעבור הצבא ובשם הצבא, הם עושים את זה כאלופים, ואסור להם להתבטא ולעסוק בפוליטיקה.

עוזי לנדאו: אני מזכיר לכולנו, שכאשר הגנרל דוגן, מפקד חיל האוויר האמריקני ערב מלחמת המפרץ, אמר דברים בעלי משמעות צבאית אבל בעלי השלכות פוליטיות, הוא נשאר עוד יומיים בתפקידו והוא עף מייד אחר כך.

עוזי לנדאו: כשאני שומע אלוף בצה"ל אומר השבוע, שאי-אפשר להבטיח את גילה – זה לא תפקידו.

עוזי לנדאו: זאת אמירה פוליטית.

עוזי לנדאו: כשתת-אלוף אומר, שאין פתרון צבאי, רק פתרון מדיני – זאת אמירה פוליטית.

תמר גוז'נסקי: אם הוא יגיד להיפך, זאת תהיה אמירה צבאית?

עוזי לנדאו: לא, גברתי, אני אומר לך, שאם יש רק פתרון מדיני, לא צריך אותו.

עוזי לנדאו: צריך מדינאים.

תמר גוז'נסקי: אני מסכימה אתך.

עוזי לנדאו: לכן צריך לומר לו: אדוני, לך הביתה.

נעמי חזן: חבר הכנסת לנדאו.

נעמי חזן: חבר הכנסת לנדאו, זמנך תם.

עוזי לנדאו: כאשר אלוף בצה"ל אומר שאי-אפשר להבטיח את גילה, זה לא תפקידו.

עוזי לנדאו: אם הוא לא יכול, צריך לשחררו מתפקידו.

עוזי לנדאו: אני אומר את הדברים האלה בכאב רב.

עוזי לנדאו: אני חייב לומר שיש לי קושי גדול.

עוזי לנדאו: לא קראתי את התחקיר, אבל יש לי חשדות כבדים לגבי התחקיר הזה.

ראובן ריבלין: אצל אש"ף הוא היה עף.

עוזי לנדאו: אני חושב, שצה"ל ככלל איננו יודע ברוב המקרים לעשות תחקירים כהלכה, ואלה סוגיות כאובות, שכבר עלו בדיונים קודמים בוועדות הכנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת לנדאו, אתה באמת חורג מהזמן.

עוזי לנדאו: אני מודה ליושבת-ראש על אורך הרוח.

עוזי לנדאו: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

אלי בן-מנחם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מותו של לוחם מג"ב בקבר יוסף, מדחת יוסף, זכרו לברכה, הוא נקודת שבר לערכים הצבאיים ולאמון של החיילים בשטח בדרג המדיני.

אלי בן-מנחם: עד אירוע זה כל חייל בצה"ל ידע, שכאשר הוא נשלח למשימת הגנה על מדינת ישראל, המדינה תעשה כל שביכולתה כדי לחלצו אם ייפצע.

אלי בן-מנחם: הביטחון השלם בכך שלא משאירים פצוע בשטח והאמונה של אנשי הצבא הפשוטים בדרג המדיני ובפעולותיו היו אבן יסוד לעוצמתו של צה"ל.

אלי בן-מנחם: אולם מדחת, לוחם דרוזי, נשאר מתבוסס בדמו, בעודו ממתין לחילוץ, ומשזה בושש להגיע מת לבסוף מפצעיו.

אלי בן-מנחם: מדחת יוסף מת במקום שהדרג המדיני ידע, שאם תתפתח בו תקרית ויהיו פצועים, לא ניתן יהיה לחלצם משם, אך בכל זאת שיגר לשם חיילים.

אלי בן-מנחם: הקבר, להזכירכם, פונה מכוחותינו לאחר האירוע.

אלי בן-מנחם: רבותי חברי הכנסת, אינני מקנא בדילמה שעמדה בפני המפקדים ששהו בשטח.

אלי בן-מנחם: מצד אחד, כל אחד מהם ידע, שאם ישלח כוחות חילוץ לקבר, רבים נוספים ייפגעו.

אלי בן-מנחם: מצד שני ידעו המפקדים, שאם לא יבצעו את החילוץ, מהיום והלאה, כל חייל שיצא למשימה, יצא בלב לא שלם.

אלי בן-מנחם: הוא ידע, שהערכים שעליהם גדל, הערכים שלפיהם צה"ל אינו משאיר פצועים בשטח, לא קיימים עוד, וייתכן שהוא ימות מפצעיו במקום שבו לא יהיה "כדאי" עוד לחלצו.

אלי בן-מנחם: המפקדים גם ידעו, שמעתה כל חייל שיצא למשימת הגנה ישאל עצמו אם המשימה שהטיל עליו הדרג המדיני נחוצה ולגיטימית, או שהוא משמש בשר תותחים לתעלולים פוליטיים ומדיניים.

אלי בן-מנחם: אתמול פרסמה את ממצאיה ועדת החקירה שבחנה את האירועים בקבר יוסף ובהר-עיבל.

אלי בן-מנחם: הוועדה קבעה, כי החייל לא הופקר בשטח ונעשו כל המאמצים להצילו.

אלי בן-מנחם: יושב-ראש הוועדה, האלוף במילואים יורם יאיר, קבע, כי המפקדים בשטח קיבלו החלטות נכונות, כאשר ניסו לחלץ את הפצוע בסיוע הפלסטינים.

אלי בן-מנחם: קרובי משפחתו של מדחת יוסף טענו אתמול, כי הוועדה היתה מכורה מראש.

אלי בן-מנחם: לדבריהם, האלוף יאיר קבע את מסקנותיו עוד לפני שהחל בבדיקה.

אלי בן-מנחם: אני מבין את כעסם של בני המשפחה.

אלי בן-מנחם: מפקדי השטח פעלו נכון כאשר החליטו לחסוך בחיי אדם, אך שלא יתפלאו שמעתה והלאה אנו כולנו עשויים לשלם את מחיר ההחלטה של הדרג המדיני להציב חיילים במקום ולא לפנות את הכוח מקבר יוסף ערב המהומות.

אלי בן-מנחם: אנו כולנו נשלם את מחיר ההחלטה לא לחלץ את מדחת יוסף בכל מחיר.

אלי בן-מנחם: אינני מכיר ולו חייל לוחם אחד שלא היה מוכן להסתכן תחת אש כדי להציל את חיי חברו.

אלי בן-מנחם: מעתה, אני חושש שחיילים יחשבו יותר על חיי המצילים מאשר על חיי המוצלים.

אלי בן-מנחם: ההחלטות שהתקבלו אולי חסכו בחיי אדם בטווח הקצר, אך בטווח הארוך הם יגרמו לכל חייל לחשוב על עצמו לפני שהוא חושב על חברו.

אלי בן-מנחם: הם יגרמו לכל חייל להסס לפני שהוא משקיע את כל כולו בהגנת המדינה, הם יגרמו לירידת המוטיבציה, ואולי אף להגדלת מספר הקורבנות בקרבות עתידיים, לצערי.

אלי בן-מנחם: הדרג המדיני צריך להסיק מסקנות מרחיקות לכת מהאירוע בקבר יוסף, מסקנות מרחיקות יותר מממצאי ועדת החקירה.

אלי בן-מנחם: על הדרג המדיני לחשוב היטב אם יש מקום כלשהו שבו לא נוכל להציל את אלו המוכנים להקריב את חייהם למען ביטחונה של מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: בכל מקום כזה אסור שיהיו חיילים.

אלי בן-מנחם: ובכל מקום שבו אנו מציבים חיילים, חייבים להחליט, כי לא משנה מהו המחיר, בכל מצב הם יזכו לסיוע ולהצלה בעת הצורך.

אלי בן-מנחם: מותו של מדחת יוסף הוא נקודת שבר, ועתה עלינו להחליט אם אנחנו מקריבים את ערכינו או נלחמים עליהם.

אלי בן-מנחם: תודה, גברתי.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

נעמי חזן: חבר הכנסת מאיר פרוש, אחרון המציעים, בבקשה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, תשובה והצבעה במועד אחר, ועל כן גם לא יהיו הצעות אחרות היום.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, קודם הצבענו נגד הצעת האי-אמון של חבר הכנסת בשארה, לא מכיוון שלא כואב לנו על אובדן חיי אדם, אבל חשבנו שאי-אפשר להצטרף לאי-אמון כאשר מפגינים ותומכים באינתיפאדה.

מאיר פרוש: אבל אני לא רוצה שהממשלה תחשוב לרגע שיש לנו אמון בה.

מאיר פרוש: לנו אין אמון בממשלה הזאת, כי למדנו לדעת שלממשלה הזאת אין יחס של כבוד לבני-אדם.

מאיר פרוש: אין גם יחס של כבוד למורשת, גם לא למסורת וגם לא להיסטוריה.

מאיר פרוש: די לנו אם ניזכר בהכרזות של ראש הממשלה כאשר חשב שהוא יכול לעשות הכול, והוא הכול יכול, שהנה הוא הולך לחולל פה מהפכה חילונית.

מאיר פרוש: קשה לנו גם להסכים עם מהלכי הממשלה, כאשר בראשות הממשלה עומד אדם שרק לפני כמה חודשים אמר: תפסיקו לספור את הרובים.

מאיר פרוש: מדוע אתם עושים חיים קשים לפלסטינים?

מאיר פרוש: כך אני זוכר.

מאיר פרוש: מתהלכות שמועות, שבקהיר מדברים על כך, שרק בגילה לא יירו, אבל בגוש-קטיף מותר, בעופרה מותר, בפסגות מותר, בכל המקומות ברחבי הארץ מותר.

מאיר פרוש: בגילה אסור.

מאיר פרוש: במקום שהממשלה הזאת תהיה ממשלה של כולם, היא הפכה להיות ממשלה שמפקירה את כולם.

מאיר פרוש: זאת לא ממשלה של כולם, זאת ממשלה שמפקירה את כולם.

מאיר פרוש: האם אפשר להעלות על הדעת ולומר, שרק לגילה לא יירו, אבל ליתר המקומות כן?

מאיר פרוש: ודאי שזו ממשלה שמפקירה את כולם.

מאיר פרוש: הבושה הזאת שעברנו וחווינו על בשרנו בחול המועד סוכות, כאשר קיבלנו טלפונים מאלון-מורה: תעזרו לאותה קבוצה שנמצאת בהר-עיבל.

מאיר פרוש: איזו בושה היתה למדינת ישראל שלא היתה יכולה לחלץ כמה עשרות מבקרים.

מאיר פרוש: איזו בושה היתה ההפקרה של החייל בקבר יוסף; אני כבר לא מדבר על ההבטחה הזאת, שבקרוב יחזירו לנו את קבר יוסף, כדי שנוכל להתפלל שם.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, אני בהחלט לא מקבל את האמירה הזאת שנעשו כל המאמצים, מה שמוזכר בוועדת החקירה לגבי הר-עיבל וקבר יוסף.

מאיר פרוש: כך בדיוק הפקירו את קבר רחל בשבוע שעבר.

מאיר פרוש: אני בטוח, שאם היתה אזכרה לרבין, זיכרונו לברכה, והיה חשש לפיגועים, היו מאבטחים את המקום, כדי שיוכלו לקיים את האזכרה.

מאיר פרוש: ודאי כאשר לממשלה אולי לא כל כך חשובות התפילות בקבר רחל, באים ואומרים לנו: עשינו את כל המאמצים, ויש חשש מהתפילות בקבר רחל.

מאיר פרוש: אני לא מקבל את האמירה "נעשו כל המאמצים".

מאיר פרוש: בדיוק כמו שבקבר רחל לא עשו הכול כדי שיוכלו לקיים תפילות, כך גם לא עשו את כל המאמצים לחלץ אותם עשרות מטיילים בהר-עיבל ולא עשו הכול כדי לא להפקיר את החייל בקבר יוסף.

מאיר פרוש: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: אני חוזרת, חברי הכנסת, תשובה והצבעה במועד אחר.

נעמי חזן: (קריאה ראשונה)

נעמי חזן: אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-יומנו:

נעמי חזן: הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסד הקשור לקטינים, התש"ס–2000, של חבר הכנסת יובל שטייניץ – קריאה ראשונה, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נעמי חזן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת שטייניץ.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני מוכרח לציין שהסתכלתי בהצעת החוק שעברה בקריאה טרומית, נדמה לי שהיו 39 בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים, כי מטרתה של הצעת החוק היא מניעת העסקה של פדופילים, של עברייני מין, שנשפטו והורשעו, נשפטו למאסר בפועל, במוסדות חינוך, במוסדות שיש בהם נגישות גבוהה לקטינים.

יובל שטייניץ: קשה להאמין, ובאמת לא היה בבית הזה מישהו שיתמוך או שיגן על הזכות להעסיק פדופילים, אנסים ועברייני מין נגד קטינים, דווקא במקומות שבהם מסתובבים ילדינו וקטינינו.

יובל שטייניץ: למעט שר אחד שדיבר נגד ויצא החוצא, שמרוב ליברליות חשב שצריך לאפשר לפדופיל, לאנס, להיות אולי גם גנן בגנון, או מורה בבית-ספר, וגם הוא לא העז להצביע נגד החוק, לא היה ויכוח.

נעמי חזן: סליחה, אדוני, אין לאותו שר זכות הצבעה.

יובל שטייניץ: את צודקת, לאותו שר גם אין זכות הצבעה.

יובל שטייניץ: את יודעת למי הכוונה.

יובל שטייניץ: על כל פנים, 50 איש נרשמו לוויכוח, והבנתי, ואינני מצר על כך, שרבים מהם ידברו גם על עניינים אחרים.

יובל שטייניץ: אבל ראשית – לחוק.

ראובן ריבלין: צריך לבדוק כמה מה-56 שנרשמו יודעים שהם נרשמו.

יובל שטייניץ: החוק פשוט ביותר.

יובל שטייניץ: החוק אוסר על מוסדות חינוך להעסיק, לא אנשים שחשודים בפדופיליה, באונס או בעבריינות נגד קטינים, אלא רק אנשים שהורשעו ונכלאו עקב עבירות מין נגד קטינים; רק בגירים מעל גיל 18, שפגעו מינית בצעירים, או צעירות בדרך כלל, מתחת לגיל 16.

יובל שטייניץ: החוק מטיל סנקציות קשות גם על מוסדות חינוך, גני-ילדים, בתי-ספר, תיאטראות, קייטנות, גני-חיות, תנועות נוער וכיוצא בזה, הסעות תלמידים, גם על אותם אנשים שיעסיקו פדופילים, וגם על פדופילים שיציעו את עצמם או יקבלו על עצמם לעבוד במוסדות כאלה.

יובל שטייניץ: אמר הפילוסוף המפורסם שנחשב לאבי הדמוקרטיה המודרנית-הליברלית, ג'ון לוק: "בשעה שאי-אפשר לשמור על קיום הכול, יש להעדיף את ביטחון חייו של החף מפשע".

יובל שטייניץ: וזה בדיוק המסר שהחוק הזה, וגם סדרה אחרת של חוקים משדרים.

יובל שטייניץ: כאשר יש התנגשות לא בין החשוד אלא בין הבריון האלים, הפושע הנתעב שכבר הורשע, שמסכן אנשים אחרים – את המגבלות נטיל על הפושע ולא על אותם אנשים.

יובל שטייניץ: זכותו של הציבור וזכותם של ילדינו להסתובב בביטחון, ולא ייתכן שבשם איזה ערכים ליברליים נשחרר חיות אדם שכבר הורשעו בלי להטיל עליהם את המגבלות המינימליות הנדרשות.

יובל שטייניץ: בדיוק כמו ששוטר או אדם שהורשע בפלילים לא יכול להיות שוטר או קצין במשטרה, אף שאחרי שחרורו מהכלא הוא ריצה את עונשו ושילם את חובו לחברה עדיין מטילים עליו מגבלות, וודאי וודאי שאדם שהורשע בפלילים ונשפט למאסר על מעשה אלימות, למשל, או מרמה, לא יכול להיבחר להיות שופט במדינת ישראל, ועורך-דין שהורשע במרמה לא יכול לחזור ולהיות עורך-דין – קל וחומר שמי שהורשע בעבירת מין חמורה נגד קטינים לא יכול להיות מורה בישראל.

יובל שטייניץ: מה יותר פשוט מזה?

יובל שטייניץ: ולכן אני פונה לחברי הכנסת להצביע בעד החוק הזה, כמו בעד חוקים אחרים שאני, חברי וחברותי בבית הזה הגשנו, כדי להתחיל לשדר מסר ברור לחברה הישראלית, שאנחנו, עם הפשיעה ועם האלימות, עם הבריונות המופנית כלפי הזולת, לא נשלים ונעשה כל מה שדרוש כדי להיפטר מהן.

יובל שטייניץ: בהזדמנות זו, ואני בטוח שאחרים ינהגו בדיוק כמוני, אני רוצה גם להתייחס לכמה דברים שנאמרו פה בדיון הקודם.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני מוכרח לציין, שמחתי מאוד לשמוע את דבריו של חבר הכנסת ד"ר עזמי בשארה, שאמר לפני כחצי שעה מעל הדוכן הזה, ואני מצטט: אין לי בעיה עם היהודים.

יובל שטייניץ: ומאחר שכל כך שמחתי, אני רוצה להסביר מדוע.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני מבין, שאם חבר הכנסת עזמי בשארה אומר: אין לי בעיה עם היהודים, הוא כנראה מכיר סוף סוף בקיומו של העם היהודי, ובקיומו של הלאום היהודי, ואני שואל אותו את השאלה: האם הוא חוזר בו מדבריו לפני שנה וחצי, שאין עם יהודי ואין לאום יהודי והלאומיות היהודית היא פיקציה, ומכיר סוף סוף, שכמו שיש עם ערבי, יש גם עם יהודי?

יובל שטייניץ: זו התקדמות, כי הוא אמר: אין לי בעיה עם היהודים.

תמר גוז'נסקי: זה לא קשור לחוק שלך.

יובל שטייניץ: זה לא קשור, אמרתי שאני מנצל את מכסת הזמן, כמו אחרים, לדבר גם על כמה נושאים שלא קשורים לחוק.

נעמי חזן: לא קשור, זה ניצול זמן.

נעמי חזן: יש לו עשר דקות להציג הצעת חוק.

תמר גוז'נסקי: זה לא יפה שכאשר אתה מציג הצעת חוק שלך – – – אתה לא יכול – – –

נעמי חזן: ודאי שהוא – – –

יובל שטייניץ: יש חוק שאוסר על זה?

תמר גוז'נסקי: לא חוק – – –

נעמי חזן: היושב-ראש, במקרה הזה אני, היושבת-ראש, רשאית להעיר אם אתה לא מדבר לנושא.

יובל שטייניץ: חברת הכנסת גוז'נסקי, מאחר שאני מאוד מכבד אותך, ואת רבת ניסיון ממני, לא אמשיך רבות, אבל אסיים את שלוש השאלות שלי, אקבל את עצתך וארד מהדוכן.

יובל שטייניץ: השאלה השנייה שנשאלת בזכות, בעקבות הצהרתו של עזמי בשארה שאין לו בעיה עם היהודים, היא: האם הוא גם חוזר בו מתמיכתו המוצהרת בארגון ה"חיזבאללה"?

יובל שטייניץ: שהרי ארגון ה"חיזבאללה" הצהיר, שיש לו בעיה עם היהודים, ושמטרתו להרוג יהודים, חיילים ואזרחים, ולגרש ולסלק את היהודים מהמזרח התיכון.

יובל שטייניץ: מאחר שחבר הכנסת עזמי בשארה אמר שאין לו יותר בעיה עם היהודים, אני שואל: האם הוא יחזור בפומבי מתמיכתו ומעידודו ל"חיזבאללה"?

יובל שטייניץ: שאלה שלישית, חשובה ועיקרית מכולן.

יובל שטייניץ: האם כאשר חבר הכנסת עזמי בשארה אומר: אין לי בעיה עם היהודים – ומאוד שמחתי לשמוע את הדבר הזה – הוא גם התכוון לומר, לא רק שהוא מכיר סוף סוף בקיומו של עם ולאום יהודי, אלא שלעם וללאום היהודי הזה יש גם זכויות, מבחינתו, כמו לעם הערבי הפלסטיני?

יובל שטייניץ: למשל, האם הוא מכיר בזכות קיומה של מדינה יהודית אחת קטנה בעולם?

יובל שטייניץ: האם הוא מסיר את התנגדותו לכך שגם ליהודים תהיה מדינה משלהם, ריבונות משלהם, מדינת ישראל, ולא מדינת כל אזרחיה אלא מדינה יהודית במזרח התיכון?

נסים זאב: למה אתה כל כך זקוק להכרה של עזמי בשארה לקיומו של העם היהודי?

נסים זאב: אני חושב שאנחנו צריכים להכיר בזכותנו ולא שעזמי בשארה יכיר בקיומנו.

נעמי חזן: שאלה מעניינת, חבר הכנסת נסים זאב.

יובל שטייניץ: אני לא זקוק לאף אחד, ואני מסכים אתך, אבל כשאנשים מדברים על גזענות ועל אי-הכרה בזכויותיהם של ערבים אזרחי ישראל – אני מאוד בעד הכרה – ומדברים על כך שמדינת ישראל לא מכירה בזכויותיהם הלגיטימיות של הערבים הפלסטינים, אז נשאלת שאלה: מה רומז הדובר?

יובל שטייניץ: ואני מוכרח להגיד לך, אמר עזמי בשארה: אין לי בעיה עם היהודים.

יובל שטייניץ: שמחתי, ואני גם מקווה, שאם הוא מכיר בקיומו של עם יהודי, וזו התקדמות בשבילו, ונוטש את עמדותיו הגזעניות שלפיהן העם היהודי הוא לא עם ולא לאום, הוא גם מכיר בזכויות לגיטימיות של העם היהודי לריבונות משלו, ולמדינה משלו בגבולות כאלה ואחרים.

יובל שטייניץ: ולמה אני אומר את כל זה?

יובל שטייניץ: כי עזמי בשארה אומר שאין לו בעיה עם היהודים, אבל הוא לא מכיר בקיומו של עם יהודי.

יובל שטייניץ: הוא תומך ב"חיזבאללה", שרוצה להרוג ולגרש יהודים, והעיקר, הוא שולל מהיהודים את זכותם למדינה משלהם, מדינה יהודית דמוקרטית, את זכותם להגדרה עצמית, את זכותם, כמו כל העמים האחרים, שתהיה להם ריבונות משלהם והגדרה משלהם, והוא רוצה להפוך את מדינתם היחידה לאיזה מדינת כל אזרחיה, כי באותה שעה שהוא נאבק לזכותם של הפלסטינים להגדרה עצמית ולמדינה משלהם, הוא רוצה לגזול את כבשת הרש שלנו, ואת הדבר הזה חשוב להבהיר.

יובל שטייניץ: ואם הוא יחזור בו, בעקבות הטענה שלו היום שאין לו בעיה עם היהודים, ויסתבר שזה גם עם העם היהודי, ועם מדינת היהודים, זאת באמת תהיה התקדמות עצומה לקראת דו-קיום.

תמר גוז'נסקי: ולכן, לא להעסיק אותו במוסד שמטפל בקטינים.

יובל שטייניץ: ועכשיו, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יריבתי, אני מקווה גם קצת ידידתי, היו לי הרבה דברי טעם להגיד, ובגלל ההערה שלך, אני שולל ממך ומהצופים את הזכות לשמוע אותם דברי טעם עכשיו, ודוחה אותם לפעם הבאה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: לא ייאמן.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת שטייניץ.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו מתחילים בדיון בהצעת החוק – קריאה ראשונה.

נעמי חזן: אני קובעת שלוש דקות לנואם.

נעמי חזן: מי שלא יימצא במליאה כשאקרא בשמו לא ישתתף בדיון, ומי ששומע אותי במערכת הכריזה – לא אתחשב במי שלא נמצא כשקוראים בשמו.

נעמי חזן: חבר הכנסת אברהם רביץ – לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס – לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, שדואגת ורואה את הסכנה בסביבה אלימה, בסביבה נוקשה ובהשפעותיה, שיכולות להיות מושלכות על ילדים, על התפתחותם, על המורל שלהם, היא הצעה במקום, בעיקרון.

עסאם מח'ול: אבל השאלה היא, איך נוכל להרחיב את היריעה ברגישות הזאת, שהיא חובתו של הבית הזה, לאינטרס הקיומי, לאינטרס הבסיסי של ילד, לזכויות הבסיסיות של ילד.

עסאם מח'ול: אני מדבר על הנושא הזה כאשר רק אתמול, בשעה דומה, אולי קצת לפני השעה הזאת, ביקרתי בבית-כלא "השרון" יחד עם חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עסאם מח'ול: ביקרנו אצל נערים – 107 נערים שנמצאים בכלא הזה, ובתוכם 37 ילדים ערבים אזרחי מדינת ישראל, רובם תלמידי בית-ספר, שנעצרו עד תום ההליכים בהחלטת בית-המשפט ובצל האווירה המסיתה והאווירה הנוקשה ביחסה של המדינה לזכות הבסיסית גם של הנערים האלה לצאת ולהפגין.

עסאם מח'ול: יש כאן ניסיון להעניש מראש – לפני שהילדים האלה יגיעו לבית-משפט – יש ניסיון לחרוץ את דינם ולשפוט אותם, ושהם ימצו את העונש – יכול להיות חודשים – עד שהמשפט יסתיים ואז הם יכולים גם לצאת זכאים.

עסאם מח'ול: אני חושב, שדבר כזה צריך לקומם כל אחד, כל מי שרוצה לחשוב, כל מי שיש לו מצפון כלפי הילדים.

עסאם מח'ול: דבר נוסף, והלוואי שגם חבר הכנסת שטייניץ היה נותן עליו את הדעת – אותם נערים בכלא "השרון", שנעצרו בהפגנות, הרי בסופו של דבר הם יובאו לבית-משפט, ובית-המשפט יחרוץ אם הם כן אשמים או לא אשמים; הם מעורבים יחד עם נוער פלילי, עם נוער שיכול באמת לפגוע בהם ולהוביל אותם למקומות שהם לא היו מגיעים אליהם מבחינה מוסרית, מבחינת ההתנהגות וכו' – סכנת אונס, סכנת סמים, סכנת ערכים אחרים.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול.

עסאם מח'ול: אני חושב שצריך להתחשב בזה.

עסאם מח'ול: אם אין מקום בבתי-הכלא, אז שישחררו את הילדים האלה לבתיהם וייתנו להם חלופות מעצר.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להמשיך להיות אטומים לקריאה הזאת, שמהדהדת כבר יותר מחודש ימים.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

ראובן ריבלין: אחרי פריצקי?

נעמי חזן: אחרי פריצקי – חבר הכנסת קליינר.

תאופיק חטיב: כבוד היושבת בראש, חברי הכנסת, אני חושב שבנושא הזה לא היינו צריכים חוק אם החברה היתה חברה מתוקנת והממסד היה ממסד תקין.

תאופיק חטיב: ברור מאליו שכל עבריין מין שהואשם והורשע בעבירות מין לא יכול לעבוד עם קטינים.

תאופיק חטיב: נראה לי שהדבר ברור, גם אם הוא ריצה עונש ואחרי כן כאילו העונש הזה כפרה, זה לא מונע ממנו לחזור בעתיד, בגלל הפיתוי עצמו, הפיתוי הקיים; אז למנוע את הפיתוי זה עוד יותר טוב.

תאופיק חטיב: אבל אני רוצה להדגיש את מה שאמר כאן חברי עסאם מח'ול לפני כמה רגעים בנושא הקטינים שנעצרו בידי המשטרה, או שעכשיו עוצרים אותם, בימים אלה, כתוצאה מהצילומים שנעשו בזמן ההפגנות.

תאופיק חטיב: ולי חשוב – כמו אותם קטינים שאנחנו לא רוצים לשים אותם מול אותו עבריין מין באותו מוסד, כאן שמים אותם עם כל מיני עבריינים – לא עבריין אחד – ואף אחד לא נותן את הדעת, להיפך.

תאופיק חטיב: ראש המועצה למען הילד עומד פה ואומר: זרקו אבנים, אז שייקחו אותם, אז מה.

תאופיק חטיב: זאת אומרת, לא בגלל שזרקו.

תאופיק חטיב: אני חושב, שאפילו אם זרקו אבנים, אסור לשים אותם עם עבריינים – אפילו, וזה עוד לא בטוח, כי יש היום עבודה מדגמית: בכל כפר לוקחים מין מדגם מסוים של ארבעה-חמישה קטינים, ארבעה-חמישה מבוגרים, ועוד כהנה וכהנה, ודרכם רוצים להעביר את המסר של מה שנקרא הרתעה, זאת אומרת אותה ססמה ריקה מתוכן שמנסים להיתלות בה בכל מקרה, בכל סיטואציה – איפה ההרתעה.

תאופיק חטיב: אז דרך הילדים האלה רוצים להחזיר את ההרתעה.

תאופיק חטיב: כבר חודש ימים הם לא לומדים.

תאופיק חטיב: אני יודע שבחוק הישראלי שמים בן-אדם בכלא, במעצר, עד תום ההליכים אם אותו בן-אדם עלול לשבש את מהלכי החקירה ו/או מסכן את הסדר הציבורי או את שלום הציבור.

תאופיק חטיב: ולא העליתי על דעתי לרגע אחד לחשוב שאותם ילדים בני 14, שהמשטרה דווקא רצתה לקחת אותם כי יש לה צילומים שיכולים להביא אותם להרשעה או לחשד של שותפות באותן הפגנות, בוודאי היו בהפגנות – אם בהפגנה היו 10,000, אז אין ילדים כאלה?

תאופיק חטיב: ודאי שיש.

תאופיק חטיב: אבל יש מדגם כזה, אז לוקחים אותם, שמים אותם בכלא, ועכשיו מה אומרים לבג"ץ?

תאופיק חטיב: – כל עוד המהומות לא יישככו, אין לשחרר אותם.

תאופיק חטיב: איזה מהומות?

ישראל כץ: נכון, יש חשש שהם יפירו את שלום הציבור.

תאופיק חטיב: איזה מהומות, איזה מהומות?

טלב אלסאנע: – – –

תאופיק חטיב: אתה בדיוק כמו אותו בחור – התקשרו אלי ואמרו לי – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת חטיב, משפט אחרון.

תאופיק חטיב: אני מסיים רק בדוגמה הזאת לחבר הכנסת כץ – אכפת לי שהוא יבין את העניין.

תאופיק חטיב: בחור אחד מתקשר אלי ואומר: לא רוצים להגיע אלי, גם "בזק" – יש לו טלפון מקולקל – וגם לתיקון הפריז'ידר שלו, המקרר.

תאופיק חטיב: אז ניסיתי להתקשר במקומו.

תאופיק חטיב: מה מודיעים שם?

תאופיק חטיב: ל"בזק" יש הוראות מהביטחון שלהם לא להיכנס למגזר הערבי.

ישראל כץ: הגיעו לאום-אל-פחם, זרקו עליהם אבנים.

תאופיק חטיב: או.

תאופיק חטיב: קיי., בסדר.

עסאם מח'ול: אתה שלחת אותם – – –

תאופיק חטיב: ואז שאלתי את הבחור הזה שמתקן את המקררים: מדוע אתה לא מגיע?

נעמי חזן: חבר הכנסת חטיב, אנחנו בדיון בקריאה ראשונה על הצעת חוק.

נעמי חזן: אני יודעת שהנושא המדיני – – –

תאופיק חטיב: יש הרבה דברים שלא מובנים בציבור, שלא מוכנים להחזיר אותם.

נעמי חזן: בסדר, אז תשתמש בהזדמנות אחרת.

נעמי חזן: זמנך תם, אני מודה לך.

תאופיק חטיב: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסף פריצקי, בבקשה.

ענת מאור: ואחריו?

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת בשארה, שימשיך את הדיון הקודם.

עזמי בשארה: לא, לא.

נעמי חזן: אני מנסה בכל זאת בענייני חקיקה לשמור קצת על סדר.

יוסף יצחק פריצקי: גברתי היושבת-ראש, חברתי וחברי חברי הכנסת – – –

ישראל כץ: חבר הכנסת מח'ול מתקנא בברכה – – – מה אתה רוצה לעשות כאן – – – לך ל"חמאס".

עסאם מח'ול: – – –

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת ד"ר שטייניץ, אני מוכרח לומר לך, שאני חושב שזו הצעת חוק ראויה, וזוהי הצעת חוק – אני מוכרח לומר לך – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ.

ישראל כץ: כמו בשארה, לך לסוריה – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, תודה.

יוסף יצחק פריצקי: זו הצעת חוק, חבר הכנסת שטייניץ, שהיא אנטי-חרדית כל כך, שאפילו בסיעת שינוי שקלנו אם להביא אותה או לא, ולכן אני מבקש לברך אותך על כך.

יוסף יצחק פריצקי: למשל, רבותי חברי הכנסת, אני מציע לכם לקרוא ספר של אדם בשם שייע בריזל, שנקרא: "שתיקת החרדים", ושייע בריזל מתאר שם – בחברה, דרך אגב, שאין בה פשיעה ואין בה שום דבר, היא חברה נקייה וטהורה – את עבירות המין שעושים בקטינים בחברה הזאת.

יוסף יצחק פריצקי: אני מציע למשל לקרוא את פסק-הדין של בית-המשפט העליון מלפני שבוע, ששם דנו בבן האדמו"ר שהתעלל – – –

נסים זאב: אתה לא מתבייש.

נסים זאב: החרדים – – –

יוסף יצחק פריצקי: בן האדמו"ר שהתעלל בבת אחותו ונידון לשנות מאסר – –

נסים זאב: תדבר על כל הסוגים – – – תצא אתי לכלא ותראה לי – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: – – אבל, חבר הכנסת שטייניץ, יכול להיות שזה לא לעניין, כי לבן האדמו"ר באים רק ל"טיש", לא באים אליו לחנך ילדים, לכן אולי זה מותר.

יובל שטייניץ: ההצעה הזאת היא לא נגד אף אחד, היא בעד – – – מגזרי החברה.

יוסף יצחק פריצקי: אני גם מציע לחברי הכנסת לעיין בעיתון חרדי, שמו: "משפחה", בכתבה מיום 2 בנובמבר 1999, המתארת את האלימות, ובמיוחד האלימות כלפי ילדים בחברה החרדית – לא חס ושלום בעיתון חילוני, רחמנא ליצלן, אלא בעיתון חרדי.

יוסף יצחק פריצקי: ושם אומר עורך השבועון – –

נסים זאב: אולי תגיד לי כמה עצורים על עבירות מין – – –

יוסף יצחק פריצקי: – – פנייה למשטרה מותרת רק בשעת – האמת כואבת, חבר הכנסת זאב – –

נסים זאב: אתה כל כך מומחה במספרים – – – כמה עצורים אתה יודע שיש – – –

יוסף יצחק פריצקי: – – אומנם לא כל כך כואב כמו שמתעללים אצלכם בקטינים, אבל היא כואבת.

נסים זאב: – – –

יוסף יצחק פריצקי: אומר גרילק כך: הפנייה למשטרה מותרת רק בשעת מעשה, בכל מקרה אחר צריך לפנות לרבנים.

יוסף יצחק פריצקי: ובאמת, היתה ישיבה שהלכו לאיזה רב, שמו היה אברהם שפירא – הרב הראשי לישראל – ואמרו לו: שמע, יש פה אדם שמתעלל מינית בתלמידיו, והרב אברהם שפירא פתאום הפסיק לשמוע טוב, פשוט קרתה לו – כנראה בגלל הגיל – איזו בעיית שמיעה, ואז הלכו למשטרה ואז האדם הזה באמת נידון והורשע.

יוסף יצחק פריצקי: החברה החרדית, חבר הכנסת שטייניץ, היא חברה אלימה בצורה בלתי רגילה, ועל אחת כמה וכמה אלימה כלפי ילדים.

יוסף יצחק פריצקי: יש לי כאן רשימה של אנשים שהורשעו בדין – –

ישראל כץ: מה זה ההכללות האלה, חבר הכנסת פריצקי?

יוסף יצחק פריצקי: – – תלמידים, אנשים שמנהלים ישיבות, אנשים שמחנכים ילדים, אלא ששם מנסים לקבור את זה פנימה.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נסים זאב: תתבייש לך על דברי ההסתה ודברי הבלע והשקר שלך.

נסים זאב: תפסיק לעשות את הבית הזה חוכא ואטלולא.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכאל קליינר – לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים זאב, אני מבינה את סערת הרוחות שלך.

נעמי חזן: לצערי הרב, מדי פעם אנחנו שומעים דברים שאינם נעימים לאוזנינו או לערכינו.

נעמי חזן: הגיע הזמן שנוכל גם לספוג אותם, אפילו אם אנחנו מתנגדים להם נמרצות.

ישראל כץ: יש גם גבולות של הסתה.

ישראל כץ: מה היה אם מישהו היה מדבר כך נגד יהודים בעולם?

נעמי חזן: חבר הכנסת ישראל כץ, אני לא צריכה את עזרתך.

נעמי חזן: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

עזמי בשארה: גברתי, תודה רבה.

עזמי בשארה: אני חושב שהצעת החוק היא מצוינת.

עזמי בשארה: אין שום ספק, שמול גוף האדם וחירותו, וגוף התינוק וגוף הילד – העיקרון של חופש העיסוק נסוג לגמרי.

עזמי בשארה: אין ספק שזאת הצעת חוק ראויה, ואני חושב שצריך לתמוך בה.

עזמי בשארה: אבל, גברתי היושבת-ראש, בעניין סטיות וסוטי מין ונגישותם לילדים, מה דעתך שאנחנו נעשה כמה הבחנות של סטיות, שאולי לא נשפטו עליהן אבל בגינן הורגים?

עזמי בשארה: למשל, חייל שעל קסדתו כתוב מאחור: "born to kill".

עזמי בשארה: הוא כותב כך על הקסדה שלו, והוא מתעסק עם ילדים.

עזמי בשארה: אומנם ילדים כמפגינים, אבל יש לו עסק עם ילדים.

עזמי בשארה: הוא אמור להיות בקשר עם ילדים כחייל או כקצין, כאשר על הקסדה שלו כתוב: "born to kill".

עזמי בשארה: אני מוכן להתערב, שמי שכותב על הקסדה שלו "born to kill" – יש ביסוד סטיות מיניות.

עזמי בשארה: אני בטוח.

עזמי בשארה: יש איזו אלימות מינית, שלא מוצאת לה לגיטימציה לצאת החוצה, והוא מוציא אותה על ילדים קטנים בזה שהוא יורה בהם.

עזמי בשארה: הוא לא יכול לעשות את זה בגן-ילדים וכו', אז הוא עושה את זה בהפגנה.

עזמי בשארה: גברתי היושבת בראש, בשביל להרוג ילד ממרחק של 100 מטר – הרי ברור שהילד לא מאיים על החייל או על הקצין ממרחק של 100 מטר.

עזמי בשארה: ילד בן 13 לא מאיים על חייל, שאף אחד לא יגיד את זה.

עזמי בשארה: לא רק זאת, אלא שבשביל להרוג אותו צריך לכוון טוב, כי, גברתי היושבת-ראש, אני אזכיר לך מה כתוב בגיליון של עיתון "דבר" משנת 1945, מהעימות עם הבריטים – – –

נעמי חזן: לצערי עדיין לא הייתי, אז אני לא זוכרת את הגיליון הספציפי הזה.

עזמי בשארה: זה משהו שהוא חשוב, אגב, בזיכרון הציוני.

עזמי בשארה: על כל פנים, בשביל להרוג ילד צריך לעשות מאמץ, מפני שהממדים קטנים יותר.

עזמי בשארה: בשביל לפגוע בראשו של ילד או בעינו צריך לעשות מאמץ כפול מאשר לפגוע במבוגר.

עזמי בשארה: כלומר, בדרך כלל, אם פוגעים בילד אז זה חייב להיות בכוונה גדולה יותר מאשר לפגוע במישהו אחר.

עזמי בשארה: צריך להיות הרבה יותר טוב בירי בשביל לפגוע בילד בעין או בראש.

יגאל ביבי: זה מין שלא במינו.

עזמי בשארה: מדובר בהריגת ילדים וירייה בהם, ומדינה שלמה, לרבות התקשורת הנאורה שלה ולרבות כל הפלורליזם שלה, עוברת על זה כאילו זה דבר נורמלי להרוג ילדים, ועוד להגיד שהם שולחים את הילדים שלהם, ממרחק של 100 מטר.

עזמי בשארה: אתה יורה, מכוון על הראש והורג בלי איומים.

עזמי בשארה: ועוד כותב על הקסדה: "born to kill".

יגאל ביבי: אתה תמים?

יגאל ביבי: לא רואים אותם בטלוויזיה?

יגאל ביבי: על מה אתה מדבר בכלל?

יגאל ביבי: אתה לא רואה טלוויזיה?

נעמי חזן: חבר הכנסת ביבי, זמנו של חבר הכנסת בשארה תם ואתה מאריך את הזמן שלו.

עזמי בשארה: בתל-אביב, בשנת 1945, היתה הפגנה נגד הבריטים.

עזמי בשארה: אני לא זוכר את התאריך, אבל אני מוכן לתת את זה כמסמך לכנסת.

עזמי בשארה: בשנה הזאת הבריטים ירו בהפגנת היהודים שיצאה מתל-אביב ופגעו בשישה ילדים יהודים.

עזמי בשארה: כל העיתונות הבריטית אמרה, שהיהודים משתמשים בילדים שלהם בשביל להילחם באנגלים.

