ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 136, 2000-07-25 00:00

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ב בחודש תמוז, 25 בחודש יולי 2000 למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: הודעה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 20), התש"ס–2000, שהחזירה הוועדה לקידום מעמד האשה.

ד' לב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו נקיים, כנהוג מדי יום שלישי, נאומים בני דקה, לפי סעיף 33א(א) לתקנון.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכל חברי הכנסת להתכונן להצבעה שתאפשר לי לראות מי נמצא פה.

ראובן ריבלין: נא להצביע, ואז נראה עם מי אנחנו מתחילים.

ראובן ריבלין: היום נתחיל באות אל"ף, כי בפעם הקודמת התחלתי באות למ"ד.

ראובן ריבלין: ואם התחלתי באות אל"ף, חבר הכנסת אורלב יהיה הראשון, ואחריו – חבר הכנסת אדלשטיין.

יובל שטייניץ: אפשר להוסיף אותי, בבקשה?

ראובן ריבלין: מייד אני אוסיף אותך.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, העיתון "ידיעות אחרונות" פרסם היום, שעיריית תל-אביב חוזרת לחלק ארוחות חמות לתלמידים.

זבולון אורלב: הם יקבלו גם לזניה ואוכל סיני.

זבולון אורלב: הכוונה לאותם תלמידים שלומדים במסגרת יום חינוך ארוך.

זבולון אורלב: לצערי, אתמול התבשרנו, שהסתדרות המורים הודיעה למשרד החינוך, כי לגבי 500 בתי-ספר שכבר מקיימים יום חינוך ארוך, הפרויקט הזה עומד להתבטל, כי הממשלה, הממונה על השכר ומשרד החינוך לא הגיעו אתם להסכם על המשך הפעלת יום חינוך ארוך.

זבולון אורלב: זהו עוד נדבך בהרגשה שחסר שר חינוך, ומערכת החינוך, שעומדת להיפתח ב-1 בספטמבר, צפויים בה הרבה מאוד קשיים ובעיות.

זבולון אורלב: אני שוב חוזר וקורא לראש הממשלה, ואני מקווה שקולי יגיע עד קמפ-דייוויד, למנות מתוך השרים הקיימים בממשלה שר חינוך שיעסוק בחודש הקרוב בפתיחת שנת הלימודים, ושילדי ישראל לא ישלמו את המחיר של המאבקים הפוליטיים.

זבולון אורלב: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אורלב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדי שבוע בימי שלישי אני עולה למיקרופון הזה וקובל על כך שלא שומעים חדשות בנושא של יונתן פולארד ונעדרי סולטן-יעקוב.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב אני חייב לומר, שאתמול שמענו חדשות לגבי יונתן פולארד, לא חדשות כפי שציפינו לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: אמר אתמול דובר הבית הלבן, כי עמדת נשיא ארצות-הברית לגבי שחרורו של יונתן פולארד לא השתנתה.

יולי יואל אדלשטיין: יתר על כן, הוא הוסיף ואמר, כי אף שראש ממשלת ישראל בעבר העלה את הסוגיה של יונתן פולארד בפני נשיא ארצות-הברית, למיטב ידיעת דובר הבית הלבן, הנושא לא עלה בקמפ-דייוויד כלל וכלל.

יולי יואל אדלשטיין: אינני יודע איך יסתיים המשא-ומתן בקמפ-דייוויד, אך כולי תקווה שלפחות בנושא זה אנחנו נשמע בשורות קצת שונות וקצת יותר משמחות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אדלשטיין.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, אני ממשיך מהקטע שבו נפסק נאומו של חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

יורי שטרן: הבשורה הכי טובה מקמפ-דייוויד, לצערנו הרב, עבורנו היא בשורה על כך ששום הסכם לא נחתם, וזה מצב פרדוקסלי שראש ממשלת ישראל הביא את המדינה שלנו למצב שבו היא מוותרת על הכול בלי לקבל כלום כנגד.

יורי שטרן: אמר יאסר ערפאת, שבעניין הר-הבית ובעניין ירושלים הוא חייב להתייעץ עם העולם המוסלמי, כי הוא בעצם שליח שלו.

יורי שטרן: ראש ממשלת ישראל, לא רק שלא רואה מחובתו להתייעץ עם העולם היהודי ולחשוב במושגים של ההיסטוריה היהודית, הוא אפילו לא מתייעץ עם שריו, הוא לא מתייעץ עם הכנסת, הוא לא שומע את העם, והוא מזלזל בתושבי העיר הזאת, שהופכת להיות חס וחלילה עיר גבול, עיר מחולקת, עיר שליד השכונות בה יסתובבו חמושים אנשי ערפאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יורי שטרן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת גנדי ריגר.

מאיר פרוש: בהמשך לדרישתו של חבר הכנסת אורלב שמחפש שר חינוך, הוא מבקש אותו רק לפתיחת שנת הלימודים.

מאיר פרוש: אני מבקש שר חינוך, מאחר שבמשרד החינוך החליטו להפסיק את אולפני הגיור האורתודוקסי, ואני מוחה על כך.

מאיר פרוש: אין כל סיבה שאולפני הגיור האלה ייסגרו ואולפנים אחרים, שאני לא רוצה להזכיר כרגע את שמותיהם, ימשיכו לפעול.

מאיר פרוש: עם זאת, אני רוצה לשאול את ראש הממשלה.

מאיר פרוש: לפני חודש הוא ענה פה על שאילתא שלי לגבי שלמותה של ירושלים, והוא כתב לי, שבקווי היסוד של הממשלה נקבע: ירושלים השלמה, בירת ישראל לנצח, תישאר מאוחדת ושלמה בריבונות ישראל.

מאיר פרוש: אני שואל, איך זה מתיישר עם מה שקורה כרגע בקמפ-דייוויד?

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גנדי ריגר, ואחריו – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

גנדי ריגר: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, בזמן האחרון יש יותר ויותר תאונות דרכים.

גנדי ריגר: רק בסוף השבוע האחרון נהרגו שמונה אנשים.

גנדי ריגר: מצב זה הוא בלתי נסבל.

גנדי ריגר: אני חושב שנוכחות המשטרה בדרכים לא גדולה, אבל חוץ מזה אנחנו גם לא יכולים לשנות את המצב אם שר התחבורה והשר לביטחון פנים כל הזמן נוהגים כמו שר החוץ.

גנדי ריגר: הם לא במדינה.

גנדי ריגר: אני חושב שהם צריכים לחזור ולעבוד כמו שרים.

גנדי ריגר: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גנדי ריגר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק גאגולה, ואחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע בחרתי להביא בפניכם חוקים מוזרים שיש בכל מיני מדינות בעולם, פשוט לקרוא ולהקיש מהם למצב שלנו.

יצחק גאגולה: בניו-יורק אסור לך לדבר עם מי שנוסע אתך במעלית.

יצחק גאגולה: בוושינגטון, אם אתה מלקק סוכרייה על מקל, אתה צפוי לעונש.

יצחק גאגולה: באלבמה אסור לנהוג בלי נעליים.

יצחק גאגולה: בהוואי אסור להפריע לציפורים שבפארק.

יצחק גאגולה: בטקסס, אם בא לכם ללכת יחפים, אתם צריכים לזה רשיון; מחיר הרשיון – 5 דולרים.

יצחק גאגולה: בסינגפור אסור לעשות סחר במסטיקים, ומי שנתפס עם מסטיק בפה מחכה לו קנס, ואחרי שלושה קנסות הוא צפוי למאסר.

יצחק גאגולה: בישראל, אם לא עשית את כל זה, אתה צפוי לקנס, ואם אתה ספרדי וקוראים לך אריה דרעי, אתה צפוי גם להיכנס לכלא.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גאגולה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להעלות בפני הבית הזה מקרה שהיה אתמול, שבו משפחה ממג'דל-שאמס עם ארבעה ילדים היתה צריכה לטוס לחופשת הקיץ מקריית-שמונה לתל-אביב.

אבשלום וילן: כתוצאה מכך שהם דרוזים ומכשיר השיקוף הביטחוני בקריית-שמונה לא היה מחובר לחשמל והיה מקולקל, נמנעה מהם האפשרות לטוס, אף שזו היתה טיסה ראשונה של הילדים.

אבשלום וילן: הם ראו השפלה וביזוי, שהם חרפה לחברה הישראלית.

אבשלום וילן: פניתי היום גם לראש השב"כ, גם למנכ"ל "ארקיע", גם לראש מינהל התעופה האזרחית בדרישה לא רק שייחקר המקרה הזה, אלא שתופעה כזאת, שאזרחים ישראלים שאינם יהודים, במסווה של בדיקות ביטחון יעברו השפלות וביזויים בנוכחות ילדיהם, חייבת לעבור מהעולם ולהיפסק.