עזמי בשארה: הם אמרו, שאין לאמהות היהודיות רגשות, הן שולחות את הילדים להפגין.

ראובן ריבלין: התרגלנו בשישה מיליון.

ראובן ריבלין: הבריטים הם אנטישמים גדולים.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, אתה מקשה עליו לסיים.

ראובן ריבלין: אני מחזק את ידיך.

עזמי בשארה: עיתון "דבר" אמר באותו יום על הבריטים שהם פגעו בילדים.

נעמי חזן: משפט אחרון.

עזמי בשארה: עשיתי פשרה עם עצמי בשביל להביא דוגמה כזאת בכלל.

נסים זאב: מי זה עיתון "דבר"?

נסים זאב: זה "דבר אחר".

עזמי בשארה: בדיוק.

עזמי בשארה: זה הפך ל"דבר אחר" אחרי שאתם עליתם ונהייתם למשהו.

עזמי בשארה: להזכיר לך, אלה האנשים שהקימו את המדינה, עכשיו זה "דבר אחר".

נעמי חזן: חבר הכנסת בשארה, תודה.

בנימין אלון: עבר הזמן שלו כבר.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, הוא עומד כאן ומחרף ומשווה את חיילי צה"ל לסוטי מין, ואין תגובה.

גדעון עזרא: יש שדה שלא שרפת עוד.

נעמי חזן: אתה מפריע לי להוריד אותו, אז אם אתה רוצה, בבקשה, תמשיך.

גדעון עזרא: השוטרים היו בסכנת חיים.

עזמי בשארה: אתם בעד רצח ילדים?

ראובן ריבלין: ערפאת בעד רצח ילדים.

עזמי בשארה: מרגיז אותם לגנות רצח ילדים.

עזמי בשארה: אני מדבר על רצח ילדים.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

ישראל כץ: חבר הכנסת ברכה, מה עשית?

ישראל כץ: העלית את הרף.

ישראל כץ: הם באובדן עשתונות.

ישראל כץ: להשוות חיילי צה"ל לסוטי מין בכנסת ישראל?

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני מברך את ידידי ועמיתי לסיעה, ד"ר יובל שטייניץ, בקרוב פרופסור, שעושה רבות למען ילדים באמצעות חוקים למען ילדים.

איוב קרא: אני חושב שהחוק הזה יכול בהחלט לעבור בקונסנסוס בבית הזה.

איוב קרא: יישר כוח.

איוב קרא: אני יכול לומר לך, שאם ראש הממשלה היה חושב נכון, הוא לא היה עושה רונדלים וקרקס נייד, אלא היה חוזר לארץ ודואג לילדים, לחינוך, לשוויון, לדו-קיום ולדברים מהסוג הזה, במקום להסתובב בחוסר מעש עד ארצות-הברית ולחזור לכאן בלי תוצאות.

איוב קרא: אני בטוח, שאם היה הולך על הנושאים הקרדינליים הללו, שהם בחיי היום-יום שלנו, הוא היה מוצא אוזן קשבת.

איוב קרא: לצערי הרב, הוא לא דואג לא לילדים ולא לאזרחים, והכול תוהו ובוהו.

איוב קרא: הוא כל רגע מדבר על תרחיש – תרחיש בצפון, תרחיש בדרום – ומשחק כמו בטוטו, בתרחישים שבעיני אין להם אלא תשובה אחת – שהאדם אובד עצות ולא יודע לצאת מהסבך שנכנס אליו.

איוב קרא: במקום להרים ידיים ולומר: סיימתי, זה מה שאני יכול; במקום לומר ברחל בתך הקטנה שזה הזמן ללכת לעם ולומר שבכל נושא שהוא הלך אליו הוא נכשל – גם בנושאים חברתיים-כלכליים, גם בנושאים מדיניים; בכל דבר שנגע בו, הוא הביא לסיטואציה מאוד קשה.

איוב קרא: המצב ברחוב היום הוא דבר שלא היה ב-52 שנות עצמאות ישראל.

איוב קרא: ואני חושב שזה נובע ממנהיגות חלשה, דבר שלצערי אף אחד לא מדבר עליו, ממנהיגות אובדת עצות, שמגיעה לאמצע הדרך ללונדון וחוזרת לכאן באותו יום, וחזרה לארצות-הברית, בלי לדעת מה בדיוק רוצים.

איוב קרא: דבר כזה עוד לא היה.

איוב קרא: אף אחד לא מדבר על זה: מטוס נוחת פה, מדברים על חטיפה, על שבויים, על אנשים שנעצרו וכו' וכו', סיפורים בדויים שלא מהעולם הזה.

איוב קרא: אני חושב שזו השעה לומר לממשלה הזאת: נכשלתם.

איוב קרא: מקצים משאבים לאיפה שהם רוצים, מוכרים קרקעות למי שהם רוצים – – –

נעמי חזן: ועל כן אתה תומך בהצעת החוק.

איוב קרא: גברתי היושבת-ראש, אני מציע, שראש הממשלה יחזור לפה מהר ככל האפשר, כדי לטפל בילדים.

איוב קרא: ילדים הם עתיד המדינה, יהודים כערבים, ויפה שעה אחת קודם.

איוב קרא: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת דני נוה – גם הוא לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

נעמי חזן: אתה רוצה לנאום?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא.

נעמי חזן: תיארתי לעצמי, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, רק לפני שעה קלה דיברנו לא רק במקום הזה אלא גם בישיבות אחרות בבניין הכנסת, עד כמה צריך להקדיש מחשבה שנייה ושלישית לחזרה לשפיות ולא להמשיך בדרך של התלהמות, של הסתה ושל ניכור, שבסופו של דבר כולנו נצטער עליהם, ובוודאי אלה שיוזמים, מתחילים, ממשיכים וחוזרים על כך יום-יום ושעה-שעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם אלה שיצטערו יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב, שחלק מחברי הכנסת לפחות מגלים היענות לכך, מגלים אחריות ומראים שהם אכן מעכלים את הדבר הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדבר נראה גם בשטח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חלק אחר, למרבה הצער, והם מעטים מאוד, לדעתי עדיין ממשיכים בשלהם, אפילו מוסיפים בכל הזדמנות ובכל דרך אפשרית להבעיר את אש ההסתה ולהוסיף שמן למדורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי קורא פעם נוספת לכל חברי הכנסת, בלי להבדיל בין סיעות, בין צדדים ובין בתים, לכולנו ברוך השם יש כוח, לכולנו יש זכות ביטוי ואפשרות לא רעה להתבטאות, במיוחד אלה שעסקו בדברים הקשים בוודאי יודעים להתבטא ולהתגונן: הדרך הזאת איננה מרתיעה, בוודאי לא מרתיעה את אלה שמטיפים ומסיתים נגדם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה לקרוא בשמות של אף אחד, לא מהצד הזה ולא מהצד הזה, ולכן מה שחייב להרתיע זה השכל, זו השפיות, זהו חוש האחריות של כולנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מקווה שלא נצטרך לחזור לעניין הזה פעם נוספת, וטוב יהיה אם פעם אחת ולתמיד נבחרי העם יראו דוגמה ומופת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לאחר שהראו דוגמה ומופת בדברים השליליים והרקיעו שחקים, היינו רוצים כולנו לראות אותם מרקיעים שחקים בכיוון האחר – בכיוון של אחריות, שפיות וחיוביות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני כמובן תומך בהצעת החוק העומדת לדיון.

מוחמד ברכה: אני חושב, שזהו חוק ראוי, שבא להגן על קטינים, על ילדים, במיוחד על-ידי הרחקת עברייני מין שהורשעו מהמוסדות שקשורים בקטינים.

מוחמד ברכה: אני חושב שזו הצעה ראויה.

ישראל כץ: אתה רוצה להחיל את זה גם על הרשות הפלסטינית.

מוחמד ברכה: שווה להתווכח אתך?

ישראל כץ: אתה דואג להם, אז תחיל זאת גם על הילדים שם.

מוחמד ברכה: מה שווה להם להתווכח?

ישראל כץ: אתה דואג להם.

מוחמד ברכה: בטח שאני דואג להם, אלא מה?

ישראל כץ: שיגנו עליהם.

ישראל כץ: תחיל את החוק על הילדים שם.

מוחמד ברכה: נחיל אותו קודם כול עליך ועל אנשים לא בוגרים, אחר כך נראה איך לנהוג.

עסאם מח'ול: – – –

מוחמד ברכה: אני חושב, שיש צורך לעשות צעדים מונעים, בהתנהגות החברתית הכללית ובהתנהגות הפוליטית, שעלולה להזיק לילדים.

מוחמד ברכה: אני חושב שהדיבורים היום בתקשורת ובפוליטיקה הישראלית, על מתן הצדקות להריגת ילדים בשטחים הפלסטיניים, בסופו של דבר לא רק יעגימו עוד יותר את התמונה הקיימת בשטחים, כאשר כשליש מ-200 הפלסטינים שנהרגו באירועים האחרונים הם ילדים.

מוחמד ברכה: הדברים האלה יושלכו גם על החברה הישראלית.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, הילד הוא חלק מהחברה, וגם הוא עומד מול החיילים שחונכו או ששוכנעו שלהרוג ילדים זהו דבר של מה בכך.

מוחמד ברכה: כאשר הם יחזרו לחברה, אני לא בטוח שאחד או כמה מהם לא יתנהגו באותה דרך כלפי הילדים בישראל, ערבים או יהודים.

מוחמד ברכה: אני חושב, שעל מזבח הפוליטיקה ועל מזבח התוקפנות נעשים פשעים לא רק כלפי העם הפלסטיני, אלא לטווח הארוך גם כלפי החברה הישראלית פנימה.

מוחמד ברכה: כנראה אין גבול למידת החוצפה ולמידת היכולת להסית, ואני באמת רוצה בשניות הספורות שנותרו לי להתייחס לדברים שאמר הבוקר חבר הכנסת הלא-יהודי מסיעת הליכוד על כך שיש כאילו כתובות נאצה נגד דרוזים והוא לא ירשה זאת.

מוחמד ברכה: קודם כול, מיהו ומהו בתוך השיח הקיים באוכלוסייה הערבית?

ישראל כץ: הוא מדווח על מה שהוא ראה.

מוחמד ברכה: מיהו ומהו?

מוחמד ברכה: האוכלוסייה הערבית על כל עדותיה מקיאה אנשים שרוצים לסכסך בתוכה, על מנת לשרת את האינטרסים של הליכוד ושל הימין.

מוחמד ברכה: על אף כל המחלוקות שקיימות בקרב האוכלוסייה הערבית, לא נרשה לאף אחד לספסר בריב וליצור קרעים בתוך החברה הערבית בישראל, על מנת להרוויח מכך הון פוליטי.

ישראל כץ: אתם איימתם על דרוזים.

מוחמד ברכה: זהו משחק מסוכן.

מוחמד ברכה: אני בטוח שהוא התעלה על עצמו בחוצפתו, אבל אף אחד לא יקנה את הדברים האלה, לא בין המוסלמים, לא בין הנוצרים ולא בין הדרוזים.

מוחמד ברכה: אני חושב, שצריך לשים קץ לכל הדברים האלה, לא רק מעל במת הכנסת אלא גם בתוך החברה.

מוחמד ברכה: אני חושב, שאיש שרוצה לחיות ולהתפרנס מסכסכנות בתוך החברה הערבית, הוא איש שהחברה הערבית על כל עדותיה צריכה להקיא אותו מתוכה ולהקצות אותו.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, ידידי חבר הכנסת איוב קרא לא נמצא.

בנימין אלון: חבר הכנסת ברכה רוצה להקצות אותו ולנדות אותו.

בנימין אלון: הוא שואל מיהו ומהו.

בנימין אלון: מדחת יוסף נהרג, הוא היה דרוזי, הוא נהרג כיוון שהחליט מי שהחליט – וצריך להסיק מסקנות אישיות נגד זה שהחליט – שעדיף לסמוך על האויב הפלסטיני שהוא יציל אותו.

בנימין אלון: זו המסקנה של יורם יאיר.

בנימין אלון: כמה דם עוד יישפך עד שנבין מי אויב ומי אוהב?

בנימין אלון: אתה שואל מי זה איוב קרא?

בנימין אלון: איוב קרא הוא קצין בצה"ל.

בנימין אלון: הוא איננו יהודי, כמו שאמרת, נכון, הוא קצין בצה"ל והוא נאמן למדינה הזאת.

מוחמד ברכה: "מברוכ" עליך.

בנימין אלון: אתה תקצה?

בנימין אלון: אתה תנדה?

מוחמד ברכה: קח אותו.

בנימין אלון: מי אתה ומה אתה, מפר אמונים למדינת ישראל שכמוך.

עסאם מח'ול: תחנך אותו.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, אתה על הגבול.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, יש חופש ביטוי.

בנימין אלון: את לא מיתנת אותו כשהוא אמר על חבר כנסת אחר שהוא יקצה וינדה.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, אני ממש מתפלא עלייך.

ראובן ריבלין: אתם משת"פים של מדינת ישראל.

נעמי חזן: אתה מתפלא עלי?

בנימין אלון: גברתי לא מרשה לי לומר שהוא מפר אמונים למדינת ישראל.

מוחמד ברכה: – – –

ראובן ריבלין: אתם משת"פים.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

מוחמד ברכה: – – –

בנימין אלון: איזו כנסת נכבדה זאת שעולים במליאה חברי הכנסת בזה אחר זה – עזמי בשארה בדיון על פדופילים וסוטי מין עולה ואומר שחיילי צה"ל הם סוטי מין?

ראובן ריבלין: – – – לא להאמין דבר כזה.

בנימין אלון: חיילי צה"ל הם סוטי מין?

בנימין אלון: כך הוא אמר.

נעמי חזן: הוא לא אמר.

בנימין אלון: תסתכלי בפרוטוקול.

נעמי חזן: תסתכל בפרוטוקול, אדוני.

נעמי חזן: הייתי עוצרת אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש גבול גם לשפל.

בנימין אלון: והכול פה בכנסת.

בנימין אלון: ולמרות זאת, כאב לי מאוד גם לשמוע את חבר הכנסת פריצקי – – –

מוחמד ברכה: – – – עצורים.

נעמי חזן: חבר הכנסת ברכה, שב.

מוחמד ברכה: שקרים.

בנימין אלון: גם לחבר הכנסת פריצקי אני אומר: הגיע הזמן, עמיתי חבר הכנסת פריצקי, שתבדיל בין אויב לאוהב.

בנימין אלון: אתם מאבדים את הצפון בשנאה שלכם לחרדים.

בנימין אלון: לעלות ולדבר נאום שלם בנושא פדופילים ולהגיד שזו הצעת חוק אנטי-חרדית?

בנימין אלון: מה ההכללה הזאת?

בנימין אלון: אולי גם אתה וטומי לפיד תבינו שאין לכם ממשלת מיעוט עם עבד-אלמאלכ דהאמשה?

בנימין אלון: אולי כבר סוף סוף תבינו מי האויב המסוכן למדינת ישראל?

בנימין אלון: אלה לא החרדים.

מוחמד כנעאן: תגיד לי אתה.

בנימין אלון: האויב של מדינת ישראל הוא האויב הפלסטיני.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, זמנך תם.

בנימין אלון: אני מסיים, גברתי.

בנימין אלון: האויב הערבי הפלסטיני הוא האויב שעכשיו הרג לנו אשה נוהגת.

עסאם מח'ול: – – –

בנימין אלון: בעידוד שלכם.

בנימין אלון: אתם אומרים שמתנחלים מותר להרוג.

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול.

בנימין אלון: שני חיילים.

בנימין אלון: האויב הפלסטיני עכשיו יורה על גילה.

בנימין אלון: מתי העם היהודי יתאחד ויבין שהאויב הפלסטיני ורק האויב הפלסטיני הוא האויב שלו?

בנימין אלון: מתי נהיה מאוחדים?

עסאם מח'ול: אתה האויב של שני העמים.

בנימין אלון: יבוא היום, והוא קרוב, והאויב הפלסטיני ינוצח, ינוצח, ומלחמת העצמאות של מדינת ישראל תתקיים ותתקדם.

בנימין אלון: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אברהם הירשזון לא נמצא באולם.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

נעמי חזן: אני מבינה שכולם רוצים למצות את הזכות שלהם לדבר על הצעת החוק הזאת.

נעמי חזן: להזכירכם, אנחנו מדברים על הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסד הקשור לקטינים.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

גדעון עזרא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק.

גדעון עזרא: זו הצעת חוק ראויה.

גדעון עזרא: אבל הדם חם.

גדעון עזרא: ואנחנו עכשיו בכנסת, חלקנו יושבים ואנחנו רותחים, וחלק מהחברים יושבים פה, זה חולף על-ידם וזה לא מעניין אותם.

גדעון עזרא: מה שמעניין אותם זה זכויות כאלה או אחרות במציאת עבודה כזאת או אחרת.

גדעון עזרא: רבותי, תדעו לכם דבר אחד.

גדעון עזרא: אני קורא לממשלת ישראל עכשיו.

גדעון עזרא: היום עברו שלושה אנשים ללא נשק, ושני חיילים שלא איימו על אף אחד, והרגו אותם, ופצעו תשעה נוספים, ועכשיו יורים על גילה.

גדעון עזרא: וזה היה לא בשטח A ולא בשטח B, זה היה בשטח C.

גדעון עזרא: אני קורא לממשלת ישראל עכשיו לקבוע ולהודיע לגבי אותם אזורים, שכל מי שיישא בהם נשק, יירה.

גדעון עזרא: מי שרוצה לעצור אנשי "חמאס", ואין כוונה כזאת לאף אחד כרגע, אלא רק משחררים אותם, שילך עם אקדח, וכל מי שילך עם רובה, יירה, בכל האזורים שמאיימים על מדינת ישראל.

גדעון עזרא: ואם הממשלה גם את זאת לא עושה, אני חושב שהעם מבין למה צריך להחליף אותה עוד יותר מהר.

גדעון עזרא: אני מבקש מחברי הכנסת הערבים שתעלו אחד אחד בתורכם, תשכחו ממה שהיה ותחשבו על עתיד היחסים שבינינו, משום שאתם דיברתם על ועדת חקירה ממלכתית וקיבלתם, וביום שישי זרקו אבנים.

האשם מחאמיד: – – –

גדעון עזרא: גם באום-אל-פחם סגרו את הכביש, בבית שלך, לשעתיים.

גדעון עזרא: ביום שישי, אחרי שהודיעו על ועדת חקירה ממלכתית, ואתמול שמענו – – –

ראובן ריבלין: זה היה במסגרת פסטיבל האהבה.

גדעון עזרא: כן, זה היה במסגרת פסטיבל האהבה.

גדעון עזרא: אתמול זרקו אבנים בעכו ובין מעלות לתרשיחא, ולא היהודים זרקו.

גדעון עזרא: חברי הכנסת הערבים, תדעו לכם דבר אחד, אנחנו צריכים לגור פה ביחד.

גדעון עזרא: המדינה הזאת היא מדינת ישראל, היא מדינה שקמה על מנת להיות מדינה יהודית ועל מנת להיות מקלט לכל היהודים ברחבי העולם שנמצאים בסכנה, והיא מתכוונת להיות מדינה יהודית.

גדעון עזרא: מי שרוצה לחיות אתנו – אהלן וסהלן, אבל שיזכור כל הזמן שאין לנו שום כוונה שזו תהפוך להיות מדינה פלסטינית.

גדעון עזרא: אין לנו שום כוונה שהדגל לא יתנוסס בכל מוסד ובכל מקום.

גדעון עזרא: בעקבות האירועים האחרונים הורדתם גם את הדגלים כחול-לבן ממוסדות הציבור שלכם, בחלק מהמקומות, ומוטב שהם יחזרו לשם מהר, משום שזוהי עבירה על החוק.

גדעון עזרא: אני צריך לסיים?

נעמי חזן: זמנך תם פשוט.

גדעון עזרא: בסדר, אין בעיה.

נעמי חזן: אז תגיד תודה, זה יהיה נהדר.

גדעון עזרא: תודה, גברתי היושבת בראש.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת זבולון אורלב לא נמצא באולם.

נעמי חזן: חבר הכנסת ישראל כץ, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, הצעתו של חבר הכנסת ד"ר שטייניץ היא הצעה ראויה.

ישראל כץ: השימוש המוזר והציני שכמה חברי כנסת ערבים מנסים לעשות בה, לרבות המשלת חיילי צה"ל לסוטי מין, לרבות קינה, בכי ונהי על כך שעוצרים מתפרעים קטינים ערבים שמסכנים חיים, לרבות כל ההשוואות, אותי אינו מפתיע.

ישראל כץ: כל הפלישתים האלה שעומדים כאן ויושבים כאן ומחרפים את מערכות ישראל, כדאי שתדעו לכם שהכול יחזור אליכם כבומרנג.

ישראל כץ: איך שאמרתם תמיד "א-דוולה מעאנה" בזמן השלטון הבריטי כאן, שהממשלה אתכם, והרשיתם לעצמכם להתפרע ולנסות להרוג יהודים, הימים האלה חלפו ונגמרו.

ישראל כץ: אולי יש לכם הרגשה שאהוד ברק הוא כמו איזו פלסטלינה, שאם לוחצים עליו אז יוצא עוד קצת מיץ ועוד קצת כניעה, והוא מסכים להקים ועדת חקירה ממלכתית נגד משטרת ישראל וניצב אליק רון – שזו המטרה.

ישראל כץ: במקום לחזק אותה כדי שתטפל בכם, המתפרעים, ובמי שאתם מסיתים, אז נכון, הממשלה הזאת, בגלל כניעה – – –

האשם מחאמיד: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ.

נעמי חזן: שוב אנחנו מאוד-מאוד גבוליים.

נעמי חזן: אני מבקשת ממך, אני ביקשתי גם מאחרים.

תאופיק חטיב: זה לא גבולי.

ישראל כץ: סליחה, גברתי.

נעמי חזן: אני לא צריכה הנחיות ממך, חבר הכנסת חטיב, מאף אחד.

נעמי חזן: הייתי מאוד ליברלית.

נעמי חזן: אני מעירה רק כשאני מרגישה שמגיעים מעבר לגבול.

ישראל כץ: גברתי, אני לא אתווכח אתך כי את יושבת-ראש, ואני אכבד את מה שאת אומרת.

נעמי חזן: תודה.

ישראל כץ: כל הדברים שאמרתי הם לטובת מדינת ישראל, אין בהם משום פגיעה אישית באף אחד כאן, אלא הצבעה על מגמה.

ישראל כץ: תשבי שם, גברתי, ותבקשי את הקלטת, תראי איך האזרחים בבית רואים ומטלפנים ואומרים: איך יכול להיות שבכנסת עומדים פלישתים ערבים ומחרפים את מערכות ישראל?

תאופיק חטיב: את זה אתה אומר.

ישראל כץ: איך זה יכול להיות שמשווים את חיילי צה"ל לסוטי מין ולוקחים קצין בצה"ל, קצין דרוזי במילואים, ומשמיצים אותו בגלל זה.

ישראל כץ: כן, חבר הכנסת ברכה, אל תאיים על דרוזים.

ישראל כץ: אם איוב קרא אומר שהוא ראה שלטים שמאיימים על דרוזים ויהודים, אז הוא ראה שלטים כאלה.

ישראל כץ: הוא בוודאי יותר אמין עלי ממך.

איוב קרא: הוא קטן כזה, הוא קטן כזה בשביל להפחיד אותי.

מוחמד ברכה: – – –

ישראל כץ: גברתי, אנא שלא יפריעו כדי שאוכל לדבר.

ישראל כץ: לא יעזור לך, הדרוזים ישרתו בצה"ל והדרוזים יטפלו ב – – – כמוך.

איוב קרא: אתה ממושתן, קטן וממושתן, קטן וממושתן.

מוחמד ברכה: – – –

האשם מחאמיד: מה זה פה?

נעמי חזן: חבר הכנסת ברכה, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: חבר הכנסת קרא, אל תתרגש, אבל אני עדיין קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ישראל כץ: אבל אני, גברתי, לא חושב שאפשר להסתפק רק במלים.

מוחמד ברכה: לא ניתן לך לסכסך בין הערבים.

ישראל כץ: תלך אל ברגותי.

ישראל כץ: סיפרו לי הנוצרים – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, זמנך תם.

ישראל כץ: תתבייש לך.

ישראל כץ: היה כתוב בעיתון שאיימו על נוצרים – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, אני מבקשת שתסיים.

ישראל כץ: אני לא מצליח לדבר.

נעמי חזן: סליחה, אני עצרתי את השעון.

ישראל כץ: אני לא דיברתי.

נעמי חזן: אתה דיברת הרבה מאוד.

ישראל כץ: אני רוצה להגיד לכם שאני לא מסתפק במלים.

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ.

ישראל כץ: אני לא מצליח לדבר.

נעמי חזן: נכון, כי עכשיו אני מפריעה לך.

נעמי חזן: ביקשתי ממך לרדת.

ישראל כץ: אני מבטיח לכם, כשהממשלה הזאת תתחלף, אתם לא תשבו כאן.

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, יש גבול לאי-ציות להוראות היושב-ראש.

נעמי חזן: סיימתם עכשיו את הסיבוב הזה?

ישראל כץ: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, אני עצרתי את השעון.

ישראל כץ: הם משווים את חיילי צה"ל לפדופילים.

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, אתה לא תנחה אותי ואתה תישמע להוראותי כל עוד אני יושבת בראש.

ישראל כץ: אכן נשמעתי, לכן אני מדבר מכאן.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת מאיר שטרית – לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

נעמי חזן: שלוש דקות.

ישראל כץ: סנשו פנשה אתם, שמאיימים על נוצרים ועסאם מח'ול יושב ושותק.

נעמי חזן: חבר הכנסת ישראל כץ, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

עסאם מח'ול: אתה חבר כנסת עלוב.

נעמי חזן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אני קוראת גם אותך לסדר פעם ראשונה, ואם יהיה צורך, אני אעשה את זה לעתים יותר תכופות.

ישראל כץ: אתה וגוז'נסקי תסחבו לו את הכלים.

נעמי חזן: חבר הכנסת ישראל כץ, מספיק.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה אולי להפתיע את חברי חברי הכנסת החרדים – –

מאיר פרוש: לא יכול להיות.

האשם מחאמיד: – – ולומר שאני נגד מה שנאמר קודם על-ידי חבר הכנסת פריצקי בעניין רבנים כאלה ואחרים, משום שאנחנו קורבנות של הרבה מאוד הכללות והסתה.

האשם מחאמיד: לכן, מה שנטען היום נגדכם יכול היום לפגוע בכם, מחר זה יפגע בנו, ולכן אני מתנגד לאמירות לגבי החרדים.

האשם מחאמיד: דבר שני, גברתי היושבת-ראש, מובן שבני אלון לא יאהב את הדברים האלה, משום שלגביו יש ערבים ויהודים.

האשם מחאמיד: היהודים כולם טובים.

האשם מחאמיד: מובן שכבודו, המדען ישראל כץ, כבר הכריע בזה, שכל היהודים הם טובים וכל הערבים הם רעים.

ישראל כץ: אתה לא מייצג את הערבים.

האשם מחאמיד: אני לא מייצג, אתה מייצג.

האשם מחאמיד: כל הערבים הם מחרחרי שנאה, שונאי מדינת ישראל, והם נגד המדינה – – –

ישראל כץ: מי דיבר על זה?

ישראל כץ: שמעת אותי אומר את זה?

האשם מחאמיד: אתה אמרת קודם.

ישראל כץ: מה אמרתי?

האשם מחאמיד: אני אומר לך, אל תסית ואל תכליל.

האשם מחאמיד: אני חוזר על מה שנאמר קודם על-ידי אחד החברים שלי – אני אומר:

האשם מחאמיד: כל מי שיורה בילדים הוא סוטה, כל מי שיורה בילדים הוא סוטה.

האשם מחאמיד: יהיה חייל או לא חייל, הוא סוטה.

ראובן ריבלין: ומי ששולח ילדים שיירו בהם מה הוא?

האשם מחאמיד: הוא לא שולח ילדים.

האשם מחאמיד: הולכים להרוג ילדים.

ראובן ריבלין: הוא לא שולח ילדים?

ראובן ריבלין: כל העולם כבר יודע – – –

יובל שטייניץ: ומי שיורה על ילדים בגילה הוא גם סוטה?

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר, שמי שמדבר על פעולות נגד מדינת ישראל הם אותם אנשים פה, היושבים בצד הזה, שמסיתים.

האשם מחאמיד: הם נגד מדינת ישראל, לא חברי הכנסת הערבים באולם הזה.

האשם מחאמיד: ומי שבא ואומר לך: כשאנחנו נתפוס את השלטון אנחנו נראה לכם – שמענו את זה במשך 52 שנים, שמענו את הדברים האלה.

האשם מחאמיד: גם כהנא היה פה.

האשם מחאמיד: איפה הוא עכשיו?

האשם מחאמיד: איפה התנועה שלו?

האשם מחאמיד: איפה תנועת "כך"?

ישראל כץ: אם הוא איננו, אתם ודאי לא צריכים להיות פה.

ישראל כץ: אתם גזענים פי אלף.

האשם מחאמיד: אם הוא איננו אתה פה.

נעמי חזן: חבר הכנסת מחאמיד, גם אתה מתקרב לגבול הזה, ואני מעירה לך.

תאופיק חטיב: הוא איננו, יש לו מחליפים.

נסים זאב: צריך להקים ועדת חקירה מי רצח את כהנא.

האשם מחאמיד: אתה לא יכול להאשים אותי בזה, נכון?

נסים זאב: צריך להקים ועדה.

האשם מחאמיד: בסדר, תקים ועדה.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת שטייניץ, אני רוצה לומר לך, שהחוק הזה טוב, אבל בזמני דיברתי אתך על זה שהייתי מצפה דווקא שתכליל בזה מצבים דומים לגבי כל האנשים אשר עוברים עבירה כזאת ונשפטים, אם זה בבית-חולים, אם זה בבית-ספר, אם זה עם ילדים ואם זה עם קליינטים, שהעונש כלפיהם יהיה אותו דבר.

האשם מחאמיד: להכליל את זה כך שזה יהיה מורכב מאוד.

יובל שטייניץ: יש לי חוק יותר רחב בכיוון דומה.

האשם מחאמיד: גברתי, אם מדברים על ילדים, אני רוצה להזכיר לחברי, שאותם ילדים, החברים של מחמוד אבראהים אגברייה שיושבים בין עבריינים – איך אפשר לדבר על – – – כאשר הילדים האלה עצורים עד תום ההליכים עם עבריינים.

ישראל כץ: הם לא עבריינים, רק סיכנו חיי שוטרים.

נעמי חזן: חבר הכנסת מחאמיד, תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אני מוותר.

נעמי חזן: אם כן, אתה תומך בהצעת החוק.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, אין ספק שההצעה של חבר הכנסת ד"ר שטייניץ היא הצעה ראויה, ולכן אני אתמוך בה.

אחמד טיבי: אבל, אם כבר מדברים בילדים, יש מקום לפתח את הנושא הזה, ואני אתחיל מהמקום שבו סיים קודמי, עמיתי חבר הכנסת מחאמיד, על מעצר עד תום ההליכים של קטינים ערבים אזרחי המדינה – –

מאיר פרוש: יש גם יהודים כאלה.

האשם מחאמיד: גם יהודים.

אחמד טיבי: – – – שנאסרים בבתי-הכלא יחד עם עבריינים, קטינים יהודים וערבים כאחד.

נעמי חזן: שני-שלישים, שליש.

אחמד טיבי: אני חושב, שזה צריך להדאיג לא רק את האגודות לזכויות האזרח, אלא כל אחד מאתנו, לא רק את ההורים של הילדים האלה, אלא גם את המחוקקים בבית הזה.

אחמד טיבי: ראשית, אין לאסור את הקטינים האלה עד תום ההליכים.

אחמד טיבי: אפשר להסתפק בחלופות מעצר, מעצר בית, אם חייבים, אבל בשום פנים ואופן לא לכלוא אותם יחד עם אסירים פליליים.

אחמד טיבי: ואם כבר מדברים על ילדים, אז אני רוצה לדבר על ילדים שמאבדים את שנת הלימודים.

אחמד טיבי: ילדים, אזרחים ערבים מצד אחד, והרבה ילדים שמאבדים את החיים, מקפחים את חייהם בירי של אש חיה – עד לפני עשרה ימים 1,230 תלמידים פלסטינים נפגעו מירי של כוחות צה"ל, כ-42 ילדים נהרגו מכוחות צה"ל, והירי הזה נמשך.

אליעזר כהן: פשוט כוחות צה"ל יצאו לפשיטה על יישובים ערביים.

אחמד טיבי: אומרים שהילדים האלה הלכו וזרקו אבנים.

אחמד טיבי: אני לא קורא לאף אחד לזרוק אבן, אבל נו, אז מה?

אחמד טיבי: אז מה אם ילדים פלסטינים זרקו אבנים – – –

ישראל כץ: אז מה?

ישראל כץ: עוד פעם אתה מתחיל?

אחמד טיבי: לא, אני אומר – אז מה?

אחמד טיבי: – – –

נעמי חזן: הוא לא מתחיל, הוא ממשיך.

אחמד טיבי: אבן שמגיעה למרחק של 10 מטרים לא פוגעת באף אחד.

אחמד טיבי: אף לא ילד אחד מהילדים ההרוגים שזרקו אבן פגע בחייל.

אחמד טיבי: מהילדים ההרוגים.

דוד טל: – – – זרק אבן, והרג תושב מראשון-לציון.

אחמד טיבי: אני מדבר על הגדה.

אחמד טיבי: לגבי ההרוג ז'אן, אני הייתי הראשון, יחד עם חברי, שגינינו את זה בצורה הברורה והצלולה ובקול הרם ביותר.

אחמד טיבי: אבל שלא תזכירו לנו בכל פעם מחדש, כאילו אנחנו קראנו או עודדנו, או הסתייגנו או שתקנו על המעשה הזה.

אחמד טיבי: אני אומר שמותר להפגין – –

דוד טל: אבן הורגת.

אחמד טיבי: – – ואנחנו לא קוראים לאנשים ללכת לזרוק אבנים.

נעמי חזן: חבר הכנסת טיבי, משפט אחרון.

אחמד טיבי: אבל נניח שמישהו זרק אבן.

אחמד טיבי: למה צריך לירות בו ולהרוג אותו, למה?

אחמד טיבי: למה צריך לירות בילד שזורק אבן ממרחק של 10 מטרים, למה צריך לירות בו ולהרוג אותו?

אחמד טיבי: למה צריך לירות בילד שזורק אבן ממרחק של 10 מטרים כאשר החייל נמצא במרחק של 100 מטרים – מרחק שממנו אפשר לצלוף ולהרוג.

יצחק וקנין: למה צריך לזרוק אבנים?

נעמי חזן: חבר הכנסת טיבי.

נעמי חזן: חבר הכנסת וקנין.

אחמד טיבי: אני חושב, שהדבר הטוב ביותר ששני העמים יכולים להוביל אליו זה להפנים את הערך של קץ הכיבוש.

אחמד טיבי: לא להסדיר מחדש, להיערך מחדש, פה ושם, כי אי-אפשר גם לעשות שלום, גם יציבות, גם שלום וגם כיבוש.

אחמד טיבי: או זה או זה, ושתי החלופות יחד הן פשוט דבר והיפוכו.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תרשי לי, גברתי היושבת-ראש, להתנצל בפני חברי, חבר הכנסת שטייניץ, על כך שלא אדבר על חוק חשוב שהוא מגיש ויעבור היום בקריאה ראשונה בעזרת ידיהם של רוב חברי הבית הזה, משום שהצעת החוק שלו ראויה, ובגלל מצוקות העתים אדבר על אותם דברים של ענייני דיומא, ויסלח לי הפרוטוקול על כך שאני עושה שימוש בהצעת חוק כה חשובה על מנת לבוא ולומר לראש הממשלה: תתפטר.

ראובן ריבלין: שחרר אותך מאתנו.

ראובן ריבלין: תשחרר אותנו ממך.

ראובן ריבלין: אתה, נפוליאון עם כובע נפוליאון ועם מטרייה של צ'מברליין, ראה לאיזה עברי פי פחת הבאת אותנו.

ראובן ריבלין: ראה מה אתה עושה לנו.

ראובן ריבלין: יהודים וערבים בארץ הזאת לא יכולים לחיות יותר.

ראובן ריבלין: ערבים ויהודים באזור הזה לא יכולים לחיות יותר.

ראובן ריבלין: מוסלמים ויהודים בארץ הזאת לא יכולים לחיות יותר, בגלל חולשת הדעת שלך.

ראובן ריבלין: בגלל המחשבה שלך שאתה נפוליאון גדול כאשר אתה לא מבין שום דבר משום דרך.

ראובן ריבלין: ומשום דרך שהורית והתווית לא הגעת לשום מקום, רק למצב שבו אנחנו משתלחים אלה באלה.

ראובן ריבלין: הכול מתרסק לנגד עינינו.

ראובן ריבלין: נפוליאון גדול, לאן הבאת אותנו?

נעמי חזן: נפוליאון היה קטן מאוד.

ראובן ריבלין: היום, בזמן חירום, אתה, ראש הממשלה ושר הביטחון, כאשר אתה לוקח גם את סגנך, נמצא בחוץ-לארץ כאשר דם נשפך פה רק בגלל דבר אחד: איש לא יודע איך לפתור בכלל את הסכסוך הזה.

ראובן ריבלין: איש אינו יודע לאן פניך מועדות.

ראובן ריבלין: לאחד אתה אומר: אתה לא פרטנר.

ראובן ריבלין: לשני אתה אומר: תביא אותו מהר לוושינגטון.

ראובן ריבלין: נמאס לנו ממך.

ראובן ריבלין: תתפטר.

ראובן ריבלין: פשוט עזוב אותנו.

ראובן ריבלין: אני כבר לא יודע מה יותר חירום בארץ הזאת.

ראובן ריבלין: והיית גיבור, היית גיבור ישראל.

ראובן ריבלין: היית חייל מצוין, אלא שאתה עדיין ילד פוליטי קטן שיש לו מחשבות גדולות על עצמו.

ראובן ריבלין: גם אנחנו, רבים מאתנו, חשבו עליך, כי אתה נתת לנו להרגיש שיש על מי לסמוך.

ראובן ריבלין: אלה שהבינו והכירו ידעו שאנחנו הולכים לעברי פי פחת.

ראובן ריבלין: עזוב אותנו, כי אין לך דרך, ואתה לא יודע לאן אתה מוביל אותנו.

ראובן ריבלין: כוח ההרתעה של צה"ל התפוגג והתפוגג.

ראובן ריבלין: למרות העוצמה שלנו, אנחנו לא יכולים להפעיל אותה כי אנשים מצחיקים עושים ממך צחוק.

ראובן ריבלין: לך מאתנו, ויפה שעה אחת קודם, כי בנפשנו היא.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מאיר פרוש.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

נעמי חזן: יפה דיברת, דרשת יפה, לשיטתך, ואתה ממשיך.

נעמי חזן: חבל.

ראובן ריבלין: לא דיברתי אפילו שנייה יותר.

נעמי חזן: נכון.

נעמי חזן: גברתי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרפת לברכות של קודמי לחבר הכנסת שטייניץ על יוזמת החקיקה.

תמר גוז'נסקי: אני מקווה שיהיה לה המשך בחוק רחב יותר שעוסק בעברייני מין.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא, שאנחנו, בחברה הישראלית, במשך שנים רבות מדי הדחקנו את הנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: זה לא נכון שזה רק בחברה החרדית, אלא זה בכל השכבות של החברה הישראלית.

תמר גוז'נסקי: אנחנו בעצם רק בשנים האחרונות מתחילים לקלוט את חומרת הבעיה.

תמר גוז'נסקי: הקושי הגדול שלנו הוא, שאם אנחנו, כחברה, לא מצאנו דרך להתמודד עם פדופילים, עם אנשים שמבצעים עבירות מין בקטינים, ולא מצאנו דרך לתת להם את הסיוע הרפואי, הסוציאלי, הפסיכולוגי, את מה שצריך לעשות, בעצם אנחנו קובעים, במעין הרמת ידיים, שזהו.

תמר גוז'נסקי: אבל העבריינים האלה, הוכיח הניסיון, חוזרים וחוזרים לסורם.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שההצעה נכונה – לנסות להרחיק אותם מההזדמנות לפגוע בקטינים.

תמר גוז'נסקי: איך היא בדיוק תתבצע?

תמר גוז'נסקי: על זה נצטרך עוד לחשוב היטב, אבל ברור שכשמדובר פה בהגבלת חופש העיסוק של הקבוצה הזאת, ההגבלה הזאת היא למטרה מאוד צודקת: להגן על קטינים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזה דבר חשוב מאוד.

תמר גוז'נסקי: נדמה לי שצריך יהיה עוד ללטש אי-אלה סעיפים בחוק, אבל את זה אפשר לעשות בוועדה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, לדאבוני ולכאבי הגדול, כל דיון במליאת הכנסת היום הופך להיות הזדמנות להתפרצות על רקע של שנאה, של ביטויי שנאה וביטויי גזענות, שקשה פשוט להשלים עם קיומם.

תמר גוז'נסקי: אני מבינה שהמצב קשה.

תמר גוז'נסקי: החדשות קשות ביותר.

תמר גוז'נסקי: שומעים חדשות – קורבנות.

תמר גוז'נסקי: קורבנות פלסטינים, קורבנות ישראלים.

תמר גוז'נסקי: קורבנות ישראלים, קורבנות פלסטינים.

תמר גוז'נסקי: הימים מאוד קשים, אבל דווקא מחברי הכנסת נדרש, בימים קשים כאלה, לנהוג באיפוק שמגיע לבית הזה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר במלוא הדאגה: אם חברי הכנסת מעזים לעמוד מעל הבימה ולקרוא לשלילת האזרחות של חברי כנסת שנבחרו כחוק, וכך זה קרה היום, אז מה תגידו מחר, אם יבוא אדם כלשהו, צעיר כלשהו, ויסיק מזה את המסקנה שבעצם מותר לו גם לפגוע בחבר הכנסת, פיזית?

תמר גוז'נסקי: מה תגידו אז?

תמר גוז'נסקי: אם בכנסת הזאת אומרים, שחבר כנסת, לא רק שצריך לסתום לו את הפה, אלא גם אין לו זכות בכלל להיות אזרח, וזה קורה בכנסת הזאת בשבוע שרק עכשיו ציינו בו חמש שנים לרצח רבין, אז תגידו: אין אחריות בכנסת הזאת?

תמר גוז'נסקי: אפשר ככה לדבר?

תמר גוז'נסקי: אפשר להגיד: אני לא מסכים אתך, אני חולק על דעתך, אבל לשלול את עצם קיומו במדינה, את עצם אזרחותו של חבר כנסת?

תמר גוז'נסקי: לבוא ולהציע פה – כפי שראינו בהצעת חוק שהונחה על שולחן הכנסת – להוציא תנועה פוליטית אל מחוץ לחוק?

תמר גוז'נסקי: כאילו שאין כלים אחרים.

נעמי חזן: חברת הכנסת גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: אני מסיימת.

תמר גוז'נסקי: ואני אומרת לחברי הכנסת: אם לא יושם מחסום, אם לא יהיה סכר להופעות הגזעניות האלה, הדמוקרטיה הישראלית פשוט תתפרק ותתפורר.

תמר גוז'נסקי: ואנחנו נהיה בימי הדמוקרטיה האחרונים של מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת מאיר פרוש, אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כחברי גם אני אתמוך בחוק של חבר הכנסת שטייניץ.

מאיר פרוש: מטבע הדברים, כשחבר כנסת עולה לדוכן בסוג כזה של דיונים, ודאי שהוא יתייחס גם למה שעומד על סדר-היום, על אחת כמה וכמה שהוא יתייחס למה שנאמר על-ידי הדוברים הקודמים.

מאיר פרוש: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת טיבי, איך אתה מרשה לעצמך?

מאיר פרוש: כחבר כנסת אתה עומד פה על הדוכן ואומר: זרק אבן, אז מה אם הוא זרק אבן?

מאיר פרוש: חבר כנסת עומד על הדוכן כאן בכנסת ישראל ואומר: אז הוא זרק אבן.

אחמד טיבי: צריך לירות בו?

אחמד טיבי: ממרחק של 10 מטר?

מאיר פרוש: אני לא יכול להאמין למשמע אוזני, שאתה, כאחד מ-120 חברי כנסת, אומר שמי שזורק אבן זרק אבן ולא קרה כלום.

אחמד טיבי: הילדים החרדים לא זורקים אבנים?

תמר גוז'נסקי: הילדים החרדים – – –

מאיר פרוש: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, על אלה שזורקים אבנים בשבת תמיד מאיר פרוש אומר שאסור לגעת באבנים בשבת מכיוון שההלכה אוסרת את זה.

מאיר פרוש: גם אסור לעשות את זה מכיוון שאסור לנהוג באלימות.

מאיר פרוש: אם כבר הזכרת את זה, תארי לך שאני אגיד: אז זרקנו אבן.

מאיר פרוש: מה זה שחבר כנסת אומר: הוא זרק אבן.

מאיר פרוש: מה יאמר אותו אדם ברחוב שרואה בחבר הכנסת טיבי את המנהיג שלו, הרי הוא יושב-ראש הסיעה, הוא המנהיג, הוא זה שאומר: אז הוא זרק אבן.

אחמד טיבי: אתה לא נמצא במצב שלי.

מאיר פרוש: למה שלא תגנה את זה?

אחמד טיבי: ילדים ערבים נורו.

מאיר פרוש: למה אתה מצפה ממישהו כאן בבית הזה או במדינת ישראל?

מאיר פרוש: למה שמישהו ייתן לך גיבוי כאשר אתה בא ואומר: אז הוא זרק אבן?

אחמד טיבי: כן, אז הוא זרק אבן.

מאיר פרוש: מה אתם עשיתם אחרי ראש השנה?

מאיר פרוש: אנחנו בירכנו זה את זה לפני ראש השנה ב"שנה טובה", הכול טוב ויפה.

מאיר פרוש: בשביל מה הלכתם להצטרף לאינתיפאדת אל-אקצא?

מאיר פרוש: למה התנהגתם כפי שהתנהגתם – לא אתם כחברי הכנסת – למה האוכלוסייה שלכם התנהגה כמו שהתנהגה?

אחמד טיבי: הפגינו.

מאיר פרוש: אמרתי קודם שאני לא מצדיק אובדן דם, ודאי שכואב על כל אחד שנהרג, כי כל אחד נברא בצלם אלוקים, ולא משנה אם הוא יהודי או ערבי, אבל מדוע הצטרפתם לאלה שרוצים להרוג אותנו?

מאיר פרוש: למה עשיתם את הקשר הזה?

עסאם מח'ול: – – –

מאיר פרוש: בגלל שאין לכם ביוב, בגלל שאין לכם מים, בשביל זה מתנהגים כמו שמתנהגים?

מוחמד ברכה: למה אתה מבלבל בין הדברים?

מאיר פרוש: ואתה בא היום ועוד אומר: אז הוא זרק אבן.

אחמד טיבי: כן.

מאיר פרוש: דבר כזה אסור שייאמר.

אחמד טיבי: אסור לירות.

מאיר פרוש: אם אתה מנהיג של ציבור אתה גם צריך לדעת שיש לך אחריות והאמירה שלך גם אמורה לחנך את הציבור שלך שמותר לזרוק אבנים.

אחמד טיבי: – – – על היריות.

מאיר פרוש: אתה לא גינית את זה.

מאיר פרוש: מחובתך לגנות את זה, מחובתך לגנות כל מסע אלימות.

מאיר פרוש: הדיון כרגע הוא לא אם מותר לירות או אסור לירות, הדיון כרגע הוא – – –

אחמד טיבי: אתה גינית הרג ערבים?

אחמד טיבי: הרג ילדים ערבים?

מאיר פרוש: בהחלט כן, אמרתי את זה קודם – –

אחמד טיבי: אני רוצה לשמוע עכשיו.

מאיר פרוש: – – ושמעת את זה גם לפני דקה.

מאיר פרוש: לא יכול להיות שאתה תצדיק זריקת אבנים.

מאיר פרוש: תודה.

אחמד טיבי: לא גינית הרג של ילדים ערבים.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את דבריו של הרב פרוש שמוחה נגד זריקת אבנים.

מאיר פרוש: נגד חברי כנסת שמעודדים את זה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לך, הרב פרוש, שלמיטב ידיעתי החרדים ברחוב בר-אילן זרקו אבנים ולא נורתה אף לא ירייה אחת לכיוון שלהם, לא כדור גומי ולא כדור חי.

טלב אלסאנע: או שמא האבנים שלהם עטופות בתפילין ואז הן כשרות.

טלב אלסאנע: המגמה היא שונה.

מאיר פרוש: אתה לא יודע מה שאתה מדבר.

טלב אלסאנע: אין שום סעיף בחוק העונשין שאומר שדינו של ילד שזורק אבן הוא הוצאה להורג, אין סעיף כזה.

טלב אלסאנע: בכלל, בחוקי העונשין של מדינת ישראל אין הוצאה להורג.

טלב אלסאנע: מי מינה אותו השוטר להיות גם שוטר, גם שופט וגם מוציא לפועל?

טלב אלסאנע: איפה יכול להיות דבר כזה?

טלב אלסאנע: כולנו צריכים להתקומם נגד שימוש בנשק, באש חיה לכיוונם של ילדים.

טלב אלסאנע: אני שומע את הצבועים מהימין שאומרים: הפלסטינים שולחים את הילדים שלהם כדי למות.

טלב אלסאנע: כאילו אין להם רגשות.

טלב אלסאנע: אני ראיתי את הילד מוחמד א-דורה ולא ראיתי שהוא מזמין ירי.

טלב אלסאנע: הוא לא רוצה למות, הוא צעק וקרא לאביו שיגונן עליו מפני הירי; הוא לא רצה למות.

טלב אלסאנע: שמעתי צעקת פחד והמבט שלו היה מבט של מי שמחפש מפלט להגנה ואביו גונן עליו בגופו.

טלב אלסאנע: לא ראינו ילד שרוצה למות ולא ראינו אבא שמחפש איך הילד שלו ימות; אבל ראינו איך מכוונים, יורים והורגים את הילד.

טלב אלסאנע: ראינו גם אח שמנסה להושיט לו עזרה וגם הוא נורה ונפגע.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת שטייניץ, אתה מגיש חוק שהוא נכון ואנחנו מצביעים בעדו, אבל המדיניות הישראלית הופכת את הילדים הפלסטינים לנהרגים בנפשם ובגופם, ואת הילדים היהודים – חייל בן 18 גם הוא ילד – הופכים לרוצחים, כי הם מכוונים ויורים בילדים.

טלב אלסאנע: אתה רוצה שהילדים הישראלים בני ה-18 יהפכו לרוצחים?

טלב אלסאנע: הם הופכים להיות רוצחים.

טלב אלסאנע: זו המדיניות המובילה, ואיזו מדיניות זאת?

טלב אלסאנע: זו המדיניות על מנת לגונן על שליטה בעם אחר ולהנציח דיכוי של עם אחר.

טלב אלסאנע: הם מצפים מהעם האחר שימחא להם כף, הם מצפים מהעם הפלסטיני שלא יתקומם נגד הכיבוש.

טלב אלסאנע: אם יש אויב למדינת ישראל, האויב הראשון, האחד והיחיד של מדינת ישראל הוא מדינת ישראל בעצמה, במדיניות שלה, במדיניות הכיבוש שלה, ברצון שלה לשלוט על עם אחר.

טלב אלסאנע: זה האויב שלה, והיא צריכה להשתחרר מהתפיסה הזאת, להתעורר ולהתעשת ולהבין שאי-אפשר לדכא רצון של עם בכוח.

טלב אלסאנע: אפשר להרוג את הילד מוחמד א-דורה, אבל אי-אפשר להרוג את החלום שלו ואת השאיפה של העם שלו לעצמאות ולחירות.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לומר, שיש מצב של אטימות, יש מצב שחיים בתפיסה גלותית נעולה ולא מוכנים לפקוח את העיניים ולהסתכל למציאות בעיניים.

טלב אלסאנע: מדינת ישראל היא כמעט הקולוניאליזם האחרון בעולם.

טלב אלסאנע: מה יש להם לנסות ולכבוש עם אחר?

טלב אלסאנע: עולה כאן מישהו ואומר שזה שטח C.

טלב אלסאנע: הרי גם שטח C זה שטח כבוש.

טלב אלסאנע: רק לפני כמה ימים יצאו המסוקים הישראליים וירו טילים בבית-סאחור על שתי נשים פלסטיניות.

טלב אלסאנע: מה זה, זה לא טרור?

טלב אלסאנע: מדוע לא מנסים להתמודד עם המציאות ככל שהיא קשה ולהישיר אליה מבט?

טלב אלסאנע: חבר הכנסת זאב, צריך לדעת שאלימות מובילה לאלימות.

נסים זאב: אתה לא רוצה שצה"ל יגיב.

טלב אלסאנע: לצערי הרב, הרג מוביל להרג, וצריך להפסיק את המעגל הזה.

טלב אלסאנע: שורש הרע הוא הכיבוש והשליטה בעם אחר.

טלב אלסאנע: צריך להפסיק את הכיבוש הארור הזה והשליטה בעם אחר, וששני העמים יחיו אחד ליד השני.

טלב אלסאנע: יש לנו אפשרות – או לחיות ביחד כששני העמים יחיו ביחד, או ששני העמים ימותו ביחד ואחד יהרוג את השני.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נחום לנגנטל – איננו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הבית, הצעת החוק היא הצעת חוק ראויה וטובה.

ענת מאור: אמרתי לחבר הכנסת שטייניץ, ואני שמחה שגם בוועדת החוקה, חוק ומשפט עשו שינויים שהוא הסכים עליהם מראש, עוד לפני הקריאה הטרומית, שכן במערכת האיזונים שתמיד אנחנו מחויבים לה בין זכויות הפרט וזכויות האזרח וזכויות היחיד, שהן חשובות וראויות לכולנו, לבין טובת הפרט והיחיד והאזרח הנמנים עם האוכלוסייה הנפגעת – זו לא איזו תיאוריה בולשביקית מול זכויות הפרט.

ענת מאור: צריך לזכור, שאלה שהולכים באופן גורף מדי עם זכויות הפרט של אנשים מסוימים פוגעים בילדים, בנערות, בבני נוער, שנופלים קורבן לאלימות מינית, לאלימות מצד פדופילים או אחרים.

ענת מאור: יש פה אבסורד: אלה או אלה – החברה כולה יוצאת נפגעת בצורה בלתי רגילה.

ענת מאור: לכן זו הצעת חוק ראויה.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר, חברות וחברי הבית, שנוסף עליה הגשנו, אני כיושבת-ראש – – – לשעבר וחברת הכנסת גוז'נסקי וחבר הכנסת זבולון אורלב כיושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, הצעת חוק שחייבים גם אותה לקדם, בדבר יידוע לגבי עברייני מין, כי הרי יודעים, המחקרים והמציאות מראים, שמי שריצה את עונשו – לצערנו הרב זה לא ריפא אותו ופעמים רבות הוא חוזר על אותה עבירה, ואז נערה נוספת ונער נוסף נפגעים.

ענת מאור: צריך לקדם גם את הצעת החוק הזאת, וכך, אני ממש מאמינה בזה, שלא רק שאנחנו לא פוגעים בזכויות האזרח, אנחנו יוצרים איזון, שכן, לצערי הרב, מדינת ישראל עובדת קצת כמו מטוטלת ולא היתה מספיק עירנית.

ענת מאור: כל המדינות הדמוקרטיות, בלגיה ומדינות אחרות באירופה – הרי אנחנו זוכרים את תופעות הפדופילים – ואנחנו לא למדנו מספיק להתגונן מפני הדברים המאוד-חמורים האלה.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, אני רוצה להתייחס בשתי מלים לדיון הכללי שנערך פה.

ענת מאור: לא רק שיש מסורת בבית הזה, שכשדנים בהצעות חוק צריך להתמקד בחקיקה, אלא אנחנו בעצמנו כורתים את הענף שאנחנו יושבים עליו.

ענת מאור: הרי אנחנו מעוניינים לקדם חוקים ואנחנו גם יודעים איזו ביקורת יש.

ענת מאור: חבר הכנסת הלפרט – זה לא עניין אישי – הצעת החוק שהגיש, ועכשיו יש ויכוחים בגלל התוכן.

ענת מאור: אבל אם אנחנו בעצמנו נהפוך את החקיקה מעבודה מקצועית, מעבודה חברתית, מעבודה ציבורית, למלאכה פוליטית של התגוששות – וזכותנו להתגושש בבית הזה, אנחנו בית פוליטי, אבל לזה יש דיונים אחרים, דיונים של אי-אמון, דיונים של הצעה לסדר, הכול לגיטימי.

ענת מאור: לכל אחד מאתנו יש השקפת עולם, אבל בואו נשמור.

ענת מאור: מדובר על חשיבות, על עליונות בית-המחוקקים במובן העמוק והרציני ביותר.

ענת מאור: לגבי הדברים האחרים, אני לא רוצה לחלק ציונים, כי זה לא רק כלפי ימין, חברת הכנסת גוז'נסקי.

ענת מאור: יש פה הקצנה בבית הזה גם מצד ימין, גם מצד חברי הכנסת הערבים.

ענת מאור: אחרי שהוקמה ועדת חקירה ממלכתית – –

שמואל הלפרט: נא לסיים.

ענת מאור: – – וטוב שהוקמה, לבדוק את הרג 13 האזרחים – צריך איפוק מכל הצדדים – – –

שמואל הלפרט: תודה.

ענת מאור: ואני מסיימת בהבעת צער, אחרי שכבר פורסם בתקשורת על נפילת חיילי צה"ל היום, הדבר באמת כואב, והפתרון הוא לקדם את השלום, ואני מקווה שכך ייעשה.

ענת מאור: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

שמואל הלפרט: בבקשה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע ד"ר יובל שטייניץ, הצעת החוק מדברת על צמצום האפשרות של פגיעה בילדים ובקטינים חפים מפשע על-ידי עברייני מין.

מוחמד כנעאן: ההצעה כשלעצמה היא הצעה טובה, אני אתמוך בה, אך, לצערי הרב, לאור הדיווחים שאנחנו מקבלים, חבר הכנסת שטייניץ, מוועדת הפנים, יש צפיפות איומה בבתי-הסוהר.

מוחמד כנעאן: יש פחד, יש חשש גדול, שהדבר שאתה מפחד ממנו ולכן מעלה את ההצעה, מתקיים בבתי-הסוהר על-ידי קטינים, על-ידי עבריינים עם קטינים וכן הלאה.

מוחמד כנעאן: לכן אני חושב היום, על מנת למנוע את מה שאתה מפחד ממנו, על מנת למנוע את מה שאתה מדבר עליו, יש מקום להפריד בין הקטינים האלו לבין עברייני המין ועבריינים למיניהם.

מוחמד כנעאן: יש אפשרות להחזיר אותם קטינים למוטב, אך, לצערי הרב, היום לא עושים די בנושא הזה.

מוחמד כנעאן: אבל, אדוני היושב-ראש, אני לא יכול להתעלם, בצד התמיכה המוחלטת שלי בהצעת החוק, מכמה דברים שהועלו כאן על-ידי עמיתי חברי הכנסת.

מוחמד כנעאן: לא ייתכן להמשיך במגמה הזאת של הסתה ושל חימום האווירה וחימום הרחוב היהודי נגד חברי הכנסת הערבים ונגד המנהיגות הערבית.

מוחמד כנעאן: לא ייתכן פשוט.

מוחמד כנעאן: זה בלתי אפשרי.

מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד לחברי הכנסת גדעון עזרא וישראל כץ ואחרים, הרי כמה שתדברו וכמה שתעשו, לא חיים כץ – ישראל כץ – – –

חיים כץ: לא אמרתי לך כלום.

מוחמד כנעאן: אנחנו, חברי הכנסת הערבים, נמצאים בכנסת הזאת ונמשיך להיות כאן.

מוחמד כנעאן: לא יעזור לאף אחד, וזה לא יפחיד אף עמית מעמיתי, כל הדברים, כל ההסתה וכל השנאה הזאת.

מוחמד כנעאן: אבל השאלה, למי זה עוזר?

מוחמד כנעאן: כשמדבר חבר הכנסת גדעון עזרא על נושא הדגלים מעל מוסדות ציבור, אני אומר לו שזה פשוט שקר וכזב.

מוחמד כנעאן: אני רוצה, חבר הכנסת שטייניץ, שגדעון עזרא יבוא ויספר לי כאן, מעל במת הכנסת, על יישוב אחד שעשה דבר כזה, כי מאחר שהוא לא יכול לציין יישוב אחד – אז הוא משקר, משקר לא רק לנו אלא משקר לציבור ששומע אותנו.

מוחמד כנעאן: הוא יודע שמוסדות הציבור במגזר הערבי מצייתים להוראות החוק, אבל אם יישוב זה או אחר – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת כנעאן.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

מוחמד כנעאן: אני מדבר דברים חשובים – – –

שמואל הלפרט: משפט לסיום.

מוחמד כנעאן: עוד שני משפטים, ברשותך.

מוחמד כנעאן: – – הוציא דגל, הרי זה על מנת למנוע שרפתו על-ידי זה או אחר, אבל לא כיוון שהוא לא רוצה לתלות את דגל המדינה מעל המוסד, מעל בית-הספר או מעל המועצה המקומית או הרשות המקומית.

שמואל הלפרט: תודה.

מוחמד כנעאן: עוד משפט, אדוני.

מוחמד כנעאן: אני הייתי בעראבה באותו יום שמדבר עליו גדעון עזרא; לא היה דבר וחצי דבר.

מוחמד כנעאן: לא היה דבר כזה.

מוחמד כנעאן: לבוא מכאן, מעל במת הכנסת, ולהסית נגד היישוב עראבה – זה בלתי אפשרי.

מוחמד כנעאן: וגם מגרשי הכדורגל – את זה אמרנו לכבוד השר מתן וילנאי – הרי מי סגר את המגרשים?

מוחמד כנעאן: אנחנו סגרנו?

מוחמד כנעאן: אנחנו ביקשנו מהמשטרה לפתוח את המגרשים, שיקיימו משחקים משותפים.

מוחמד כנעאן: הרי הטענה הזאת של ישראל כץ ואחרים אינה נכונה, כי משחקים – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן, נא לסיים.

מוחמד כנעאן: – – בסח'נין, בנצרת, בכל היישובים הערביים משחקים שחקנים יהודים.

מוחמד כנעאן: מהשבוע הראשון שיחקו בקבוצות שלהם.

מוחמד כנעאן: אז לכן לבוא ולהגיד כאילו – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כנעאן – –

מוחמד כנעאן: – – שהם מפחידים את הקבוצות – –

שמואל הלפרט: – – זמנך תם.

מוחמד כנעאן: – – זה לא נכון, כי הם משחקים בקבוצות שלנו.

מוחמד כנעאן: זה לא נכון, ולא היה דבר כזה.

שמואל הלפרט: תודה.

מוחמד כנעאן: אני פונה אליך, אדוני המציע, להגיד לחברים שלך: תבואו ליישובים, תבדקו את הדברים לפני שאתם מעלים אותם.

מוחמד כנעאן: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רענן כהן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שאול יהלום.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת זהבה גלאון.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת מקסים לוי.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תומכת בהצעתו של חבר הכנסת ד"ר שטייניץ, שמדברת על מניעת העסקתם של עברייני מין במוסדות לקטינים.

חוסניה ג'בארה: אם כבר מדובר על קטינים, אז אני מתפלאה; מה שקורה במעצרים, שיש בהם קטינים העצורים עד תום ההליכים – זה מפליא אותי מאוד, ואני חושבת שזה צריך להפליא כל אדם שלבו פועם ויש לו רגש, ואני חושבת שזה אחד הדברים שקרובים לפחות לאנושיות, שלא ייתנו לקטינים בני 14 ו-15 לשהות בבתי-מעצר יחד עם עברייני מין ויחד עם עברייני סמים ויחד עם גנבים וכל מיני אנשים עבריינים בכלא.

חוסניה ג'בארה: בשבוע שעבר דנו על הנושא הזה בוועדת הפנים של הכנסת, והיה נוכח ידידנו, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת דוד טל, שאמר שהזעיקו אותו לכלא – כשהיה בטיול עם המשפחה – על זה שהולכים לאנוס שם ילד, על זה שילד נאנס שם בתא המעצר.

חוסניה ג'בארה: חברים, אני חושבת שזאת בושה שאנחנו כולנו, כנבחרי ציבור, מהימין ומהשמאל, נשתוק על הדברים שמתרחשים בכלא, על מעצרם של הילדים הקטינים.

חוסניה ג'בארה: אני לא רוצה לקרוא מכאן להפריד את הילדים בתאים נפרדים.

חוסניה ג'בארה: אני קוראת מכאן לשחרר את הילדים האלה, יהודים וערבים כאחד.

חוסניה ג'בארה: מספיק שהענישו אותם יותר מחודש וחצי בתא המעצר; צריך לשחרר אותם, ומייד.

חוסניה ג'בארה: ילדים הפסידו את הלימודים שלהם בבתי-הספר, ילדים קיבלו כל מיני נטיות שם, ילדים נפגעו באמת פסיכולוגית.

חוסניה ג'בארה: צריך עכשיו לחשוב על הילדים האלה, ומייד.

חוסניה ג'בארה: בקשר לילדים שנהרגים גם ברצועת עזה וגם בשטחים, אני לא בעד זריקת אבנים, אפילו לא של ילד בן עשר, אבל זה לא אומר שגזר-דינו של ילד שזורק אבן הוא גזר-דין מוות.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

שמואל הלפרט: תודה.

חוסניה ג'בארה: אני לא חושבת שזה צריך לקרות באדמה הזאת ובארץ הזאת.

חוסניה ג'בארה: האדמה הזאת צריכה להיות אדמה לשני עמים; יחיו בה שני עמים וגם ייטמנו באדמתה שני עמים.

חוסניה ג'בארה: תודה.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רוני מילוא – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שלום שמחון – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליעזר זנדברג – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רחבעם זאבי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עופר חוגי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יורי שטרן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל נודלמן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים בהצעת החוק.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהחלט אני תומך בחוק.

נסים זאב: החוק מתייחס לעברייני מין, ואני חושב שיש גם מקום להרחיב כלפי אנסים שאינם יכולים לעבוד במקומות ציבור, כפי שהגדרת, בצדק, חבר הכנסת יובל, לגבי סוטי המין.

נסים זאב: אנס אין מקומו בחברה הישראלית, יש להרחיקו.

נסים זאב: איני יכול להתעלם מההסתה של חבר הכנסת פריצקי נגד המגזר החרדי, כאשר הכליל את כולם כסוטי מין.

נסים זאב: זאת פשוט בושה.

נסים זאב: אני לא מבין למה בכל הזדמנות שאתה עולה על הבמה הזאת יש לך דבר אחד שאתה חייב להתבטא בו: הכפשה נגד הציבור החרדי במדינת ישראל.

נסים זאב: האם אנחנו לא חלק מהמדינה הזאת?

נסים זאב: האם אנחנו לא חלק מהעם הזה, מר פריצקי?

נסים זאב: תפסיק את דברי הבלע, תפסיק את דברי ההסתה שלך.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא לשבת.

נסים זאב: אני רוצה להוסיף בעקבות הדיונים שהיו כאן, שמי שרוצה ותומך באינתיפאדה, מי שמצהיר שהוא רוצה להיות שהיד במדינת ישראל, מי שמלבה פה את היצרים, לא יכול להיות פה, בכנסת הזאת, ולייצג את מדינת ישראל.

נסים זאב: אחמד טיבי, אם אתה אומר בתשובה, שכדי למנוע זריקת אבנים יש לשים קץ לכיבוש, ואנחנו כובשים, וכל עוד לא החזרנו את האדמות אפשר להמשיך לזרוק אבנים על חיילי צבא-הגנה לישראל, אתה ממשיך באותה הסתה.

נסים זאב: אתה מעודד אותם ילדים, אותם ערבים תושבי ארץ-ישראל ואזרחי מדינת ישראל נגד המדינה הזאת.

נסים זאב: רבותי, כשמדברים על כיבוש, תמיד צריך לזכור, שמדינת ישראל קמה בחירוף נפש להגן על זכותה מפני האיום הערבי שקם להשמידנו ואנחנו באמצע משא-ומתן.

נסים זאב: ראש הממשלה נסע לארצות-הברית על מנת להמשיך ולנהל משא-ומתן אולי מתוך תמימות, מתוך נאיביות, שכן יש לו פרטנר לשלום וכן יש מישהו שמוכן להפסיק את מרחץ הדמים הזה, אבל ראינו היום מה קרה – עוד שלושה חיילים נהרגו.

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת זאב.

נסים זאב: אני מקווה, שהמסר הזה והדם הזה שממשיך להישפך פה במדינת ישראל יופסק ואתם תהיו שותפים – אתם, ערביי ארץ-ישראל וחברי הכנסת שמייצגים אותם תפסיקו ללבות את המדורה ואת התבערה הזאת.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסד הקשור לקטינים, התש"ס–2000, של חבר הכנסת יובל שטייניץ, בקריאה ראשונה.

שמואל הלפרט: נא להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסד הקשור לקטינים, התש"ס–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של 25 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים, ואני קובע שהצעת החוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסד הקשור לקטינים אושרה בקריאה ראשונה.

יובל שטייניץ: תודה רבה לכולם.

יובל שטייניץ: למוצא לאומי-אתני (תיקוני חקיקה), התש"ס–2000

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק פיצוי בשל פגיעה על רקע השתייכות למוצא לאומי-אתני (תיקוני חקיקה), התש"ס–2000, של חבר הכנסת אחמד טיבי וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

שמואל הלפרט: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, החוק הזה בא לתקן עיוות הקיים בחוק, שבו מה שמוגדר בחוק כנפגעי פעולות איבה נוגע רק לאזרחים או לתושבים יהודים.

אחמד טיבי: הנפגעים רשאים לקבל פיצויים וליהנות מהתגמולים לנפגעי פעולות איבה כפי שהם מופיעים בחוק.

אחמד טיבי: באה ההצעה הזאת, שחברי הכנסת זהבה גלאון ואילן גילאון שותפים לה, על מנת לתקן את העיוות הזה.

אחמד טיבי: אליקים רובינשטיין, היועץ המשפטי לממשלה, כבר הוציא הנחיה ברוח זאת, ולרשויות ולמס רכוש יש הוראה לפעול על-פי הצעת החוק הזאת, המונחת לפניכם ומובאת כאן לקריאה ראשונה.

אחמד טיבי: בחוק המקורי, רבותי חברי הכנסת, לרבות חבר הכנסת נחום לנגנטל שמפנה אלי את גבו – אני מקווה שזו לא פעולה מכוונת ברוח הימים האלה, חבר הכנסת לנגנטל, ישרתוך עמים.

ראובן ריבלין: ישתחוו לך – – –

אחמד טיבי: הוא רצה שאגיד לו כך, אבל מפאת כבודה של העדה האשכנזית, אני משאיר לך את הכבוד הזה.

נחום לנגנטל: זה היה פשוט לא גזעני.

אחמד טיבי: האם אתה מתכוון, אדוני, שחבר הכנסת רובי ריבלין לוקה – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אני לא אמרתי זאת.

נחום לנגנטל: – – –

משה גפני: אני יכול להבין מה זה הדו-שיח הזה?

זהבה גלאון: כן, זו פעולת איבה.

אחמד טיבי: לפי החוק הזה, פגיעת איבה – (1) פגיעה מפעולות איבה של כוחות צבאיים או צבאיים למחצה או בלתי סדירים של מדינה עוינת לישראל, מפעולות איבה של ארגון עוין לישראל או מפעולות איבה שבוצעו תוך סיוע לאחד מאלה, בשליחותם או מטעמם או – וה"או" חשוב – על מנת לקדם מטרותיהם של ארגונים וכוחות אלה, להלן, כוחות אויב.

אחמד טיבי: (2) פגיעה בשגגה מידי אדם עקב פעולת איבה של כוחות אויב, או פגיעה בשגגה בנסיבות שהיה בהן מקום לחשש סביר כי תבוצע פעולת איבה כאמור.

אחמד טיבי: אני רוצה לתת לכם את הדוגמה של שלוש הסטודנטיות שדירותיהן נשרפו בירושלים המערבית, ובסופו של דבר ההנחיה היתה להתייחס אליהן לפי חוק תגמולים לנפגעי פעולות איבה, וגם לפי חוק מס רכוש וקרן פיצויים, לפי רוח החוק והתיקון שאנחנו מציעים.

אחמד טיבי: אנחנו אומרים, שמטרתה של הצעת החוק שלנו היא לפצות את תושביה ואזרחיה הערבים של מדינת ישראל שנפגעו בפעולה שכוונה נגדם בשל השתייכותם הלאומית-האתנית.

אחמד טיבי: לפי הצעת החוק, כל מי שגופו או רכושו נפגעו ממעשה אלימות על רקע השתייכותו הלאומית-האתנית יזכה לפיצויים, ערבי כיהודי.

אחמד טיבי: יובהר כי הביטוי "או המקדמת את מטרותיו או מטרות בדומה להן" נועד לכלול גם אותם מקרים שבהם מתבצעת פעולת איבה כאמור מטעם בודדים או יותר שאינם פועלים מטעמם של ארגונים או בשליחותם או שאינם קשורים אליהם.

אחמד טיבי: כמובן, להצעת החוק הזאת יש עלויות, אולם הן אינן ניתנות להערכה, אדוני שר האוצר.

אחמד טיבי: אין ספק שהיו מקרים רבים, למשל הפגיעה בפלסטינים על-ידי הדוקר הסדרתי בשכונת מאה-שערים, שגם נכנסים לתיקון הזה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יאיר פרץ, אף שעוברים עלינו ימים קשים של מתח בין-לאומי, מתח בין יהודים לערבים, בין ישראלים לפלסטינים, העיוות הזה בחוק שגם רשויות החוק במדינת ישראל התעוררו כלפיו בחודשים האחרונים, יש להביא לתיקונו ולסיומו המהיר על-ידי העברתו היום בקריאה ראשונה, ולאחר מכן בקריאה שנייה ושלישית.

אחמד טיבי: אני מודה לך, אדוני, ותודה, רבותי חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

שמואל הלפרט: אני רוצה להוסיף לפרוטוקול, שהצעת החוק של חבר הכנסת יובל שטייניץ תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יובל שטייניץ: תודה לכם.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, ממציעי החוק, בבקשה.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באווירה הפוליטית המתוחה שאנו נמצאים בה יש צמיחה של ארגונים קיצוניים, ואנו עדים לפעולות טרור המבוצעות על-ידי יהודים כנגד ערבים.

חוסניה ג'בארה: אולם בחוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה אין זכות לנפגעים מפעולות איבה על רקע לאומני או פוליטי, כאשר פעולה זאת מכוונת נגד ערבים.

חוסניה ג'בארה: מטרת ההצעה הזאת היא להבטיח שוויון בפיצויים ובתגמולים הניתנים לנפגעי פעולות איבה ולהקנות זכות, ללא קשר לשייכות לאומית ואזרחית.

חוסניה ג'בארה: הצעת חוק זו תכלול כל ארגון אלים וטרוריסטי וכל אדם החבר בארגון שכזה, ללא קשר לזהותו הלאומית, המבצע פעולת איבה ממניעים לאומניים, פוליטיים וגזעניים.

חוסניה ג'בארה: רבותי חברי הכנסת, הצעת חוק זו עולה היום לקריאה ראשונה, דווקא בזמן קשה לשני הצדדים.

חוסניה ג'בארה: הכאב הוא אותו כאב.

חוסניה ג'בארה: שכול של חפים מפשע אינו פוסח על צד משני הצדדים.

חוסניה ג'בארה: לשום צד אין מונופול על הכאב, ופעולת איבה פוגעת ביהודים ובערבים כאחד.

חוסניה ג'בארה: עד כה, חוק התגמולים העניק פיצויים רק לנפגעים יהודים.

חוסניה ג'בארה: ולכן, חברי חברי הכנסת, בשנות האלפיים, הגיע הזמן לתקן את העיוות, לתקן את האפליה, לתקן את הקיפוח.

חוסניה ג'בארה: האם דמו של יהודי סמוק מדמו של ערבי?

חוסניה ג'בארה: האם דמם של ערבים הפקר?

חוסניה ג'בארה: לצערי, עד עתה נראה שכן.

חוסניה ג'בארה: אזרח ערבי שגופו או רכושו נפגעו ממעשה אלימות על רקע השתייכות לאומית-אתנית לא קיבל עד היום פיצויים.

חוסניה ג'בארה: וכך, מדמם ופצוע הוא נדרש לשלם מכספו הפרטי את כל ההוצאות הרפואיות והטיפולים שעליו לעבור.

חוסניה ג'בארה: לכן, אני קוראת לכולכם, חברי הכנסת, לתמוך בהצעת חוק זו כדי שתעבור בקריאה ראשונה, וכך, כל אחד ואחד מכם ייקח חלק בתיקון המצב כיום.

חוסניה ג'בארה: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: בהזדמנות זו אני רוצה לאחל לו רפואה שלמה והחלמה מהירה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עסאם מח'ול – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת תאופיק חטיב – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת סאלח טריף – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשחבר הכנסת אחמד טיבי יזם את החוק, הוא לא התכוון לחזק יותר מדי את החוקים הקיימים במדינת ישראל, אבל ייתכן שתוך כדי החקיקה – עד כמה שאני זוכר – היו אי-אלה שיפורים בהצעת החוק.

ישראל כץ: אני מצדי אמנע היום ואמתין לראות, בשלבי החקיקה הבאים, את הנוסח הסופי, האם באמת הוא דואג לאזרחים ערבים כלאזרחים יהודים במדינה, או שיש כאן איזה ניסיון להחליש את הסמכות ואת היכולת של מערכת החוק במדינת ישראל ואת היכולת לפצות את מי שבאמת נפגעו מפעולות טרור אמיתיות.

ישראל כץ: כמו שאנו יודעים, יש צד אחד שמפעיל טרור, ככלל, לא במאה אחוז, ויש צד אחד שסופג טרור, וזה הצד היהודי.

ישראל כץ: אבל ייתכן שבניסוח מתאים אין טעם להפלות אזרח ערבי אם הוא ייפגע באמת מפעולת טרור כהגדרתה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כמה מלים על הדיון שהיה כאן קודם לכן ועל כל מה שקורה.

ישראל כץ: שיתוף הפעולה הזה, התמיכה הזאת שראש הממשלה ברק קיבל מ-98% מהערבים בישראל היא תמיכה לגיטימית במידה שהוא לא היה נכנע לקיצונים, שחלקם יושבים כאן, ולראשי התנועה האסלאמית, שפועלים בגלוי נגד קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ולא היה מסרב להיעתר לבקשות של גורמי הביטחון לנקוט צעדים נגד התנועה האסלאמית הקיצונית.

ישראל כץ: איך יכול להיות שראש ממשלה הולך לביתו של השיח' ראאד סאלח, כדי לקבל את הברכה שלו לפני הבחירות, ומפרסם את התמונה רק בעיתון "כול אל-ערב" ומסתיר את התמונה הזאת מהעיתונים בשפה העברית?

ישראל כץ: ההסבר הוא, שהוא רוצה את הקולות שלהם, והוא נתן להם מיני התחייבויות שהיום מונעות בעדו מליישם את החוק ולטפל בקיצונים.

ישראל כץ: ברגע שהוא נותן 4 מיליארדי שקל הבטחה, שאני מניח שחלק ממנה ימומש, ועושה את זה לא ישירות מול הרשויות הערביות, אלא באמצעות ועדת המעקב, שיושבים בה חברינו הקיצונים כאן, כשמוחמד ברכה יושב בוועדת המעקב והוא צריך לקבוע מי יקבל את הכסף – אני מתאר לעצמי, שכל מי ששירת בצה"ל ותומך במדינה לא יראה אגורה אחת מהעניין הזה.

ישראל כץ: ואחמד טיבי ייעץ לוועדה הזאת להיכן לחלק את הכסף, בשעות הפנאי שיש לו, כשהוא מקבל חופש מערפאת, כשהוא מוותר על הייעוץ התקשורתי שלו.

ישראל כץ: אחמד טיבי, אתה הפכת, אפשר להגיד, לסאיב עריקאת הישראלי – שניכם בדברי חלקות יודעים לספר סיפורים שנשמעים יפה מאוד, מעוררים סימפתיה, אבל אין להם קשר למציאות.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה שלנו הפך לטייס שאיבד את יכולת הניווט ונכנס לסחרור.

ישראל כץ: כרגע הוא במצב של סחרור.

ישראל כץ: אנחנו יושבים אתו במטוס.

ישראל כץ: מה שעושים עם טייס שאיבד את יכולת הניווט ונכנס לסחרור – עוזרים לו לנחות את נחיתת החירום – – –

נסים דהן: בסחרור דוחפים רגל ימין.

ישראל כץ: דוחפים רגל ימינה.

ישראל כץ: אדוני חבר הכנסת, סגן השר היוצא דהן, ובעזרת השם בממשלת הליכוד גם שר, לוקחים את ראש הממשלה הזה, כמו טייס שנכנס לסחרור, עוזרים לו לנחות נחיתת חירום ומחליפים אותו.

ישראל כץ: לא נותנים עוד פעם להמריא, לאחד שלא הוכיח את עצמו ונכשל.

ישראל כץ: אנחנו לא רוצים להיות במטוס של ראש ממשלה שנוסע וחוזר וטס ולא יודע להחליט, וכל החלטה שלו גורמת להקצנה ולמצב שבו אנחנו נמצאים.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שראש הממשלה ברק יחזור ארצה, יפנה בצורה מכובדת לכנסת, יקבע תאריך לבחירות וייתן לעם לבחור בין ברית השמאל והערבים, שמובילה אותנו לתהום, לבין שלטון של המחנה הלאומי, שיחזיר את מדינת ישראל למעמדה ולכוחה ולהיותה מדינה שפויה, שתאפשר ליהודים ולאזרחים ישראלים לחיות כאן בכבוד.

שמואל הלפרט: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל כץ.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

תאופיק חטיב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת המדברים – תודה.

נסים דהן: תאופיק חטיב, תסביר לו איך יוצאים מסחרור.

תאופיק חטיב: זה בשיעור נפרד.

תאופיק חטיב: לצערי, חבר הכנסת כץ, אתה עולה לכאן כל יום, ובאופן סיסטמתי מסית ומדבר על מסיתים.

מאיר פרוש: מותר להרוג את חבר הכנסת יולי אדלשטיין?

תאופיק חטיב: אני מאוד מצטער שאתה נגרר אחרי מסיתים כמו ישראל כץ וכמו בני אלון.