אבשלום וילן: זכותה של כל משפחה לבלות את חופשת הקיץ, ותפקידו של מפקד בשטח, מנהל שדה תעופה, מי שלא יהיה, באותיות קידוש לבנה להפסיק את הדברים האלה ולאפשר שוויון זכויות אלמנטרי לכלל האזרחים.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת וילן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, נוסף וכחיזוק לדברי חברי חברי הכנסת אדלשטיין ושטרן אני מבקש להגיד דברים אחדים על אסיר ציון יונתן פולארד.

רחבעם זאבי: העיתון "הצופה" מהבוקר מדווח – דובר הבית הלבן: ברק לא ביקש את שחרור פולארד.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה אהוד ברק נמנע מלבקש מנשיא ארצות-הברית ביל קלינטון בוועידת הפסגה בקמפ-דייוויד את שחרורו של ג'ונתן פולארד, מסר אתמול דובר הבית הלבן ג'ו לוקהרט.

רחבעם זאבי: למיטב ידיעתי, נושא זה לא הועלה אף שהנשיא משוחח לעתים קרובות עם ראש הממשלה הישראלי, המטפל בסוגיה זו בדרך הרגילה – אמר לוקהרט בתשובה על שאלות עיתונאים.

רחבעם זאבי: נקודת ההשקפה של הנשיא ושל ממשלת ארצות-הברית לא השתנתה, ציין הדובר.

רחבעם זאבי: פרסום זה עומד בניגוד לפרסומים אחרים, אולי מכוונים, שהיו בשבוע שעבר, ובהם נאמר שראש ממשלתנו ברק העלה זאת בפני הנשיא קלינטון, ורמזו על כיוון חיובי.

רחבעם זאבי: דיווחתי בשבוע שעבר לבית הזה על פניית שדולת חברי הכנסת למען פולארד אל ברק בקמפ-דייוויד בבקשה שלא ישכח את אסיר ציון יונתן פולארד.

רחבעם זאבי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בגלל חשיבות העניין נתתי לך דקה נוספת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להזדעק בנושא של הקטל בדרכים.

אברהם הירשזון: אני חושב, שאם יש אויב למדינת ישראל, שהפיל חללים יותר מכל מלחמות ישראל גם יחד, הוא הקטל בדרכים.

אברהם הירשזון: סוף השבוע הזה היה סוף שבוע איום וטרגי.

אברהם הירשזון: באותו הזמן, השר שאחראי למשטרת ישראל מבלה בקמפ-דייוויד.

אברהם הירשזון: לא מספיק שהוא עושה נזקים פה בארץ בכך שהוא לא נמצא פה ולא נותן את דעתו על נושא של הקטל בדרכים, הוא עושה נזקים גם בקמפ-דייוויד.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אנחנו כבר רגילים לכך שלא צריך שרים.

אברהם הירשזון: עכשיו אנחנו מתרגלים לכך שגם לא צריך ראש ממשלה בשביל לנהל את המדינה הזאת.

אברהם הירשזון: לא ייתכן שהקטל בדרכים יישאר ללא מלה של הכנסת בנושא הזה.

אברהם הירשזון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יוסף פריצקי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר פורסם דוח הכנסות המדינה מטעם אגף הכלכלה והמסים של מדינת ישראל.

יוסף יצחק פריצקי: הדוח הזה הוא דוח מזעזע בכל צורה שנראה אותו.

יוסף יצחק פריצקי: הוא מעיד על פערי שכר בלתי מתקבלים על הדעת במדינת ישראל.

יוסף יצחק פריצקי: הוא מעיד על נטל מס מן הגבוהים ביותר בעולם ועל העברות אדירות לתשלומי רווחה, שאף על-פי-כן אינן מצליחות לצמצם את הפער.

יוסף יצחק פריצקי: הוא מעיד על כך שבמשך שנים רבות כולנו נכשלנו כשל כלכלי בכך שהאמנו שהעלאת מסים והעלאה של תשלומי הרווחה תביא לצמצום הפער הכלכלי, ולא היא.

יוסף יצחק פריצקי: שר האוצר, אני מצטער, איננו כאן.

יוסף יצחק פריצקי: ביקשנו גם דיון דחוף, והדיון הזה לא אושר.

יוסף יצחק פריצקי: כדי להביא לפתרון הבעיה הזאת, שהיא בעיה איומה שקורעת את החברה – כי כשהראש מתרחק והרגליים מתרחקות, הלב לא מצליח לספק דם לשני המקומות גם יחד – –

ראובן ריבלין: יש לו שבע שניות לספק.

יוסף יצחק פריצקי: אני מודה לאדוני.

יוסף יצחק פריצקי: – – צריך להפחית את נטל המס, צריך להשקיע בצמיחה, צריך לעודד יותר מקומות עבודה ולא להגביר את נטל מסים ולהעביר תשלומי העברה.

יוסף יצחק פריצקי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אני אדבר על הקטל בדרכים.

תאופיק חטיב: על כביש חדרה–עפולה, צפונית לאום-אל-פחם, נמצא כפר שנקרא כפר מוסמוס.

תאופיק חטיב: הכפר הזה חצוי לשניים על-ידי כביש ראשי.

תאופיק חטיב: אנשים שמנסים לעבור מהצד המזרחי לצד המערבי נפגעים, בדרך כלל, במיוחד ילדים וזקנים שאינם מצליחים לחצות את הכביש מהר, ילדים שחוזרים מבית-הספר.

תאופיק חטיב: כבר 20 שנה מבטיחים לעשות שם משהו, והמשהו הזה הוא גשר עילי, כדי שהאנשים יוכלו לעבור בלי להיפגע.

תאופיק חטיב: 20 שנה לא הספיקו כדי לעשות את הגשר העילי הזה, אפילו גשר מעץ או מכל דבר זול, שימנע תאונות ויחסוך חיי אדם.

תאופיק חטיב: עד עכשיו לא עשו זאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת תאופיק חטיב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, יש ניסיון של חבורת התועמלנים של ראש הממשלה להסביר לציבור, שכחלק מן ההסכם שעלול להיחתם בקמפ-דייוויד תזכה ישראל לחבילת סיוע רחבה מאוד, 17 מיליארד דולר בתחום הצבאי ועוד כהנה וכהנה בתחומים אחרים.

עוזי לנדאו: בשבוע החולף שבתי מביקור בוושינגטון מפגישה עם כמה חברי קונגרס ויועציהם, בכללם עם יושב-ראש ועדת ההקצבות סוני קאלהאן, והתמונה שם היא אחרת לגמרי.

עוזי לנדאו: הסיכוי שההסכם כולו יזכה לאותם עשרות מיליארדים, בסכומים אסטרונומיים כאלה, שואף לאפס.

עוזי לנדאו: ועוד כתבו מכתב ליושב-ראש הקונגרס הסטרט, מנהיג הרוב ומצליף הרוב דיק ארמי וטום דיליי, שהנשיא חייב לדעת שהוא יכול להבטיח אך הוא לא יקיים.

עוזי לנדאו: מי שעושה את הדברים האלה זה הקונגרס.

עוזי לנדאו: על כן, אדוני היושב-ראש, מי שמנסה לשחד את ציבור אזרחי ישראל בכספים רבים, אל יסמוך על דבר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בנימין אלון.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת משה רז.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני אמשיך את דבריו של חבר הכנסת לנדאו.

בנימין אלון: מי שיסתכל היום ב-CNN יראה את מסע הבחירות שהתחיל בעצם היום, אתמול, בעיצומו.

בנימין אלון: מה שמעניין את האזרח האמריקני היום זה אם בוש או גור יהיו הנשיאים.

בנימין אלון: הדבר האחרון שמעניין אותם זה שיש אומה שיש לה ממשלה של שנוררים, קבצנים גאים, גאוותנים, שמתרפקים על נשיא שחלף זמנו, שמנסה להיכנס להיסטוריה ביותר מאשר כתם של DNA על שמלתה של גברת.

בנימין אלון: החבורה הזאת של הממשלה וגם חברי הכנסת לא קמים ואומרים: מה זה שאנחנו לא דורשים להתנתק מסיוע החוץ האמריקני שהוא מיותר וקטן, הוא גורם לנו לאבד את הכבוד העצמי ואנחנו לא זקוקים לו כלכלית.

בנימין אלון: אני מסכים מאוד עם מה שאמר חבר הכנסת לנדאו.

בנימין אלון: הקונגרס לא יאשר גרוש מכל הדברים האלה.

בנימין אלון: אנחנו ביוזמתנו צריכים להתנתק גם מ-1.2 המיליארד הקיימים.

בנימין אלון: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משה רז.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, זה עשרה ימים נמצאת בגן-הוורדים משפחת אהרון, שהתגוררה ביישוב תקוע ובשל הזדהותה עם "שלום עכשיו", או אולי לא בשל הזדהותה עם "שלום עכשיו", נשרף ביתה לפני כשנה ורבע, מייד לאחר שאהוד ברק נבחר לראשות הממשלה.