תאופיק חטיב: אפילו הרב פרוש, בכבודו ובעצמו, מרוב השינון של ההסתה שלכם כבר נגרר, מסכן.

בנימין אלון: תענה על השאלה שלו.

תאופיק חטיב: איזו?

מאיר פרוש: חבר הכנסת אדלשטיין גר באלון-שבות, הוא מתנחל, מותר להרוג אותו?

תאופיק חטיב: אתה שמעת ממני פעם אחת, שאמרתי שצריך להרוג מתנחל?

תאופיק חטיב: איפה?

יובל שטייניץ: למה אתה לא אומר שאסור?

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא לאפשר לדובר לומר את דברו.

תאופיק חטיב: מתי אמרתי דבר כזה?

תאופיק חטיב: תגיד לי.

תאופיק חטיב: זו בושה וחרפה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, נא להפסיק את הדו-שיח.

יובל שטייניץ: הוא מבקש שתגיד שאסור.

תאופיק חטיב: מי אמר שכן?

יובל שטייניץ: תגיד שאסור.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת תאופיק חטיב, תמשיך בבקשה את דבריך.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חטיב, אל תתייחס לכל הקריאות.

נסים דהן: – – –

תאופיק חטיב: נסים דהן, דוושה נגדית, ואתה יוצא מסחרור.

תאופיק חטיב: יותר חשוב מזה, שחבר הכנסת כץ אמר דברים לא נכונים נוסף על הסתה.

תאופיק חטיב: הרי אין הקצבה לוועדת המעקב, חבר הכנסת כץ, אין.

תאופיק חטיב: יש הקצבה לפרויקטים, אם בכלל.

תאופיק חטיב: דיברו על 4 מיליארדים לארבע שנים, והתברר שבסוף יהיה פחות ממיליארד אחד לארבע שנים.

ישראל כץ: עם מי ניהלנו משא-ומתן?

ישראל כץ: עם ועדת המעקב.

תאופיק חטיב: זה לא משנה עם מי ניהלו משא-ומתן.

תאופיק חטיב: אתה יכול להגיד שניהלו משא-ומתן עם ועדת המעקב, והכספים יעברו לרשויות.

תאופיק חטיב: אתה אומר: ועדת המעקב תחלק את הכסף.

ישראל כץ: ודאי.

תאופיק חטיב: מה ודאי?

ישראל כץ: אתם ניהלו משא-ומתן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חטיב, זמנך תם.

שמואל הלפרט: משפט אחד לסיום.

שמואל הלפרט: אני מבקש לא להפריע לחבר הכנסת חטיב, הוא צריך לסיים את דבריו.

תאופיק חטיב: לצערי, חבר הכנסת מח'ול הוכיח כאן, שחבר הכנסת כץ לא מבין כלום, והוא גם מסית.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת תאופיק חטיב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דני נוה – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

ישראל כץ: עוד חובב ציון ידוע.

ישראל כץ: אזרחי המדינה מסתכלים ולא מאמינים למה שהם שומעים כאן בכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, זהו אחד החוקים שבאים למחוק אות קין ממצחה של המדינה ומספר החוקים הישראלי, שכן עד להצעת החוק הזאת לא כך נהגו בפיצויים, והיה חלק מהאוכלוסייה שקיבלו פיצויים וחלק שלא קיבלו פיצויים ולא הוכרו כבני-פיצוי רק בגלל זה שהם ערבים.

נסים דהן: תביא כמה דוגמאות, כדי שנבין על מה אתה מדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה בתום לב רוצה דוגמה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נסים דהן, פה בירושלים היו כמה פיגועים שנעשו דווקא על-ידי יהודים נגד ערבים, בין בסכינים, בין במקומות אחרים, בין נגד סטודנטיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היו הרבה מקרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכל המקרים האלה הערבים לא הוכרו כבני-פיצוי לפי חוק הביטוח הלאומי, והחוק הזה בא לתקן את העוול הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו המציאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דהן, אתה לא חדש בכנסת, אני יודע שהיתה בקדנציה הקודמת הצעה כזאת של ג'ומס, אם אני לא טועה, וכמה חברי כנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים ברורים, ולא צריך להשחית על העניין הזה הרבה מלים, ואני כמובן בעד החוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר לא מדובר בסתם התנצחויות ולא בדיבורים בעלמא, אלא בחקיקה שהמדינה ראויה לה, ואנו ראויים להיות המחוקקים שלה, אנחנו כולנו נמצא לנכון לתמוך בחוק הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, היושב-ראש, אני אומר על החוק כמה מלים בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רבותי המאזינים, נושא החוק כעת הוא פיצויים לכל הניזוקים מפעולות מלחמה ואיבה אשר אירעו במדינה הזאת, בהתעלם מהעובדה שהנפגע הוא ערבי או יהודי ושהגורם לכך משתייך לעם זה או אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצורך בחוק זה הפך להיות חיוני, במיוחד כאשר לפי החוק הקודם, בשנים שעברו, סירב המוסד לביטוח לאומי לפצות נפגעים ערבים שניזוקו בפעולות איבה בכל רחבי המדינה בטענה שחוק הביטוח הלאומי מדבר על פעולות איבה כנגד אזרחים יהודים או במשמעות זו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוק זה משנה את המצב הקודם לטוב יותר ומאפשר לפצות את כל הניזוקים מפעולות איבה, בין שהם ערבים בין שהם יהודים, במשמע שיש לנהוג שוויון בין כל הניזוקים, ולא ייתכן שחוקי פיצויים, אפילו במקרים כגון אלה, יפלו בין יהודי לערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ) תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

קריאות: – – –

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב, שהצעת החוק הזאת באה כדי לעשות צדק עם האזרחים הערבים שנפגעים בפעולות למיניהן, ועל כן אני מברך את מציעי החוק, חבר הכנסת טיבי וחברת הכנסת חוסניה ג'בארה, חברת הכנסת זהבה גלאון וחבר הכנסת אילן גילאון.

מוחמד ברכה: אני כמובן אצביע בעד החוק, ובהצלחה.

מוחמד ברכה: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה שהכנסת היא צוללת ואין בה אפילו פריסקופ לראות מה קורה בחוץ – זה ידוע.

בנימין אלון: אנשים חיים פה בבועה ולא יודעים שברגע זה ארגון טרור של עמך, חבר כנסת טיבי, של הפלסטינים, הרג אזרחית מתנחלת ושני חיילים.

בנימין אלון: זה הזמן להעלות את ההצעה הזאת.

בנימין אלון: חוסר הקשב והנתק – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

בנימין אלון: – – – אבל אני אגיד משהו.

בנימין אלון: באמת, הגיע הזמן שאני לא אבוא בטענות לחברי הכנסת הפלסטינים, כי אני מבין אותם, הם פטריוטים פלסטינים, הם פטריוטים לעם שלהם.

בנימין אלון: הם פטריוטים והם יהרגו כל מתנחל והם יהרגו – הפלסטינים – כל חייל, כי הם פטריוטים.

בנימין אלון: אבל זהבה גלאון, חברת כנסת גלאון, חבר כנסת מוסי רז – שמצביעים באצבע ואומרים: תראו, שם, את אלו מנצרים צריך לעקור, אז אתם הפלסטינים מבינים את הרמז, נכון?

בנימין אלון: את אלה המתנחלים צריך לעקור, אתם מבינים את הרמז, חברי הפלסטינים?

בנימין אלון: – שואלת חברת כנסת גלאון – – –

זהבה גלאון: אתה מסית ואתה מתיר דם – – –

בנימין אלון: – – – שואלת חברת כנסת גלאון – –

זהבה גלאון: – – –

בנימין אלון: – – בזמן כזה, ולא יעזור לכם – –

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון, נא לשבת.

בנימין אלון: – – העם לא אידיוט והעם יודע להבחין בין אויב לאוהב – –

זהבה גלאון: – – –

מוסי רז: – – –

בנימין אלון: – – והעם יודע – – –

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

מוסי רז: אתה מאשים אותם בהאשמה חמורה מאוד – – –

בנימין אלון: – – – והעם יודע מהי הברית האינטרסנטית הזאת – – –

זהבה גלאון: – – – אני מבקשת שהוא יחזור בו, הוא מסית – – –

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון.

בנימין אלון: – – – מה הברית האינטרסנטית הזאת בין השמאלנים הקיצונים שמנוכרים למורשת שלהם ומנוכרים לתרבות שלהם – –

זהבה גלאון: – – –

מוסי רז: – – –

בנימין אלון: – – ומנוכרים לארץ שלהם, לבין חברי הכנסת הפלסטינים.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון, נא לשבת.

זהבה גלאון: – – –

שמואל הלפרט: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מוסי רז: קודם כול תתנצל – – –

זהבה גלאון: אני מבקשת שתתנצל.

זהבה גלאון: זו התרת דם – – –

בנימין אלון: אני אתנצל, חבר כנסת מוסי רז?

בנימין אלון: אתה שקורא כל הזמן ורץ מהתנחלות להתנחלות ומסית את כולם לעקור התנחלויות – –

זהבה גלאון: אל תרשה לו לדבר עד שהוא יתנצל – – –

בנימין אלון: – – יושב-ראש הסיעה שלך, שבמאמר שלו – יוסי שריד – ב"ידיעות אחרונות" בשבת – –

קריאות: – – –

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון, נא לשבת.

בנימין אלון: – – יושב-ראש סיעת מרצ – – –

זהבה גלאון: – – –

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון, אני אקרא אותך לסדר פעם שלישית.

מוסי רז: – – –

קריאות: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוסי רז, נא לשבת.

בנימין אלון: יושב-ראש סיעת מרצ אומר ב"ידיעות" בשבת: צריך לעקור – – –

זהבה גלאון: אל תאפשר לו לדבר – – –

שמואל הלפרט: אל תלמדי אותי מה לעשות.

שמואל הלפרט: את לא תלמדי אותי מה לעשות.

בנימין אלון: יושב-ראש סיעת מרצ – – –

מוסי רז: שיתנצל – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוסי רז, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין אלון: יושב-ראש סיעת מרצ, חבר כנסת יוסי שריד, ב"ידיעות אחרונות", על עמוד שלם – –

זהבה גלאון: אתה מסית, אתה מתיר דם, בגללך נהרגו אנשים – – –

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון, אני אקרא אותך לסדר פעם שלישית.

בנימין אלון: – – עושה את המשוואה הזאת: צריך לפרק את ה"תנזים" מנשקם וצריך לעקור את ההתנחלויות.

מוסי רז: נכון – – –

זהבה גלאון: נכון, צריך לעקור את ההתנחלויות – – –

בנימין אלון: אז מה את מתפלאת.

זהבה גלאון: אתה מסית – – –

בנימין אלון: אם "תנזים" שווה התנחלויות, מה המסקנה?

זהבה גלאון: – – –

בנימין אלון: מה את מיתממת.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

שמואל הלפרט: אני מבקש ממך לעזוב את האולם.

שמואל הלפרט: (חברת הכנסת ז' גלאון יוצאת מאולם המליאה.

שמואל הלפרט: )

בנימין אלון: מה את מיתממת, חברת כנסת זהבה, מה את מיתממת.

בנימין אלון: המשוואה לא פשוטה?

בנימין אלון: היום נהרגה אזרחית – –

קריאות: – – –

בנימין אלון: – – היום, עכשיו, נהרגה אזרחית ליד ביתי, ואתם מעולם לא גיניתם.

בנימין אלון: אמרתם שחיילים והתנחלויות זה משהו אחר, חברי הכנסת הפלסטינים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מוחמד ברכה: – – –

קריאות: – – –

מוסי רז: מי שולח אנשים לתוך המלחמה הזאת, אני רוצה לדעת – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אלון, נא לסיים.

טלב אלסאנע: – – –

אליעזר כהן: – – –

מוסי רז: – – –

קריאות: – – –

בנימין אלון: אני רוצה לדעת, אדוני היושב-ראש, ההפקרה הזאת, ההפקרה הזאת, השחיתות המוסרית הזאת.

בנימין אלון: תלמדו מהם, חבר כנסת מוסי רז, תראה איך הם פטריוטים ונאמנים לעמם; תראה את ברכה, תראה את טיבי, תראה את מח'ול, תראה איזו פטריוטיות.

בנימין אלון: תהיה גם אתה פטריוט – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מספיק – – –

בנימין אלון: – – תהיה נאמן למורשת שלך – –

אליעזר כהן: את המלחמה הזאת אתם, השמאל – – –

טלב אלסאנע: אתם מהימין מנציחים את המלחמה, את הכיבוש – – –

בנימין אלון: – – תהיה נאמן לעם שלך.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אלון, נא לסיים.

בנימין אלון: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אופיר פינס.

אליעזר כהן: את המלחמה הזאת אתם הבאתם.

אליעזר כהן: אתם, השמאל, הבאתם את המלחמה הזאת – – –

קריאות: – – –

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם כל חברי הכנסת אני שולח תנחומים למשפחות השכולות ואיחולי החלמה מהירה ושלמה לפצועים.

אופיר פינס-פז: יום קשה מאוד עבר עלינו היום, אבל אני מציע, כתוצאה מהיום הזה, לא לאבד את הראש ולא לעבוד מהבטן.

אופיר פינס-פז: אנחנו עוברים ימים לא קלים, אבל חלק מכוחנו מצוי ביכולת שלנו להתייצב מאוחדים.

אופיר פינס-פז: ואני אומר לך, חבר הכנסת בני אלון, החלפת המהלומות המילוליות האלה, גם עם חברים שאתה לא מסכים עם דרכם, לא תורמת היום לא למורל של הציבור שצופה בנו ולא לשיקול הדעת של כולנו.

אופיר פינס-פז: אז יש לך השקפת עולם אחרת – היא מוכרת וידועה, וגם לחברי ממרצ יש השקפת עולם אחרת – אני חושב שלא זה הזמן לנהל את הוויכוח האידיאולוגי בתוכנו.

אופיר פינס-פז: לגוף העניין, הצעת החוק של חברת הכנסת חוסניה ג'בארה וחבר הכנסת אחמד טיבי היא ראויה, היא נכונה, יש לה תמיכה גורפת מצד כל המערכת המשפטית.

אופיר פינס-פז: אם ארגון טרור – ולצערי, הטרור לא פעם לא מבדיל בין יהודים לערבים – אם ארגון טרור פוגע ביהודים, אז היהודים יכולים לקבל פיצוי, ואם ארגון טרור פוגע בערבים, הם לא יכולים לקבל פיצוי; זה לא מתקבל על הדעת, לא של הימין ולא של השמאל.

אופיר פינס-פז: פשוט חבל לעורר ויכוח במקום שלא צריך; ורק משום שהחוק הזה עולה ביום כל כך קשה לכולנו, לא צריך לאבד את שיקול הדעת.

אברהם-בייגה שוחט: מי אמר שערבי לא מקבל?

אופיר פינס-פז: זו הצעת החוק.

אופיר פינס-פז: ממס רכוש, ערבי לא מקבל על-פי חוק אם הוא נפגע בפיגוע טרור.

אברהם-בייגה שוחט: מה פתאום.

אופיר פינס-פז: לכן באה הצעת החוק הזאת ולכן הממשלה תומכת בה.

אופיר פינס-פז: אז אני מבקש לא להפוך כל דבר לוויכוח.

אופיר פינס-פז: זה דבר אנושי, הגיוני, צודק, שהיה צריך להיות מזמן.

אופיר פינס-פז: אני מציע להעביר את ההצעה פה ברוב קולות הכנסת ולא במאבק.

בנימין אלון: אם זה באוטובוס, אין הבדל בין ערבי ליהודי, אבל אם – – –

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח; חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח; חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נוכח; חבר הכנסת איוב קרא – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח.

איוב קרא: אני כאן.

שמואל הלפרט: בבקשה.

שמואל הלפרט: סליחה.

שמואל הלפרט: לא שמתי לב שאתה נמצא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שמדובר בחוק שבא להסדיר מצב נתון, שחלילה אזרחי ישראל, ערבים כיהודים, נפגעים כתוצאה מפעולת איבה.

איוב קרא: מבחינה אנושית צריך לתמוך בחוק, מכיוון שאו שכולם אזרחי ישראל או שלא כולם אזרחי ישראל.

בנימין אלון: חבר הכנסת קרא, שהאזרחים לא יתבלבלו.

בנימין אלון: גם היום, אם יש פיצוץ, חלילה, של ארגון טרור ונהרגים אנשים, אין הבדל בין יהודים לערבים.

בנימין אלון: הם מדברים על פיגועים מצד יהודים.

איוב קרא: לא.

איוב קרא: מדובר אם יש פעולת איבה היום, חלילה, ופגז מעירק נפל על נצרת.

בנימין אלון: לא, בזה אין הבדל.

איוב קרא: או טרוריסטים נכנסו למדינת ישראל.

איוב קרא: זה מה שאני מבין.

בנימין אלון: לא, זה קיים.

אברהם-בייגה שוחט: הם מקבלים פיצויים על-פי אותו חוק.

איוב קרא: לכן אני חושב, שאם רוח החוק היא כזאת, אז אדוני שר האוצר צריך לכבד את החוק, ואני חושב שזה הגון, ומה שאמר אופיר פינס הוא נכון.

איוב קרא: אם רוח הדברים היא אחרת, נלך לקריאה ראשונה בוועדה.

אחמד טיבי: זה נתמך על-ידי היועץ המשפטי לממשלה.

איוב קרא: אם זה רוח הדברים, אדוני שר האוצר, אי-אפשר לעשות איפה ואיפה.

איוב קרא: אני הואשמתי פה, אדוני שר האוצר, לפני זמן-מה, כאילו אני מסכסך במגזר הערבי.

איוב קרא: בסוף השבוע היו הרבה עיתונים במגזר הערבי, עם שלטים שקוראים למוות ליהודים ולדרוזים.

איוב קרא: האם אני מסכסך?

האשם מחאמיד: איפה זה היה?

טלב אלסאנע: איזה עיתון זה?

איוב קרא: אחד מהעיתונים הוא "ידיעות חיפה".

איוב קרא: מוות ליהודים ולדרוזים.

איוב קרא: זה היה בעיתון, לא אני כתבתי את זה.

האשם מחאמיד: את מי אתה מאשים?

האשם מחאמיד: תאשים את העיתון.

איוב קרא: לא באתי להאשים אף אחד.

איוב קרא: להיפך, אמרתי שהשלטים האלה שהופיעו בעיתונות הם הפגנת כוח נגד הדמוקרטיה בצורה אגרסיבית.

איוב קרא: אני בטוח שזאת דעה שאיננה מקובלת על רובו של הציבור הערבי, ולכן אני קורא לפעול נגד קריאות כאלה.

איוב קרא: זאת התגובה שלי לאחר ששאלו אותי.

איוב קרא: מי שהגיב על הדברים הללו זה מזכ"ל מפלגת רק"ח.

איוב קרא: הוא אמר בתגובה: "זו התוצאה של מדיניות ישראל כלפי הדרוזים.

איוב קרא: אני חושב שהגיע הזמן שהקול האמיתי בעדה הדרוזית יצא לאור, למען – – –", והוא מונה כל מיני דברים.

איוב קרא: אבל הוא האשים את מדינת ישראל בזה.

איוב קרא: אני לא סכסכתי ולא דיברתי ולא אמרתי דבר.

מוחמד ברכה: תקרא, למה אתה לא קורא?

איוב קרא: הסופר מוחמד נפאע: "זו התוצאה של מה שעוללה ישראל לדרוזים".

איוב קרא: מה הקשר בין זה לבין שלטים שקוראים למוות ליהודים ולדרוזים?

איוב קרא: איפה נשמע דבר כזה?

איוב קרא: האם אני סכסכתי?

איוב קרא: אני ראיתי עיתון, הגבתי עליו, לא האשמתי אף אחד ולא אמרתי שזה פלוני אלמוני.

איוב קרא: אמרתי שיש דברים כאלה.

איוב קרא: אני רוצה לראות שמישהו יעז לפגוע בדרוזי אחד שיסתובב בכפרים הערביים.

איוב קרא: נקודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: שר האוצר, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

אברהם-בייגה שוחט: אם הבנתי נכון את הצעת החוק הזאת, אני רוצה להבהיר כמה דברים.

אברהם-בייגה שוחט: השתמע מתוך דברי הדוברים, שכאילו נושאים מסוימים לא מכוסים.

אברהם-בייגה שוחט: היום יש החוק של מס רכוש וקרן פיצויים, שמתייחס לנפגעי פעולות איבה.

אברהם-בייגה שוחט: נניח שמתפוצץ מטען בירושלים, וארגון טרור כלשהו הודיע שהוא אחראי לזה.

אברהם-בייגה שוחט: באותו אירוע נפגעים יהודים ונפגעים ערבים, ודינם שווה לחלוטין ואין כל בעיה בעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: אין פיצויים במדינת ישראל אם יש התרחשויות פנימיות.

אברהם-בייגה שוחט: אם מחר מישהו יכה מישהו על רקע לאומי, וזה יכול להיות ערבי שמכה יהודי או יהודי שמכה ערבי, לפי הצעת החוק הזאת המדינה תצטרך לשלם פיצויים.

אחמד טיבי: לא, אדוני השר.

אברהם-בייגה שוחט: כך כתוב בדברי ההסבר.

אברהם-בייגה שוחט: באירועים שהיו עכשיו, שהיו בהם הרבה מאוד נפגעים, והיו נפגעים יהודים ונפגעים ערבים, ואני לא נכנס כרגע לסוגיה איך זה התחיל ומי אשם, לקחנו על עצמנו והודענו לציבור, שאף שעל-פי הדין אין הממשלה צריכה לפצות, אנחנו מפצים.

אברהם-בייגה שוחט: הודענו את זה, ונפתחו משרדי מס רכוש וקרן פיצויים בכל הארץ, והוגשו תביעות לפיצויים.

אברהם-בייגה שוחט: יהודי נסע, נכנס לצומת באום-אל-פחם, רגמו את מכוניתו ושברו את השמשות, בפוליסת הביטוח אין כיסוי נגד אירוע כזה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אמרנו שיפנה אלינו, והממשלה לקחה על עצמה אחריות.

אברהם-בייגה שוחט: למה היא לקחה על עצמה אחריות?

אברהם-בייגה שוחט: כי היה אירוע גדול מאוד, שהתרחש בחלקים שונים של המדינה, והרגשנו צורך להשתתף.

אברהם-בייגה שוחט: הוא הדין אם בנצרת-עילית אן במקום כלשהו יהודים פגעו ברכוש ערבי.

אברהם-בייגה שוחט: יש פניות של ערבים שנפגעו במהומות, פגיעות רכוש, והם פנו אלינו ואנחנו קבענו – – –

אחמד טיבי: אתם קבעתם, אבל החוק לא קובע.

אחמד טיבי: זה בא לתקן.

אברהם-בייגה שוחט: נכון.

אברהם-בייגה שוחט: מייד אגיד מה הבעייתיות של החוק.

אברהם-בייגה שוחט: אמרתי ליועץ המשפטי לממשלה ולשר המשפטים, שאני מרגיש שבהיקף כזה של אירועים יש אנשים שאיבדו הרבה מאוד מרכושם, חברות הביטוח לא מכסות את זה, ובגלל גודל האירועים אני מציע שאנחנו נפצה.

טלב אלסאנע: לכל האזרחים?

אברהם-בייגה שוחט: לכל האזרחים.

אברהם-בייגה שוחט: אני מציע, שכל מי שנפגע ויגיש תביעה ויישלח שמאי, יקבל פיצוי.

אברהם-בייגה שוחט: לדעתי, יש לנו בערך 2,500 תביעות, שחלקן בתחום מדינת ישראל, והחוק הרגיל לא מכסה אותן.

אחמד טיבי: מחר יבוא שר אוצר אחר.

אברהם-בייגה שוחט: למה עשיתי את זה?

אברהם-בייגה שוחט: כי זה לא מקרה בודד, שמישהו זורק אבן על מישהו, אפילו על רקע של היותו יהודי או היותו ערבי.

אברהם-בייגה שוחט: חשבתי, שמדינת ישראל, באירוע כל כך גדול, צריכה לתת לאזרחים שלה את הביטחון, ועשיתי את זה.

אברהם-בייגה שוחט: ואכן התפרסמו הודעות, נפתחו חמישה משרדים, הוגשו תביעות, שולמו סכומים מסוימים.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא יודע כרגע את החשבון, אבל בעוד זמן-מה נדע את החשבון.

אברהם-בייגה שוחט: מה אומר החוק הזה?

אברהם-בייגה שוחט: החוק הזה הוא חוק כמעט בלתי אפשרי.

אברהם-בייגה שוחט: לך תוכיח, שאם מישהו זרק אבן על מישהו, ביפו או בירושלים, אכן הדבר נעשה על רקע לאומני.

אברהם-בייגה שוחט: אם מדובר בתקרית בין יהודי לערבי, כל אחד יגיד מייד שזה על רקע לאומני.

אברהם-בייגה שוחט: לכן החוק הזה הוא חוק בלתי מתקבל על הדעת.

מאיר פרוש: אבל הממשלה בעד.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר את דברי.

אברהם-בייגה שוחט: פעם ראשונה נתקלתי בחוק, לא הייתי בוועדת שרים לענייני חקיקה, ואני מנסה לנתח את המצב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: החוק הזה בא לאזן שגם הערבים יוכלו לקבל.

אברהם-בייגה שוחט: אבל החוק הזה הוא גורף.

אברהם-בייגה שוחט: החוק הזה פותח פתח, שאפילו אם זה לא ארגון טרור, זה מישהו בודד שזרק אבן על זגוגית החלון, ומחר יבוא הנפגע ויגיד שהזורק הוא ערבי והוא עשה את זה כי הנפגע יהודי, או הפוך – יגיד הערבי שהזורק הוא יהודי והוא זרק כי הנפגע ערבי, הממשלה תצטרך לשלם.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא הגיוני.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת טיבי, אתה שואל מה יהיה אם יהיה שר אוצר אחר.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מאמין, שיש ממשלה כלשהי, שאם קורה אירוע בהיקף כל כך גדול, כפי שקרה עכשיו, או דומה לזה, שהיא לא תיקח על עצמה אחריות.

אחמד טיבי: שלוש הסטודנטיות שהדירות שלהן נשרפו – החוק לא מכסה אותן, ורק החלטה של היועץ המשפטי לממשלה, לפנים משורת הדין, נתנה להן פיצויים.

אברהם-בייגה שוחט: קורה לפעמים שאנחנו צריכים לחיות עם דברים שהם לפנים משורת הדין.

אברהם-בייגה שוחט: אי-אפשר לגדר הכול בחוקים.

אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך, שפתיחת החוק, למרות עמדת הממשלה – לא ידעתי שזו עמדתה – בצורה רחבה, טוטלית ומרחיבה, היא שגיאה גדולה מאוד.

אברהם-בייגה שוחט: לא שאני לא חושב שאם קורה משהו לא צריך לשלם פיצוי, אבל משמעות העניין, במציאות שבה אנחנו חיים, לצערי הרב, שאתה לא יודע מתי קורה משהו ברמה האישית לגמרי.

אחמד טיבי: לפני שעלות החוק תהיה אפס, לא תהיה מרוצה.

אברהם-בייגה שוחט: זו לא בעיה של עלות החוק.

אברהם-בייגה שוחט: תאמין לי, לא בעיה של עלות החוק.

אברהם-בייגה שוחט: זו בעיה, שמה שאתה עושה הוא, שאתה בעצם קובע, כי כל סכסוך בין יהודי לערבי במדינת ישראל, הממשלה תהיה ערבה לתוצאותיו, וזה לא הגיוני.

אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לשר האוצר.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, הסתייגותו של השר קצת מדאיגה אותי, לא מכיוון שלא הבנתי את הכיוון שלה, אלא מכיוון שאתה מציע לנו בעצם לסמוך על הרצון הטוב של השר ושל היועץ המשפטי במקרים כאלה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שחשיבות החוק הזה וחשיבות היוזמה של חבר הכנסת טיבי וחברת הכנסת ג'בארה בכך, שהפעם מעגנים בחוק את עקרון השוויון ואת עקרון איסור האפליה גם במקרה הזה.

עסאם מח'ול: הרי ההיגיון בהסתייגות השר מסיר מראש את האפשרות שיכולים לקום ארגוני טרור יהודיים כתופעה, ולא יהיה מקרה חד-פעמי או יהיה מקרה שלא מחייב חוק.

עסאם מח'ול: ואני אומר, שיש טעות בסיסית בהיגיון הזה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שחשוב לאוכלוסייה הערבית, דווקא באווירה שאנחנו רואים כאן, דווקא אחרי הנאום הטרוריסטי של חבר הכנסת בני אלון כאן לפני רגע – אנחנו צריכים להיות רגישים במיוחד להצעת חוק כזאת.

עסאם מח'ול: אני מקווה שלא נצטרך אותו, אבל באווירה כזאת אי-אפשר להשאיר את החלון הזה פתוח לרוחות סוערות, לסופות הקשות שאנחנו עדים להן מן הצד הזה של הבית.

עסאם מח'ול: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת עסאם מח'ול.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שנמצאת פה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, תרשה לי קודם כול לברך את שני החברים שהגישו את ההצעה הזאת, נהיה ג'נטלמנים ונתחיל בחברת הכנסת חוסניה ג'בארה ובחבר הכנסת אחמד טיבי, שהגישו את ההצעה הזאת.

האשם מחאמיד: אני חושב, אדוני השר, שהגיע הזמן שיהיה שוויון בין דם לדם, ולפעמים בין פעולת טרור לפעולת טרור.

האשם מחאמיד: אתן דוגמה: אחד מבני משפחת קוודק מירושלים נרצח והשני התעוור, ובסופו של דבר נאמר כי משום שהתוקפים היו יהודים ואלה שהותקפו לא יהודים, אין להם זכות לפיצויים.

האשם מחאמיד: זהו אירוע טרגי שקרה.

האשם מחאמיד: אני מכיר את האנשים, אני מכיר את המשפחה הזאת, ועד עצם היום הזה הביטוח הלאומי אולי נתן לעיוור 300 שקל בחודש.

האשם מחאמיד: הרי זה צחוק.

האשם מחאמיד: יעני בשתרוש חובז.

אברהם-בייגה שוחט: במי מדובר?

האשם מחאמיד: במשפחה מירושלים המזרחית.

אברהם-בייגה שוחט: מי ההורגים?

האשם מחאמיד: ההורגים הם אנשי "כהנא חי" או כהנא מת.

האשם מחאמיד: תנועת טרור יהודית.

האשם מחאמיד: אדוני השר, היתה מחתרת יהודית.

האשם מחאמיד: היא פגעה בשטחים, היא יכולה לפגוע מחר באחד מהאנשים שיושבים פה.

האשם מחאמיד: האם יאמרו אז: תשמעו, היות שבחוק הפוגע חייב להיות ערבי – כי טרוריסט לא יכול להיות לא ערבי – והקורבן לא יכול להיות ערבי, קורבן חייב להיות יהודי, אז לא מגיעים לו פיצויים?

אברהם-בייגה שוחט: – – –

האשם מחאמיד: זה החוק, ולזה התכוונו חברי, שכאשר מחתרת יהודית, תנועת טרור יהודית, פוגעת באזרח כלשהו, ללא הבדל בין דם לדם, בין צבא לצבא, בין לאום ללאום – כאשר אזרח ישראלי נפגע על-ידי פעולת טרור מחתרתית, הוא יקבל את הפיצוי המלא כנפגע טרור.

האשם מחאמיד: זו כוונת החוק הזה.

האשם מחאמיד: אדוני השר, אם זה לא מובן, כפי שהובא לידיעתנו עכשיו, מובן שאפשר לתקן את זה או לדון בזה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

האשם מחאמיד: זו לא בעיה.

האשם מחאמיד: בינתיים נעביר את זה בקריאה ראשונה.

האשם מחאמיד: אם יש הערות, הן תתוקנה.

אברהם-בייגה שוחט: ברשותך, נאמר בדברי ההסבר לחוק: "יובהר כי הביטוי 'או המקדמת את מטרותיו או מטרות בדומה להן' נועד לכלול גם את אותם מקרים שבהם מתבצעת פעולת איבה כאמור מטעם אדם בודד או יותר, שאינם פועלים מטעם ארגונים טרוריסטיים או בשליחותם ושאינם קשורים אליהם".

אברהם-בייגה שוחט: זה אומר, שכל אזרח שעושה פעולה, לא מטעם ארגון ולא כדבר מתוכנן – גם אז המקרה ייכלל.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אני אומר, אם יש ארגון טרוריסטי שפועל בניגוד לחוק, דין הנפגע צריך להיות בדיוק כדינו של נפגע יהודי מארגון ערבי.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא המקרה שהוזכר פה.

האשם מחאמיד: אתן לך דוגמה: בשוק הקצבים בירושלים הושלכו פצצות על משפחה ערבית, והוכח שזה היה אדם בודד או שני אנשים מ"כהנא חי", או שהשתייכו לתנועה יהודית קיצונית של עבריינות לאומנית.

האשם מחאמיד: ואלה הרגו אדם וגרמו עיוורון לאדם נוסף.

האשם מחאמיד: לקורבנות מגיע פיצוי כמו לכל נפגע מעשה טרור או מעשה של תנועת טרור.

האשם מחאמיד: אם יש שאלה לגבי יהודי וערבי שרבים ביניהם על עניין פרטי אישי ואחד פוגע בשני, לא לכך הכוונה; לא לכך שאותו ערבי יאמר שהיהודי פצע אותו, או שהיהודי יגיד שהערבי פצע אותו.

האשם מחאמיד: הכוונה אינה לבעיות בין-אישיות, אלא על רקע לאומני, על רקע גזעני או על רקע טרוריסטי.

האשם מחאמיד: לכך הכוונה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שצריך להכיר בעובדה, שטרור הוא טרור, קורבן הוא קורבן, ומחתרת יהודית – "כהנא חי" וכו' – היא תנועה גזענית שיכולה לפגוע וגם פגעה באזרחים שלווים.

האשם מחאמיד: לכן אני מברך עוד הפעם את שני החברים שהציעו את החוק.

האשם מחאמיד: אני חושב שזהו חוק טוב, אני חושב שהגיע הזמן להעביר את החוק הזה.

האשם מחאמיד: היו ניסיונות בעבר, והם נכשלו.

האשם מחאמיד: אני שמח שעכשיו זה יצליח.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ראובן ריבלין – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, שמעתי בתשומת לב את ההערות שלך, האם אתה מוכן להקדיש דקה ולשמוע אותי?

תמר גוז'נסקי: המצב שבא לתקן החוק הזה הוא מצב משפטי-כלכלי קיים: חברות הביטוח לא מוכנות להכניס לפוליסות את הסעיף הזה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על מקרים שקרו בעבר.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר את הרצח של אמיל גרינצוויג: לאחר הרצח של אמיל גרינצוויג, מאחר שיהודי רצח יהודי, לא היו יכולים לקבל שום סיוע משום גורם שבדרך כלל מסייע במקרים האלה, והחברים היו צריכים לעשות מגבית ולאסוף כסף, ואותו דבר גם לטפל בפצועים.

תמר גוז'נסקי: הזכיר לי כאן חבר הכנסת שטייניץ, שבגלגולו הקודם היה ב"שלום עכשיו", שכפצוע לא היו מוכנים לטפל בו משום שהוא היה פצוע כאילו של פעולות איבה, אבל במובן הזה שלא זכאי לפיצויים.

תמר גוז'נסקי: יש פה מצב שבו אין זכאות לפיצויים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מתכוונים, כמובן, שכל אחד שפוגע בכל אחד יבוא וינופף בדגל הזה.

תמר גוז'נסקי: לשם כך, איך אתה קובע שזה ארגון עוין?

תמר גוז'נסקי: אביא לך דוגמה, את המקרה של הדוקר הסדרתי.

תמר גוז'נסקי: הוא לא נתפס עד היום, לצערי הרב ולכאבי הגדול, אף שהוא פגע בכל כך הרבה אנשים.

תמר גוז'נסקי: משרד המשפטים החליט כן לתת פיצויים, אף שהדוקר לא נתפס, כי כבר סיכמו שהרקע הוא כזה וכו'.

תמר גוז'נסקי: ברור שאנחנו מדברים רק על הרקע הזה.

תמר גוז'נסקי: אבל אם במסגרת מהומות שורפים חנות, לא חשוב כרגע של יהודי או ערבי, אתה יודע שהוא לא יפוצה.

תמר גוז'נסקי: האדם ייגמר לגמרי.

תמר גוז'נסקי: ואני אומרת לך, זה עניין בסיסי של זכויות אדם.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו בכלל לוקחים על עצמנו אחריות כמדינה ואומרים שעימות זה דבר שבו אנחנו מוכרחים לעזור לנפגע, כי הוא קורבן של דעות קדומות, של שנאה, של התלהמות, אז אם זה נכון במקרה הזה של החוק כפי שהוא נחקק היום, בואו נרחיב אותו.

אברהם-בייגה שוחט: – – –

תמר גוז'נסקי: בין הקריאה הראשונה לשנייה אפשר להביא את ההערות שלך.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לשאול שאלה.

אברהם-בייגה שוחט: גם במגרש כדורגל?

אברהם-בייגה שוחט: זה לא עניין של יהודים–ערבים.

תמר גוז'נסקי: זה לא שייך לעניין בכלל.

תמר גוז'נסקי: יש אלימות.

תמר גוז'נסקי: כי אדם מוגן מאלימות, אבל לא מאלימות במקרה של מהומות.

תמר גוז'נסקי: תקרא את פוליסות הביטוח האישי, תראה שזה לא מכוסה.

תמר גוז'נסקי: עכשיו, יש לך הערות בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית, אפשר להתחשב ולראות איך באמת אנחנו לא נפתח פתח לכל אדם שיתחשק לו להגיש תביעה בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אבל בין זה לבין הרעיון המקורי של הצעות החוק, אני חושבת שאין בזה – – –

אברהם-בייגה שוחט: אם זה ארגון, אין לי בעיה עם זה.

תמר גוז'נסקי: בסדר.

תמר גוז'נסקי: במקרה של אברושמי אף אחד לא הוכיח שהוא היה חבר בארגון.

תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו יודעים את הרקע.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שיש מקום כן לתמוך בהצעת החוק ואחר כך בדיון להביא בחשבון כל מיני הערות והצעות.

תמר גוז'נסקי: תודה, אדוני.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יוסף פריצקי, ואחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

שמואל הלפרט: בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני בא מתרבות שאומרת – בפרקי אבות: "חביב אדם שנברא בצלם".

יוסף יצחק פריצקי: האדם נברא בצלם, האדם הוא יהודי והאדם הוא ערבי, והאדם הוא שחור והאדם הוא לבן, והאדם הוא נמוך והאדם הוא גבוה והאדם הוא אדם, וכל בני-האדם – – –

שמואל הלפרט: גם חרדי?

יוסף יצחק פריצקי: בוודאי ובוודאי.

יוסף יצחק פריצקי: אני מתפלא על שאלתך, אדוני היושב-ראש.

יוסף יצחק פריצקי: וכל בני-האדם באשר הם בני-אדם הם שווים זה לזה.

יוסף יצחק פריצקי: ובמובן הזה, ידידי חבר הכנסת טיבי, הצעת החוק שלך היא צודקת ואני אצביע בעדה.

יוסף יצחק פריצקי: אבל אני מוכרח לומר לך, שיש בה מרובה, שמרוב מרובה לא תפסת בו דבר והיא טעונה תיקון, ששר האוצר, בהגינותו כי רבה, דרך אגב, הצביע עליו.

יוסף יצחק פריצקי: ראשית, אתה אינך יכול לפצות אנשים לפי מבחן מטרה.

יוסף יצחק פריצקי: זה בלתי אפשרי, זה לא נכון.

יוסף יצחק פריצקי: אתן לך דוגמה.

יוסף יצחק פריצקי: אנשים מתכתשים, אחד מהם הוא יהודי והשני הוא ערבי.

יוסף יצחק פריצקי: מה זה, זה על רקע לאומי, זה על רקע של עוני, זה על רקע שהם התחממו?

יוסף יצחק פריצקי: על מה?

יוסף יצחק פריצקי: איך קובעים לפי מבחן המטרה?

יוסף יצחק פריצקי: הדבר השני, מה פירושו של דבר: שמקדמת את מטרותיו של ארגון טרוריסטי?

יוסף יצחק פריצקי: מה שאתה התכוונת לעשות, חבר הכנסת טיבי, בדיון בוועדת הכספים הוא דבר נכון.

יוסף יצחק פריצקי: אתה בא אומר: רבותי, יש אזרחי מדינה, הם נפגעו מארגון ששר הביטחון הכריז עליו כארגון טרור, הם צריכים לקבל פיצוי.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא יודע אם המצב הזה קיים היום או לא קיים היום.

יוסף יצחק פריצקי: אם הוא צריך, אז זה צריך להיות קיים, ואם לא, זה טעון תיקון.

יוסף יצחק פריצקי: אם נפגע אזרח ישראלי מארגון טרור – בין שארגון הטרור פועל בתוככי שטח השיפוט של מדינת ישראל ובין שבין הגבולות, מחוצה לו – אי-אפשר לעשות את זה לפי מבחן המטרה.

יוסף יצחק פריצקי: ואני אומר לך, לו הייתי ציניקן, הייתי אומר שזה מצוין.

יוסף יצחק פריצקי: למה?

יוסף יצחק פריצקי: כי אף אחד לא יקבל פיצוי.

יוסף יצחק פריצקי: למה?