מוסי רז: ייתכן שהבית נשרף לא בשל הזדהותה של המשפחה הזאת עם תנועת "שלום עכשיו".

מוסי רז: אני שואל: איפה אותם מתנחלים, מתיישבים, שאומרים: אחים לא מפקירים.

מוסי רז: כיצד הם מפקירים את המשפחה הזאת, שנמצאת ללא דיור כבר שנה ורבע, כנראה רק בשל העמדות הפוליטיות שלה?

מוסי רז: איך המשפחה הזאת מופקרת?

מוסי רז: איפה נמצאת חקירת המשטרה, שכנראה הגיעה למבוי סתום?

מוסי רז: איך ייתכן שמשפחה אחת ביישוב אחד, שלא מסכימה עם דעת היישוב, במקרה למשפחה הזאת נשרף הבית?

מוסי רז: איך ייתכן, שאותו רב יישוב, שהוא דווקא רב מתון, ואנחנו יודעים זאת, שטען שאולי המשפחה עצמה שרפה את ביתה, איך ייתכן שהוא אומר דברים כאלה ובדיעבד הם מתבררים כלא-נכונים?

מוסי רז: למשפחה אפילו לא היה ביטוח.

מוסי רז: איפה הרצון של המדינה לדאוג לאזרחיה, ששורפים את הבית שלהם, ולעזור להם בפתרון מצוקת דיור?

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מציע לחברי הכנסת לשים לב כאשר הם נוסעים לסיורים או כאשר הם עוברים בכביש גהה – כאשר הם נוסעים מרחוב ז'בוטינסקי דרומה לציר של כביש גהה מצד ימין, לאורך הכביש יש קירות אקוסטיים כדי למגן את התושבים, את הילדים ומוסדות חינוך שנמצאים בצד ימין של הכביש.

משה גפני: זה אחד הכבישים העמוסים ביותר בארץ.

משה גפני: במקום שיש קיר אקוסטי, תדעו שאתם עוברים על גבול רמת-גן, גבעתיים, אזור ויישובים אחרים.

משה גפני: במקום שאין קיר אקוסטי, תדעו שאתם עוברים על גבול בני-ברק.

משה גפני: על גבול בני-ברק בכביש גהה אין קירות אקוסטיים.

משה גפני: נראה שהילדים בבני-ברק אינם חשופים לרעש, למפגעים, וכאשר ילדים שם חולים זה לא מעניין את מע"צ.

משה גפני: אגב, כאשר היו צריכים להעביר בכפר-שמריהו את הכביש לחיפה עם גשר, התושבים שם, שהם תושבים חזקים, דרשו גשר משוקע, שעלה עשרות מיליונים למע"צ.

משה גפני: הם נאלצו לעשות זאת, ויש שם גשר משוקע.

משה גפני: בכביש גהה, על גבול בני-ברק, אין קיר אקוסטי, מכיוון שכנראה שם יש אזרחים מסוג ג'.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיככאל קליינר.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת סגן היושב-ראש הנכבד עבד-אלמאלכ דהאמשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הבוקר פתחתי את הרדיו ברשת ב', והנה אני שומע לתדהמתי את חבר הכנסת של מדינת ישראל, טלב אלסאנע, חוצב להבות לשכנע את שומעי רשת ב', שיש להעביר את רמות, את נווה-יעקב ואת גילה לידי יאסר ערפאת.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להסב את תשומת לב הכנסת למשפט הבא: "(א) מי שעשה בכוונה לפגוע בריבונותה של המדינה מעשה שיש בו לפגוע בריבונותה, דינו מיתה או מאסר עולם.

מיכאל קליינר: (ב) מי שעשה בכוונה ששטח כלשהו יצא מריבונותה של המדינה, או ייכנס לריבונותה של מדינת חוץ – מעשה שיש בו כדי להביא לכך – – –

טלב אלסאנע: זה שטח כבוש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אין קריאות ביניים.

מיכאל קליינר: – – דינו מיתה או מאסר עולם".

מיכאל קליינר: זה לא איזה חוק נידח וזה לא אחד מחוקי מדינות גאגולה.

מיכאל קליינר: מדובר בסעיף 97 לחוק העונשין של מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: מדובר בפגיעה בריבונותה של המדינה ובשלמותה.

מיכאל קליינר: סעיף 100 לאותו חוק אומר בנוסח מרוכך יותר, כדלקמן: "מי שעשה מעשה המגלה אחת מהכוונות האמורות לעיל – דינו מאסר 10 שנים".

מיכאל קליינר: אני חושב שצריך שהכנסת כולה תפנה ליועץ המשפטי כדי לטפל בעניין.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

ראובן ריבלין: אחריו – כיוון שהזכירו את שמו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בימים רגישים אנו חיים ובמעשים חמים מאוד ומקוממים מאוד אנו גם צופים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק הבוקר היה דיון לגבי מסגד אל-אקצא, ובכלל לגבי מה שמתקיים שם, האם זה ריצוף, האם זה לא ריצוף, האם יש פגיעה או האם אין פגיעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו אנחנו שומעים שיש פגיעה במסגד אחר, והפגיעה במקרה הזה היא הריסת המסגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, בלילה האחרון הזה נהרס המסגד בכפר סרפנד, ליד קיבוץ הבונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המסגד נהרס על-ידי ציוד כבד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היתה שם משטרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היתה תלונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנשים נמצאים בשטח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המשטרה הבטיחה לחקור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק לפני כמה חודשים, לפני פחות משנה, נהרס מסגד אחר, גם כן במישור החוף, דרומית לחדרה, ליד מושב אלישיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שם נמצא חשוד, נמצא ציוד, היו עדים והיו נסיבות שהצביעו על חשד מסוים, אבל המשטרה עדיין לא עושה כלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפני כן נתפס על חם – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שואל את עצמי ושואל אתכם.

טלב אלסאנע: אף פעם לא שמענו מחבר הכנסת קליינר מה הם בכלל גבולות מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: כולכם יודעים שירושלים המזרחית היא חלק מהשטח שנכבש ב-1967 ודינה כדין שאר השטחים בגדה וברצועה.

טלב אלסאנע: הסיפוח שהיה הוא סיפוח בלתי חוקי, שאף מדינה בעולם לא הכירה בו.

טלב אלסאנע: עובדה, אף מדינה לא העבירה את השגרירות שלה לירושלים.

טלב אלסאנע: אף מדינה לא מכירה בירושלים כבירתה של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: החוק הזה הוא חוק ישראלי, שאיננו מחייב שום מדינה אחרת.

טלב אלסאנע: לכן הנחתי על שולחן הכנסת הצעת חוק לבטל את החוק הזה, את החוק הדרקוני הזה.

מיכאל קליינר: – – –

ראובן ריבלין: לא לקרוא קריאות ביניים, חבר הכנסת קליינר.

טלב אלסאנע: זה חוק שבא למנוע את השלום באזור.

טלב אלסאנע: לכן, כמו שירושלים המערבית היא בירתה של ישראל, כך ירושלים המזרחית היא בירתה של המדינה הפלסטינית.

טלב אלסאנע: צריך להבין את זה וצריך להפנים את זה.

מיכאל קליינר: בחלום.

מיכאל קליינר: בחלום.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סופה לנדבר.

ראובן ריבלין: אחריה – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול ראינו שוב על מסך הטלוויזיה את האזרח שהכי דואג למדינת ישראל.

סופה לנדבר: כמה ציניות היתה בפנים שלו.

סופה לנדבר: כמה ציניות היתה בדיבור שלו.

סופה לנדבר: אני רוצה להזהיר, רבותי, שהדאגה שלו היא דאגה סתם.

סופה לנדבר: המדינה נמצאת בתהליך היסטורי, וזה נכון.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו יודעים שלפני שנה נבחר ראש הממשלה.

סופה לנדבר: אני רוצה לומר לאדוני, ראש הממשלה לשעבר, ביבי נתניהו, שהמדינה נמצאת בצומת הנכון.

סופה לנדבר: אנחנו הולכים בתהליך נכון מאוד.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לו: אל תדאג, אדוני ראש הממשלה לשעבר, המדינה בידיים טובות ובטוחות.

סופה לנדבר: אני אומרת שאנחנו נגיע לשלום.

סופה לנדבר: הדאגה הזאת היא סתם, עם יותר מדי ציניות.

סופה לנדבר: אני אומרת שנגיע לשלום.

סופה לנדבר: רבותי, קצת סבלנות.

סופה לנדבר: כל הדברים שנאמרים היום בתקשורת הם רק ספקולציה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שמואל הלפרט.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שר האוצר אמר ב-18 ביולי, שמתן 450 מיליון ש"ח כדי לחלץ 500,000 ילדים רעבים מעוני ולהיטיב את מצבם הכלכלי, זהו פשע חברתי וגנבת כספי ציבור לסקטור מסוים.

שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול את שר האוצר: א.

שמואל הלפרט: כמה מיליארדים ניתנו לקיבוצים לכיסוי הגירעונות, שבחלקם הם גירעונות בעקבות עסקים מפוקפקים בבורסה?

שמואל הלפרט: ב.

שמואל הלפרט: האם הקיבוצים הם סקטור מסוים או לא?

שמואל הלפרט: שאלה נוספת – כמה כספים ניתנו על-ידי האוצר למוסדות סקטוריאליים הקשורים למפלגת העבודה מאז קום המדינה?

שמואל הלפרט: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מקסים לוי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת משולם נהרי.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, אני תמה על העובדה שמתנהל משא-ומתן בארצות-הברית על נושא השלום, אבל בנושא השלום החברתי הולך תוהו ובוהו.

מקסים לוי: היום התבשרנו על קיצוצים במערכת הרווחה.

מקסים לוי: מרכז הגמילה מסמים בלוד נסגר, כיוון שמשרד העבודה והרווחה איננו מעביר תקציבים.

מקסים לוי: מה יהיה גורלם של אותם מובטלים?

מקסים לוי: מה יהיה גורלם של אותם אנשים עם בעיות חברתיות שאנחנו לא דנים עליהן?

מקסים לוי: אנחנו יוצאים לפגרה למשך חודשיים, או שלושה חודשים, והאנשים האלה לא יזכו לגיבוי של הכנסת.

מקסים לוי: מה יקרה אתם?

מקסים לוי: עם כל הכבוד לשלום, צריך שהממשלה תדע שצריך לעשות גם שלום חברתי בתוך הארץ.

מקסים לוי: הכנסת לא מתמודדת עם בעיית המובטלים, חסרי הדיור וכל הנושאים החברתיים.

מקסים לוי: יש אטימות של הממשלה.

מקסים לוי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך משלחת שנמצאת כאן.

מקסים לוי: זו משלחת שבאה מארצות-הברית והיא יושבת כרגע ביציע.

מקסים לוי: אלה צעירים שבאו לעודד את העלייה ואת הביקור בארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מקסים לוי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משולם נהרי.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ יסיים.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עמותת "דור שלום" שמה לה למטרה להיאבק במסגרות החינוך של ש"ס.

משולם נהרי: כך אומר מר אורן איש-שלום, מנכ"ל עמותת "חינוך ישראלי": למדנו היטב את המפה בטרם החלטנו להיכנס להרפתקה הזאת.

משולם נהרי: אנחנו עובדים על המודל של ש"ס.

משולם נהרי: למדנו מש"ס ומדרך פעילותה הרבה מאוד.

משולם נהרי: זה מודל כלכלי מרתק, שאי-אפשר להתעלם ממנו.

משולם נהרי: עתה, חברי חברי הכנסת, נתבשרנו, שעיריית תל-אביב תסייע להם ותיתן לילדים ארוחות חמות של לזניה, רצועות הודו סיני, ספגטי ברוטב עגבניות, אורז מבושל בתירס וקוסקוס, וזאת במסגרת המאבק במסגרות החינוך של ש"ס.

משולם נהרי: אני רוצה לגלות לעמותת "דור שלום" את סוד הנהירה למוסדות ש"ס.

ראובן ריבלין: יש לך עוד שתי שניות בשביל זה.

משולם נהרי: לא רעב ללחם ולא צמא למים מביאים את הילדים למוסדות ש"ס, כי אם לשמוע את דבר השם.

משולם נהרי: הנה לכם עוד מודל לחיקוי.

משולם נהרי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת משולם נהרי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת הנכבד רענן כהן, מזכ"ל מפלגת העבודה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתריע כנגד תופעה מאוד חמורה בכנסת, שמהווה מודל מאוד חמור לציבור הישראלי, וכוונתי למקהלת ההסתה כלפי חברי הכנסת הערבים, שפעם נקראים נציגי ערפאת ופעם נציגי "חיזבאללה" ופעם נציגי ה"חמאס" וכו'.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אקרא חלק ממכתב שקיבלתי היום, שבו נאמר:

האשם מחאמיד: "אתם מקבלים אצלנו ביטוח לאומי, תקציבים, בתי-חולים, בתי-ספר וכו'.

האשם מחאמיד: תדע לך, האשם, אני הראשון שהייתי רוצה לגרש אותך מפה.

האשם מחאמיד: דע לך, שעם הזמן ועם ההתנהגות שלכם יבוא יום ותברחו מפה.

האשם מחאמיד: בשנאה גדולה – – –".

האשם מחאמיד: השם והכתובת שמורים אצלי.

האשם מחאמיד: ביקשתי שהדברים יירשמו בכנסת, כי יש פה דברים חמורים שהתוצאות שלהם עלולות להיות חמורות ביותר.

האשם מחאמיד: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת האשם מחאמיד על כך שעמד בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ, שיסיים מחצית שעה מעניינת זו.

רענן כהן: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

רענן כהן: יש תופעה שמטרידה אותי מאוד בימים האחרונים: הרבה פגישות היו לי עם צעירים, חיילים משוחררים, ורבים מהם חושבים לעזוב את הארץ.

רענן כהן: מדינה שצעיריה לא נשארים בה מאבדת מחיותה.

רענן כהן: התפקיד המרכזי שלנו הוא ליצור את המו"פ, את היכולת שלנו, את ההשכלה הטכנולוגית, כדי ליצור לאותו דור צעיר את ההשכלה המתאימה, את היכולת לבחור ולהקים את עמקי הסיליקון במדינת ישראל.

רענן כהן: אין שום סיבה שעמק הסיליקון יהיה רק בארצות-הברית.

רענן כהן: זאת השליחות של כל חברי הכנסת והחובה שלנו לעשות הכול כדי להבטיח את הישארותם במדינה, ואני מקווה שהכנסת תיתן את דעתה על כך.

רענן כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת רענן כהן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בריילובסקי, אתה ביקשת לדבר דקה?

ראובן ריבלין: בסדר.

ראובן ריבלין: יסיים חבר הכנסת שטייניץ.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, ביממה האחרונה נשמעו כמה דוברים שקבלו על הטיעונים הסנטימנטליים, הרגשיים בדבר הקשר לירושלים ועל הצורך לנהל ויכוח רציונלי.

יובל שטייניץ: אני מסכים שוויכוח רציונלי הוא חשוב, ובמובן הזה כדאי לקעקע שני טיעונים שערורייתיים שהם עלבון לאינטליגנציה.

יובל שטייניץ: הטיעון האחד אומר, שירושלים ממילא מחולקת.

יובל שטייניץ: מדוע?

יובל שטייניץ: כי יש שכונות במזרח העיר שקשה למשטרה להיכנס אליהן, וגם רמת השירותים בהן נמוכה.

יובל שטייניץ: ולצערי הרב, זה נכון שאין מה להשוות אותה; היא ירודה ביחס לשכונות בעיר המערבית.

יובל שטייניץ: זה טיעון?

יובל שטייניץ: תחת הטיעון הזה צריך אולי גם להחזיר את סח'נין ולהגיד שהיא לא חלק ממדינת ישראל.

יובל שטייניץ: לצערי הרב, אי-אפשר גם להשוות את רמת השירותים בסח'נין לרמת השירותים בחיפה או בכרמיאל, וגם למשטרה קשה להיכנס לשם.

יובל שטייניץ: או אולי את ג'ואריש בלוד, שגם היא אולי נראית כמו שכונות במזרח העיר?

עסאם מח'ול: – – –

ראובן ריבלין: אין קריאות ביניים.

עסאם מח'ול: – – –

יובל שטייניץ: לפי הטיעון השערורייתי הזה – – –

ראובן ריבלין: אין קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: במחילה, חבר הכנסת מח'ול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, יש לך עשר שניות.

יובל שטייניץ: לא נתנו לי לדבר, אבל צריך להחזיר את גם את שכונת ג'ואריש בלוד לרשות הפלסטינית.

יובל שטייניץ: לכן, טיעון מהסוג הזה הוא אווילי, שערורייתי.

יובל שטייניץ: זה שאין שירותים כמו שצריך, או זה שקשה למשטרה להיכנס לשכונות, זה לא אומר שזה חלק ממדינת ישראל וזה לא אומר שזה לא חלק.

יובל שטייניץ: זה פשוט טיעון שאיננו ממין העניין.

יובל שטייניץ: אני מציע דווקא לערביי מדינת ישראל שחושבים שהם חלק מהמדינה, לא להעלות את הטיעון הזה, אלא לדרוש את שיפור השירותים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת שטייניץ.

ראובן ריבלין: אני מודה לכל חברי הכנסת שלקחו חלק במחצית שעה מעניינת זו.

ראובן ריבלין: שימו לב, בחצי שעה דיברו 30 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: פירושו של דבר, נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: אנחנו מודים לאלה שקיצרו מעט ואנו נוזפים באלה שהאריכו מעט, אבל בסך הכול קיזזנו.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

תאופיק חטיב: ג'ואריש זה לא בלוד, זה ברמלה.