יוסף יצחק פריצקי: כי לפי הצעת החוק שלך צריך להוכיח שהמטרה העיקרית היא פגיעה באדם בשל ההשתייכות למוצא לאומי-אתני – איך תוכיח דבר כזה?

יוסף יצחק פריצקי: – שנעשתה מטעם ארגון טרור.

יוסף יצחק פריצקי: אז קודם כול, אתה גם תלוי בקביעה של שר הביטחון אם זה ארגון טרור או לא ארגון טרור.

יוסף יצחק פריצקי: שלישית, לא רק זה, אלא גם שהמטרות של הארגון מקודמות.

יוסף יצחק פריצקי: ואיך קובעים דבר כזה?

יוסף יצחק פריצקי: ואיך מוכיחים דבר כזה?

יוסף יצחק פריצקי: זה מרובה המחזיק את המועט.

יוסף יצחק פריצקי: צריך להעביר את ההצעה.

יוסף יצחק פריצקי: צריך לשבת עם אנשי משרד המשפטים בוועדה, צריך לנסח אותה באופן אחר, שיקלע למטרות שאני חושב שהן משותפות לכל חברי הבית, שאזרח ישראלי שנפגע כתוצאה מפעולה לאומנית כזאת או אחרת יקבל פיצוי.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת פריצקי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יובל שטייניץ.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפתוח ולברך על החוק הזה שכוונתו טובה.

יובל שטייניץ: אני מסכים עם שר האוצר ועם חבר הכנסת פריצקי שהוא דורש תיקון מסוים, אבל בסך הכול זה חוק ראוי, ואני רוצה לברך את חברי הכנסת חוסניה ג'בארה, אחמד טיבי וזהבה גלאון שהגישו אותו.

יובל שטייניץ: אני מציע לשקול את השינוי הבא – שגם כאשר לא מדובר בארגון טרור שהוכרז עליו כארגון טרור, המבחן לא יהיה מבחן באמת מאוד בעייתי של זהות מטרות, או של התנגשות על רקע אתני; הרבה פעמים רקע אתני יכול להיות מעורב בדברים אחרים, ולך תפריד ותקבע כמה אחוזים זה אתני וכמה אחוזים זה מפני שהם אוהדים קבוצת כדורגל שונה, וכמה אחוזים זה בגלל סכסוך עסקי כשהרקע האתני או העדתי הוסיף להתחממות היצרים ולפגיעה זה בזה.

יובל שטייניץ: אני מציע, שהתוספת, שהיא חשובה, ואני עצמי פעם נכוויתי בה, תהיה, שהפעולה – או שנפגע על-ידי ארגון טרור, כפי שמוכרז על-ידי שר הביטחון, או שהפעולה על-ידי אדם בודד או קבוצת אנשים בודדת שהיא פעולה בנשק חם או פעולה בעלת אופי טרוריסטי מובהק, כי מבחן הפעולה הוא הרבה יותר קונקרטי וחד ממבחן הכוונה, ואז מי שזרק את הרימון בשוק הקצבים, או יונה אברושמי שזרק את הרימון על מפגיני "שלום עכשיו" ואחד מהם נהרג, וכמה, וגם אני "זכיתי", נפצעו – אני עוד זוכר בכאב רב, ולא חשוב שהיום שיניתי את עמדותי הפוליטיות, בגלל הכישלון והטעויות הקשות של תהליך אוסלו, את התחושה הקשה שלי כשנאלצתי לשלם בעד הטיפול הרפואי מכיסי, כי אמרו לי שזאת לא פגיעה בריאותית רגילה; פגיעה עוינת, אבל זה גם לא ארגון טרור, כי אדם בודד, ועוד יהודי, וכו' וכו', לא ארגון טרור כהגדרתו, ולכן ההוצאות נפלו עלי, וטוב לתקן את המצב הזה.

יובל שטייניץ: אבל אני חושב שמבחן אופי המעשה הוא הרבה יותר רציני והרבה יותר קונקרטי וקל להוכחה ממבחן הכוונה.

אחמד טיבי: – – – יכסה את המקרים האלה.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: אז כדי שיכסה את המקרים האלה ולא יאפשר מצד אחד הרחבה אין-סופית לכל מקרה של יהודי וערבי, שכמעט בכל מקרה כזה נוכל להגיד שהיה פה גם רכיב אתני – – –

אחמד טיבי: אנחנו לא רוצים להרחיב את זה.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: ומצד שני, שיהיה קל להוכיח את ההרחבה, אני מציע לשקול תיקון בנוסח שהצעתי.

אחמד טיבי: אני מוכן לשמוע כל הצעה.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: הנה, אז הסכמנו.

יובל שטייניץ: אני אתמוך בחוק הזה בקריאה ראשונה, ואנחנו נשקול איך לתקן אותו כך שיהיה יותר קונקרטי ויותר נכון, יותר ישים וקל וברור להפעלה.

יובל שטייניץ: בהזדמנות זו אני רוצה להוסיף ולהעיר הערה אחת.

יובל שטייניץ: שמעתי עכשיו בתדהמה – בשלב הראשון שמעתי את זה כבר הבוקר וחשבתי לעצמי שזאת בדיחה, בדיחה טפלה, בדיחה מקאברית – שממשלת ישראל מציעה כמעט מיוזמתה – דיברו שני שרים, דיבר אדם בפמליה של ראש הממשלה – ליאסר ערפאת לבוא בימים אלה, לא בימים כתיקונם, לבקר בישראל כדי להשתתף בהלווייתה של לאה רבין, זיכרונה לברכה, או באבל.

יובל שטייניץ: אני שואל את עצמי, הייתכן?

יובל שטייניץ: בימים שכל ישראלי שנקלע – לא כל, יש גם מקרים, אחמד טיבי ציין היום שזה לא קורה – אבל כל ישראלי שנקלע לשטחי הרשות הפלסטינית שם נפשו בכפו – חלק נטבחו, ואחרים, המשטרה הפלסטינית עשתה את מה שהיא חייבת לעשות ובאמת שחררה אותם והעבירה אותם למשרדי הקישור.

תאופיק חטיב: – – –

יובל שטייניץ: כן, כן.

יובל שטייניץ: היו גם מקרים שנהגו לפי ההסכם והיו גם מקרים שהמשטרה הפלסטינית עצרה אותם והובילה אותם לטבח שלהם, מקרים נוראים.

יובל שטייניץ: זה שבכמה מקרים לא רצחו את הישראלים שתעו בדרך – באמת שמחת עניים, שאחמד טיבי בא ואומר היום: היו גם מקרים, הנה היום, שחיילים ישראלים תעו בדרך ולא רצחו אותם, לא עשו להם לינץ' ואפילו החזירו אותם.

אחמד טיבי: – – –

יובל שטייניץ: יש הסכמים, אחמד טיבי, שאמורים לגבור על אווירה.

יובל שטייניץ: אבל מה האבסורד?

יובל שטייניץ: אני מדבר ברמה הבסיסית ביותר.

יובל שטייניץ: לא רק על העניין המוסרי, שאם יורים אז לא מדברים וצריך לדעת מי יורה ומי האויב, ואי-אפשר לקחת את ראש אלה שיורים – לפי ראש הממשלה ושר הביטחון – שנותן את הוראות הירי, שמשחרר את מחבלי ה"חמאס", שנותן אישור לירי על גילה כל לילה, ועל הילדים שלנו בבוקר, ולהגיד: עכשיו בוא.

יובל שטייניץ: מה קורה עכשיו – ובזה אני מסיים.

יובל שטייניץ: באה ממשלת ישראל ואומרת כך: כשמדברים לא יורים, כשיש משא-ומתן לא יורים.

יובל שטייניץ: ומה היא עושה?

יובל שטייניץ: יורים ומדברים.

יובל שטייניץ: היא מבלבלת את הציבור.

יובל שטייניץ: יורים ושולחים את פרס לעזה באותו יום שיש יריות, התקפות ומוות.

יובל שטייניץ: יורים ואומרים לערפאת: יורים, אבל עניינים כתיקונם.

יובל שטייניץ: אתה יכול להיכנס ולבוא, לא יעשו לך לינץ', לא ייגעו בך לרעה, אפילו לא יסלקו אותך מייד למשרדי הקישור, אתה תבוא ותתארח.

יובל שטייניץ: לכן אני אומר, ראש הממשלה המזוגזג, שטס הלוך וחזור, איבד את הצפון, מבלבל את אזרחי ישראל, מבלבל את עצמו; אחרי שהוא לא מרתיע ולא מגיב אלא רק מנסה לנקוט צעדי מנע, לפחות שיעמוד על הדבר הקטן הזה – כשיורים לא מדברים, וערפאת לא בא לפה לביקור, ואחרי שיש תקופה של שקט, אולי חוזרים לדבר ומחזירים את היחסים לתיקונם.

יובל שטייניץ: אבל שלא יגיד: כשיורים לא מדברים וכשמדברים לא יורים, ואז יירו וידברו ויבקרו.

יובל שטייניץ: ומה יחשבו להם אזרחי המדינה וכיצד ישתכנעו אומות העולם מהדרישה שלנו להפסיק את האש כאשר אנחנו משדרים עניינים כתיקונם גם כאשר יורים?

יובל שטייניץ: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא כמו חבר הכנסת יובל שטייניץ, שאמר שהוא יתמוך בחוק הזה בקריאה ראשונה.

מאיר פרוש: אני יכול לומר מעל הדוכן, שאני תמכתי בחוק הזה בוועדת הכספים.

מאיר פרוש: רק קודם ביקשו ממני שאשאל את חבר הכנסת תאופיק חטיב לגבי אמירה מסוימת, שאני לא בטוח שהיא נאמרה על-ידי מישהו – האם מותר להרוג כל מתנחל, ושאלתי האם מותר להרוג את חבר הכנסת יולי אדלשטיין מכיוון שהוא גר באלון-שבות.

מאיר פרוש: הוא לא ענה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת דהאמשה אמר שאסור לשאול שאלות כאלה.

מאיר פרוש: אבל אני תמכתי בחוק הזה ואני חושב שצריכים לתמוך בחוק הזה.

מאיר פרוש: אני גם אגיד למה אני חושב שצריכים לתמוך בחוק הזה.

מאיר פרוש: כי למשל גם ברשות הפלסטינית יש חוק כזה.

מאיר פרוש: אני יודע, במקרה הזה לא מחבר הכנסת טיבי, אני יודע, למשל, כשאותם חיילים שנתפסו ברמאללה ונהרגו במבנה של המשטרה הפלסטינית כאשר עשו בהם לינץ', הרשות הפלסטינית העבירה חוק, חוק בזק, לשלם פיצויים למשפחות שני החיילים.

מאיר פרוש: אומנם לא דיברתי על כך עם חבר הכנסת טיבי, אבל אני יודע שהרשות הפלסטינית החליטה לשלם למשפחות של שני החיילים מכיוון שערבים הרגו יהודים.

מאיר פרוש: אותו דבר כמו שחבר הכנסת טיבי אומר, שכאשר יהודים הורגים ערבים יצטרכו לשלם להם פיצויים.

מאיר פרוש: הוא עושה את זה מכיוון שהוא יודע שגם ברשות הפלסטינית עשו כך.

מאיר פרוש: יש לי רק שאלה אחת, אני לא מבין למה ברשות עשו את זה.

מאיר פרוש: בחוק של חבר הכנסת אחמד טיבי ושל חברת הכנסת חוסניה ג'בארה נאמר, שאם תהיה פגיעה מטעם ארגון טרוריסטי, יצטרכו לשלם.

מאיר פרוש: יש לי שאלה, חבר הכנסת לנגנטל.

מאיר פרוש: הפלסטינים הם כבר לא טרוריסטים.

מאיר פרוש: מדינת ישראל החליטה שאפשר לדבר אתם, הם לא טרוריסטים.

מאיר פרוש: אז איך יכול להיות שברשות הפלסטינית החליטו, שאם ערבים הורגים יהודים יצטרכו לשלם?

מאיר פרוש: חבר הכנסת טיבי, אתה יכול לענות לי על העניין הזה?

נחום לנגנטל: אתה רוצה שנהיה כמוהם?

מאיר פרוש: קודם כול, כתוב: ולא ילמדו גוי אל גוי חרב.

מאיר פרוש: אסור ללמוד אומה מאומה בעניין החרבות.

מאיר פרוש: אבל אם, למשל, הרשות הפלסטינית החליטה לשלם פיצויים לכל מי שנהרג על-ידי ערבים, למה שמדינת ישראל לא תחליט שאם ערבי נהרג על-ידי יהודי צריכים לשלם?

מאיר פרוש: השאלה שלי היא רק, איך יכול להיות שברשות הפלסטינית החליטו לשלם למשפחות החיילים שנהרגו בלינץ', כי הם כבר לא טרוריסטים.

מאיר פרוש: אני מקווה שעוד מעט מישהו יעלה לפה ויענה.

שמואל הלפרט: תודה, חבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דוד אזולאי – איננו.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות.

טלב אלסאנע: אני מברך את חברי הכנסת חוסניה ג'בארה, אחמד טיבי – יוזמי החוק.

טלב אלסאנע: זה חוק צודק.

טלב אלסאנע: אם יש טענה כלשהי, הטענה היא מדוע רק עכשיו.

טלב אלסאנע: לדעתי, מזמן היו צריכים לחוקק את החוק הזה, שמגשים את הצדק.

טלב אלסאנע: כל המגמה היתה, שאם מתעלמים מדבר חושבים כאילו הוא לא קיים, ואם לא מוכנים להודות בקיומו של טרור יהודי אז כביכול הוא לא קיים.

טלב אלסאנע: בפועל היתה גם המחתרת היהודית, היה הרוצח הסדרתי בירושלים, היה מעשה הרצח הנפשע בשוק הקצבים.

טלב אלסאנע: בכל המקרים האנשים האלה סבלו פעמיים: פעם אחת בתור קורבנות של הטרור, ופעם שנייה בתור קורבנות של אפליה, ולא היו זכאים לקבל מה שכל קורבן אחר היה זכאי לקבל.

טלב אלסאנע: לכן אני תומך בהצעת החוק.

טלב אלסאנע: שמעתי כאן את חבר הכנסת בני אלון זועק זעקה: מה קורה פה?

טלב אלסאנע: טובחים בנו.

טלב אלסאנע: ואני לא שמעתי אותו, למרות האירוע המצער שהיה, כשיותר מ-200 פלסטינים נורו ונהרגו, ובהם ילדים.

טלב אלסאנע: מוחמד דורה שישב ליד אביו וזעק לעזרה, לסיוע ולהגנה; לא שמעתי אותך משמיע קול צעקה כזה.

טלב אלסאנע: כשהורגים את הנשים בבית-סאחור, אתה לא שומע שטובחים בהם.

טלב אלסאנע: אלפי פצועים, הרבה דם.

טלב אלסאנע: מדוע האדם הפלסטיני הוא קורבן לא קיים ואתה בא וזועק זעקת הקוזק הנגזל?

בנימין אלון: – – – מה אתה רוצה ממני?

בנימין אלון: אני היועץ של ערפאת?

בנימין אלון: העם שלך יורה בעם שלי.

בנימין אלון: אני לא מהאו"ם.

טלב אלסאנע: אתה גם כובש אותם, גם יושב על לבם, גם יורה בהם, גם מפגיז אותם וגם זועק: רצחו אותנו, גם זועק: טבחו בנו.

טלב אלסאנע: להפסיק עם הצביעות הזאת.

גדעון עזרא: מי התחיל?

טלב אלסאנע: אם יש מישהו שגורם לרצח הזה, זה אתה שדוגל בכיבוש, זה אתה שמנציח את ההתנחלויות, זה אתה שרוקד על הדם.

טלב אלסאנע: אתה עולה על הדוכן, שומע שמישהו נהרג, ואתה מתחיל לעשות הון פוליטי מדם.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, תראה מה קורה פה.

טלב אלסאנע: אתה רוקד על הדם, במקום לעלות ולדבר שצריך להפסיק את מעגל שפיכות הדמים.

טלב אלסאנע: אתה עושה הון פוליטי, רוקד על הדם.

טלב אלסאנע: תתבייש לך על המעשים האלה שאתה עושה.

נסים זאב: שמעת מה הוא אומר?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מבקש ממך לחזור בך ממה שאמרת.

גדעון עזרא: מי אתה בכלל?

גדעון עזרא: תרד מפה, תלך מפה.

גדעון עזרא: תלך לרמאללה, תלך לעזאזל.

טלב אלסאנע: אני הייתי כאן לפניך, לפני הוריך, לפני הורי-הוריך.

טלב אלסאנע: אני לא הולך לשום מקום.

טלב אלסאנע: אני הייתי ואשאר כאן.

טלב אלסאנע: זו הארץ שלי לפני שהיא היתה שלך.

טלב אלסאנע: תפסיק להטיף לי מוסר.

גדעון עזרא: מה עשית בשביל הארץ הזאת?

גדעון עזרא: כלום לא עשית בשביל הארץ הזאת.

טלב אלסאנע: אם אני דוגל בהפסקת הכיבוש אני רוצה שלום.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אלסאנע, זמנך תם.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

גדעון עזרא: תוריד אותו כבר.

גדעון עזרא: דיברת מספיק.

טלב אלסאנע: צריך להבין ולהפנים, ששורש כל הרע, אם רוצים לסיים את התופעה של יתושים, במקום להילחם צריך לייבש את הביצות.

טלב אלסאנע: שורש הרע זה הכיבוש.

טלב אלסאנע: לייבש את הביצה של הכיבוש, מפסיקים את מעגל האלימות.

טלב אלסאנע: זו המטרה.

גדעון עזרא: אום-אל-פחם זה כיבוש?

גדעון עזרא: ג'סר-א-זרקא זה כיבוש?

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן.

נחום לנגנטל: אחרי, דרך אגב, כולם הסכימו לוותר.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, על פניה, היא הצעת חוק ראויה.

נחום לנגנטל: אלא מאי?

נחום לנגנטל: יש לי איזה רושם שיש פה טעות, אבל אולי יש פה הטעיה, כי כשאתה קורא את החוק, קורא אותו ביסודיות, מה נאמר שם?

נחום לנגנטל: נקרא בסעיף 1(4) : "פגיעה מפעולת איבה – – –" וכו' "– – – והמקדמת את מטרותיו או מטרות בדומה להן".

נחום לנגנטל: והנה אתה קורא בדברי ההסבר, בפסקה השנייה: "יובהר", חבר הכנסת טיבי, שים לב, "יובהר כי הביטוי 'או המקדמת את מטרותיו' – – –", לא: "והמקדמת את מטרותיו" – זה שינוי אפילו מנוסח החוק עצמו.

נחום לנגנטל: למעלה נאמר "והמקדמת את מטרותיו".

נחום לנגנטל: יש הבדל בין תנאי משלים לבין תנאי חלופי.

אחמד טיבי: – – –

נחום לנגנטל: לא, לא, לא.

נחום לנגנטל: "או המקדמת את מטרותיו – – –".

אחמד טיבי: – – – פה.

נחום לנגנטל: אז זה לא לגבי הראשון.

מוחמד כנעאן: – – –

נחום לנגנטל: ולכן אני אומר לך, חבר הכנסת טיבי, יכול להיות שייווצר מצב, לפי דברי ההסבר, שאם יהודי הרג ערבי או ערבי הרג יהודי – ואני לא יודע בדיוק מה המניעים, כי אולי הוא כבר לא בין החיים, או קרה לו מה שקרה לו והוא איננו, וצריך כרגע לפצות אותו, ואני לא יודע מה קרה, אם באמת הוא השתייך לארגון טרור או לא.

נחום לנגנטל: הרי ארגון טרור הוא משהו ברור וקיים.

נחום לנגנטל: בדברי ההסבר יש דבר שלהבנתי שונה מהחוק עצמו.

נחום לנגנטל: החוק עצמו – ולכן אתם דרשתם את זה בדברי ההסבר למטה – בדברי ההסבר יש פה רצון לומר שזה לא רק ארגון טרור, אלא גם במקרים של אחד על אחד.

נחום לנגנטל: אם זה אחד על אחד, חבר הכנסת טיבי, יוצא מצב שבו נצטרך להידרש לכל אותם מקרים קשים, בעייתיים, שאני אפילו לא יודע אם הם לא פליליים, ולומר שהם פעולות איבה.

נחום לנגנטל: כשאומרים לי "יובהר" בדברי ההסבר – אם היה כל כך חשוב להבהיר את זה בדברי ההסבר, מדוע זה לא ייאמר במפורש בחוק עצמו?

נחום לנגנטל: למה שזה לא ייאמר?

נחום לנגנטל: אנחנו מחוקקים את זה, אז בשביל מה צריך להבהיר את זה בדברי ההסבר?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת לנגנטל, נא לסיים.

נחום לנגנטל: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, ובזה אסיים – זה מצב שבו צריך לעשות כך:

נחום לנגנטל: אם באמת יאמרו המציעים שהם מוכנים שדברי ההסבר כרגע ייכנסו לחוק עצמו – כי כשיבוא בית-המשפט לפרש את החוק עם דברי ההסבר, הוא חי מפי דברי ההסבר, לא נוכל כבר לנתק את זה, נצטרך להבהיר בחוק עצמו, שאין הכוונה למקרה של אחד על אחד, אלא רק בארגון טרור.

נחום לנגנטל: אם כך יובהר, אז יש עוד איזה היגיון בהצעה הזאת.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת לנגנטל.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

שמואל הלפרט: יש עוד דוברים.

שמואל הלפרט: לא כולם נמצאים.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לברך את חברי הכנסת המציעים, חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, חבר הכנסת אחמד טיבי, על הצעת החוק שבאה לתקן במקצת עוול שנגרם לחלק גדול מאוכלוסיית מדינת ישראל, לתקן עוול שהיה נגד האוכלוסייה הערבית במדינה.

מוחמד כנעאן: אני חושב, שכאשר חבר הכנסת פרוש דיבר, הוא דיבר על אזרחים בשתי מדינות, לא על אזרחים במדינה אחת.

מוחמד כנעאן: הצעת החוק מדברת על האזרחים הערבים אזרחי מדינת ישראל; היא לא מדברת על האזרחים הפלסטינים שחיים במדינה פלסטינית, שחיים ברצועה או בגדה או בירושלים המזרחית.

מוחמד כנעאן: מדובר על אנשים שחיים כאן, בתוך המדינה.

בנימין אלון: מה ההבדל?

בנימין אלון: אתה מתבייש באחים שלך בעזה.

בנימין אלון: הם לא כמוך בדיוק?

מוחמד כנעאן: ראשית, אתה יודע שאני ערבי פלסטיני גאה בהשתייכותי לעם הערבי הפלסטיני, לאומה הערבית ולאומה האסלאמית.

מוחמד כנעאן: אין לי מה להתבייש, כמו שאתה לא מתבייש שאתה יהודי ושאתה שייך לעם היהודי.

מוחמד כנעאן: אין לי מה להתבייש, ויש לי מה להתגאות, אבל אני רוצה שאנשים כמוך פעם אחת ולתמיד יבינו שהסתה לא תעזור.

אליעזר זנדברג: מה הסתה?

מוחמד כנעאן: אליעזר זנדברג, אני מציע לך שתשמע ותקשיב פעם אחת.

אליעזר זנדברג: אתה לא מסוגל לענות לו ישר – – –

אחמד טיבי: אני אגיד לך מה ההבדל , כי – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי, נא לאפשר לחבר הכנסת כנעאן לדבר.

מוחמד כנעאן: אני אומר לך, לצעקנים האלה: אני בז לכם.

אליעזר זנדברג: תבוז לו ותענה לו.

מוחמד כנעאן: אני בז לכם, כי אתה בלאו הכי תצביע נגד.

אליעזר זנדברג: מה זה שייך בכלל?

מוחמד כנעאן: כי אתה מבדיל בין אזרח לאזרח, אתה מבדיל בין דם לדם, זו התורה שלך, שאתה למדת אותה.

אליעזר זנדברג: גמרת עם ההסתה?

מוחמד כנעאן: אתה לא מנסה לשמוע, לא מנסה להבין.

מוחמד כנעאן: זו המציאות.

מוחמד כנעאן: אני דיברתי בצורה הפשוטה ביותר ואמרתי: כשהרב פרוש דיבר, הוא דיבר לא על אזרחי המדינה.

מוחמד כנעאן: הצעת החוק של החברים מדברת על אזרחי המדינה שעד היום הופלו לרעה, ועל כן אני פונה לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק.

מוחמד כנעאן: מי שיש לו הערה פה ושם, יכול להתדיין לקראת הקריאה הראשונה עם המציעים, והם הודיעו שהם מוכנים לשמוע כל הערה, כל הצעה, לקראת הקריאה הראשונה.

בנימין אלון: – – – לא ראשונה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת ענת מאור – אינה נוכחת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רענן כהן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עוזי לנדאו – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רוני מילוא – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שלום שמחון – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת סופה לנדבר – אינה נוכחת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

שמואל הלפרט: אם הוא לא נוכח – חבר הכנסת עופר חוגי.

שמואל הלפרט: אם גם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת יורי שטרן, ואם גם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שאני נוגע בהצעת החוק – חבר הכנסת כנעאן, עכשיו אני כאן על הדוכן, אולי תוכל לשמוע את הדברים שניסיתי לומר בקולי החלש ממקום מושבי.

אליעזר זנדברג: שאלתי שאלה, והשאלה צריכה להישאל.

אליעזר זנדברג: אני חושב שאת התשובה הבנו גם בלי שהוא עונה עליה.

אליעזר זנדברג: שאלתי שאלה, שאלה כללית.

אליעזר זנדברג: יש פה איזה דפוס.

אליעזר זנדברג: חברי הכנסת הערבים עולים לדוכן, או מגיעים לאיזה מצב שבו יש ויכוח עם חברי כנסת מסיעות שונות בבית, וכששואלים אותם שאלה הם לא עונים לעניין.

אליעזר זנדברג: כששואלים אותם שאלות פשוטות, הם לא עונים לעניין.

אליעזר זנדברג: דוגמה לשאלה פשוטה ששאלתי משם: שאלתי את חבר הכנסת כנעאן בסך הכול, מה דעתו על כך שברשות הפלסטינית יחוקקו חוק דומה.

אליעזר זנדברג: שאלתי אותו אם הוא חושב שזה טוב או רע.

אליעזר זנדברג: עכשיו, הוא לא מייצג כאן את הרשות הפלסטינית, בסדר, הוא לא נבחר בשביל זה, אנחנו עוסקים בענייני החברה פנימה ולא החוצה, אבל כשאדם הוא בדרגה של חבר כנסת, נבחר ציבור ברמתו, צריך שתהיה לו דעה על העניין הזה.

אליעזר זנדברג: הוא יכול להגיד לי: כן, הוא יכול להגיד לי: לא, הוא יכול להגיד לי: אני תומך, אני מתנגד.

אליעזר זנדברג: מה שאני לא מקבל כתשובה זה את הססמאות הנבובות שחוזרות: אתם גזענים, אתם מסיתים.

אליעזר זנדברג: על כל דבר שלא יודעים מה לענות עליו חברי הכנסת מאשימים אותנו בהטפה לגזענות, באטימות.

אליעזר זנדברג: רבותי, אתם אנשים אינטליגנטים, הגעתם לכאן מכוח זה, תענו לגופו של עניין.

אחמד טיבי: אתה רוצה תשובה?

אליעזר זנדברג: תענה לי על שאלה אחת, אני רוצה תשובה על שאלה אחת.

אליעזר זנדברג: השאלה שעלתה פה ועלתה גם בוועדת הכנסת היא: מה עמדתכם לגבי ירי על מתנחלים?

אליעזר זנדברג: זו שאלה מאוד פשוטה.

אחמד טיבי: לא זאת השאלה ששאלת.

אחמד טיבי: כמה שאלות אתה שואל?

אליעזר זנדברג: היינו בוועדת הכנסת, שאלה אחת – 20 דקות.

אליעזר זנדברג: עוד פעם ועוד פעם שאלנו את חברי הכנסת הערבים: אתם מגנים רצח של מתנחל או לא?

אליעזר זנדברג: כן או לא?

אליעזר זנדברג: מלה אחת, שתי אותיות, אבל לא הצלחנו לקבל תשובה.

אליעזר זנדברג: כל הטריקים שבאמצע: אתה לא תפריע לי באמצע, תן לי לסיים את דברי, אתה מסית, תתבייש, סתום את הפה – הכול אמרו שם.

אליעזר זנדברג: אבל בסופו של דבר, אפילו מלה אחת הם לא אמרו.

אליעזר זנדברג: הגיע הזמן שתדברו בצורה יותר סבירה.

אליעזר זנדברג: כן או לא, אחמד טיבי?

אחמד טיבי: האם אתה מגנה את רצח שתי הנשים בנות ה-60 בבית-סאחור?

אליעזר זנדברג: אני מגנה כל רצח שהוא לא לעניין.

אליעזר זנדברג: ועכשיו – כן או לא?

אליעזר זנדברג: כן או לא?

גדעון עזרא: זה לא רצח.

יובל שטייניץ: זה לא רצח.

אחמד טיבי: – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי, נא לשבת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטייניץ, נא לשבת.

אחמד טיבי: זה לא רצח?

אליעזר זנדברג: כן או לא?

אליעזר זנדברג: תגיד, זה מאוד פשוט.

אליעזר זנדברג: חבר הכנסת טיבי, תענה: כן או לא?

אליעזר זנדברג: זה מה שאני שואל אותך, ופעם נוספת אתה לא עונה.

יובל שטייניץ: אף אחד לא התכוון להרוג אותן.

יובל שטייניץ: כשיורים על מחבלים – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – – גינוי של ירי.

אליעזר זנדברג: אני לא יכול כך.

שמואל הלפרט: משפט לסיום.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטייניץ, נא לשבת.

יובל שטייניץ: זה לא רצח.

אחמד טיבי: תתבייש.

טלב אלסאנע: זה פרס.

אליעזר זנדברג: אני שמעתי את שר האוצר – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה רוצה להשיב?

שמואל הלפרט: הוא לא רוצה להשיב.

אליעזר זנדברג: שמעתי את שר האוצר, ואני מציע לאמץ את עמדתו ולהתנגד לחוק.

טלב אלסאנע: בושה מה שקרה.

יובל שטייניץ: אתם מטשטשים את הגדרת הרצח.

טלב אלסאנע: זה מוסר כפול.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת אליעזר זנדברג.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רחבעם זאבי – איננו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עופר חוגי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יורי שטרן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה רז, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

יובל שטייניץ: – – – קרב שהשוטרים הפלסטינים ירו – – – המשטרה הפלסטינית אחראית לו לא פחות.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שטייניץ, נא לשבת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי, נא לשבת.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת אביטל – יש רק חברת כנסת אחת עכשיו, מה אעשה?

מוסי רז: – היום מובא לכאן תיקון חשוב לחוק, שמציע לבטל מצב של אפליה בלתי מוצדקת שהיתה במדינה במשך 52 שנה וטוב שנמחק אותה.

גדעון עזרא: לא היה פיגוע כזה.

מוסי רז: היה.

מוסי רז: אני חושב שהחוק הזה צריך להיות מורחב גם בעתיד, וכבר הגשתי הצעת חוק בהקשר זה, לנפגעים מפעולות של איבה פוליטית.

מוסי רז: מה זו איבה פוליטית?

מוסי רז: לדוגמה, זריקת הרימון על הפגנת "שלום עכשיו" ב-10 בפברואר 1983, שבה נרצח אמיל גרינצוויג.

אחמד טיבי: החוק הזה מחסל – – –

מוסי רז: לא, זה לא מחסל, בדקתי את זה בוועדה.

מוסי רז: הוא אומר שלא.

מוסי רז: אם כן – עוד יותר טוב, אבל הוא אומר שלא; בדקתי את העניין הזה.

מוסי רז: אני מדבר על הפעולה של רצח ראש הממשלה, ואני מקווה שלא יהיו פעולות איבה פוליטיות כאלה בעתיד, חלילה.

מוסי רז: אני רוצה להתייחס כאן לדברים שאמר חבר הכנסת בני אלון.

מוסי רז: אני רוצה להגיד, שכשאנחנו מצביעים על ההתנחלויות שצריך לפנות, אנחנו אומרים אותם דברים שאמרנו כל השנים.

מוסי רז: אמרנו שאת ההתנחלויות האלה לא צריך להקים, אמרנו שאם יקימו אותן נגיע למצב הזה שאליו הגענו.

מאיר פרוש: וגילה?

מאיר פרוש: מה ההבדל?

מוסי רז: לא החלטנו לפני שבועיים שאנחנו רוצים לפנות את ההתנחלויות הללו כי יורים עליהן.

מוסי רז: בניגוד לחבר הכנסת בני אלון, אנחנו מבדילים בין גילה לבין נצרים.

מוסי רז: יש הבדל גדול.

מוסי רז: כבר הסכמנו בקמפ-דייוויד לפנות את נצרים, ולכן אנחנו לא צריכים להילחם עליה.

נחום לנגנטל: מה עם גילה?

נחום לנגנטל: מה עם פסגות?

מוסי רז: לעומת זאת, על גילה אנחנו מגיעים להסכמה עם הפלסטינים שגילה תישאר כחלק ממדינת ישראל, ולכן כן צריך להגן עליה.

מוסי רז: מי שמסכן את גילה הם אותם חברי כנסת שמשווים אותה לנצרים.

יובל שטייניץ: ואם הם לא יסכימו שגילה תישאר בידינו, צריך לפנות אותה?

מוסי רז: אלה בדיוק אותם חברי כנסת שמנסים לגזור עליה את הגורל של נצרים, כי נצרים תפונה במוקדם או במאוחר.

מוסי רז: ופסגות תפונה במוקדם או במאוחר.

מוסי רז: לא מפני שיורים עליה אלא למרות שיורים עליה היא תפונה.

יובל שטייניץ: ואם הפלסטינים יגידו שגם גילה תפונה?

מוסי רז: ואתם עלולים לדרדר את גילה לאותו מצב שבו נמצאות נצרים ופסגות.

מוסי רז: תחזרו בכם, כי אתם מזיקים לגילה יותר מכל אחד אחר.

יובל שטייניץ: אם הרשות הפלסטינית לא תסכים לגילה, מה תעשה אז?

מוסי רז: אתם אלה שמזיקים לגילה יותר מכל אחד אחר.

מוסי רז: אדם צריך להבהיר איפה הן חפירות חייו, איפה המדינה שלו, איפה לא המדינה שלו, על מה הוא מוכן להילחם ועל מה הוא לא מוכן להילחם.

יובל שטייניץ: – – –

מאיר פרוש: גילה זו התנחלות בדיוק כמו נצרים.

מאיר פרוש: מה עם פסגת-זאב?

יובל שטייניץ: מה תעשה אם הרשות הפלסטינית לא תסכים – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רז, זמנך תם.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, היום בישיבת הסיעה קיימנו התייעצות אם לתמוך בחוק או לא.

נסים זאב: בתחילה סברנו שהחוק מתייחס לארגוני טרור.

נסים זאב: אני שואל אתכם, רבותי חברי הכנסת, על איזה ארגון טרור יהודי אתם מדברים?

נסים זאב: אחמד טיבי, איזה ארגון טרור יש היום במדינת ישראל?

נסים זאב: תראה לי.

נסים זאב: בכוונת החוק שלך אתה בא לומר שקיימים ארגוני טרור.

נסים זאב: אם לא קיימים ארגוני טרור – ואתה מסכים אתי שלא קיימים, אחמד טיבי – אז כל החוק שלך מיותר.

נסים זאב: לכן, אנא ממך, תמשוך את החוק.

מאיר פרוש: אם הם לא קיימים – – – שלא מאיים על אף אחד.

נסים זאב: אם פועלים מתוך אותם ארגונים טרוריסטיים, אני מסכים; אבל אם, כמו שכתוב בדברי ההסבר, הכוונה שלך היא גם למקרים שבהם מתבצעת פעולת איבה על-ידי אדם בודד ועל דעת עצמו, אז למה לא לחייב את הממשלה בכל רצח שמתבצע?

נסים זאב: מה אשמה משפחה שנפלה קורבן לרצח מטעמים אידיאולוגיים כלשהם?

נסים זאב: מה קורה עם אותו נרצח גבריאלוב, זיכרונו לברכה, כשבתחילה סברו שהוא נרצח על רקע פלילי וגרמו עוגמת נפש למשפחה?

נסים זאב: מה אנחנו עושים לגבי המשפחות האלה?

נסים זאב: בכל שנה אנחנו מעבירים לערפאת מאות מיליוני שקלים, והוא ממשיך להרוג בנו.

נסים זאב: מי יפצה את המשפחות של הקורבנות ברמאללה?

נסים זאב: מי יפצה את המתנחלים, אלה שנהרגו היום?

נסים זאב: מי יפצה אותם?

נסים זאב: המטרה פה היא לרוקן את הקופה של מדינת ישראל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אחמד טיבי הציע גם לומר שאש"ף הוא לא ארגון טרור, והרבה חברים חשבו באמת לתמוך בו, ואני התנגדתי.

נסים זאב: היום נוכחנו לדעת שאש"ף הוא אבי אבות הטרוריסטים.

נסים זאב: לכן אין מקום להצביע בעד החוק הזה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש – – –

שמואל הלפרט: הדיון הסתיים, חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: אני יודע.

בנימין אלון: בשם סיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, ביום שנהרגו בו ארבעה – שני אזרחים ושני חיילים – על-ידי טרוריסטים ואנחנו לא שומעים את הגינוי, אני מבקש לראות בהצבעה כזאת, ביום כזה, ברגע כזה, הצבעת אי-אמון.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, לא תתקיים כעת הצבעה – – –

קריאות: – – –

נסים זאב: אני מצטרף, בשם עצמי, ואני רואה את ההצעה הזאת כהצעת אי-אמון, מכיוון – – –

שמואל הלפרט: תודה רבה.

נסים זאב: – – –

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, ההצבעה תתקיים במועד אחר.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 123) (הפרשות – – –

קריאות: לא, לא, לא.

קריאות: (קריאה ראשונה)

שמואל הלפרט: הסעיף הבא בסדר-היום – הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 39) (זימון נושאי משרה) – קריאה ראשונה; של חבר הכנסת נחום לנגנטל.

שמואל הלפרט: יציג את ההצעה חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, הצעת חוק זו, לדעתי, אלא אם כן תרצו לעשות גם ממנה הצעת – – – היא לטובתנו, לטובת כל חברי הכנסת מכל הסיעות.

נחום לנגנטל: היא בעצם באה ואומרת – – –

אביגדור ליברמן: – – –

נחום לנגנטל: תודה.

נחום לנגנטל: הצעת החוק אומרת, שבחוק-יסוד: הכנסת, בסעיף 21(ב), במקום: "ובתיאום עמו", יבוא: "או בידיעתו".

נחום לנגנטל: מה קרה כאן בכנסת?

נחום לנגנטל: הרבה פעמים הזמינו נושאי משרה ופקידים של הממשלה לוועדות מוועדות הכנסת, והפקידים אמרו שהם עסוקים; הם לא רוצים לבוא, הם לא יכולים להגיע.

נחום לנגנטל: ביקשת לתאם את זה, השרים היו נותנים להם גיבוי, והנה היה אומר לי פקיד בוועדה שלי: בעוד חודשיים יש לי זמן, אני מוכן לבוא אליך לוועדה.

נחום לנגנטל: בחוק-יסוד: הממשלה הדבר תוקן לגבי הממשלה, ושם נאמר שצריך להודיע לשר באיזה זמן, באיזה יום ובאיזו שעה אתה מזמין את הפקיד לממשלה, ואילו לגבי הכנסת נאמר, שאתה קורא לפקיד, אבל אתה צריך לתאם את זה עם השר שלו, והשר אומר לו: אל תזדרז ללכת לכנסת, ונותן לעניין הזה גיבוי.

נחום לנגנטל: אשר על כן בא סעיף פשוט, שמשווה את הכנסת לממשלה, שכל פקיד יצטרך להגיע לכנסת, לאחת מוועדות הכנסת, ולא נצטרך לתאם את הדבר הזה עם המשרד, אלא להודיע לשר מתי אנחנו רוצים שבוועדה הזאת ישמעו אותו, וכך פקידי האוצר יגיעו כשזה יהיה נוח לוועדת הכספים, כך פקידי משרד התחבורה או השוטרים במשטרת ישראל יבואו לוועדה שלי לבטיחות בדרכים, וכך בכל ועדה וועדה נקבל את השירות או את החובה של כל פקידי הממשלה, על מנת שנוכל לעשות את עבודתנו נאמנה.

נחום לנגנטל: ישבתי בראשות ועדה, והגיעו כתבים, עיתונאים, וכל המשתתפים והפקידים הבכירים לא הגיעו.

נחום לנגנטל: אמרה לי אז במקרה הכתבת של ערוץ-2, רינה מצליח, שהיא לא מבינה איך אני עובר על זה לסדר-היום, ומשום כך באה ההצעה שמונחת בפניכם על תיקון שהוא קטן, אבל לדעתי הוא יכול להיות גדול בעבודתה של הכנסת.

נחום לנגנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ואני מקווה שהחברים יתמכו בהצעה – – –

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת נחום לנגנטל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

קריאה: מי אחריו?

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

מאיר פרוש: אני רשום?

שמואל הלפרט: לא, אתה לא רשום.

שמואל הלפרט: אתה רוצה להיות רשום?

מאיר פרוש: כן.

שמואל הלפרט: בעצם אתה כן רשום.