ראובן ריבלין: אני לא נמצא פה בתור מורה דרך בארצנו, זאת אומרת, מורה דרך לארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: כל מי שרוצה לדעת איפה ג'ואריש נמצאת, ייקח מפה, יפתח ויראה.

רחבעם זאבי: אני מוכן להסביר.

ראובן ריבלין: אני יודע שאדוני מוכן להסביר.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לא לגרור אותי לוויכוח פוליטי כשאני יושב כיושב-ראש כנסת של כו-לם.

ראובן ריבלין: (קריאה ראשונה)

ראובן ריבלין: רבותי, הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון) (שטח השיפוט ופעילות שלטונית), של חבר הכנסת יהושע מצא וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה ראשונה.

ראובן ריבלין: יציג את החוק בפני הכנסת חבר הכנסת יהושע מצא.

צבי הנדל: מי צריך את ירושלים?

אחמד טיבי: מי זו ירושלים בכלל?

ראובן ריבלין: בשלב זה יש לך 15 דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שלפנינו הונחה על שולחן הכנסת לפני כחמישה חודשים.

יהושע מצא: יוזמי הצעת החוק והחתומים עליה הם ראשי סיעות בכנסת.

יהושע מצא: יחד אתי חתומים על הצעת החוק: יאיר פרץ יושב-ראש סיעת ש"ס; בנימין אלון, יושב-ראש סיעת האיחוד הלאומי – – –

רחבעם זאבי: האיחוד הלאומי וישראל ביתנו.

יהושע מצא: אני מתקן, תודה.

יהושע מצא: האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו.

יהושע מצא: יואל אדלשטיין, יושב-ראש סיעת ישראל בעלייה; זבולון אורלב, ממלא-מקום יושב-ראש סיעת המפד"ל; מאיר פרוש, יושב-ראש סיעת יהדות התורה; רוני מילוא, יושב-ראש סיעת המרכז.

יהושע מצא: הצעת החוק, אשר כבר עברה קריאה טרומית, באה לעגן בחוק-יסוד את גבולות ירושלים כפי שנקבעו מייד לאחר מלחמת ששת הימים, בעת שחרור ירושלים ואיחודה מחדש.

יהושע מצא: כמו כן, אני מדגיש, איסור מכוח חוק-יסוד על העברת סמכויות כלשהן, עירוניות או של המדינה, אשר חלות בתחומי ירושלים, לידי גורם כלשהו.

יהושע מצא: אנחנו שומעים בקמפ-דייוויד על וריאציות שונות של אוטונומיה מוניציפלית ומעורבת ועל הרצון לחצות אותה לכאן ולשם.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הונחה עוד בטרם דובר על התכנסות בקמפ-דייוויד.

יהושע מצא: ניתן לומר, כי היא חזתה את הנולד.

יהושע מצא: הצעת החוק הגיעה לאוויר העולם מתוך החשש והחשד, כי ראש הממשלה ברק, במירוץ שלו להגיע להסדרים עם הפלסטינים, לא יעמדו בפניו כל מעצורים.

יהושע מצא: החשש כי ברק יתקפל בפני דרישותיו של ערפאת לשליטה על הבקעה אכן מתקיים; לדרישותיו של ערפאת להחזרת הפליטים ולתביעתו לקבל לידיו את הריבונות על ירושלים ולהותיר בידינו, בידי ישראל, רק את מערבה של העיר.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אשר יגורתי – הנה אל מול עינינו מפולת; מפולת מוחלטת של הבטחות ברק לשמור על ירושלים השלמה כבירת ישראל.

יהושע מצא: הצעות ברק למסור שכונות בירושלים לשליטה פלסטינית וליצור סטטוס מיוחד בעיר העתיקה מובילות לקריסה של גבולות ירושלים ולהפקרתם בידי ערפאת ואנשיו.

יהושע מצא: ויש כאן חרפה לא פחותה מעצם הצעותיו: בושת הפנים של עם ישראל.

יהושע מצא: בושת הפנים היא אותה עמידה כעני בפתח של ראש ממשלה בישראל, הממתין לאות ולסימן מערפאת; להסכמתו לקבלת חלקים מירושלים.

יהושע מצא: אין חרפה גדולה מזאת.

יהושע מצא: לא ייאמן לאן דרדר אותנו ראש הממשלה ברק.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, ירושלים תמשיך להישאר שלמה בריבונותנו, לא בשל עמידתו או אי-עמידתו של ברק בפני דרישות ערפאת, אלא זה מותנה בסירובו של ערפאת לקבל את הצעות ברק להתחלק בבירת ישראל ולקבל לידיו חלקים כבירת פלסטין.

יהושע מצא: הכול על-פי רצונו של ה"ראיס".

יהושע מצא: הכול על-פי רצונו של ערפאת.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, במדינה דמוקרטית, שרוצה לחנך את אזרחיה ליושר, לכנות, לעמידות – – –

ראובן ריבלין: רבותי, רק רגע, מה זה הצעקות שם במסדרון?

ראובן ריבלין: אדוני הסדרן, תראה מה קורה שם.

ראובן ריבלין: אני רואה, שבכלל יש פה מנהגים חדשים בכנסת של אנשים שלא חלים עליהם שום – – –.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

בנימין אלון: הזקנה מנהרייה – – –

יהושע מצא: מדינה שרוצה לחנך את אזרחיה ליושר, לכנות, לאמינות, לא יכולה לעבור לסדר-היום אל מול אמינות של ראש ממשלה שמופרת בראש חוצות ומתרסקת.

צבי הנדל: מה, אתה אומר שהוא שקרן?

יהושע מצא: אתה תשמע הלאה אם הוא שקרן או לא, אבל אני אומר את דברי.

יהושע מצא: אבוי לערכים, אדוני היושב-ראש, אבוי לערכים של אי-אמינות שמנחיל ברק לאזרחי ישראל.

יהושע מצא: השקר הולך והופך למטבע חוקי בממשלתו של ברק.

יהושע מצא: הצהרותיו של ברק בטרם יציאתו לפסגת קמפ-דייוויד והקווים האדומים שלו הפכו ללעג ולקלס, הפכו לעפר ואפר.

יהושע מצא: אי-אמינות הבטחותיו של ברק חמורה כפל כפליים, משום שבאמצעותן הוא עלה לשלטון.

יהושע מצא: אין חולק בתוכנו, כל מי שישר יודה בכך – אין חולק בתוכנו, כי לו היה ברק מעז בטרם בחירות לרמוז כי יציע לערפאת את הצעותיו אלו למסור את הבקעה, להחזיר פליטים, להביא לידי כך ששכונות בירושלים יימסרו לידיו, ברק זה היה מוצא עצמו נדחק אל הפינה האחורית של הציבוריות הישראלית; בוודאי לא היה מתקרב אלי שלטון.

יהושע מצא: הוא מציע סטטוס מיוחד בהר-הבית, והציעו זאת לפניו שרים אחרים.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קשה לאמוד היום מה מידת הנזקים שגרמה התנהגותו של ראש הממשלה ברק בקמפ-דייוויד, קשה לאמוד זאת.

יהושע מצא: ללא ספק, נזק קשה מנשוא.

יהושע מצא: בוויתוריו ובהצעותיו הנדיבות בנושא ירושלים גרם ראש הממשלה ברק בתוך החברה בישראל ובעולם היהודי לערעור של מה שנהגנו לקרוא: הקונסנסוס על ירושלים, קונסנסוס על ירושלים השלמה, שאינה ניתנת לכל חלוקה שהיא.

יהושע מצא: יותר מזאת, בהעלותו את ירושלים על שולחן הניתוחים הצליח ברק לאחד את העולם המוסלמי כאיש אחד נגדנו בתביעתם לירושלים מוסלמית ערבית.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אומנם ריבונותנו בירושלים היתה נתונה גם בעבר בוויכוח, והתנגדות העולם המוסלמי, כמו ריבונותנו, היתה נתונה בוויכוח בקרב אומות עולם, אולם מאז איחוד העיר, במשך 33 השנים שחלפו בעשייתנו בירושלים, בסובלנות שהנהגנו בה, הצלחנו להביא להכרה מסוימת ולהסכמה שבשתיקה לזכותנו על ירושלים.

יהושע מצא: ההכרה בירושלים ישראלית, הכרה דה-פקטו, הלכה והפכה אט אט להסכמה דה-יורה, ומעתה איזה נזק נגרם לעם ישראל?

יהושע מצא: ברק מחזיר אותנו אחורה לימי ראשית איחוד ירושלים.

יהושע מצא: מעת שברק העלה אותה לשולחן הניתוחים – ידי כול רוצים ליטול ממנה חלקים.

יהושע מצא: שמענו רק שלשום את האפיפיור תובע את בינאום העיר העתיקה, ואתמול הכמורה כולה בירושלים מתכנסת ותובעת זכויות לעצמה.

יהושע מצא: אומות עולם חוזרות לעמדותיהן הנוקשות, והעולם המוסלמי חוזר לאיים.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, לצערי, ראש הממשלה ברק לא רק שלא קירב את השלום, אלא הוא הרחיק אותו מאתנו.

יהושע מצא: מאז הסכמתו של ברק להעביר שכונות ערביות בתוככי ירושלים לניהול פלסטיני, עם ריבונות או בלעדיה – אנו נתונים בהתקפות השמאל הישראלי, החוזר ושואל שאלה אחת גם בתקשורת, וגם אנשי תקשורת: מה, בגלל שועפאט לא נגיע לשלום?

יהושע מצא: מה, בגלל בית-חנינא לא נחתום על הסכם עם הפלסטינים?

יהושע מצא: מה, בגלל עיסאוויה?

יהושע מצא: ואלה השאלות שחוזרות.

יהושע מצא: זו שאלה שחוזרת על-ידי השמאל הישראלי.

יהושע מצא: על כן, אדוני היושב-ראש, מן הראוי להשיב על שאלה זו כדי שתושבי ירושלים ידעו איזו סכנה מונחת לפתחם אם שכונות ערביות בירושלים יימסרו לידיים של הרשות, של אותה רשות פלסטינית.

יהושע מצא: וכוחות הביטחון בל יאמרו לנו: ממילא זה בידיהם, כי כוחות הביטחון שלנו יצטרכו לצאת משם ולהעביר את הביטחון לידיים פלסטיניות.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, בעת שחרור העיר ירושלים וקביעת גבולותיה מחדש עמדה שאלת השכונות הערביות בפני ראש הממשלה אשכול, והממשלה, ממשלת אחדות לאומית שהיתה באותם ימים – השיקול המרכזי שעמד אז בפני ההנהגה הלאומית המאוחדת היה אחד ויחיד, אחד ויחיד, והייתי שותף באותם ימים להנהלת העיר ירושלים: ירושלים שוב לא תחזור לימי המצור; ירושלים לא תנותק עוד; ירושלים לא עוד עיר פרזות, לא עוד טרור ומוות בירושלים.

יהושע מצא: זו הסיבה, אדוני היושב-ראש, ורק היא, לכך ששועפאט נכללה בתחומי ירושלים, זה הנימוק לכך שבית-חנינא הפכה חלק מירושלים.

יהושע מצא: שועפאט, בית-חנינא, קלנדיה, הינן חלק מירושלים כי הן מתחברות לאזור עטרות, עטרות היהודית, ויוצרות רצף בירושלים לשדה התעופה עטרות שבתוך ירושלים.

יהושע מצא: זאת האצבע במפה בצפון שרואים.

יהושע מצא: שועפאט, עטרות, השדה של התעשייה ועטרות שדה התעופה.

יהושע מצא: שדה התעופה בידינו, לא עוד ניתוק ירושלים.

יהושע מצא: וברק כבר מציע שמה שותפות על שדה התעופה.

יהושע מצא: לחיזוק ירושלים באותה עת, ששוחררה על-פי החלטת הנהגת המדינה, האחדות הלאומית שהיתה אז, קמו סביב שועפאט, בית-חנינא והכפרים הערביים האחרים השכונות היהודיות.

יהושע מצא: זאת היתה חגורת הביטחון של ירושלים.

יהושע מצא: היום, בהצעותיו של ברק, הוא מפקיר שכונות יהודיות אלה.

יהושע מצא: שועפאט בידיים פלסטיניות תביא לניתוק מוחלט של נווה-יעקב ופסגת-זאב.

יהושע מצא: שועפאט ובית-חנינא יתקרבו לרמת-שלמה ולגבעה-הצרפתית, יביאו לנתק דרכים ויסכנו את יושביהם.

יהושע מצא: ברק מנסה בוויתוריו בירושלים להטביע את הססמה שנתן לו איש הפרסום: למען ביטחון ילדינו.

יהושע מצא: הוא חוזר על המנטרה הזאת.

יהושע מצא: הוא מסכן את ילדינו אם הוא מעביר את שועפאט לידיים פלסטיניות.

יהושע מצא: הוא מעמיד בספק קיום יהודי באחדות מהשכונות היהודיות.

יהושע מצא: החובה למען ביטחון ילדינו בירושלים היא למנוע התמוטטות חגורת הביטחון של השכונות העבריות היהודיות בירושלים.

יהושע מצא: הסכנה היא, ששועפאט הירושלמית, כיום, תתחבר לאזורים הערביים שמחוץ לירושלים, לאותם אזורים שברק רוצה להפוך אותם לשטח A.

יהושע מצא: א-ראם תתחבר לשועפאט, ובסופו של דבר ייגרם החיכוך עד לשפיכות דמים בעיר זו.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, במשך 33 השנים האחרונות, מאז שחרורה, ידעה ירושלים, בדרך כלל, שלווה ושקט.

יהושע מצא: בתוככי שכונותיה אנחנו מחויבים להמשיך ולשמור על שלומה ועל שלום תושביה.

יהושע מצא: על מנת למנוע מציאות טרגית, למנוע בכייה לדורות, חובה להביא שלום על העיר הזאת, חובה לסכל את הצעותיו של ברק.

יהושע מצא: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עומדים בפני הקריאה הראשונה, ובעזרת השם, אם נעביר אותה, נוכל אולי בטרם צאת הכנסת לפגרה להעביר את הצעה בקריאה שנייה ושלישית, ולהעביר את המסר הזה לשם, לקמפ-דייוויד: כנסת ישראל מחליטה – ירושלים השלמה מאוחדת בידינו.

יהושע מצא: הצבעה בעד החוק שבפניכם, רבותי חברי הכנסת, תגביר שלום בירושלים.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מצא, שגם עמד להפליא בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: הצעה לסדר לחברת הכנסת לימור לבנת, בבקשה.

ראובן ריבלין: ואחריה – ראשון הדוברים, חבר הכנסת נתן שרנסקי, בהחלפה עם חבר הכנסת אופיר פינס.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, ובימים האלה אין ממשלה בישראל.

לימור לבנת: אני רואה ששולחן הממשלה ריק כאן, ושרי הממשלה, אלה שנשארו בארץ התכוונתי, המעטים, התשעה שנשארו בארץ, או שנשארו בכלל בממשלה המתפוררת הזאת, לא שמעו את דבריו החשובים של חבר הכנסת מצא.

לימור לבנת: ולכן, מכיוון שיוסי קוצ'יק הוא למעשה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מצא רצה מעל ראש הממשלה לפנות לעם.

לימור לבנת: זה חשוב, אבל אני בטוחה שחבר הכנסת מצא היה שמח אילו היה מתקיים תקנון הכנסת ואילו היה נמצא פה לפחות שר אחד תורן.

לימור לבנת: אני יודעת שאין הרבה שרים, וראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, הוא גם שר הביטחון וגם שר החינוך וגם שר החקלאות וגם שר התמ"ס וגם שר העבודה והרווחה וגם שר הפנים וגם שר השיכון וגם שר הדתות וגם שר התשתיות וגם שר הבריאות, ואני יודעת, אדוני היושב-ראש, שאין שר תחבורה ותיירות, ואין שר לביטחון פנים, ואין שרת קליטה, ונשארו פה תשעה שרים מסכנים שלא טורחים לבוא למליאה, שלא טורחים לבוא לכנסת.

לימור לבנת: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני אבקש שתפסיק את הישיבה, על-פי הכלל שקבע יושב-ראש הכנסת אברהם בורג, ועל-פי הנוהג, עד אשר יואיל אחד השרים לבוא לכאן ולשמוע את הכנסת, כדי שיבינו שהכנסת היא חלק מהדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת לימור לבנת.

אליעזר כהן: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לך, חבר הכנסת כהן.

ראובן ריבלין: אם אתה רוצה לצעוק ולהפנות את תשומת לבי, בבקשה לשבת.

ראובן ריבלין: אין צועקים בעמידה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לימור לבנת, אתמול היו שני שרים תורנים: האחד היה השר בן-עמי והשני היה השר שחק.

ראובן ריבלין: הואיל וכך, אנחנו בהחלט לא יכולים בקריאה ראשונה בהצעת חוק פרטית של חבר כנסת, או של חברי כנסת, לחייב את הממשלה.

ראובן ריבלין: אני לא מתכוון שלא להמשיך לקיים את הדיון.

ראובן ריבלין: מה עוד שהמציע רוצה שגם הכנסת תשמע את דברי המתווכחים וגם תצביע על החוק.

ראובן ריבלין: אני מודיע לחברי הכנסת לפני שמתחילים את הדיון, שההצבעה תתקיים מחר.

ראובן ריבלין: הואיל וחבר הכנסת פינס ביקש לאפשר לחבר הכנסת שרנסקי לדבר לפניו, כי הוא לא היה נוכח כאן, יתחיל חבר הכנסת שרנסקי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בכל זאת לומר, שכאשר יבואו לדיון היום ולהצבעות הצעות חוק ממשלתיות, לא יתקיים הדיון עד אשר יהיה כאן נציג הממשלה.