שמואל הלפרט: בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי חבר הכנסת לנגנטל, זו הצעת חוק טובה, ראויה ורצויה, היא תשפר את חוק-יסוד: הממשלה, שמחייב את השרים להופיע בפני הוועדות אבל נותן להם את החסינות הזאת למנוע מחברים, מפקידים וכו' להגיע, ולכן התיקון שלך לחוק-יסוד: הכנסת הוא חיוני; כבר ראינו איך אפשר למרוח ולטייח בוועדות, ואני פשוט חושב שזה ראוי.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אחרי הפרגון אני רוצה לומר כמה מלים.

בנימין אלון: זה יום קשה, נהרגו שני אזרחים שחטאם הוא שהם מתנחלים.

בנימין אלון: גם אני מתנחל, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר פרוש: אני לא מציע לעשות הבדל בין חיילים לאזרחים.

בנימין אלון: – – – ונהרגו שני חיילים, וכמו שאומר חבר הכנסת פרוש, ההבדלים האלה הם כל כך נוראים – – –

גדעון עזרא: המכנה המשותף שלהם הוא שהם כולם יהודים.

בנימין אלון: כולם יהודים וכולם מגינים על הארץ הזאת ולכולם יש אויב משותף.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, גילה, שגם היא התנחלות, כי היא נבנתה אחרי 1967, אחרי ששת הימים, ולכן הם יורים עליה; האם אנחנו יכולים להסכים להתנהגות פושעת של ממשלה שרק מגיבה ורק אחרי שיורים, ולפעמים גם בצורה שלומיאלית, כמו שהיו טנקים כמו קישוט, ואז פינו אותם ועכשיו יורים לכיוון האש בבית כשהבית נתפס על-ידי ה"תנזים" ומסכנים את הדיירים הנוצרים שגרים שם, יורים להם בבית.

בנימין אלון: אני מצפה מממשלה, כמו שעשו בצפון ברוחב של רצועת ביטחון – לוקחים את טווח האש של נשק קל, אדוני, מדובר בסך הכול בנשק קל, מקסימום הטווח של נשק קל זה קילומטר, קילומטר ו-200 מטר, קילומטר וחצי; תופסים רצועת ביטחון של קילומטר וחצי משכונה בעיר הבירה ומונעים בזה שפיכות דמים, ולא מתעללים בתושבים.

בנימין אלון: הנוצרים בבית-ג'אלה ינשקו לנו את הידיים.

בנימין אלון: אני צריך שילד לא יוכל לישון וירטיב מרוב פחד?

בנימין אלון: אני מחכה ליריות ביום ובלילה?

בנימין אלון: איזו התנהגות פושעת, שלומיאלית, של ממשלה לא קיימת?

בנימין אלון: אני חושב, שחברי הכנסת מכל סיעות הבית – למעט, כמובן, אלה מהח"כים הפלסטינים שמצדיקים את היריות על גילה, אני מקווה שכל שאר חברי הכנסת, לרבות חברי הכנסת של מרצ, מכל סיעות הבית, יתאחדו בקריאה לממשלה ליזום תפיסת השטח בטווח אש של נשק קל, כלומר קילומטר וחצי מכביש המנהרות, מקבר רחל ומגילה.

בנימין אלון: אני הייתי היום בקבר רחל.

בנימין אלון: צריכים לנסוע באוטובוס ממוגן?

בנימין אלון: למה אי-אפשר להתנהג כממשלה ריבונית במדינה, בעיר הבירה שלה?

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, גילה לא צריכה ללכת לישון בפחד מפני היום או מפני הלילה.

בנימין אלון: בחוץ תשכל חרב ובחדרים אימה?

בנימין אלון: בארץ-ישראל הריבונית של מדינת ישראל?

בנימין אלון: אני צריך להגיב רק כשיורים?

בנימין אלון: אין לי צבא שיכול למנוע דבר כזה?

בנימין אלון: אני לא מדבר על רצועת ביטחון של טווח "קטיושה" של 20 קילומטר, ומצדי, אני הרי לא אוהב לא A, לא B ולא C.

בנימין אלון: מצדי שיודיעו שזה זמנית עד שייפסקו היריות, לתפוס תפיסה קרקעית, לקחת מחוגה, לחוג סביבות גילה, סביבות קבר רחל וכביש המנהרות – זה יוצא שטח קטן מאוד, וחיילים שלנו עושים את זה בדקות.

בנימין אלון: טיפת דם אחת לא תישפך.

בנימין אלון: אזרחים חפים מפשע בבית-ג'אלה לא יגורשו מבתיהם על-ידי ה"תנזים" הפושעים, ובתים של חפים מפשע לא יופגזו באש מטופשת ולא מדויקת, והביטחון יחזור.

בנימין אלון: טיפה, טיפה כבוד עצמי, טיפה כבוד לאומי.

בנימין אלון: אני אסיים, אדוני היושב-ראש.

בנימין אלון: הלב שלי רותח כמו הטבע האנושי על דברים שקורים קרוב לבית.

בנימין אלון: אני גר בבית-אל, אבל אני חושב שאין כאן עניין של קרוב לבית, אין בין בית-אל לבין גילה כהוא זה, חבר הכנסת מוסי רז, והגיע הזמן שנבין את זה, והגיע הזמן שנבין שהאויב מבין את זה, ולא ניתן לו.

בנימין אלון: עם ישראל חזק, עם ישראל ינצח, ועם ישראל יתאחד, יתלכד מול האויב האמיתי שלו, וכשעם ישראל מאוחד – אין אויב שיכול לו.

בנימין אלון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בני אלון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר פינס – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סאלח טריף – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת יובל שטייניץ, ואחריו, מהנמצאים באולם – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול-שלשום התקיימה הוועידה האסלאמית, ומדינות ערב, מנהיגיהן ויאסר ערפאת, האיש שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, לחץ אתו ידיים לפני שבע שנים וחתמו על הסכמי אוסלו, שהם בעצם הסכמי שלום, כי הם קובעים שהסכסוך המזוין בעצם נגמר והאלימות הסתיימה וכל אי-הבנה או ויכוח ייושבו בעתיד בדרך של משא-ומתן, בדרך דיפלומטית – אותו יאסר ערפאת, שבע שנים אחר כך יורה, מתקיף, מכין צבא, מכין מיליציות, מכין קרב, מכין אולי מלחמה, מנסה לדרדר את האזור כולו למלחמה.

יובל שטייניץ: מה קיבלנו בשבע השנים הללו?

יובל שטייניץ: נתנו הרבה, גם נכסים קרקעיים.

יובל שטייניץ: הפלסטינים קיבלו הרבה.

יובל שטייניץ: אנחנו בנקודת הפתיחה, מאיימים עלינו במלחמה; כלומר, מהבחינה הזאת אין שום דבר שונה מלפני שבע שנים.

יובל שטייניץ: ועכשיו שימו לב מה קורה שם.

יובל שטייניץ: הוועידה האסלאמית מחליטה שתי החלטות: אחת, לקרוא להקמת בית-דין לפושעי המלחמה הישראלים.

יובל שטייניץ: מי הם פושעי המלחמה הישראלים, מוסי רז ותמר גוז'נסקי, מי הם?

יובל שטייניץ: הם ראש הממשלה אהוד ברק, שלמה בן-עמי, הרמטכ"ל מופז, ראש האופוזיציה שרון, ואילו יצחק רבין היה חי אתנו היום, גם הוא היה מועמד לשפיטה באותו בית-דין לפושעי מלחמה שערפאת מבקש היום להקים.

יובל שטייניץ: שימו לב איזה אבסורד, ואני לא מבין, מוסי רז, איך אתה מצליח להתעלם מהאבסורד הזה – יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שחרר את יאסר ערפאת ממעמד של טרוריסט בין-לאומי, ומאז לחיצת היד יאסר ערפאת יכול לטייל בבירות העולם, נכנס לארצות-הברית – – –

מוסי רז: גם לפני לחיצת היד.

תמר גוז'נסקי: נתניהו לא לחץ לו את היד?

יובל שטייניץ: בארצות-הברית לא קיבלו אותו לפני זה.

יובל שטייניץ: אבל שימו לב לתהליך הדיאלקטי המוזר הזה.

מוסי רז: הוא יכול היה לטוס לאינדונזיה ולמרוקו בזכות יאסר ערפאת.

יובל שטייניץ: בשעה שרבין לחץ לערפאת את היד ואתם ואנחנו כמדינה אמרנו שלא נתייחס לערפאת יותר כאל פושע מלחמה או כאל טרוריסט בין-לאומי – הוא פרטנר, לא נשפוט אותו יותר ולא נציע יותר להעמיד אותו לדין, לכלוא אותו או להוציא אותו להורג – מה עושה ערפאת שבע שנים אחר כך?

יובל שטייניץ: מציע להקים בית-דין לפושעי מלחמה ישראלים, לברק, לשלמה בן-עמי, ואולי, לא אולי אלא בטוח, גם ליצחק רבין אילו היה חי.

יובל שטייניץ: איזה עוד החלטות קיבלה שם הוועידה?

יובל שטייניץ: לשלם משכורת שלמה לכל עובדי ולוחמי הרשות הפלסטינית בחודש האחרון, דווקא בחודש שבו הרשות הפלסטינית מנהלת מלחמה זוטא נגד ישראל.

יובל שטייניץ: ועכשיו, רבותי, הדבר הכי מעניין: איזו מדינה לא מוסלמית הצטרפה דה-פקטו להחלטת הוועידה האסלאמית אתמול?

יובל שטייניץ: יש מדינה אחת בעולם – מדינת ישראל.

יוסף יצחק פריצקי: לא, חבר הכנסת שטייניץ, יש גבול.

יובל שטייניץ: כי מדינת ישראל, גם בתקופה הזאת שבה ערפאת יורה עלינו, ממשיכה להעביר לערפאת את המשכורות לאנשי ה"תנזים" – המשטרה הפלסטינית וה"תנזים" שיורים עלינו.

יובל שטייניץ: כלומר, המדינות האסלאמיות ומדינת ישראל ממשיכות לממן את ערפאת גם בחודשיים הללו שבהם הוא מנהל נגדנו מלחמה זוטא.

יובל שטייניץ: היש איוולת גדולה מזו?

יובל שטייניץ: ועכשיו – השיא.

יובל שטייניץ: השיא הוא, שבשעה שערפאת מבקש להקים בית-דין לפושעי מלחמה ולשפוט את אהוד ברק ואת שרי הממשלה הזאת, של השמאל, כפושעי מלחמה, באים שרי הממשלה ואומרים: אם ערפאת רוצה לבוא לכאן לצורך השתתפות בלוויה, שיבוא.

יובל שטייניץ: ולסיום, מעולם לא היתה ממשלה מזוגזגת כל כך, מטופשת כל כך, רשלנית כל כך, חסרת כיוון כל כך, משדרת מסרים סותרים כל כך כמו הממשלה אובדת הדרך ואובדת העצה הזאת, ומוטב שראש הממשלה יפסיק לנוע כמו במטוס שלו קדימה ואחורה מאולטימטום לשיחה, משיחה לאולטימטום, מאיומים להזמנה, מהכרזה על תגובה קשה על פיגוע למתן מענקים כספיים לרשות הפלסטינית, וילך ויעשה את הזיגזגים שלו בביתו בכוכב-יאיר.

יובל שטייניץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שטייניץ.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם אני מבין נכון את הצעת החוק של חבר הכנסת לנגנטל, היא באה לומר, למשל – ויתקן אותי חבר הכנסת בני אלון, מכיוון שחבר הכנסת לנגנטל לא נמצא – היא באה לומר, שאם גלעד שר, למשל, כפקיד מדינה, יכריז ויאמר: תפסיקו לספור את הרובים של הפלסטינים; וזה בניגוד להסכם שנעשה בחברון, כי בחברון סוכם בדיוק כמה כלי נשק יהיו למשטרה הפלסטינית, וגלעד שר יבוא ויאמר: תפסיקו לספור להם את הרובים – אתה חושב שהצעת החוק של חבר הכנסת לנגנטל תעזור במקרה הזה?

מאיר פרוש: מה יאמר גלעד שר?

מאיר פרוש: ראש הממשלה אמר: תפסיקו לספור את הרובים שלהם, למה אתם עולים להם על הנשמה?

מאיר פרוש: למה אתם עולים להם על העצבים?

בנימין אלון: היום אני לא יכול להביא את גלעד שר לוועדה אם ראש הממשלה מתנגד.

מאיר פרוש: למה בעצם תועיל הצעת החוק של חבר הכנסת לנגנטל?

מאיר פרוש: זאת שאלה אחת שאני שואל.

מאיר פרוש: מה זה יועיל כאשר גלעד שר יאמר: גם ראש הממשלה אומר "תפסיקו לספור את הרובים" – אז לי אסור לומר, אף שזה בניגוד להסכם אוסלו?

מאיר פרוש: מה ועדה מוועדות הכנסת תעשה במקרה הזה?

מאיר פרוש: ועדה מוועדות הכנסת ודאי שתוכל לדון בעניין הזה, מכיוון שזה בניגוד להסכמים שישראל עשתה עם הרשות.

מאיר פרוש: אותו דבר אני שואל גם את חבר הכנסת מוסי רז, שבדיוק יצא.

מאיר פרוש: מחר, אני מקווה, אדוני היושב-ראש, הכנסת תצביע בקריאה שנייה ושלישית על הצעת החוק של חבר הכנסת מצא בעניין ירושלים.

מאיר פרוש: אני זוכר איך הדבר הזה התחיל לקרום עור וגידים כאשר הוא ריכז את ראשי הסיעות וביקש מהם לחתום על הצעת החוק.

מאיר פרוש: זו באה כאשר ראש הממשלה ביקש למסור את אבו-דיס, ואז בא חבר הכנסת מצא ואמר: בואו נחוקק חוק שאומר שאי-אפשר להחזיר.

מאיר פרוש: כולנו זוכרים מה שהיה פה לפני ארבעה חודשים, איזה לחצים הופעלו על הסיעות שלא יצביעו נגד מסירת אבו-דיס.

מאיר פרוש: מה לא עשו ואיזה לחץ לא הפעילו כדי לא להצביע בטרומית ואחר כך בקריאה ראשונה ובוועדה נגד חבר הכנסת מצא?

מאיר פרוש: אני יכול להבין, למשל, את מרצ, כי אני בטוח שחבר הכנסת מוסי רז יגיש הסתייגות להצעת החוק של חבר הכנסת מצא, שאת גילה, למשל, צריך להחזיר, את פסגת-זאב צריכים להחזיר, את נווה-יעקב צריכים להחזיר.

מאיר פרוש: למה לא?

מאיר פרוש: ערפאת הרי לא רוצה לחתום אתנו על הסכם, כי השטחים האלה הם עדיין בגדר התנחלויות.

מאיר פרוש: מה שמצער בכל המקרה הזה, ואני רוצה לומר את זה בכאב לב, הוא שאף שהיום נרצחו ארבעה, שום דבר לא יעשו להם.

מאיר פרוש: שום דבר לא יעשו להם.

מאיר פרוש: עוד אולטימטום, יאיימו עליהם, יאמרו להם נו-נו-נו, אבל אם מישהו חושב שהיום יעשו משהו תמורת זה שרצחו ארבעה אזרחים ישראלים – לצערי הרב, לאור מה שקורה פה חודשיים במדינה הזאת, שום דבר לא יעשו להם.

מאיר פרוש: ולמה שיעשו להם, כאשר צריך להפסיק לספור את הרובים?

מאיר פרוש: כאשר גם שכונות בירושלים מותר שיירו עליהן מדי יום ומדי לילה?

מאיר פרוש: כאשר מכל עבר ומכל צד לא נותנים לנו לנוע כאן במדינת ישראל, ועוד יש לנו שותפים, ערביי ישראל, שגם בגליל אנחנו לא יכולים לנוע?

מאיר פרוש: מה הפלא שאחרי שרוצחים היום ארבעה אזרחים ישראלים לא יקרה שום דבר ולא תהיה שום תגובה?

מאיר פרוש: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום, ואם לא יימצא – יעלה חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק היא הצעה טובה.

טלב אלסאנע: גם מבחינה קונסטיטוציונית, היא מאפשרת לוועדות הכנסת תפקוד נכון וסביר.

טלב אלסאנע: לא צריך שהכול יהיה תלוי ברצונו הטוב של השר.

טלב אלסאנע: ואתן לכם דוגמה, איך לפעמים מנצלים בשרירות לב את השררה, ובעקבות זאת פוגעים קשות בתפקוד של ועדה.

טלב אלסאנע: ועדת הפנים של הכנסת היתה אמורה לדון, על-פי הבקשה שלנו, בעניין מעצרם של קטינים.

טלב אלסאנע: הוזמנו לדיון ביום שני בשעה 09:00.

טלב אלסאנע: ביום ראשון מתקשר המפכ"ל ליושב-ראש ועדת הפנים ואומר לו: אם הדיון הזה יעמוד בעינו בוועדת הפנים, אני לא אבוא לוועדה.

טלב אלסאנע: יושב-ראש ועדת הפנים, כדי לאפשר דיון כלשהו ועל מנת שהמפכ"ל יואיל בטובו לבוא לוועדה, מוריד סעיף חשוב מסדר-היום של ועדה בכנסת כדי שהמפכ"ל יגיע לדיון.

טלב אלסאנע: איפה אנחנו נמצאים?

טלב אלסאנע: מדינת משטרה?

טלב אלסאנע: המשטרה קובעת סדר-יום של ועדה של הכנסת שאמורה לפקח על הפעילות של המשטרה?

טלב אלסאנע: לכן, הצעת החוק נכונה ואני תומך בה.

טלב אלסאנע: נושא נוסף שאי-אפשר להתעלם ממנו – הדברים שנאמרים כאן על-ידי חברי כנסת.

טלב אלסאנע: רבותי, הסכסוך לא התחיל היום, הוא התחיל לפני 50 שנה.

טלב אלסאנע: החלטת האו"ם דיברה על שתי מדינות, והחלטת האו"ם היתה מקובלת אפילו על בן גוריון שהקים את מדינת ישראל, והחלטת האו"ם קבעה שגבולותיה של מדינת ישראל הם גבולותיה ב-1948.

טלב אלסאנע: וזה היה מקובל על מייסדי המדינה.

מאיר פרוש: אז גם גילה?

טלב אלסאנע: היום, חבר הכנסת פרוש, באים הפלסטינים ואומרים: אנחנו מסכימים להחלטת האו"ם, אנחנו מסכימים לחלוקה, אנחנו מסכימים לשתי מדינות, גם מדינת ישראל, גם מדינה פלסטינית.

טלב אלסאנע: מדוע אתם מסרבים?

מאיר פרוש: גם גילה?

מאיר פרוש: גם נווה-יעקב?

מאיר פרוש: גם פסגת-זאב?

טלב אלסאנע: מדוע אתם רוצים להנציח את המלחמה?

טלב אלסאנע: אתם רוצים להנציח את הריב והמדון?

מאיר פרוש: אני שואל אותך, גם גילה?

מאיר פרוש: גם נווה-יעקב?

מאיר פרוש: גם פסגת-זאב?

טלב אלסאנע: חבר הכנסת פרוש, תקשיב לי.

טלב אלסאנע: לצערי הרב, כאשר יש ירי של פגזים על רמאללה, אז יש ירי על פסגות.

טלב אלסאנע: וכשיש ירי על בית-ג'אלה, אז יש נפגעים גם בגילה, כי זו מלחמה, כי זה טבעה של מלחמה.

טלב אלסאנע: היא ארורה.

טלב אלסאנע: כל אדם שיש לו שכל יודע, שמלחמה סופה רק קורבנות.

טלב אלסאנע: מי שרוצה להגיד: אני רק רוצה להכות ולא לספוג מכות, הוא טועה ומטעה את האחרים.

טלב אלסאנע: אי-אפשר, פשוט אי-אפשר לדבר על שלום ושקט כשאנחנו נמשיך לשלוט בעם אחר.

טלב אלסאנע: אי-אפשר שיהיה שקט כשאנחנו כובשים ומפקיעים רצונו של עם אחר.

טלב אלסאנע: אין שלום, אנחנו לא הגענו לשלום המיוחל שהחל באוסלו.

טלב אלסאנע: השלום המיוחל יגיע כשתקום מדינה פלסטינית ליד מדינת ישראל, שבירתה ירושלים המזרחית, ואז אפשר לבוא ולומר: הנה הגענו לנחלה, הגענו למטרה, הנה הגיע השלום.

טלב אלסאנע: ואז בוחנים אם אפשר לחיות – שני עמים.

טלב אלסאנע: עובדה היסטורית היא ששני העמים חיו ביחד.

טלב אלסאנע: תור הזהב של היהדות היה בעידן שליטת המוסלמים בספרד – –

ראובן ריבלין: נא לסיים.

יוסף יצחק פריצקי: – – –

טלב אלסאנע: – – ובכל מקום אחר.

טלב אלסאנע: אפשר לחיות יחד, אבל אי-אפשר לחיות אחד על גבו של השני.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לחיות כשרוצים לשלוט גם בנצרים וגם בקדומים וגם בגוש-קטיף וגם באל-אקצא ולחלל אותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלסאנע, דיברת כמעט כפול מזמנך.

טלב אלסאנע: אני מודה ליושב-ראש.

גדעון עזרא: תגיד לי, כמה זמן הוא מדבר, יש לו יחס מיוחד?

טלב אלסאנע: ואם אנחנו מפנימים – גם לחיות, גם לתת לצד השני לחיות, אז הגענו לתוצאה ולמסקנה הנכונה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אני מקווה שגם אתה תדבר דברי טעם.

ראובן ריבלין: הוא הגיע ל-1947, נראה לאן אתה תגיע, בבקשה, בוא ועלה.

ראובן ריבלין: לאחר חבר הכנסת מחאמיד – חבר הכנסת דני נוה, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני נהנה לשמוע את ההומור היפה שלך.

ראובן ריבלין: זה לא הומור, חבר הכנסת טלב אלסאנע דיבר דברי טעם.

ראובן ריבלין: הוא דיבר על תוכנית החלוקה, שכמובן אנחנו, במדינת ישראל, סירבנו לה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת מחאמיד.

האשם מחאמיד: תוספת להומור.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, איפה חבר הכנסת המציע?

האשם מחאמיד: איננו.

ראובן ריבלין: אין שום צורך שהוא יהיה פה.

ראובן ריבלין: מדובר בהצעה של הוועדה.

האשם מחאמיד: אני חושב שזו הצעה מצוינת.

האשם מחאמיד: אני חושב, ששום ועדה בכנסת לא תוכל לפעול בצורה יעילה כאשר יושב-ראש הוועדה איננו מסוגל להזמין אנשים לבוא לוועדה לצורך דיון פרודוקטיבי נורמלי.

האשם מחאמיד: זה לא יכול להיות, זה לא דמוקרטי וזה גם לא מעשי, זה לא פרקטי, זה לא נכון.

האשם מחאמיד: זה מצד אחד, אדוני, ועכשיו אעבור לדברי חוכמה.

האשם מחאמיד: מופיעה בחוק המלה "זימון".

האשם מחאמיד: ומה עלה לי בראש?

האשם מחאמיד: האסוציאציה הראשונה שעלתה לי בראש – זה לא שנת 1947 אלא שנת 2000.

האשם מחאמיד: זימון של חברי כנסת לחקירה.

האשם מחאמיד: ואתם יודעים מה?

האשם מחאמיד: פתאום אני קורא שחבר הכנסת ברכה בחקירה, חבר הכנסת בשארה – לחקירה, חבר הכנסת דהאמשה, לא רק חקירה אחת, כבר שבועיים מטרטרים אותו מתחנה – – –

טלב אלסאנע: מתגעגעים אליו.

האשם מחאמיד: – – – מטרטרים אותו מתחנה לתחנה, מהגליל לירושלים; מטרטרים אותו.

האשם מחאמיד: חקירה.

האשם מחאמיד: לאן הגענו כאשר, חבר הכנסת אלון – – –

בנימין אלון: לא נורא, שישבור להם את הידיים והרגליים – – –

האשם מחאמיד: זאת הבעיה שלכם עם כל מה שאנחנו אומרים לפעמים בערבית, שאתם מתרגמים בצורה לא נכונה.

האשם מחאמיד: הערביסטים מתרגמים לא נכון.

האשם מחאמיד: הוא אמר: אנחנו נתנגד למי שיבוא להרוס בית.

נסים זאב: אתם לא נותנים – – – כדי להבין אתכם.

האשם מחאמיד: על זה?

האשם מחאמיד: איפה הדמוקרטיה, איפה הדמוקרטיה?

האשם מחאמיד: איפה חופש הביטוי?

האשם מחאמיד: מה, אסור לדבר?

האשם מחאמיד: והיועץ המשפטי בכבודו ובעצמו, איך הוא מסכים לכל מה שקורה?

האשם מחאמיד: חבר הכנסת זאב, למה הוא לא מורה – על מה שאתה אומר לפעמים?

האשם מחאמיד: ועל מה שאומר לפעמים חבר הכנסת אלון?

האשם מחאמיד: ועוד כל מיני חברי כנסת מהצד הזה, שאומרים דברים איומים.

האשם מחאמיד: איפה היועץ המשפטי?

האשם מחאמיד: למה הוא לא מגן על אחרים?

האשם מחאמיד: למה הוא חד-סטרי?

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני יכול להוסיף עוד הרבה דברים.

האשם מחאמיד: מה שקורה היום – אתם יודעים מה זה גל המעצרים של אותם קטינים שכל היום אני מדבר עליהם – – –

מאיר פרוש: אבל נכון שאתה מגנה את הרצח של הארבעה?

האשם מחאמיד: אתה מגנה את הרצח של 13 אנשים שנהרגו בארץ?

מאיר פרוש: בוודאי.

מאיר פרוש: אתה מגנה?

האשם מחאמיד: יפה.

האשם מחאמיד: אני מגנה כל רצח – – –

מאיר פרוש: ומה שקרה היום?

האשם מחאמיד: אל תחקור אותי, בסדר?

מאיר פרוש: אני כן חוקר אותך.

האשם מחאמיד: אני אומר: אני מגנה כל רצח.

האשם מחאמיד: אני מגנה כל רצח – – –

מאיר פרוש: ולכן אני מגנה את הרצח שהיה היום, תגיד.

ראובן ריבלין: רבותי, מה זה, האם יש פה איום?

ראובן ריבלין: תמתין, תמתין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש, נא לשבת במקומך.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני אומר שנצא ממעגל הדמים הזה על-ידי זה שלכיבוש יהיה סוף, ואז לא יהיה רצח.

האשם מחאמיד: אני נגד רצח, ואני נגד כיבוש, כי הכיבוש הוא היסוד, הוא הבסיס של כל הבעיה, הוא הסרטן בתוך שני העמים.

מאיר פרוש: ולכן אני מגנה את הרצח שהיה היום – תגיד, תגיד.

האשם מחאמיד: אני נגד רצח של כל אדם באשר הוא.

מאיר פרוש: כולל מה שהיה היום, תגיד.

האשם מחאמיד: גם כולל, וגם 200 הפלסטינים, גם 250 הפלסטינים שנהרגו.

האשם מחאמיד: ואני חושב שרצח הוא רצח.

מאיר פרוש: כולל מה שהיה היום, תגיד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש, הבהרת את עמדתך בצורה ברורה, וגם הנואם הבהיר את עמדתו בצורה ברורה.

האשם מחאמיד: אתה יודע מה שאתה עושה?

האשם מחאמיד: אתה פשוט מזלזל, אתה בז לאנשים שנהרגו היום ונהרגו קודם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, תמתין בבקשה.

ראובן ריבלין: נותרו לך 15 שניות.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה להתווכח עם חבר הכנסת פרוש, זה יהיה על חשבונך, אני הפסקתי.

ראובן ריבלין: כל זמן שחשבתי שחבר הכנסת פרוש מדבר על זמנו, עצרתי את השעון.

ראובן ריבלין: מעכשיו, אם אתה רוצה לדבר עם חבר הכנסת פרוש, זה על חשבונך.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שעל משטרת ישראל ובתי-המשפט לפעול בצורה אחראית ולשחרר עד תום ההליכים את כל הקטינים שנמצאים בבתי-כלא.

האשם מחאמיד: דבר שני, שיטת המעצרים.

האשם מחאמיד: כאשר באים לבית באום-אל-פחם בשעה 02:30, בלילה, לבית של פריד ג'בארין, עם אנשים רעולי פנים, משטרה ומשמר הגבול, הופכים את הבית ועוצרים ילד ועושים טרור בתוך הבית, עם רעולי פנים – – –

מאיר פרוש: לא טוב.

האשם מחאמיד: או שזאת מדינה דמוקרטית או שזאת מדינה של רעולי פנים.

ראובן ריבלין: ולסיום.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רשות הדיבור לחבר הכנסת דני נוה – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק של נחום לנגנטל עם תוספת אחת.

גדעון עזרא: על-פי הצעת חוק זו, לדעתי, צריך גם לאפשר זימונם של קציני צה"ל וקציני משטרת ישראל.

גדעון עזרא: אני אביא רק דוגמה קטנה.

גדעון עזרא: בזמן הוויכוח על הנסיגה מלבנון היה רצוי שהוועדה תשמע גם את אחד האנשים בצה"ל שתמכו בנסיגה, והדבר לא התאפשר לוועדה.

גדעון עזרא: דיברתי עם נחום לנגנטל, הוא מסכים לעניין הזה.

גדעון עזרא: הדבר השני, רבותי.

גדעון עזרא: נדמה לי שאני מדבר בשם רוב חברי הבית – שלא היינו רוצים לראות את ערפאת בשום צורה מחר בירושלים.

גדעון עזרא: לדעתי, הדבר הזה הוא בושה וחרפה.

גדעון עזרא: ההזמנה בושה וחרפה.

גדעון עזרא: זו יריקה בפרצופם של הרבה מאוד משפחות ולוחמים.

תמר גוז'נסקי: אתה יורק בפרצופה של לאה רבין – –

גדעון עזרא: לך ממש אכפת ממה שקורה פה, לא אכפת לך בכלל.

תמר גוז'נסקי: – – זה מה שאתה עושה, תתבייש לך.

גדעון עזרא: אני מתבייש ממך כל הזמן.

תמר גוז'נסקי: שאלת את לאה רבין אם זה מה שהיא היתה רוצה?

גדעון עזרא: הדבר השלישי.

גדעון עזרא: אני קורא לצה"ל להודיע הלילה – – –

האשם מחאמיד: האם ערפאת מגיע מחר לירושלים?

ראובן ריבלין: אם אדוני רוצה לקרוא קריאת ביניים או לשאול, ישב.

האשם מחאמיד: שאלתי אם ערפת מגיע מחר לירושלים.

נסים זאב: לא, ברק נוסע לעזה.

גדעון עזרא: טיבי אמר שזה שטח כבוש, לכן הוא לא יבוא.

נסים זאב: ברק נוסע לעזה, יש לך טעות פה.

גדעון עזרא: אני מבקש לקרוא לצה"ל הלילה, אחרי מה שהיה, לקבוע את השטחים שבהם יחול על נושא רובה איסור להיכנס אליהם, ואם הוא ייכנס הוא יירה.

גדעון עזרא: לא ייכנס עם נשק, לא יהיו קורבנות.

גדעון עזרא: ייכנס עם נשק, הוא יירה.

גדעון עזרא: אני קורא לצבא, שהאויב שלנו יהיה בערפל קרב – לא להכריז, לא להודיע, לא לבשר; שהעיתונות הערבית תכתוב מה שהיא רוצה, ואנחנו נעשה מה שאנחנו צריכים.

גדעון עזרא: אני חושב שלא נכון יהיה אם יהיו כבישים מסוימים רק לישראלים.

גדעון עזרא: הכבישים צריכים להיות משותפים לכולם.

גדעון עזרא: אם יהיה כביש שייסעו בו רק ישראלים, כל מכונית תהיה מטרה.

גדעון עזרא: אסור שיהיו כבישים לישראלים בלבד.

גדעון עזרא: אני חוזר וקורא לממשלת ישראל: מי שייכנס עם נשק לטווח גילה, ידע שדמו בראשו, ומי שייכנס לכביש באזור C או B, לטווח שייקבע על-ידי צה"ל, דמו בראשו.

גדעון עזרא: ראו, הוזהרתם.

גדעון עזרא: 20 פעם מראש אנחנו אומרים את הדברים, ביום ובלילה, ואין לי כל ספק, שהדבר הזה יכול לחולל מהפכה, ולא יירו סתם באנשים.

גדעון עזרא: יירו באנשים בעלי כוונות, משום שהם נכנסו לשטח שחל בו איסור של צה"ל להיכנס עם נשק.

גדעון עזרא: אני אומר לכם: הם לא מבינים שפה אחרת.

גדעון עזרא: מי שהורג אשה שנוסעת לבדה ברכב, מי שהורג חיילים שלא היו להם שום כוונות לפגוע באף אחד, זו כנראה השפה היחידה שהוא מכיר.

גדעון עזרא: זו איננה הסלמה, זו התשובה הנכונה למצב שאנחנו נמצאים בו.

גדעון עזרא: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת איוב קרא.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת רוני מילוא, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת חיים כץ.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני תומך בכל מאודי בחוק הזה.

איוב קרא: אם החוק הזה היה עובר לפני הנסיגה מלבנון, זה בוודאי היה עוזר לנו מאוד, מכיוון שאני מבין מרוח החוק, שהוא בא להסדיר בעצם שעובדים יוכלו להופיע בפני ועדות, ועובדים, בעיני, זה גם קציני משטרה, קציני צה"ל וכל עובד ציבור.

איוב קרא: אין לי ספק שבנסיגה לקו הבין-לאומי בלבנון ראש הממשלה ניסה להתעלם מדעת רבים מקציני צה"ל, ואנחנו יודעים שבקבינט הביטחוני שכונס לצורך העניין הזה אפילו לא נשמעה דעתו של הרמטכ"ל, לא נשמעה דעתו של אלוף הפיקוד, וגם אם ידענו על כך, לא היתה לנו זכות להזמין אותם לוועדות.

איוב קרא: לכן, מן הראוי היה למצוא דרך דמוקרטית נכונה להביא למצב, אם נוצרת סיטואציה כזאת, שלא היתה מאז ומעולם בתוך מדינת ישראל, שיפתור לנו סוגיה מאוד מיוחדת וחשובה, מכיוון שראש הממשלה כבר מכין את התרחיש הבא, שגבול הצפון עלול להתלקח מחדש, והוא מדבר על זה כדי להכין את הקרקע, כאילו כל מה שהוא אמר לפני הנסיגה לא קיים היום.

איוב קרא: החוק מאוד טוב.

איוב קרא: אני רוצה לעבור, ברשותכם, לממצאי ועדת החקירה על האירועים בקבר יוסף ולומר לראש הממשלה: גם המשפחה וגם ציבור רחב מאוד שעקב אחרי מינוי הוועדה שבראשה עומד האלוף יה-יה, ידעו מראש את התוצאות שיביאו לבית-ג'ן.

איוב קרא: ידענו את התוצאות מראש ברגע שמונתה ועדה פנימית.

איוב קרא: הוועדה הפנימית הזאת, אנחנו יודעים שקמה כמו הרבה ועדות שקמו, היא באה כדי לתת תשובות לאותם אנשים שמינו אותה.

איוב קרא: אני לא מאמין בוועדה הזאת שהביאה את התוצאות הללו וגם המשפחה לא מאמינה, ולכן מן הראוי להיעתר לבקשת המשפחה ולמנות ועדה ממלכתית בראשות שופט שתבדוק את האירועים, שתהיה נייטרלית, אובייקטיבית, שתביא את דבר הוועדה בצורה הכי לויאלית, ולהכניס בה גם נציג משפחה.

איוב קרא: כך ייווצר מצב שאנשים יאמינו ויחשבו שנעשה הדבר הנכון.

איוב קרא: ברק היתל גם בסוגיה הזאת, היתל בכל מה שמשתמע סביב הפרשה הזאת.

איוב קרא: במקום שיסתובב בעולם ויחפש לו קוקטיילים בשעות הכי קשות של מדינת ישראל, חשוב שיחזור לפה מהר ככל האפשר, כי זה צו השעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רענן כהן – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם הירשזון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

יובל שטייניץ: ואחריה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פריצקי.

יובל שטייניץ: ואחריו?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, אתה לא רשום.

יובל שטייניץ: אני רוצה לדעת מתי ההצבעה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל מי שיצא לו לנהל ועדה בכנסת, או להשתתף בדיוני ועדה, מכיר את המחזות המשפילים, כאשר אנחנו בודקים את רשימת הנוכחים ומגלים להוותנו, שכל מי שמומחה ומתמצא בנושא במשרד הממשלתי לא הגיע.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מגלים להוותנו, שנשלח מהמשרד ומגיע לדיון מישהו שאין לו מושג ירוק בנושא.

תמר גוז'נסקי: ואז הוא לוקח את רשות הדיבור ומודיע כך: מאחר שאין לי מושג בנושא, אני מסתפק בכך שאני יושב פה.

תמר גוז'נסקי: וכך נמשך לו הדיון וכן הלאה.

יוסף יצחק פריצקי: המעמיק.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת לנגנטל, אני רוצה להציע להרחיב את הנושא ולהוסיף את חובת הדיווח והבאת הנתונים המתבקשים.

תמר גוז'נסקי: אי-אפשר להמשיך כך.

תמר גוז'נסקי: אתה מבקש נתונים מהמשרד הממשלתי, במקרה הטוב שולחים מישהו עם תורה שבעל-פה.

תמר גוז'נסקי: אתה שואל אותו: סליחה, אדוני, יש נייר?

תמר גוז'נסקי: אפשר לראות איך עשית את החשבון?

תמר גוז'נסקי: אתה מכיר את זה שכל הצעת חוק שלנו עולה מיליארד שקל?

נחום לנגנטל: קיבלתי בשבוע שעבר תזכיר להצעת חוק שלי ונכתב לי שהיא עולה 22.5 מיליארד.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת לנגנטל, מעבר לעניין ההשתתפות, צריך להוסיף את עניין הדיווח האמין.

תמר גוז'נסקי: לא נגיע למצב של הקונגרס האמריקני, ששם כשבא פקיד הוא נשבע לומר את האמת, רק את האמת ושום דבר חוץ מהאמת, וזו עבירה פלילית למסור דיווח בלתי אמין.

תמר גוז'נסקי: אבל עד שנגיע למצב הזה, לפחות שיביאו נייר.

תמר גוז'נסקי: מה, זו בקשה כל כך מופרזת לבקש מהאוצר נייר שמסביר למה זה עולה 20 מיליארד שקל, כמו שאתה אמרת?

תמר גוז'נסקי: למה, איך הגעתם לסכום הזה?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאי-אפשר היום להמשיך לעבוד כפי שזה.

תמר גוז'נסקי: וכל הכבוד שיש לנו מרכז מידע וכו' וכו' – זה לא עוזר לנו בדיונים אם הפקידים הנוגעים בדבר לא מתייצבים ואם למישהו יש בכלל זכות וטו, ולכן אני מצטרפת.

תמר גוז'נסקי: בדקה שנותרה לי אני מבקשת לומר לחברי הכנסת הנוכחים, שהכאב על מותם היום של שני החיילים ושני האזרחים ועל מותם של כל הקורבנות של חמשת השבועות של עימותי הדמים – הכאב הזה הופך להיות ללא נשוא, פשוט ללא נשוא.

תמר גוז'נסקי: ואני מבינה את חברי הכנסת שזועקים: עד מתי, ואני מצטרפת לזעקה הזאת, באמת עד מתי.

תמר גוז'נסקי: הבעיה המרכזית היא כזאת – יושבים פה חברי כנסת שבשעתם האמינו בשתי גדות לירדן, נכון, חבר הכנסת ריבלין?

ראובן ריבלין: עדיין מאמינים.

תמר גוז'נסקי: עדיין מאמינים, אבל לא כל כך יוצא, ורשמית ויתרו על זה.

תמר גוז'נסקי: ואני מציעה, שחברי הכנסת יעשו מהלך נוסף.

תמר גוז'נסקי: תראו, אנחנו צריכים לדאוג לחייהם של 6 מיליוני אזרחי מדינת ישראל, והדרך היחידה להבטיח את עתידם ואת שלומם של 6 מיליוני אזרחים, שבתוכם 2 מיליוני ילדים – הדרך היחידה היא לחלוק את הארץ בין שני העמים.

תמר גוז'נסקי: זו נקודת המוצא.

תמר גוז'נסקי: ולכן, חברי הכנסת – –

יובל שטייניץ: אבל אז בשארה לא – – – וברכה – הם אומרים מדינת הפלסטינים מדינת כל אזרחיה – – –

תמר גוז'נסקי: – – אני רוצה לומר את זה בשמי ובשם מפלגתי, ואין לי שום חילוקי דעות בנושא הזה עם איש במפלגתי – –

יובל שטייניץ: יש כאלה שרוצים לבטל את המדינה היהודית.

תמר גוז'נסקי: – – והחלוקה הזאת – – –

יובל שטייניץ: – – –

תמר גוז'נסקי: תקשיב רגע אחד.

תמר גוז'נסקי: תן לי לסיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, אתה לא שמת לב, אבל חברת הכנסת גוז'נסקי סיימה את זמנה.

יובל שטייניץ: אני שמעתי את – – – אומר לא מדינה יהודית – – –

תמר גוז'נסקי: תן לי לסיים את המשפט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, אתה לא יכול להפריע לחברת כנסת שלא נותר לה זמן.

ראובן ריבלין: היא צריכה לסיים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לכם, הקריאה של האמהות, אלה שהיו בעבר "ארבע אמהות" ועכשיו התארגנו מחדש: אין לנו ילדים למלחמות נוספות – הקריאה העמוקה הזאת מחייבת לומר – כן, אין דרך אחרת חוץ מפינוי התנחלויות – –

בנימין אלון: לא תצליחו, עם התבוסתנות הזאת.