ראובן ריבלין: לא יוכל להתקיים דיון אם הממשלה לא תציג את ההצעות שלה.

לימור לבנת: לא, מהוועדות יכולים להגיע נושאים לדיון.

ראובן ריבלין: יש כאן שאלה רצינית ביותר, ומי שיהיה יושב-ראש כאן הוא יחליט בעניין זה.

ראובן ריבלין: על כל פנים, שמענו את הערתך והיא נרשמה בפרוטוקול.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נתן שרנסקי.

ראובן ריבלין: לכל נואם שלוש דקות.

ראובן ריבלין: עם נתן שרנסקי ננהג כאילו הוא משיב מטעם הממשלה.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עד היום הזה יש בינינו ויכוח אם תורת השלבים של יאסר ערפאת, שמטרתה לפרק את מדינת ישראל בהדרגה, עדיין בתוקף, עדיין קיימת.

נתן שרנסקי: יש בינינו חילוקי דעות: בימין יש קולות שהיא עדיין קיימת, ובשמאל יש קולות שמכחישים זאת.

ראובן ריבלין: רבותי, נא לא לדבר כאשר חברנו נואם כאן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלון, חבר הכנסת קצב, עם כל הכבוד.

נתן שרנסקי: אבל היום אני לא רוצה להיכנס לוויכוח לגבי התוכניות של הפלסטינים.

נתן שרנסקי: אני רוצה להדגיש שתורת השלבים פועלת דווקא אצלנו.

נתן שרנסקי: כי תהליך אוסלו תוכנן מהתחלה כתהליך אשר בהדרגה שני הצדדים מוותרים זה לזה, מתקרבים זה לזה, מכירים זה את זה, לומדים לחיות זה עם זה.

נתן שרנסקי: אבל זה לא מה שקרה, ולמעשה מהתחלה תהליך אוסלו הפך לתהליך שבו אנחנו מרגילים את עצמנו בהדרגה לעובדה שאנחנו מוותרים על הכול, ובשלבים האחרונים גם ויתורים בירושלים.

נתן שרנסקי: דווקא בימים אלה שמענו הצהרות של שר המשפטים על כך שיש חלקים בירושלים שאין מנוס מלוותר עליהם, שלמעשה אין גם צורך להחזיק אותם.

נתן שרנסקי: באופק אנחנו כבר רואים ושומעים הסברים למה צריך גם לחלק את העיר העתיקה.

נתן שרנסקי: אני רוצה להזכיר, ששר המשפטים יוסי ביילין הוא אחד מאדריכלי הסכם אוסלו, ולו הוא היה אומר אותו דבר לפני שנחתם הסכם אוסלו, לו אז הוא היה מסביר לנו שאין מנוס, שתהליך אוסלו יביא אותנו לוויתורים בירושלים, אני חושב שתהליך אוסלו עצמו היה "נון סטרטר", כמו שאומרים, לא היה יוצא לדרך כלל.

נתן שרנסקי: אבל כך בהדרגה אנחנו מרגילים את עצמנו לעובדה שיש גם ויתורים בירושלים.

נתן שרנסקי: ירושלים היא לא עוד עיר ואפילו לא סתם בירה.

נתן שרנסקי: אני רוצה להזכיר, שמקור הכוח של עם ישראל כולו, אלה שיושבים כאן ואלה שבתפוצות, הוא ירושלים.

נתן שרנסקי: בברית-המועצות כל היהדות היתה עד 1967 חלשה מאוד, חסרת אונים, בלי שום קשר עם העם, עם המסורת.

נתן שרנסקי: כאשר הגיע לברית-המועצות הקול של מוטה גור "הר-הבית בידינו", זה מה שנתן לנו כוח.

נתן שרנסקי: כאשר פרצו את שערי העיר העתיקה, פרצו גם את שערי מסך הברזל.

נתן שרנסקי: כאשר איחדו את ירושלים, איחדו גם את יהדות התפוצות ואת היהדות בישראל.

נתן שרנסקי: אין זה מקרה שבמשפט הראשון נגד פעילי העלייה, משפט לנינגרד, מילותיה האחרונות של סילבה זלמנסון היו: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".

נתן שרנסקי: במשפט שלי, כששאלו אותי מה אתה רוצה להגיד לשופטים, אמרתי: שום דבר לשופטים, אני אומר: "לשנה הבאה בירושלים".

נתן שרנסקי: אמרתי את זה דווקא בעברית, כשבועה, כערבות, שאנחנו חלק של אותו תהליך שהביא אותנו לירושלים.

נתן שרנסקי: כאשר ב-1991 נסעתי במטוס ב"מבצע שלמה" לאתיופיה, ואחר כך חזרתי במטוס עם יהדות אתיופיה, במפגש אחרי אלפיים שנה, המלה היחידה שהיינו יכולים להבין באמצעותה זה את זה היתה ירושלים.

נתן שרנסקי: היה ברור שזה מה שנותן להם תקווה וכוח.

נתן שרנסקי: כאשר ירושלים היא חזקה ומאוחדת, העם חזק ומאוחד.

נתן שרנסקי: כאשר היא מפולגת, אנחנו כולנו מפולגים.

נתן שרנסקי: יאסר ערפאת מבין, והוא אמר זאת, שלפני שהוא חותם הסכם על ירושלים הוא יתייעץ עם נציגים של העולם האסלאמי.

נתן שרנסקי: דרשתי מראש הממשלה: לפני שאתה חותם על ירושלים אתה חייב לבוא לכאן להתייעץ עם הכנסת ועם מנהיגי יהדות התפוצות.

נתן שרנסקי: כי ירושלים היא ירושה של כולנו, של כל העם היהודי, פה ובתפוצות.

נתן שרנסקי: ראש הממשלה לא הגיב בחיוב, לצערי, ולכן היום אנחנו חייבים להזכיר לו, שירושלים היא לא האחוזה שלו, היא לא האחוזה של הקואליציה והיא אפילו לא האחוזה של הכנסת.

נתן שרנסקי: היא האחוזה של העם היהודי כולו, של דורות של העם היהודי.

נתן שרנסקי: אני מודה לחבר הכנסת יהושע מצא על החוק שלו, שצריך לפחות במידה מסוימת להגן על מקומה של ירושלים בחיינו.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אין שום שר פה.

דוד טל: לא ייתכן פעם אחר פעם – – –

ראובן ריבלין: אדוני איחר את המועד.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לימור לבנת כבר העלתה זאת.

דוד טל: זה לא ייתכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אופיר פינס, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דני נוה, שיחליף את חבר הכנסת גדעון עזרא בתור.

דוד טל: זה זילות וזלזול בבית הזה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר להמשיך כך.

ראובן ריבלין: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת טל.

ראובן ריבלין: יתפוס את מקומו.

ראובן ריבלין: מדובר בהצעת חוק פרטית של חבר כנסת שמבקש לקיים את הדיון מעל לראשה של הממשלה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, חבר הכנסת טל, איחרת את המועד.

אופיר פינס-פז: חברת הכנסת לימור לבנת כבר עשתה את ה"ספין" שלה והלכה.

אופיר פינס-פז: אגב, היא לא נשארה לדיון.

ראובן ריבלין: היא לא שרה.

אופיר פינס-פז: נכון.

אופיר פינס-פז: היא סתם חברת כנסת שהיתה צריכה להישאר כאן, לכבד את יהושע מצא.

אופיר פינס-פז: אבל מה פתאום?

אופיר פינס-פז: מה פתאום?

דוד טל: – – –

אופיר פינס-פז: עכשיו, אני אגיד לך, סגן יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת: אתה מדבר על זלזול?

אופיר פינס-פז: מה שאתה עושה בוועדה שלך יום-יום ושעה-שעה זה הפקרות.

דוד טל: זה לטובת עם ישראל.

אופיר פינס-פז: אתה העברת היום חוק ששווה 3.4 מיליארדי שקל, והיד שלך לא רעדה.

תמר גוז'נסקי: לא היה ולא נברא.

אופיר פינס-פז: אין לך בושה.

אופיר פינס-פז: הכול ציניות.

אופיר פינס-פז: אתה מטיף מוסר למישהו?

דוד טל: – – –

אופיר פינס-פז: כשהקרנות של ההסתדרות לא משלמות, האוצר צריך לשלם?

אופיר פינס-פז: שההסתדרות תשלם, חברת הכנסת גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: – – –

אופיר פינס-פז: 30 מיליון שקל בשנה – שההסתדרות תשלם מתקציבה.

אופיר פינס-פז: מה הדבר הזה?

אופיר פינס-פז: הפקרות מוחלטת.

דוד טל: אדוני, זו לא הפקרות.

דוד טל: – – – של הממשלה הזאת.