תמר גוז'נסקי: – – ולכן עניין של פינוי התנחלויות – כמו שפינו את ימית, ככה יפנו גם את ההנחלויות בגדה – –

יובל שטייניץ: וגם את גילה?

יובל שטייניץ: וגם את כפר-סבא?

יובל שטייניץ: גם את באר-שבע?

תמר גוז'נסקי: – – זה עניין שמישהו צריך להפנים אותו, למען שלומם ועתידם של אזרחי מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברת הכנסת גוז'נסקי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת תאופיק חטיב – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יוסף פריצקי, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו נמצא, חברת הכנסת חוסניה ג'בארה לא נמצאת, חבר הכנסת אליהו בן-מנחם, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אם לא יופיעו אנשים בינתיים.

ראובן ריבלין: מה שמציעה חברת הכנסת גוז'נסקי – להתחיל להתרגל לרעיון של שתי גדות לירקון.

תמר גוז'נסקי: לא, ממש לא.

תמר גוז'נסקי: שתי גדות ל"קו הירוק".

יוסף יצחק פריצקי: זו מזוהמת, זו גם כן, אדוני היושב-ראש.

יובל שטייניץ: אחת ערבית פלסטינית, והשנייה מה?

יובל שטייניץ: השנייה יהודית או כל אזרחיה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, אתה לא יכול להפריע לחבר הכנסת פריצקי שעוד לא התחיל לדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד כנעאן: – – – שיירגע.

ראובן ריבלין: רבותי, עשר שניות אחרונות לקריאות ביניים.

ראובן ריבלין: בבקשה, שטייניץ, אם אתה רוצה לומר לחבר הכנסת כנעאן, כי ברגע שחבר כנסת פריצקי ידבר זה זמנו ואי-אפשר להפריע לו, אלא אם כן הדבר מחייב באמת קריאת ביניים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פריצקי, נא להתחיל.

נסים זאב: אני מקווה שאין לו מה לומר לחרדים.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברתי וחברי חברי הכנסת, הצעתו של חבר הכנסת לנגנטל היא הצעה נכונה, והיא נוגעת רק בקצה הקרחון.

יוסף יצחק פריצקי: יש מצוקה אמיתית של הפרלמנטריזם הישראלי, מצוקה אמיתית.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו – חבר הכנסת לנגנטל ואנוכי – חברים בוועדת הכספים, לכאורה ועדה שאמורה להעביר תחת שבט ביקורתה את העברות הכספים, את העברות התקציב.

יובל שטייניץ: איך זה מתקשר לחרדים עוד לא הבנתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, אין צורך להפריע לכל אחד.

ראובן ריבלין: אתה אפילו עוד לא יודע איך להפריע לו.

יובל שטייניץ: אני רק רוצה להבין איך זה מתקשר לחרדים.

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת שטייניץ, אני מוכרח לומר לך משפט שלא האמנתי שאני אגיד אותו, אבל אני אגיד אותו: לפעמים כשאני שומע אותך אני מצטער שביבי נתניהו התפטר.

ראובן ריבלין: טוב, לא צריך להגזים, רבותי.

יובל שטייניץ: זה משפט גס רוח, אין כמותו, שלא האמנתי שתאמר אותו.

יוסף יצחק פריצקי: עכשיו אני רוצה לחזור רגע לגופו של עניין.

יובל שטייניץ: זאת גסות רוח לשמה.

מוחמד כנעאן: תגיד לו שישתוק.

ראובן ריבלין: זה במסגרת ההערות הפרלמנטריות – –

יוסף יצחק פריצקי: הפרלמנטריות.

יוסף יצחק פריצקי: עכשיו לגופם של דברים.

ראובן ריבלין: – – אבל אני מציע שלא נעלוב אחד בשני.

יוסף יצחק פריצקי: לא, לא.

יוסף יצחק פריצקי: לפעמים אני מצטער שהוא התפטר.

יוסף יצחק פריצקי: גם הוא מצטער.

יוסף יצחק פריצקי: עכשיו לגופם של דברים.

יובל שטייניץ: תתבייש לך, גזען שכמוך.

יוסף יצחק פריצקי: עכשיו לגופם של דברים.

יוסף יצחק פריצקי: יש לנו מצב של מצוקה אמיתית של מידע, קשה מאוד, קשה מאוד מאוד מאוד, והבעיה הזאת בעצם איננה מאפשרת לחברי הכנסת לתפקד.

יוסף יצחק פריצקי: מעבירים העברות תקציביות.

יוסף יצחק פריצקי: יושב רפרנט, מכובד ככל שיהיה, ממשרד האוצר, שלמעשה איננו יכול לתת פירוט כך ולא יכול לומר מהו הפרויקט שבו מדובר, מה נעשה בפרויקט שבו מדובר, כמה כספים הוצאו בפרויקט שבו מדובר, ויש גם כאלה שאינם יודעים על מה מדובר.

יוסף יצחק פריצקי: כלומר, הם באים, קוראים איזו בקשה תקציבית מתוך איזה סטנסיל, שאינני יודע מי כתב אותו, אולי הם.

יוסף יצחק פריצקי: אף אחד איננו מבין במה מדובר, ומיליונים – אם לא מיליארדים – עפים לכל מיני כיוונים.

יוסף יצחק פריצקי: וחברי כנסת, באמת לא לפי הזדהות פוליטית, לא לפי הזדהות פוליטית, מבקשים לדעת, אומרים: תגיד לי, מה קורה בתקציב הזה, מה קורה בפרויקט הזה, מה נעשה כאן – ממלאים כולם פיהם מים ולא יודעים.

יוסף יצחק פריצקי: איך אפשר לעבוד בצורה כזאת?

יוסף יצחק פריצקי: אני מקבל שממשלה לא רוצה ביקורת.

יוסף יצחק פריצקי: שום ממשלה – לא חשוב של מי – לא אוהבת ביקורת.

יוסף יצחק פריצקי: ממשלה אוהבת לשלוט, לפעול, ושלא יבלבלו לה את המוח בקטנות.

יוסף יצחק פריצקי: למה שישאלו?

יוסף יצחק פריצקי: אבל זה תפקידו של פרלמנט.

יוסף יצחק פריצקי: תפקידו של מחוקק הוא קודם כול לבקר את פעולות הממשלה, לא בטכניקה אלא במהות.

יוסף יצחק פריצקי: ואנחנו איננו יודעים דבר.

יוסף יצחק פריצקי: אני אתן דוגמה: אין לחברי ועדת הכספים קשר ישיר לאגף התקציבים במשרד האוצר דרך המחשב.

יוסף יצחק פריצקי: אני לא יודע – אנחנו מעבירים כספים, אבל אנחנו לא יודעים מה נעשה במחשב משרד האוצר: מה נעשה בפרויקט מסוים, מה לא נעשה בפרויקט מסוים, שום דבר איננו יודעים.

יוסף יצחק פריצקי: מבקשים מאנשים לבוא לוועדה – מצוין.

יוסף יצחק פריצקי: חבר כנסת לנגנטל, אנשים יבואו, יבואו.

יוסף יצחק פריצקי: החוק שלך יעבור, והוא חוק טוב, אני אתמוך בו.

יוסף יצחק פריצקי: אנשים יבואו, ומה הם יגידו?

יוסף יצחק פריצקי: הם יכולים להגיד לנו גם את הפסוק הראשון משיר השירים.

נחום לנגנטל: השני.

יוסף יצחק פריצקי: השני – עוד יותר טוב, אתה אמרת.

ראובן ריבלין: שיר השירים אשר לשלמה.

יוסף יצחק פריצקי: אשר לשלמה – זה מה שאני התכוונתי, חבר הכנסת לנגנטל התכוון למשהו אחר.

יוסף יצחק פריצקי: אז מה הועילו חכמים?

יוסף יצחק פריצקי: יש לנו כאן בעיה אמיתית, שהגיע הזמן להתחיל להסדיר יחסי פרלמנט–ממשלה, בפרט בשיטת בחירות שאנחנו מצויים בה, שאני, דרך אגב, תומך בה – בשיטת בחירות ישירה לראשות ממשלה.

יוסף יצחק פריצקי: היחסים שבין המחוקק לבין הממשלה טעונים רוויזיה מקיפה, טעונים עבודה.

יוסף יצחק פריצקי: הנה, למשל, יש לנו בעיה – ובזאת אני מסיים – בעיה של חוק תקציב.

יוסף יצחק פריצקי: איך זה עובד?

יוסף יצחק פריצקי: הממשלה מכתיבה, מביאה חוק תקציב, היא לא מנהלת עליו משא-ומתן.

יוסף יצחק פריצקי: זועקים למשא-ומתן קואליציוני כזה או אחר, ואחר כך באים בטענות למה מעלים הצעות חוק תקציביות.

יוסף יצחק פריצקי: איך עובדים בפרלמנטים אחרים?

יוסף יצחק פריצקי: בפרלמנטים אחרים לא מעלים הצעות חוק תקציביות, זה נכון, עד שבא תקציב, אבל האוצר בא לחברי הכנסת ואומר: רבותי, אני מתחיל לנהל אתכם משא-ומתן, זוהי הצעת התקציב, תנו לי תוך שבוע, עשרה ימים, הערות.

יוסף יצחק פריצקי: חוק תקציב מגבש איזה דו-שיח בין ממשלה לבין פרלמנט.

יוסף יצחק פריצקי: אין דו-שיח כזה, וזו צרתנו הגדולה.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת פריצקי.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת אבשלום וילן – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עוזי לנדאו היה פה ואני לא רואה אותו כרגע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו, בין הנוכחים – חבר הכנסת זנדברג.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, תורך יהיה מייד לאחר חבר הכנסת כנעאן.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את עמיתי חבר הכנסת נחום לנגנטל על הצעת החוק, שהיא הצעת חוק טובה כשלעצמה, באה באמת למי שמשתתף – ואני אישית משתתף הרבה בוועדות שאני חבר בהן, רואה את הצחוק שעושים לעתים קרובות מאוד פקידים ואנשים אחראים במשרדים שונים, שהם אמורים לתת מידע, דיווח, לוועדות הכנסת, ובלי המידע הזה, בלי הנוכחות שלהם, לפעמים אין שום טעם לישיבה עצמה.

מוחמד כנעאן: קרו מקרים שהתבטלו ישיבות בגלל אי-נוכחותו של אדם זה או אחר.

מוחמד כנעאן: אני חושב שהצעת החוק היא הצעת חוק טובה מאוד, לדעתי היתה צריכה להיות מזמן.

מוחמד כנעאן: אני גם מצטרף לחברים אחרים שאמרו קודם לכן – יש מקום, ידידי חבר הכנסת נחום לנגנטל, לבדוק את הרחבת ההצעה הזאת, שבאמת גם תכלול לפעמים אולי דיווח בכתב, שלא יקרה מצב שחבר כנסת חיים כץ אומר לנו כאן שהצעת חוק עולה כך וכך – ואני מאמין לו, כי הוא מתמצא בדברים האלה – ובא שר האוצר ואומר שהיא עולה מיליארדים.

מוחמד כנעאן: מסתבר שהחישוב הוא חישוב אחר לגמרי, חישוב מטעה.

חיים כץ: הוא פשוט לא מבין.

חיים כץ: שר האוצר לא מבין.

מוחמד כנעאן: לא כל חבר כנסת מתמצא בחישובים של האוצר ובמחשבות של האוצר, ולכן נוסף על הנציג שאני כחבר כנסת יכול להתווכח אתו בוועדה, אם זה יהיה גם בכתב זה יוסיף לדיוני הוועדה, יועיל לחברי הכנסת כך שהדיון יהיה קונסטרוקטיבי, מועיל יותר וענייני יותר.

מוחמד כנעאן: על כן, אני מברך אותך פעם נוספת.

מוחמד כנעאן: אני תומך בהצעת החוק, ואני מקווה שירבו הצעות כאלו.

מוחמד כנעאן: תודה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת כנעאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני סבור, שהצעת החוק, או לפחות הגישה המובעת בהצעתו של חבר הכנסת לנגנטל, היא במקומה, משום שנציגי הממשלה נמנעים מלבוא בפני ועדות הכנסת ולמסור דין-וחשבון על מעשיהם.

עוזי לנדאו: אני יכול לומר, שלאחרונה, כאשר נקראים, בין השאר, אנשי מערכת הביטחון לתת דין-וחשבון על מה שנעשה, הם אינם באים.

עוזי לנדאו: תחקירים המתבקשים, ומידע וחומר ומסמכים המתבקשים – אני יכול לומר זאת בהיותי בתפקיד יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה – אין מביאים בזמן.

עוזי לנדאו: מנסים להשתמט ולא להביא את הדרוש.

עוזי לנדאו: אני סבור, שיש מה לבדוק, יש מה לחקור, וצריך להביא למצב כזה שבו תוטל סנקציה פלילית על אנשים שמוזמנים ואינם באים, ללא סיבה סבירה, למסור דין-וחשבון בפני הוועדות.

עוזי לנדאו: אבל מכולם מי שצריך היום לבוא בפני ועדות כנסת למיניהן ולמסור דין-וחשבון הוא ראש הממשלה, ומכולם הוא זה הנמנע ומשתמט.

עוזי לנדאו: אעיד, שבהיותי יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, ראש הממשלה הקודם היה מגיע מדי חודש בחודשו, כמו שעון.

עוזי לנדאו: כשצריך היה לדחות דיון בשל עומס עבודה, הייינו מוצאים זמן אחר, אבל הוא בא.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה הזה מבזה את הכנסת.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה הגיב משיקגו שבארצות-הברית על רצח ארבעת הישראלים, שני חיילים ושני אזרחים, היום.

עוזי לנדאו: הוא הגיב באמצעות דוברו, והחייל מספר אחת, כפי שהוא הוצג במערכת הבחירות במדינת ישראל, הגיב תגובה מגוחכת.

עוזי לנדאו: בושה לראש ממשלה שכך הוא מגיב על רצח ארבעה אנשים מבני עמו, ומספר הנרצחים במשך שבעת השבועות האחרונים מגיע כבר ל-25.

עוזי לנדאו: 25 ישראלים.

רוני מילוא: מה היתה התגובה?

עוזי לנדאו: התגובה היתה, שצריך להיות מאופקים.

עוזי לנדאו: המשמעות היא, שלא צריך לעשות שום דבר.

עוזי לנדאו: ודוברו של ראש הממשלה הוסיף, כמובן, את משפט המפתח: ראש הממשלה רואה את הדברים בחומרה.

עוזי לנדאו: כל יום רואה ראש הממשלה את הדברים בחומרה.

עוזי לנדאו: אני חייב לומר, שבכל פעם שראש הממשלה רואה את הדברים בחומרה, הוא לא רואה דבר.

עוזי לנדאו: כאשר ראש הממשלה מזכיר לנו את ידו הארוכה של צה"ל, צריך שיהיה ברור שצה"ל מתכוון להישאר במחנותיו.

עוזי לנדאו: כאשר ראש הממשלה מדבר על צה"ל כצבא חזק, אמיץ, שידו תשיג את כל אויביו, אין לראש הממשלה כל כוונה להיאבק בטרור.

עוזי לנדאו: כשראש הממשלה מדבר על שלום של אמיצים, הוא מדבר על ויתורים חד-צדדיים של ישראל.

עוזי לנדאו: וכאשר הוא ידבר על רעיונות יצירתיים, צריך לדעת שעוד רעיון עיוועים, רעיון אווילי נחבא מאחורי הפינה ועומד לצוץ לקראת ויתור נוסף של מדינת ישראל.

עוזי לנדאו: אבל אני רוצה להביא לתשומת לב חברי הכנסת: ראש הממשלה היה חייל מעולה כאשר מדובר בפעולות קומנדו, כאשר מדובר בפשיטות, כשצריך לראות את הלבן בעיניים של האויב.

עוזי לנדאו: כאשר צריך פרספקטיבה רחבה יותר, כאשר ראש הממשלה, למשל, צריך להפעיל אוגדות ומעלה – שם ראש הממשלה מפשל, בלשון האנשים.

עוזי לנדאו: הוא היה סגן מפקד גיס בלבנון, שהיה אחראי לפאשלה בקרב סולטן-יעקוב, ושם יש עד היום הזה שלושה נעדרים.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה ברח, הוא לא מסר דין-וחשבון ולא אחריות.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה היה הארכיטקט של הבנות "ענבי זעם", המהדורה המאוחרת יותר של הבנות דין-וחשבון.

עוזי לנדאו: אלה בדיוק ההבנות שכבלו את ידי צה"ל בלבנון והשקיעו אותנו עמוק בבוץ הזה.

עוזי לנדאו: הפכנו אנחנו כולנו שק חבטות, בניצוחו של אהוד ברק, חייל מספר אחת.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה היה נגד פרויקט ה"חץ".

עוזי לנדאו: ראש הממשלה ניסה לסתום את הגולל על פרויקט הצוללות של הצבא, ורק בשל מלחמת המפרץ ובשל תרומת גרמניה יש היום לישראל שלוש צוללות, שבעיתונות כתוב שהן חיוניות לנשק אסטרטגי עתידי של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: ולסיכום פרק זה.

עוזי לנדאו: ולסיכום פרק זה, אדוני, אני רוצה לומר כאן, שמי שמוצג כחייל מספר אחת, הבלתי-לחיץ, הבלתי-סחיט, מתגלה כרכיכה, איש שמדיניותו מסוכנת לביטחונה ולעתידה של מדינת ישראל, והוא צריך למסור דין-וחשבון לפני הכנסת, אולי לפי החוק של לנגנטל.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עוזי לנדאו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מודי זנדברג, בבקשה.

ראובן ריבלין: ויסיים את רשימת הדוברים, כרגיל, חבר הכנסת נסים זאב, אלא אם כן השר יבקש להשתתף בדיון.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני אתמוך בהצעת החוק, חבר הכנסת לנגנטל.

אליעזר זנדברג: אני חושב שהיא נכונה והיא דרושה במסגרת ההערכה מחדש של חוק הבחירה הישירה.

אליעזר זנדברג: נשמעים כאן קולות של חברי כנסת, שרוצים לבטל את חוק הבחירה הישירה ולחזור אחורה לשיטה הקודמת.

אליעזר זנדברג: אני ממשיל אותם למי שיש לו מכונית מירוץ ורוצה לחזור ולרכוב על אופניים.

אליעזר זנדברג: אני חושב שצריך לתקן ולשפר את חוק הבחירה הישירה, לשכלל אותו – ואני חושב שהצעת החוק שלך הולכת בכיוון הזה – אבל עדיין לשמור עליו.

אליעזר זנדברג: עדיין חסרים פרטים נוספים.

אליעזר זנדברג: לא ניכנס כאן לדבר הזה, אבל יש דברים שצריך עוד להשלים, גם מבחינת הסנקציה וגם מבחינת הספציפיות של הפקיד הנדרש לבוא – האם אפשר שהממונה עליו יבוא במקומו, או זה שנמצא תחתיו.

אליעזר זנדברג: לפעמים, מניסיוני, הדבר הזה הוא מאוד מאוד קריטי, כמו למשל בנושא של עולי אתיופיה, בעניין הפלאשמורה, אלה שעדיין ממתינים שם, כאשר במשך שנים טיפלה בעניינם בארץ פקידה אחת, אבל בחלק ניכר מהדיונים לא היא, או הממונה הישיר שבפניו רצינו להשמיע את הטענות על פעולתה, טרחו להופיע לדיון.

אליעזר זנדברג: הופיע אדם אחר, לא רלוונטי, ושוב שעה או שעתיים של דיון בכנסת מתבזבזות, דיון של זמן יקר בוועדה.

אליעזר זנדברג: לכן אתמוך בהצעת החוק הזאת, ואני מקווה שהיא תהיה אחד מן הנדבכים שיחזקו את חוק הבחירה הישירה.

אליעזר זנדברג: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת זנדברג.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: השר רוני מילוא מבקש גם הוא להשתתף בדיון.

נחום לנגנטל: האם גם אני אוכל לדבר?

ראובן ריבלין: לאדוני יש זכות דיבור גם כמגיש וגם כמשתתף בדיון.

ראובן ריבלין: אם אדוני רוצה הוא יקבל.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כולנו תומכים בהצעת החוק.

נסים זאב: אני חושב שהצעת החוק היא ראויה וטובה.

נסים זאב: אנחנו בוועדות השונות מרגישים לפעמים לא רק מושפלים, אלא שלא מתייחסים אלינו ברצינות.

נסים זאב: אני מתכוון גם לפקידי האוצר.

נסים זאב: השאלה שלי היא, את מי אפשר לתבוע כאשר, למשל, נציג האוצר צריך להגיע לוועדה ולא מגיע.

נסים זאב: האם נתבע את שר האוצר או את ראש הממשלה, שלפעמים גם מחזיק בתיק מסוים?

נסים זאב: ראש הממשלה היה גם שר העבודה והרווחה.

נסים זאב: אם לא הופיע נציג משרד העבודה והרווחה, האם התלונה שלנו תהיה נגד ראש הממשלה, שמחזיק בכמה תיקים?

נסים זאב: אני חושב שהדברים האלה לא ברורים.

נסים זאב: זה דבר מאוד כוללני, ואם הכוונה היא לזמן באופן שמי כל נציג ונציג, לפעמים ההחלטה את מי לשלוח לוועדה זו או אחרת צריכה להיות דווקא של מנהל האגף, ולא ההחלטה של הוועדה.

נסים זאב: כי מי שקובע מי יגיע לוועדה הזאת הוא דווקא האחראי, ובמקרה הזה האחראי הישיר הוא המנכ"ל או הממונה עליו.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לחברים, שראש הממשלה, בטרם נבחר להיות ראש הממשלה, אמר, שאם הוא היה פלסטיני הוא היה נוהג כמו כל פלסטיני.

נסים זאב: הוא מבין אותם.

מאיר פרוש: את הטרוריסטים, לא את כל הפלסטינים.

נסים זאב: הוא אמר, שהוא מבין למה הם מתקוממים, והוא היה נוהג אותו דבר.

נסים זאב: הוא אמר שהוא כפלסטיני היה נוהג אותו דבר.

נסים זאב: אבל אני שואל את ראש הממשלה, האם כיהודי הוא מבין מה צריכה להיות התגובה שלו כיהודי, כראש הממשלה של מדינה יהודית, נגד הטרור?

נסים זאב: הלוא ראש הממשלה בעצמו אמר, שלפעמים ההבלגה מושכת הסלמה נוספת, וזה מה שאנחנו חשים בעליל, אדוני היושב-ראש.

נסים זאב: אני מקווה, כי מה שנאמר:

נסים זאב: כי גוי אובד עצות המה, ואין בהם תבונה, לו חכמו ישכילו יבינו לאחריתם – שסוף סוף ראש הממשלה יתעשת ויבין שיש לנו פה מלחמה עם ארגון טרור, עם אנשים שהם ברמה של חיות רעות.

ראובן ריבלין: רק נאמר ב"האזינו": "ישכילו זאת, יבינו לאחריתם".

ראובן ריבלין: לא צריך לומר "ישכילו יבינו לאחריתם".

ראובן ריבלין: אם לדייק, צריך לומר במדויק.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מודה לחבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: כבוד השר מבקש לעלות על הדוכן.

ראובן ריבלין: לפני ההצבעה, חבר הכנסת פריצקי מבקש למסור הודעה אישית, ונאפשר לו זאת.

ראובן ריבלין: גם חבר הכנסת נחום לנגנטל ביקש למסור הודעה.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לומר, שעל-פי הערכתי, ההצעה של חבר הכנסת לנגנטל היא הצעה חשובה מאוד והצעה נכונה.

רוני מילוא: עם זאת, אני רוצה לנסות ולהבהיר, שהניסיון להטיל על הפקידים את האחריות בהקשר של הופעתם או אי-הופעתם, על-פי הערכתי ומיטב הכרתי, אינו מדויק.

רוני מילוא: אין פקיד, על-פי מיטב ידיעתי, שלא מופיע לוועדת כנסת, אם השר הממונה עליו לא אישר לו את אי-הופעתו.

תמר גוז'נסקי: זה עובד להיפך.

תמר גוז'נסקי: אתה פונה ללשכת השר, והוא מחליט מי יבוא לדיון.

תמר גוז'נסקי: הוא שולח מישהו שלא שייך לעניין.

רוני מילוא: גם זה נכון, אבל מעבר לכך, לא פעם השר יכול להגיד בהינף יד – זה לא חשוב.

תמר גוז'נסקי: זה לא השר בכלל.

רוני מילוא: השר יכול להגיד שזה לא חשוב, והפקיד לא בא.

רוני מילוא: אני יודע מתקופות שבהן כיהנתי כשר וגם היום – אין מצב שפקיד ילך לוועדת כנסת בלי שקודם כול יפנו אלי וישאלו, אם אכן צריך או לא צריך ללכת.

תמר גוז'נסקי: ואם אתה לא רוצה לשלוח אותו?

רוני מילוא: לכן אני חושב שהאחריות היא על השר.

רוני מילוא: זה מה שאני מתכוון לומר.

תמר גוז'נסקי: אבל אם השר לא רוצה לשלוח אותו, מה נעשה?

רוני מילוא: תקשיבי עד הסוף, הרי אני תומך בהצעה של נחום לנגנטל.

רוני מילוא: אני אומר, ההצעה טובה, אבל בדיון כאן, בהתייחסות שהיתה כאן, אני חושב שצריך להטיל את האחריות על השר ולא על הפקיד.

רוני מילוא: השר צריך לדעת שהפקיד חייב להופיע, ועכשיו הוא יהיה חייב להופיע על-פי חוק, ואז לא תהיה בעיה.

רוני מילוא: אבל מבחינת הביקורת שיש, אני נגד ביקורת על פקידים.

רוני מילוא: עם כל הכבוד, אני בעד זה שהביקורת תהיה על מי שאחראי.

תמר גוז'נסקי: ומה נעשה לשר?

תמר גוז'נסקי: תביא לי דוגמה לעונש הולם לשר.

רוני מילוא: אני מאוד מעריך, חברת הכנסת גוז'נסקי, את הבנתך, את יכולתך ואת העבר הפרלמנטרי שלך.

ראובן ריבלין: אדוני השר, ההווה הפרלמנטרי שלה.

רוני מילוא: וההווה הפרלמנטרי שלך, אבל עם כל הכבוד, את מנסה לפרש את דברי במאמץ רב, אבל לא בכיוון שאני מדבר עליו כלל.

רוני מילוא: אני לא בא להגיד שהחוק לא טוב כי הוא מחייב את הפקידים.

נחום לנגנטל: מה שקורה הוא שאנחנו באים ואומרים: פקידי האוצר, פקידי האוצר, פקידי האוצר.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת לנגנטל.

רוני מילוא: יפה, נחום הסביר את הדברים יותר טוב ממני: במקום לתקוף את הפקיד, תתקפי את השר, ואת החיוב להביא את הפקיד צריך להפעיל כלפי הפקיד, שידע שעל-פי חוק הוא חייב לבוא, כי לשר יש בעיה: מה אפשר לעשות חוץ מאשר לתקוף אותו?

רוני מילוא: אבל אתם פועלים, או לפחות חלק מאתנו פועלים בצורה הפוכה – תוקפים את הפקידים במקום לתקוף את השר.

רוני מילוא: אנחנו צריכים לתקוף את השר ולחייב את הפקידים.

רוני מילוא: יש פה חברים כמו חבר הכנסת פרוש וגם חברת הכנסת גוז'נסקי, שהיו אתי תקופות ארוכות בכנסת.

רוני מילוא: אני זוכר שכאשר הייתי שר המשטרה, לא היתה פעם שמפכ"ל המשטרה יוזמן לישיבה, אם בוועדת הפנים אם בוועדה אחרת, והוא לא היה בא.

רוני מילוא: אין דבר כזה.

רוני מילוא: הוא היה בא אלי והייתי אומר לו: יש זימון של הכנסת, עליך להופיע.

רוני מילוא: אחת הבעיות שלנו היא, שאנחנו עצמנו פוגעים במעמדה של הכנסת.

רוני מילוא: כפי שאמרו בצדק חברי הכנסת לנדאו, פריצקי וכל האחרים, זהו חוק שבא לחזק את הכנסת.

רוני מילוא: והערה אחרונה: אני יושב בכנסת לא בפעם הראשונה, ולצערי, חברי הכנסת מחשיבים לפעמים את הפעילות שלהם פחות מכפי שראוי שתיחשב.

רוני מילוא: אני חושב שרובם הגדול של חברי הכנסת עושים פה עבודה טובה.

רוני מילוא: אני מדבר גם על חבר הכנסת שטייניץ, שאני חושב שהוא חבר כנסת טוב, שעושה בכנסת עבודה טובה.

רוני מילוא: לכן אני חושב, שראוי שניתן כבוד זה לזה, ואז גם הציבור יתייחס אלינו בכבוד.

רוני מילוא: זה עדיף, זה ראוי, ולדעתי גם מוצדק מבחינת עבודתם של רוב חברי הכנסת.

רוני מילוא: אני לא רוצה להכליל את כולם, אבל רובם הגדול מסורים, הם עובדים קשה, הם משתדלים ועושים את עבודתם כהלכה.

רוני מילוא: את זאת רציתי להוסיף בעניין זה, ואני מודה לחבר הכנסת לנגנטל.

רוני מילוא: אני מתכוון להצביע בעד ההצעה, ואני חושב שראוי שכל החברים כאן יצביעו בעד הצעה שתחזק את הכנסת.

רוני מילוא: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לכבוד השר.

ראובן ריבלין: הערה לחבר הכנסת לנגנטל כמגיש ההצעה.

נחום לנגנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נחום לנגנטל: אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני מודה על הדברים שנאמרו עד עכשיו.

נחום לנגנטל: רשמתי בפני ארבעה דברים שאני רוצה לומר כרגע, כדי שלא יאמרו לנו בקריאה השנייה והשלישית שהבאנו דבר חדש.

נחום לנגנטל: דיברו כאן על כך שתהיה אפשרות להזמין גם פקידים ספציפיים, כדי שיבואו מומחים בתחומם ולא סתם כולבויניקים.

ראובן ריבלין: זהו נושא חדש.

נחום לנגנטל: הדבר השני, שנחייב אותם להביא מסמכים וניירות.

נחום לנגנטל: גם על כך נחשוב במסגרת הוועדה.

ראובן ריבלין: גם זה נושא חדש.

נחום לנגנטל: הנושא השלישי, צריך לחשוב על הסנקציה, מה יקרה אם מישהו יחליט שלא יופיע.

ראובן ריבלין: זה לא נושא חדש.

נחום לנגנטל: והנושא הרביעי, היוצא מן הכלל – כך אמרו לי כמה חברי כנסת – הוא המשטרה וצה"ל, כי כאן קיים קשר בין פוליטיקה לכוחות הביטחון, וצריך גם אותו לבדוק.

נחום לנגנטל: את ארבעת הדברים האלה נכין בוועדה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

ראובן ריבלין: אין זה נושא חדש.

ראובן ריבלין: יכולים לבוא ולומר, באישור יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

ראובן ריבלין: אלה דברים שיידונו בוועדה.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת לנגנטל.

ראובן ריבלין: רבותי, לפני ההצבעה ביקש חבר הכנסת פריצקי לומר דבר מהמקום.

ראובן ריבלין: בבקשה, נא לפתוח את המיקרופון לחבר הכנסת פריצקי.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במסגרת הטיעון כאן, העיר לי חבר הכנסת שטייניץ הערה ואני הגבתי.

יוסף יצחק פריצקי: צר לי, אני מבקש את סליחתך, חבר הכנסת שטייניץ, אם נפגעת.

יוסף יצחק פריצקי: לא התכוונתי לפגוע בך.

יוסף יצחק פריצקי: יכול להיות שההערה לא היתה במקומה.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פריצקי – דוגמה ראויה להתנהגות חבר כנסת ולמצב שבו אנשים יודעים להודות בטעותם.

נסים זאב: זה לא משפיע עליו לדבר נגד החרדים.

ראובן ריבלין: למה אדוני יבוא ויאמר לפריצקי מה לומר?

ראובן ריבלין: הרי הוא יודע מתי לומר ומה לבקש.

ראובן ריבלין: כאשר הוא יחליט מה לומר, הוא גם יאמר.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, ניגש להצבעה.

ראובן ריבלין: כל מי שמבקש להצביע – נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 39) (זימון נושאי משרה) לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, בעד – 13, נגד – אין, נמנעים – אין.

ראובן ריבלין: בקולותיהם של 13 חברי כנסת הועברה הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 39) (זימון נושאי משרה), של חבר הכנסת נחום לנגנטל, בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לדיון מוקדם, מטעם חבר הכנסת משה רז וקבוצת חברי הכנסת, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 41) (סיוע למשפחות ברוכות ילדים) (תיקון – ביטול החוק), התשס"א–2000.

ד' לב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן מזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: (קריאה ראשונה)

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אני רוצה להזכיר לחברים, שהשעה כבר 22:10, ואף שאנחנו ממשיכים בעבודת החקיקה הברוכה, הייתי מבקש מהחברים לומר את דבריהם במשורה, רק מה שהם צריכים לומר בשעה מאוחרת זו.

ראובן ריבלין: נושא הדיון: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 123) (הפרשות לקופת גמל), התש"ס–2000, קריאה ראשונה – של חבר הכנסת חיים כץ וקבוצת חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, יש לך עשר דקות להציע את הצעתך, ולאחר מכן אני מבקש את רשימת המשתתפים בדיון.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפעם המי-יודע-כמה אנחנו הולכים לדבר על הזכות שלנו להזדקן בכבוד, קרי – פנסיה.

חיים כץ: כמו שכולנו יודעים מנאומי הקודמים, יש שני סוגי פנסיה במדינת ישראל: האחת פנסיה תקציבית, והשנייה פנסיה צוברת.

חיים כץ: אי-שם בשנת 1994 פנו חברות הביטוח לבג"ץ ורצו לקבל איגרות חוב מיועדות כמו שמקבלות קופות הפנסיה ההסתדרותיות, ואז נוצר המשבר הגדול שנקרא "משבר קופות הפנסיה".

ראובן ריבלין: הראשון.

חיים כץ: הראשון.

חיים כץ: יצאו האיגודים המקצועיים, העובדים, כל המאוגדים בקופות הפנסיה למאבק על שמירה על זכותם להזדקן בכבוד.

חיים כץ: ואכן, אחרי מאבקים לא קלים נחתם הסכם פנסיה שמחלק את הפנסיה לשני חלקים, אלה שהתחילו לעבוד לפני ינואר 1995 ואלה שהחלו לעבוד אחרי ינואר 1995, והיתה החלטת ממשלה שלא לפגוע בזכויות העמיתים בקופות הישנות וגם בקופות החדשות הגדירו כמה אפשר לחסוך, מי יכול לחסוך ואיך אפשר לחסוך.

חיים כץ: להפתעתנו, בחוק ההסדרים לשנת 2000 הכניסו סעיף חדש שנוגד את ההסכמות וההסכמים והחלטות הממשלה להסדרי הפנסיה.

חיים כץ: בחוק ההסדרים החליטו למסות את הפרשות המעסיק מעל ארבע פעמים השכר הממוצע במשק.

חיים כץ: יכול להיות שזה נשמע הרבה, אבל זה הסדק בקיר בשביל לרדת למטה.

חיים כץ: איך כתב נחמיה שטרסלר על זה?

חיים כץ: המוסר הכפול.

חיים כץ: אנחנו באנו וטענו שהסכמים יש לכבד.

חיים כץ: לא יכולים להיות שני סוגי אזרחים, אזרח אחד שמקבל פנסיה תקציבית והוא פטור ממס, ואזרח שני, שיש לו פנסיה צוברת, שהרעו את תנאיה.

חיים כץ: בהרעת התנאים הגדירו את המשך החיסכון שלו עד פרישתו, ולפתע, בהליך מקוצר, פוגעים גם בזכויות החדשות המורעות, כפי שסיכמו.

חיים כץ: בבית הזה יש לנו הזדמנות לתקן את העוול שנעשה לציבור החוסכים העכשווי והעתידי, ומדובר לא רק בשכירים, מדובר גם בעצמאים בהפרשות לקופות גמל.

חיים כץ: מדובר בציבור האזרחים במדינת ישראל, אלה שחסכו ואלה שיחסכו, שאף אחד לא ייקח מהם את הזכות להזדקן בכבוד ואף אחד לא ישנה להם הסכמים חתומים, כי אנחנו יודעים איך זה מתחיל.

חיים כץ: זה מתחיל היום בארבע פעמים השכר הממוצע במשק וזה ירד לפעם אחת השכר הממוצע במשק; אולי לא בחוק ההסדרים הזה, ואולי בחוק ההסדרים הבא.

חיים כץ: אנחנו בעד כיבוד הסכמים, שאנשים יקבלו את מה שהם משלמים בעבורו עשרות שנים.

חיים כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים כץ על הצגת הצעת החוק.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אנחנו פותחים בדיון.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים הנוכחים באולם, חבר הכנסת יובל שטייניץ, שכן חברי הכנסת זבולון אורלב, עזמי בשארה, מאיר שטרית ואליהו בן-מנחם אינם נוכחים.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמחתי מאוד לשמוע את דבריו של חבר הכנסת פריצקי מהצד, ואני מתנגד לכל סוג של גסות רוח, גם נגד החרדים, ודאי וודאי נגד עצמי.

יובל שטייניץ: מאוד לא אהבתי את הניצול של החוק שלי נגד הפדופילים, שכל הבית תמך בו, כדי לטעון שזה כאילו חוק נגד חרדים, כאילו משתמע שהחרדים הם בהכללה, כולם או רובם, פדופילים.

יובל שטייניץ: זה היה דבר – לא אשתמש במלים חריפות – צורת התבטאות ומעשה שלא ייעשה.

יובל שטייניץ: וקל וחומר שלא אהבתי שכאשר הערתי בהומור לחבר הכנסת פריצקי על הדבר הזה, נוספה גם איזו התגססות רוח כלפי.

יובל שטייניץ: אני שמח שהוא התנצל על המקרה השני, והייתי שמח עוד יותר אילו התנצל גם על הראשון.

יובל שטייניץ: אני חושב שאפשר לנהל ויכוח בלי לפגוע לגופם של חברי הכנסת.

יובל שטייניץ: גם אם יורדים האחד על השני, אפשר לבקר את הדברים, לבקר את ההתנהגות.

יובל שטייניץ: יש הבדל בין זה לבין שלילת האדם, וקל וחומר כשמדובר בקבוצות אוכלוסייה שונות, אם ספרדים, אם אשכנזים, אם ערבים; ודאי וודאי אם אלה החרדים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להסב עכשיו את תשומת לב הבית הזה לדבר הבא.

יובל שטייניץ: בזמן האחרון אנחנו שומעים, ואני מברך על כך, שראש הממשלה הפסיק להשמיע אולטימטומים כלפי הפלסטינים – –

מאיר פרוש: הקודם כנראה תקף.

יובל שטייניץ: – – ובהתאם ללוגיקה שהשמיע כאן עוזי לנדאו על שפת ההיפך של ראש הממשלה, חשבנו לתומנו, שאם הוא מפסיק להשמיע אולטימטומים ורק מדבר על המצב החמור בלי לתאר מה הוא יעשה וכיצד תהיה תגובה חריפה וכו', ודאי וודאי שסוף סוף תגיע תגובה והרתעה.

יובל שטייניץ: אבל מסתבר שראש הממשלה יותר קונסיסטנטי ממה שחשבנו.

יובל שטייניץ: בדיבור הוא איננו קונסיסטנטי, אבל במעשים הוא קונסיסטנטי, או יותר נכון, בחוסר המעש.

יובל שטייניץ: אני רוצה להוסיף אלמנט אחד קטן.

יובל שטייניץ: יש מה שנקרא באסטרטגיה של הרתעה משוואה, שאני מכנה אותה משוואת הזהירות.

יובל שטייניץ: המשוואה הזאת אומרת, שיש שני צדדים שנאבקים זה עם זה, אדוני היושב-ראש; משוואת הזהירות, משוואה של יחס הפוך: ככל שצד א' זהיר יותר ויותר בתגובותיו ובמעשיו, צד ב' יכול להיות זהיר פחות ופחות.

יובל שטייניץ: ככל שברור מראש, שצד א' רציונלי, שקול, זהיר יותר בתגובותיו כדי לא ליצור אסקלציה, הצד השני יכול להיות חופשי יותר ומשוחרר יותר במעשיו, בתגובותיו ובהתקפותיו, שהרי ברור מראש שדבר רציני לא יקרה לו.

יובל שטייניץ: זאת בדיוק המשוואה בינינו לבין הפלסטינים.

יובל שטייניץ: אני לא אומר שלא צריך לפעמים להיזהר או להתאפק בתגובה כשזה מקומי, אבל כשזה נמשך כך לטווח ארוך, המשמעות של הזהירות של ישראל היא יד חופשית הולכת ומשתחררת לערפאת, כי ערפאת יודע, שהיום הרגו ארבעה אזרחים ישראלים ולא יקרה שום דבר, השמים לא ייפלו.

יובל שטייניץ: לפני שבועיים התחילו לירות על עיר הבירה ירושלים והשמים לא נופלים.

יובל שטייניץ: שחררו מחבלי "חמאס", השמים לא נפלו, וכבר ביצעו פיגוע אחד של מכונית תופת בירושלים והשמים לא נופלים.

יובל שטייניץ: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שמשוואת הזהירות, שקובעת, שצד אחד, ככל שהוא זהיר יתר על המידה, הצד השני יכול להיות משוחרר וחופשי ואגרסיבי יתר על המידה, שתגיע גם למצב הזה שאנחנו, חס וחלילה, נזכה גם למרגמות ול"קטיושות" על ירושלים ותל-אביב, אם אנחנו נמשיך לא להבין את משוואת הזהירות ולא להבין שלעתים צריך גם להגיב בלי להיזהר יתר על המידה.

יובל שטייניץ: אני אסיים, אדוני היושב-ראש, כדי להמחיש את הדברים באמירה של נשיא מצרים חוסני מובארק לפני עשר שנים, אמירה שברור שהיום הוא לא היה אומר ואפילו לא היה חושב.

יובל שטייניץ: לפני עשור, כשסדאם חוסיין איים לירות "סקאדים" על תל-אביב, לקראת מלחמת המפרץ, אמר חוסני מובארק בפרלמנט המצרי כך: סדאם חוסיין משוגע.

יובל שטייניץ: הישראלים ידועים בתגובתם החריפה על כל פגיעה באזרחים, אפילו תגובה חסרת פרופורציות, לא פרופורציונלית, ולכן מי שיפיל טילי "סקאד" על ערי ישראל מסתכן בהרג של אלפים ועשרות אלפים מבני עמו ובפגיעה קשה בכל העולם הערבי.

יובל שטייניץ: היום מובארק לא היה חוזר על הדבר הזה, כי היום, במיוחד לאחר שנה של אהוד ברק, ברור שישראל לא מגיבה בתקיפות ולא בחריפות, ודאי שלא בחוסר פרופורציונליות על פגיעה באזרחיה, אלא מה שהיא עושה, אדוני היושב-ראש, היא פשוט עושה מאומה, לא כלומה ומזמינה התקפות נוספות.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שטייניץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהחברים להסתפק בשלוש הדקות שאנחנו מקציבים להם כדי שנוכל לקרוא קריאת שמע של שחרית.

מאיר פרוש: אפילו שתיים.

ראובן ריבלין: לא צריך שתיים, שלוש דקות.

ראובן ריבלין: מי שמבקש לקצר, אדרבה ואדרבה, אבל שלא יעברו את שלוש הדקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת קרא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לחזק את ידיו של ידידי חיים כץ.

איוב קרא: אדוני יושב-ראש ההסתדרות, אנחנו מחזקים את עמיתך למפלגה הגדולה של העובדים.

איוב קרא: אנחנו מחזקים את ידיכם בכל מה שקשור לעובדים, כי אני חושב שאתם עושים עבודה טובה.

איוב קרא: החוק הזה, כמו שאמרתי לך, לדעתי מוסיף הרגשה טובה למי שאכפת לו מעמך.

איוב קרא: אני חושב, שהחוקים שאתה מעלה כל פעם בכנסת יכולים להיות תשובה מאוד עניינית לאנשים שמרגישים שרומו על-ידי הממשלה הזאת, שהבטיחה ליצור 300,000 מקומות עבודה ולדעתי לא יצרה אפילו מקום עבודה אחד, חוץ מאשר לכמה חברי מפלגת העבודה שמצאו להם פה כיסאות וכל פעם מתנדנדים ימינה ושמאלה, גדלים ותופחים.

איוב קרא: גם ככה הם מייצגים היום 30 חברי כנסת בקואליציה.

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם, חברים, שראש הממשלה היה צריך ללכת אולי לתקווה שלשמה הוא נבחר, וזה הנושא החברתי-הכלכלי.

איוב קרא: במקום זאת הוא הלך על הנושא המדיני, והוא לא ידע למצוא את עצמו לא בנושא החברתי-הכלכלי ולא בנושא המדיני.

איוב קרא: אנחנו רואים, שבעצם בכל מהלך מדיני, שהשלכתו היתה כישלון שלו בנושא החברתי-הכלכלי, הוא לא הצליח להביא לנקודות זכות הקטנות ביותר לממשלה הנוכחית.

איוב קרא: בערוץ הסורי הוא נכשל, בערוץ הלבנוני הוא נכשל, בערוץ הפלסטיני – תוהו ובוהו.

איוב קרא: אצל אף ראש ממשלה לא היה דבר כזה.

איוב קרא: והוא קורא לזה איפוק.

איוב קרא: איפוק היה מתאים אולי ליצחק שמיר, שראה לנגד עיניו בזמנו את ה"סקאדים" נופלים ובכל זאת התאפק וקיבל כתוצאה מכך הערצה גדולה, כי הנסיבות היו שונות.

איוב קרא: אבל בסיטואציה שנוצרה היום יש מצב נתון שלא קרה לשום ראש ממשלה, לא לביבי נתניהו, לא ליצחק רבין, זכרו לברכה, ולא ליצחק שמיר, שייבדל לחיים ארוכים.

איוב קרא: אני חושב, במקום שהוא יסתובב בעולם וישוטט למצוא פתרונות ונוסחאות עם הקרקס הנייד והמסתובב הזה, היה חשוב מאוד שיחזור לארץ, ייתן תשובות ומענה על הסוגיה הזאת, שכואבת לכולם, ויפה שעה אחת קודם.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת איוב קרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודות לחבר הכנסת חיים כץ ולקבוצת חברי הכנסת שאתו על הצעת החוק.

מאיר פרוש: חבר הכנסת כץ, אני רוצה להעיר את תשומת לבך.

מאיר פרוש: אני חושב, שחסרים לנו הקולות שלך, של חברך ושל עוד חברי כנסת טובים בבית הזה, כי במסגרת השינויים המבניים של הממשלה, כאשר היא דנה בספטמבר 2000, לקראת תקציב 2001, היא החליטה, וזה גם במסגרת חוק ההסדרים, שכל הכנסה של זכאי להבטחת הכנסה תיחשב כהכנסה במקרה שהוא בא לבקש הנחה מארנונה, במקרה שהוא רוצה לקבל הנחה בעבור רישום ילדיו בגני-ילדים, וגם אם הוא רוצה לקבל את ההנחה או את פריסת התשלומים בארנונה.

מאיר פרוש: אני חושב, שאם אתה, חבר הכנסת כץ, בא ועושה פעולה כל כך חשובה ומגיש לנו הצעת חוק חשובה כשאתה מבקש כי ההוראה שלפיה סכומים ששילם מעביד לקופת גמל בשביל עובדו ייחשבו, מעל לסכום מסוים, כהכנסה חייבת – תבוטל, אנחנו צריכים להקים פה קול זעקה נגד המגמה לגבי אלה הזכאים להבטחת הכנסה שמקבלים אותו סכום פעוט, והם מקבלים את זה מכיוון שבאו לידי הכרה שמדובר במקרים סוציאליים, באנשים מעוטי יכולת, ולכן המדינה רוצה לעזור להם.

מאיר פרוש: לא יכול להיות מצב, שכאשר עוזרים להם במסגרת המסלול של הבטחת הכנסה, לומר שזו הכנסה ולכן הם לא יקבלו את ההנחה בארנונה, הם לא יקבלו את ההנחה בעבור ילדיהם בגני-ילדים ולא יקבלו את ההנחות בתשלומי הדיור.

מאיר פרוש: לכן אני מציע, שכולנו נתאחד, כמו שנתאחד סביב החוק שלך, חבר הכנסת כץ, גם בקול זעקה נגד המגמה של הממשלה.

מאיר פרוש: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בנימין אלון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת כץ, אני אצביע בעד החוק כיוון שהסכמים צריך לכבד, ואתה ציינת שהיו הסכמים, אף שמבחינת החוק עצמו הוא לא מסוג החוקים שאתה וחברך עמיר פרץ באמת מסייעים בהם לשכבות החלשות, לאלה שעובדים אצל עובד קבלן וחוקים אחרים שניסיתי תמיד לסייע לכם בהם.

בנימין אלון: בעצם זה חוק שנועד לסייע לאלו שיש להם מ-24,000 שקל ברוטו משכורת.

בנימין אלון: כיום כל מי שיש לו 24,000 שקל ברוטו משכורת ומטה לא נפגע, כי יש לו פי-ארבעה השכר הממוצע.

בנימין אלון: כך שהחוק יעזור רק באמת לאלו שיש להם מ-24,000 שקל ברוטו לחודש פלוס מינוס.

בנימין אלון: חבר הכנסת פריצקי, זה יסייע לעמיתיך למקצוע ועוד לכמה, אבל הסכמים צריך לכבד, ואני אתמוך בחוק הזה.

יוסף יצחק פריצקי: מה רע בזה שאדם עובד ורוצה לחסוך?

תמר גוז'נסקי: תיכף אסביר לך מה רע בזה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אף שאנחנו פה עושים עבודה שגרתית, אזרחית, לא כל הפעילות שלנו היא מפלגתית.

בנימין אלון: הרבה פעמים יש חוקים שהם חוצי מפלגות, ואנחנו עושים את העבודה הזאת באופן שגרתי.

בנימין אלון: למרות זאת, יש ימים שהם יוצאים מן השגרה והם אינם מאפשרים לחבר הכנסת להתעלם ממה שקורה בסביבה שלו.

בנימין אלון: יום שנהרגים, נרצחים בו ארבעה – שני חיילים ושני אזרחים – זהו יום שאינו מאפשר לשוב לשגרה רגילה.

בנימין אלון: יום שבו ממשיכים אנשי גילה להיות נתונים ליריות ולהפחדות, זה לא יום שמאפשר שיבה לשגרה.

בנימין אלון: אלו שמכונים המתנחלים נהגו באיפוק שזכה לציון לשבח מכל המפקדים, אף שערב-ערב יורים על היהודים בחברון ובפסגות.

בנימין אלון: ביישוב שלי בית-אל ירו אתמול ב-20:30 על רכב שנסע בתוך היישוב.

בנימין אלון: ואנשים גילו גבורה ואיפוק ונתנו לצה"ל לעשות את עבודתו בלי להפריע לו, וזאת אף שהם לא זוכים לאהדה הציבורית שזכו לה האנשים בצפון, מכל חוגי הבית.

בנימין אלון: אבל יש גבול ליכולת האיפוק כשמת

בנימין אלון: פרסמות מודעות ענק מטעם תנועות כמו "שלום עכשיו", מטעם סיעות כמו מרצ, ואני לא אמנה את הסיעות הערביות בכנסת.

בנימין אלון: הן נאמנות ללאומיות הפלסטינית שלהן, אני מבין אותן.

בנימין אלון: הם פטריוטים פלסטינים, שנמצאים בכנסת – זו השאלה; אבל עם זה שהם נאמנים לפטריוטיות שלהם, אין לי בעיה.

בנימין אלון: אבל שסיעות כמו מרצ ואחרים קוראים ומשווים את ה"תנזים" למתנחלים?

בנימין אלון: יוסי שריד, יושב-ראש הסיעה, במאמר גדול ב "ידיעות" בשבת: "לפרק את ה'תנזים' ולעקור את ההתנחלויות".

בנימין אלון: והיהודים האלה, "המתנחלים", סופגים אש יום-יום, לילה-לילה, וסופגים בוז.

בנימין אלון: לא מרוב הציבור היהודי.

בנימין אלון: רוב הציבור היהודי יודע שהם החלוצים שעומדים בחזית.

בנימין אלון: יש גבול.

בנימין אלון: נוסעת אזרחית במכונית בכביש, ונהרגת.

בנימין אלון: הלילה, היום.

בנימין אלון: נוסע אזרח ונהרג.

בנימין אלון: ואני יודע שהיום זה קו פרשת מים לרבים מהמתיישבים; מתיישבים שגילו איפוק כלפי ממשלה שהיא לגמרי לא שלהם.

בנימין אלון: והמתיישבים ידרשו מראש הממשלה להשיב.

בנימין אלון: וכשהמתיישבים, מה שמכונה "המתנחלים" פועלים, הם יודעים לפעול.

בנימין אלון: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

בנימין אלון: הם יפעלו בצורה דמוקרטית, אבל ינצלו את כל צורות המחאה שלהם.

בנימין אלון: והממשלה האדישה והריקה הזאת לא תוכל יותר להיות שאננה, כי כאשר המתיישבים יצעקו את הצעקה שלהם, והם יגובו על-ידי רוב הציבור היהודי – למורת רוחך, חבר הכנסת כנעאן, אני יודע, אבל אין ברירה.

מוחמד כנעאן: מה זה?

בנימין אלון: למורת רוחך, הכוונה היא – גם אם אתה לא מבסוט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלון, אתה לא יכול להתחיל לדבר עם חבר הכנסת כנעאן.

ראובן ריבלין: לא אמרתי לך שסיימת את זמנך – – –

מוחמד כנעאן: המתנחלים צריכים לחזור למקום שהם היו בו.

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: הוא לא יכול היה לקרוא לך, משום שהזמן שלו חלף ועבר.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך; אני מסיים.

בנימין אלון: זה הוא יום קשה לעם ישראל, אבל אנחנו נתגבר, ננצח.

בנימין אלון: אני חוזר וקורא לאחינו מסיעת מרצ, מתנועת "שלום עכשיו", ולחבריהם: שובו הביתה, שובו לעם ישראל, תחזרו לכבוד הלאומי, תחזרו למורשת שלו, אל תתנכרו ואל תעמדו על דם רעיכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת בנימין אלון.

ראובן ריבלין: אני מבקש לקרוא לחבר הכנסת נחום לנגנטל, הנמצא באולם, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, הנמצא באולם.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק ראוי, ואני אצביע בעבורו, רק שאחרי היום הזה, שארבעה אנשים הלכו בו לעולמם, על לא עוול בכפם; בעצם הם נרצחו בדם קר, עקב היותם יהודים שרוצים לשבת על אדמתנו, שלנו.

נחום לנגנטל: וכאשר אני שומע את ראש הממשלה של מדינת ישראל חוזר שוב ושוב רק על אמירתו שצריך להמשיך לגלות איפוק, ולא לעשות כלום, וזה כבר מתחיל להיות מנטרה, פה, במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אני מצטער שאני עולה פה לדוכן ומבזבז את זמנכם, אבל אני חושב שזה חשוב שאנחנו נתחיל לומר את המשפט הבא, ונאמר אותו בכל דיון ודיון: תן לצה"ל לנצח.

נחום לנגנטל: צה"ל יכול לנצח, תן לצה"ל לנצח.

נחום לנגנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נחום לנגנטל.

ראובן ריבלין: יבוא ויעלה חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו, מהנוכחים באולם – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת כץ, אני כמובן תומך בהצעת החוק שלך, וכרגיל – כל הצעה שאתה וחברך מביאים לכנסת, אנחנו, בדרך כלל, סיעת רע"ם וכל חברי תומכים בהצעות שלכם, כי אנחנו יודעים שהן לטובת הפועלים והעובדים.

ראובן ריבלין: גש אלי אחר כך חבר הכנסת כץ, על מנת שאני אוכל לתת לך כמה חוקים ונזכה לתמיכתה של סיעתו של האשם מחאמיד אם אתה תגיש אותם.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש יודע טוב מאוד, שבהרבה הצעות חוק שאתה הבאת ואחרים הביאו – גם שטייניץ, שהוא לא מסיעת רע"ם, למיטב ידיעתי, והיום תמכנו בהצעה שלו.

מוחמד כנעאן: אבל, רובי, אז אנחנו יודעים שזו הצעה מהליכוד.

ראובן ריבלין: אה, אתם קוראים?

ראובן ריבלין: כי אני חשבתי שחבר הכנסת האשם מחאמיד מצביע בלי לקרוא.

האשם מחאמיד: אני מאוד ענייני.

מוחמד כנעאן: – – – אז אנחנו נדע שזו הצעה שבאה מהליכוד.

האשם מחאמיד: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה לומר רק לחברי חיים כץ, שאיננו כאן, שיש כאלה שאין להם תלוש משכורת.

האשם מחאמיד: חיים, חבר הכנסת כץ – יש כאלה שאין להם תלוש משכורת, אין להם מאיפה להפריש.

האשם מחאמיד: אין להם, לא לקופת גמל ולא לשום קופה אחרת, ואתה יודע למה?

האשם מחאמיד: כי אין להם מקום תעסוקה, כי הם מובטלים.

האשם מחאמיד: על זה אני אדבר עכשיו, ברשותך, לא על שום דבר אחר.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לדבר עכשיו על השטחים ועל המזרח התיכון.

האשם מחאמיד: אני רוצה לדבר על אזרחים במדינת ישראל שאין להם תעסוקה, אין להם עבודה והם מובטלים.

האשם מחאמיד: היום שמענו, שבכפר-מנדא – 18.3%.

האשם מחאמיד: יש כאלה שלא מבינים מה זו אבטלה, כי להם יש מספיק שומן בבית.

האשם מחאמיד: כי להם יש מקרר מלא.

האשם מחאמיד: הם לא יודעים מה זו אבטלה.

האשם מחאמיד: אבטלה זה לא רק פת לחם; גם זה חשוב.

האשם מחאמיד: אבטלה זה גם כבוד האדם.

האשם מחאמיד: קצת פחות מ-20% בכפר-מנדא, ברהט ובמקומות אחרים – מובטלים.

יוסף יצחק פריצקי: מובטלים בלי משכורת.

האשם מחאמיד: ולכן, אדוני, האבטלה, פיטורי עובדים – ואני רוצה שההסתדרות תהיה בעניין הזה – על רקע האירועים האחרונים.

האשם מחאמיד: גם בזה אתם יכולים לפעול.

האשם מחאמיד: מפטרים הרבה פועלים על רקע האירועים האחרונים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, קיימת גם איזו התנכלות לפועלים הערבים שעובדים בערים היהודיות.

האשם מחאמיד: כל זה יוצר מצב של עוני, והעוני, אדוני היושב-ראש – אתה מסכים אתי בוודאי, בלי להביע עמדה פוליטית לכאן ולכאן, שעוני מוביל לתוצאות לא כל כך סבירות.

ראובן ריבלין: לא צריך סכסוך לאומי בשביל להביא שנאה, כשיש עוני.

האשם מחאמיד: בעוני עובר כל קו.

ראובן ריבלין: אין ספק.

האשם מחאמיד: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, ששלום-בית לא עושים באוהלים שדיברו עליהם, אוהלים של זעתר ולבנה וחומוס.

האשם מחאמיד: הזעתר לא יעזור, וגם לא החומוס.

האשם מחאמיד: אז חוזרים הביתה ואומרים: אכלנו חומוס, ונשאר לי קצת לבנה על השפם, אבל זה לא עוזר.

האשם מחאמיד: לא האוהל עם הלבנה יפתור את הבעיה, אלא צריך לעשות פעולות רציניות על בסיס של שינוי מדיניות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לאחר ששמעתי את מציע החוק, חבר הכנסת חיים כץ, מדבר על כך שגם העצמאים יוכלו ליהנות מנדיבות הצעת החוק, נתמוך בהצעת החוק הזאת.

אליעזר זנדברג: רק דבר אחד, חבר הכנסת כץ, תסתכל סביבך, השעה היא 22:40 ואתה כאן בשיא האנרגיה כאילו רק התחלנו את היום מחזיק חברי כנסת ברתק על מנת שיסייעו בעדך להעביר את הצעת החוק הזאת.

אליעזר זנדברג: לאן אתה רץ, חיים כץ, שוב ושוב?

אליעזר זנדברג: כל הכבוד לך בעניין הזה, ואנחנו נתמוך בהצעת החוק שלך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת זנדברג.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת פריצקי.

ראובן ריבלין: מוותר.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטערת להפר את החגיגה של תמימות הדעים שהובעה בדיון הזה.

תמר גוז'נסקי: למרות הערכתי הרבה לחבר הכנסת חיים כץ על פעולות שונות כמו חקיקת החוק החשוב בעניין עובדי קבלן שהצליחו לחוקק בכנסת הזאת, אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, שהצעת החוק הזאת נועדה לסייע לקבוצה מאוד קטנה של עובדים בעלי הכנסות מאוד גבוהות, שמנסים בדרך הזאת לקבל הטבות מס שאין להם בדרך אחרת.

תמר גוז'נסקי: כידוע, אני לא מחסידי האוצר ולא נמנית עם אלה שתומכים בהתלהבות בהצעות האוצר.

תמר גוז'נסקי: כפי שחבר הכנסת חיים כץ בעצמו האיר את עיני, אנחנו מדברים ב-400-300 עובדים שנמצאים כיום בקרנות לצורך קצבה.

תמר גוז'נסקי: מדובר באנשים עם שכר שעולה על 25,000 שקל.

תמר גוז'נסקי: בדרך כלל אנשים עם שכר חודשי כזה יש להם כל מיני דרכים להשקעות.

תמר גוז'נסקי: מה היתרון בהשקעה פה?

תמר גוז'נסקי: היתרון בהשקעה כזאת הם תשלומי המעביד.

תמר גוז'נסקי: תשלומי המעביד מוכרים למעביד כהוצאה מבחינת מס הכנסה.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, למעביד זה "לא עולה", כי או שהוא ישלם מס הכנסה, או שהוא ישלם לעובד.

תמר גוז'נסקי: לעובד זה מבטיח קצבה הרבה יותר גבוהה.

תמר גוז'נסקי: לכן גילו שהטריק הזה מאפשר לבעלי הכנסות גבוהות – שכירים או עצמאים, במקרה הזה במיוחד שכירים, זה הדבר הקובע – להעלים מס או לא לשלם מס אמת על רווחיהם הגבוהים.

תמר גוז'נסקי: מדובר בקבוצה קטנה מאוד.

תמר גוז'נסקי: אני קוראת בחוק, שהעלות של החוק הזה היא 10 מיליוני שקל, כך אומר חבר הכנסת חיים כץ וכך נאמר פה.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת אתכם: בעידן כזה שבו אנחנו בוכים כל הזמן שאין כסף לזה ואין כסף לזה בדיוק אנחנו רק צריכים להגדיל את ההכנסות של העשירון העליון ואת הפטור שלו ממס הכנסה?

יוסף יצחק פריצקי: את לא מגדילה את הכנסותיו.

תמר גוז'נסקי: אני מגדילה את הכנסותיו משום שהכנסתו לצורך פנסיה תגדל.

יוסף יצחק פריצקי: לפנסיה.

תמר גוז'נסקי: בוודאי.

תמר גוז'נסקי: והמעביד, במקום לתת לו היום cash money ולשלם על זה מס הכנסה כפי שאדוני יודע, ומסים אחרים שמתבקשים כמו ביטוח לאומי ושאר הוצאות, מוצא דרך להתחמק.

תמר גוז'נסקי: אני לא מבינה, למה הכנסת צריכה לעזור פה?

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת למה שר האוצר שהציע את הצעת החוק הזאת בחוק ההסדרים הקודם לא הגיע ולמה אחרים לא נמצאים פה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת הנמצאים פה, עם כל הכבוד לרצון לתמוך בעשירון העליון, אני חושבת שהחוק הזה לא ראוי.

תמר גוז'נסקי: ידידי חבר הכנסת חיים כץ, אני רוצה להציע לך שתמשוך את החוק הזה, הוא חוק לא ראוי, ודאי שהוא לא מתאים לסיעה שמתיימרת לייצג את מקבלי שכר המינימום ואת עובדי הקבלן.

תמר גוז'נסקי: כל האנשים האלה לא משתכרים 25,000 שקל בחודש.

תמר גוז'נסקי: על מה אנחנו מדברים פה?

תמר גוז'נסקי: מה העניין?

תמר גוז'נסקי: די בכך שהורידו את מס ההכנסה לחברות ולבעלי ההכנסות הגבוהות.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לכם, שהטבות שניתנות לבעלי ההכנסות הגבוהות – המעבידים והחברות – מסתכמות בשנה ב-40 מיליארד שקל.

תמר גוז'נסקי: לא די ב-40 מיליארד שקל?

תמר גוז'נסקי: צריך לתת להם עוד 10 מיליונים בחוק הזה?

תמר גוז'נסקי: למה?

תמר גוז'נסקי: יש קבוצה שאתה אומר שאולי במקרה יש לך אתה הסכם עבודה וכו' – תנהלו את המאבק הזה, אבל לא בחוק, כי חוק לא שייך לקבוצה מסוימת שיש לה הסכם עבודה, זה שייך לעיקרון אחר בכלל.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שהכנסת צריכה לדחות את הצעת החוק הזאת ולהצביע נגדה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר לגופו של עניין, אבל הצעת החוק היא לבטל סעיף בחוק.

תמר גוז'נסקי: אני מציעה שהוא ימשוך את החוק; אני אצביע נגדו.

ראובן ריבלין: את רוצה שהחוק יישאר כפי שהוא.

תמר גוז'נסקי: נכון.

ראובן ריבלין: שמענו בעיון רב את דבריה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

ראובן ריבלין: נעבור להצבעה, שכן חברת הכנסת גוז'נסקי היתה אחרונת הדוברים.

מוחמד כנעאן: לא, אני.

ראובן ריבלין: סליחה, אדוני לא היה באולם כאשר קראתי בשמו.

מוחמד כנעאן: לא יצאתי מהאולם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, קראתי לאיוב קרא לאחר שהזכרתי את שמך.

מוחמד כנעאן: אני מוותר.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה לקפח את זכותו של חבר הכנסת כנעאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, אם אדוני אומר שהוא היה כאן, אולי אני לא שמתי לב, או שהוא לא שם לב כשקראתי בשמו לפני איוב קרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כנעאן, אם אתה רוצה לומר כמה מלים מהצד, בבקשה.

מוחמד כנעאן: אני מוותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

ראובן ריבלין: מי בעד, מי נגד?

ראובן ריבלין: אפשר להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 123) (הפרשות לקופת גמל), התש"ס–2000, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, בקולותיהם של 11 חברים כנגד חברת כנסת אחת עברה הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 123) (הפרשות לקופת גמל), התש"ס–2000, בקריאה ראשונה – הצעתם של חבר הכנסת חיים כץ וקבוצת חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: היא תעבור להכנתה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: רבותי, תם סדר-היום, שכן חברת הכנסת ענת מאור – – –

מוסי רז: – – –

ראובן ריבלין: אתה מציג אותו?

ראובן ריבלין: (קריאה ראשונה)

ראובן ריבלין: רבותי, נמשיך בסדר-היום: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 12) (חובת דיווח), התש"ס–2000, קריאה ראשונה – של חברת הכנסת ענת מאור.

ראובן ריבלין: לפי בקשת חברת הכנסת מאור, יציג את החוק חבר הכנסת מוסי רז.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אקצר עקב השעה.

מוסי רז: אני מביא לכאן הצעת חוק של חברתי, חברת הכנסת ענת מאור.

מוסי רז: העיקרון הגדול בהצעת החוק הוא לנסות לצמצם את רישוי כלי הנשק בארץ.

מוסי רז: לדעתנו, כלי הנשק מחולקים בארץ במהירות גדולה מדי לאנשים רבים מדי, יהודים וערבים.

מוסי רז: כפי שאנחנו יודעים, אקדח שמופיע במערכה הראשונה יורה במערכה השלישית.

מוסי רז: אנחנו יודעים שרוב המקרים שקרו לנו בארץ היו מקרים של פליטות כדורים, או של רצח בתוך המשפחה, או של רצח מחוץ למשפחה.

מוסי רז: היו מעט מאוד מקרים שבהם כלי נשק ואקדחים שימשו להגנה עצמית.

מוסי רז: התיקון שאנחנו מציעים כאן הוא הרבה פחות גורף ממה שאנחנו חושבים שצריך לעשות, תיקון שגם יותר מוסכם על חברי הבית.

מוסי רז: אנחנו מציעים כאן שני דברים, שהעיקרי שבהם, שעליו אעמוד במשפט אחד, הוא קביעה, שגם עובד סוציאלי, נוסף על רופא ופסיכולוג, יוכל לתת חוות דעת בבוא אדם לבקש כלי ירייה, או גם לאחר שיש לו רשיון, על מנת למנוע מצב שבו אדם שלא מתאים מבחינה חברתית ואנחנו יודעים שהוא עלול להיות מסוכן יקבל כלי נשק.

מוסי רז: אני מבקש את תמיכת חברי הבית.

מוסי רז: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת מוסי רז על הצגת החוק.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת יובל שטייניץ ושאול יהלום – אינם נוכחים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא – אינו נוכח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: מוותר.

ראובן ריבלין: יש לנו רק חבר הכנסת אלון וחבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מאוד מעריך את הכנות של חבר הכנסת מוסי רז.

מאיר פרוש: אומנם לא הוא הגיש את הצעת החוק; היתה זאת חברת הכנסת מטעם סיעתו, ענת מאור, אבל מה שמבקשים פה זה בעצם לחייב רופא או פסיכולוג, אדוני היושב-ראש, קצין בריאות הנפש או עובד סוציאלי שמטפלים באדם המחזיק בכלי ירייה ולדעתם יש בכך סכנה – הצעת החוק באה ואומרת:

מאיר פרוש: לדווח למנהל משרד הבריאות ולמנהל משרד העבודה והרווחה שהם רשאים להעביר את הידיעה לפקיד הרישוי ולגופים ביטחוניים.

מאיר פרוש: אני מתפלא על התמימות שבהצגת החוק, ואני אגיד גם למה.

מאיר פרוש: אמרתי את זה כבר היום פעם אחת, נדמה לי, ואולי פעמיים; אנחנו עדים בימים האחרונים, בחודשיים האחרונים, להרבה כלי ירייה, הרבה נשק, ואנחנו שומעים מדי יום וכמעט מדי שעה, וכתבי "קול ישראל" וכל הרשתות פזורים בכל רחבי הארץ, גם בתוך "הקו הירוק" וגם מעבר ל"קו הירוק", ואנחנו שומעים על הרבה כלי ירייה.

מאיר פרוש: יורים.

מאיר פרוש: על מי יורים?

מאיר פרוש: יורים על יהודים באשר הם יהודים.

מאיר פרוש: אחד יאמר: מכיוון שהם נמצאים פה, אחד יאמר: מפני שהם נמצאים שם.

מאיר פרוש: השורה התחתונה היא שיורים הרבה, ולמה יורים?

מאיר פרוש: מכיוון שהם יהודים.

מאיר פרוש: מה צריך לעשות?

מאיר פרוש: צריך לבדוק מדוע יש להם כלי ירייה?

מאיר פרוש: כמו שענת מאור מבקשת, אז אותו אחד שהוא מטופל – לדעת מדוע יש לו כלי ירייה, למסור אותו ולמסור עליו שיש לו כלי ירייה, כי הוא מסוכן.

מאיר פרוש: גם במקרה שלנו כאשר יורים כבר חודשיים, צריך לבדוק מדוע יש להם כלי ירייה?

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שהיה הסכם, בהסכם חברון נאמר שלפלסטינים יהיו 30,000 אקדחים.

מאיר פרוש: התווכחו אז – איזה סוג יהיה להם?

מאיר פרוש: והאקדחים האלה יהיו ממוספרים ומדינת ישראל תדע גם אצל מי אותם כלי ירייה?

מאיר פרוש: אצל מי האקדחים?

מאיר פרוש: אצל מי הרובים?

מאיר פרוש: אני זוכר את התקופה כאשר ממשלת נתניהו התעקשה ולא רצתה להתקדם עם הפלסטינים.

מאיר פרוש: מה אמר אז נתניהו?

מאיר פרוש: אתם רוצים שניתן לכם ב"וואי" אותם 13%?

מאיר פרוש: תתקדמו אתם במה שאתם התחייבתם בחברון ואז ניתן לכם כמה אחוזים.

מאיר פרוש: תפסיקו עם ההסתה, תיתנו לנו את מספר כלי הירייה שיש לכם, תפחיתו, תשמידו, תיתנו לאמריקנים את כלי הנשק שיש לכם מעבר למותר, נתקדם אנחנו וניתן לכם עוד כמה אחוזים.

מאיר פרוש: ואז נתניהו היה אדם שצחקו עליו – מה הוא מתעקש?

מאיר פרוש: וכאשר ברק עלה לשלטון, באיזה יום אנחנו קמים ואנחנו שומעים שברק אומר:

מאיר פרוש: מדוע מדשדשים ומדוע סופרים את כלי הנשק לפלסטינים?

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: יש להם יותר מ-30,000, יש להם 50,000 – שיהיה להם.

מאיר פרוש: מעניין אותי מאוד מדוע ענת מאור לא הציעה אז לברק שידווח על אלה שיש להם כלי ירייה וזו סכנה, כמו שמוצע בהצעת החוק הזאת, וצריך לבוא ולבדוק מדוע נותנים להם כלי ירייה שירו עלינו?

מאיר פרוש: מר ברק אומר:

מאיר פרוש: תפסיקו לספור להם את הרובים, והוא לא ידע שהם אנשים שמהווים סכנה?

מאיר פרוש: הרי כולנו רואים היום מה הם עושים עם הרובים האלה, איך הם יורים עלינו.

מאיר פרוש: אז זה לא מתקשר לי פה, מדוע ענת מאור, כאשר מדובר על אנשים שמהווים סכנה, שמדובר עליהם כיהודים, היא מביאה הצעת חוק שהיא רוצה למסור את אלה שמחזיקים בכלי ירייה.

מאיר פרוש: מדוע כאשר ערבים אוחזים את נשק בעשרות אלפים ללא הסכמה, אומר ראש הממשלה – שהיה אמור להיות ראש הממשלה של כולם ובסוף הוא נשאר של השמאל, ובסוף גם של השמאל לא – תפסיקו לספור להם את הרובים.

מאיר פרוש: זה לא מתקשר לי.

מאיר פרוש: אני לא מבין איך זה בא עם אותה הצעת חוק.

מאיר פרוש: לכן אני לא רואה טעם בחוק שמוצג בפנינו.

מאיר פרוש: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת פרוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בנימין אלון, אחרון הדוברים.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חולה נפש, חולה פרנויה שיש לו נשק בבית – ויש אנשים כאלה – סכנה איומה ונוראה לאלה שקרובים אליו והוא אוהב אותם, חלילה אשתו, אחרים; יכולה לנוח עליו הרוח, אפשר לעשות את זה גם עם סכין, אפשר לעשות את זה גם בדרכים אחרות, אבל קל יותר לעשות את זה עם נשק, ולכן הצעת החוק היא צודקת.

בנימין אלון: אני הבאתי רק דוגמה אחת, יש דוגמאות אחרות, זאת יכולה להיות התפרצות של מחלת נפש וזאת יכולה להיות התפרצות של זעם.

בנימין אלון: אם יש אנשים שהם בטיפול של קב"ן או של רופא או של עובד סוציאלי, ויודעים שהוא בטיפול – זה סוג הדברים, הרב פרוש, שההלכה אומרת עליהם, שלא רק שאין דין לשון הרע אלא הפוך – – –

מאיר פרוש: אתה משכנע אותי שאני אצביע בעד הצעת החוק למרות – – –

בנימין אלון: לכן אני אומר, לעצם העניין הזה, זאת הצעה ראויה וחובת הדיווח – הגיונית.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש – –

ראובן ריבלין: לעצם העניין.

בנימין אלון: – – נשאר לי, כמו שאמרתי קודם, נשארת לי החובה, ואני חושב שאף שחבר הכנסת פרוש נוהג ככה לפעמים לקשר דברים בצורה רחוקה, הפעם הקשר הוא ממש ישיר.

בנימין אלון: למה נתתם להם רובים, צעקנו, למה נתתם להם רובים?

בנימין אלון: והיום הזעקה הזאת עולה לשמים לא רק במשפחות של ההרוגים אלא בכל בית ישראל.

בנימין אלון: בשכונות ירושלים.

בנימין אלון: יש לי פה בפרוטוקולים, אדוני היושב-ראש – בדברים של השר חיים רמון, רק לפני חודשיים, הוא אומר: מה אתם מפחידים שאם אבו-דיס תהיה שלהם – אז מה אם זה יהיה A?

בנימין אלון: הנה הוא אומר – – –

מאיר פרוש: לא היתה עדנה לירושלים.

בנימין אלון: הנה הוא אומר, בית-ג'אלה זה A, והיא צמודה לגילה ומה יש?

בנימין אלון: לפני חודשיים.

בנימין אלון: אני אראה לך את זה בפרוטוקול.

בנימין אלון: אנשים לא מוכנים להודות בטעות שלהם – –

מאיר פרוש: – – – לא היתה עדנה לירושלים.

בנימין אלון: – – אבל ראש הממשלה שאני ניסיתי לפרגן לו כמה שיכולתי אף שאני רחוק ממנו בהשקפות, ואמרתי: שעת-חירום, מלחמה, בואו נתאחד כולנו, נמצא את המכנה המשותף – לא יכול להיות שתהיה הפקרות כזאת וחוסר הנהגה שכזה.

בנימין אלון: צריך להעיף את הממשלה הזאת מייד, אלא אם כן יבוא ראש הממשלה, יעזוב את שיקגו, יגיע לכאן ויאמר, שצריך, באופן יזום, לתפוס את כל רצועת הביטחון של הנשק הקל, זה בסך הכול קילומטר וחצי סביב גילה, ולשחרר את גילה מהמצור ולשחרר את קבר רחל מהמצור, וכנ"ל לעשות בכל מקום שהם יורים.

בנימין אלון: גם אם זה A, להיכנס לשטח הזה.

בנימין אלון: ואם הוא יצא למלחמה ולשמאל אולי יהיה קצת קשה להתקיף אותו, כי בכל אופן הוא שייך לשבט שלהם, אז נתאחד כולנו סביבו ואז אולי ייפסקו היריות ותיפסק האלימות ואולי אפשר יהיה לדבר שוב על שלום בעתיד.

בנימין אלון: כרגע, כשיורים, כשהורגים – רק פעילות יזומה, ולא להמציא שוב את הססמאות הנוראות האלה מימי רבין המנוח – משא-ומתן כאילו אין אלימות ואין יריות, יריות כאילו אין משא-ומתן.

בנימין אלון: אוי ואבוי אם נחזור לתמונות האלה מימי רבין המנוח ופרס ייבדל לחיים טובים וארוכים, עם האוטובוסים המפוצצים, עם כל האימה שהיתה אז ברחובות.

בנימין אלון: אנחנו רוצים לחזור לזה?

בנימין אלון: זה מה שעומד לקרות כאן חלילה מחר?

בנימין אלון: אתם לא רואים את זה?

בנימין אלון: רק פעילות יזומה ומייד, לא להגיב בשלומיאליות.

בנימין אלון: פעם צחקה גולדה, לא יודע מי – אתה ארכיון מהלך, אדוני היושב-ראש – ואמרה: "שמשון דער נעבע

בנימין אלון: כדיקער", שמשון המסכן.

בנימין אלון: אנחנו היום נראים כמו גוליית האידיוט.

בנימין אלון: יש שריון כמו לגוליית, עם טנקים, והוא בסוף יורה באוויר או עוזב, נוטש, כי באמת, בשביל מה לקבל תמונה רעה ב-CNN כשהוא לא מגיב?

בנימין אלון: ואחרי זה נכנסים ויורים בבית של חפים מפשע בבית-ג'אלה שה"תנזים" השתלטו להם על הבית והם מקבלים מכה נוספת.

בנימין אלון: לתפוס קרקעית ומייד את כל המקומות שמהם יורים, ובזה נגבה אותו כולנו.

בנימין אלון: אבל אם הוא לא יעשה את זה, אם הוא לא יעשה את זה מייד, הממשלה הזאת צריכה לעוף מהשלטון, כי התנאי הראשון שבו מתחייבת כל ממשלה דמוקרטית לאזרחיה זה ביטחון אישי.

בנימין אלון: ואם אין ביטחון אישי, אין זכות קיום לממשלה הריקה הזאת אפילו רגע.

בנימין אלון: אני בטוח שהצעקה הזאת תהדהד באוזניו כשהיא תישמע מכל הבית הזה, והיא חייבת להישמע מכל הבית הזה.

בנימין אלון: ייזום פעילות – נעמוד מאחוריו.

בנימין אלון: ואני מקווה, שגם סיעה כמו ש"ס, שנתנה סתם חתימה בלנקו, רשת ביטחון, צריכה לעמוד מאחורי הדרישה שלה.

בנימין אלון: היא דיברה על ביטחון מהסוג שאני ציינתי עכשיו, לא על ביטחון פוליטי סתם, והיא צריכה לדרוש את זה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

בנימין אלון: אני יודע שהעם בציון מרגיש לא טוב, ואני לא רוצה להוסיף לו כעס על כעסו ועצב על עצבו.

בנימין אלון: אזרחים בארץ מרגישים על הפנים, והם לא יודעים אפילו למי לבוא בטענות.

בנימין אלון: הם פשוט צמאים להנהגה, ומגיע לאזרחים שיהיה להם מנהיג.

בנימין אלון: מגיע לאזרחים במדינה דמוקרטית שתהיה להם ממשלה נבחרת, מתפקדת.

בנימין אלון: תודה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת בנימין אלון.

ראובן ריבלין: תמו הדוברים בהצעת החוק.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חברי הכנסת להצביע, בבקשה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 12) (חובת דיווח), התש"ס–2000, לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

ראובן ריבלין: בקולותיהם של חמישה חברי כנסת, באין מתנגדים ובאין נמנעים, עברה בקריאה ראשונה הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 12) (חובת דיווח), התש"ס–2000, של חברת הכנסת ענת מאור, כפי שהוצגה על-ידי חבר הכנסת מוסי רז, והיא עוברת להמשך דיון בוועדת הפנים של הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה – מחר, יום שלישי, ט"ז בחודש מרחשוון, 14 בחודש נובמבר למניינם.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת נעולה.