אופיר פינס-פז: תתבייש לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טל, אם אתה רוצה הודעה אישית, נא להשתמש בתקנון: הודעה אישית, ואין בעיה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, כולם כאן מטיפים מוסר.

אופיר פינס-פז: גיבורים גדולים.

יוסף יצחק פריצקי: הוא אזרח מודאג.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להגיד כך: היום שמעתי את חבר הכנסת טלב אלסאנע, שמציע שגם את הבית שלי נחזיר לפלסטינים, ואני גר בשכונת רמות.

אופיר פינס-פז: הוא הציע את זה היום, ושמעתי אותו ברדיו.

רחבעם זאבי: – – – זה לא צודק?

אופיר פינס-פז: אני קורא כאן לכל מי שמנסה היום להלך אימים על הציבור, ובראש ובראשונה הביבי שחזר, שבא והיום אומר לכולם שברק מחזיר את יפו, חיפה ולוד.

בנימין אלון: שכחת את שרה.

ציפי לבני: רוצים – – –

אופיר פינס-פז: ההסתה שלכם.

אופיר פינס-פז: אתם מפחידים את הציבור.

אופיר פינס-פז: בא ראש עיריית ירושלים – – –

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אבקש לא לדבר בביבי סרה.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, מי נתן את הרעיון שאפשר להחזיר את הבית שלך?

יובל שטייניץ: זה ראש הממשלה, שבימים האחרונים גרם לו – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, תודה לך.

אופיר פינס-פז: אתה ממשיך?

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת שטייניץ, שכחתי שאתה מוטציה של ביבי.

אופיר פינס-פז: כל פעם שאני אומר "נתניהו", אתה קופץ.

אופיר פינס-פז: שכחתי.

אופיר פינס-פז: מצטער.

יובל שטייניץ: קפצתי עוד לפני זה.

אופיר פינס-פז: מצטער.

אופיר פינס-פז: זה תפקידו בסיעה.

אופיר פינס-פז: זה תפקידו בליכוד.

יובל שטייניץ: אתה חירש?

יובל שטייניץ: אתה חירש?

אופיר פינס-פז: כל פעם שאני אומר "נתניהו", שטייניץ קופץ.

אופיר פינס-פז: מה קרה?

יובל שטייניץ: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, קפצתי לפני זה.

אופיר פינס-פז: תן להגיד "נתניהו" בלי שתקפוץ.

יובל שטייניץ: כאשר אתה מבזה אנשים, אקפוץ ואקפוץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, אתה מונע מיושב-ראש הקואליציה להמשיך בדבריו.

ראובן ריבלין: אני לא מונה את הזמן שאתה מפריע לו.

יובל שטייניץ: שיסביר לי – – –

אופיר פינס-פז: אני רוצה להסביר לך דבר אחד.

ראובן ריבלין: הוא יסביר לך מייד אחרי שהוא ירד מהבמה.

יובל שטייניץ: שיסביר לי למה טלב אלסאנע רצה את זה עכשיו ולא לפני חודש.

ראובן ריבלין: מייד לאחר שהוא ירד מהבמה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר פינס-פז: אני לא יכול לומר לך למה אתמול נתניהו עשה מסיבת עיתונאים, אבל – – –

יובל שטייניץ: למה אלסאנע הציע את זה?

אופיר פינס-פז: ראשית, אני אומר לך שאני יודע.

אופיר פינס-פז: שנית, הוא לא עשה את זה משיקולים מדיניים.

אופיר פינס-פז: שלישית, כל הציבור ידע ביום שישי.

אופיר פינס-פז: בסדר?

אופיר פינס-פז: אינני רוצה להגיד יותר מזה.

יובל שטייניץ: – – –

אופיר פינס-פז: חכו ליום שישי ותבינו למה נתניהו עשה את מסיבת העיתונאים.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש – – –

משה גפני: איך אתה יכול לעשות דבר כזה?

אופיר פינס-פז: עובדה.

אופיר פינס-פז: נתתי לכם "טיפ".

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני, מה שאומר לך יושב-ראש הקואליציה הוא, שמה שהוא יודע היום אתה תדע ביום שישי.

אופיר פינס-פז: נתניהו ידע אתמול את מה שכולנו נראה ביום שישי.

אופיר פינס-פז: זה הכול.

אופיר פינס-פז: אני לא יכול להרחיב.

יובל שטייניץ: למה חבר הכנסת טלב אלסאנע הציע להחזיר את הבית שלך היום ולא לפני חודש?

אופיר פינס-פז: – – – טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, האם אתה מוותר על זכות הדיבור?

יובל שטייניץ: לא.

אופיר פינס-פז: תראו מה שאתם עושים.

אופיר פינס-פז: – – –

משה גפני: ביבי יודע?

אופיר פינס-פז: ביבי יודע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: אדוני הדובר, האם אתה מבקש שיפריעו לך?

ראובן ריבלין: אם זה כך, זה יהיה על חשבונך.

אופיר פינס-פז: לא על חשבוני.

ראובן ריבלין: אתה לא רוצה שיפריעו לך.

ראובן ריבלין: נותרו ליושב-ראש הקואליציה שתי דקות, כי הפרעתם לו שתי דקות.

ראובן ריבלין: אני מבקש לתת לו את שתי הדקות בשקט ובשלווה.

אופיר פינס-פז: אסתפק אפילו בדקה וחצי.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, תודה.

בנימין אלון: רק דברים ממלכתיים.

דוד טל: אף שר לא יושב פה.

דוד טל: אף שר.

אופיר פינס-פז: תפסיק עם זה כבר.

ראובן ריבלין: לא בהליכה.

ראובן ריבלין: לצעוק בישיבה.

אופיר פינס-פז: השרים שלכם אף פעם לא הגיעו לפה.

אופיר פינס-פז: בצורה מאוד פשוטה, אני רואה את ראש עיריית ירושלים מנסה בכל מקום, והוא בא להצטלם בשכונה יהודית ובשכונה ערבית: אם משהו ישתנה – הערבים יעלו על היהודים, יהיה רצח, תהיה אלימות, יהיה דם ויהיו אש ותמרות עשן.

אופיר פינס-פז: תפסיקו להפחיד את האוכלוסייה.

אופיר פינס-פז: תפסיקו עם זה.

יהושע מצא: ההערות שלו לפני שנה היו טובות לכם?

אופיר פינס-פז: אני אומר גם לטלב אלסאנע: תפסיק עם זה.

אופיר פינס-פז: תפסיקו כולכם.

אופיר פינס-פז: יש כאן משא-ומתן מדיני שמתקיים בקמפ-דייוויד.

אופיר פינס-פז: אתם לא יודעים מה עולה שם.

אופיר פינס-פז: אין לכם מושג מה – – –

יהושע מצא: – – –

אופיר פינס-פז: גם לי לא.

אופיר פינס-פז: תפסיקו להטעות את הציבור.

אופיר פינס-פז: תפסיקו להפחיד את הציבור.

אופיר פינס-פז: כל הסיורים האלה להר-הזיתים – גם סיורי ביילין מיותרים בעיני.

אופיר פינס-פז: מספיק עם זה.

אופיר פינס-פז: תהיו מספיק אחראיים ומספיק בוגרים, ותאפשרו לראש הממשלה להשלים את המשא-ומתן.

אופיר פינס-פז: אם יהיה הסכם שלום, מה שחבר הכנסת בני אלון לא מאמין, אבל אני מקווה – הוא יובא לכאן.

אופיר פינס-פז: אם לא תפריעו, הוא גם יובא בפני הציבור להכרעה.

אופיר פינס-פז: אתם תאמרו את כל מה שאתם רוצים.

אופיר פינס-פז: אם לא יהיה הסכם שלום – אני אצטער מאוד, אבל אז תהיה תוצאה שנדע שעם כל הרצון הטוב אי-אפשר להגיע להסכם שלום עם הפלסטינים.

אופיר פינס-פז: נדע גם את האמת הזאת.

אופיר פינס-פז: זו אמת קשה – ודאי לאדם כמוני.

יהושע מצא: אתה תומך בחוק?

אופיר פינס-פז: – – – בעד החוק.

אופיר פינס-פז: שינית משהו?

אופיר פינס-פז: אם שינית משהו, תגיד לי.

יהושע מצא: לא.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: אני מבקש:

אופיר פינס-פז: תעשו פסק זמן בענייני ירושלים לפחות עד שראש הממשלה חוזר מהשיחות.

אופיר פינס-פז: אני מציע גם לחבר הכנסת מצא: הסכמנו להעלות את החוק, ואני לא נסוג.

יהושע מצא: גם לתמוך בו.

אופיר פינס-פז: הסכמנו שתהיה הצבעה מחר.

אופיר פינס-פז: אבל אם המציע יסכים שההצבעה בחוק תהיה אחרי חזרתו של ראש הממשלה – –

יהושע מצא: חס וחלילה.

אופיר פינס-פז: – – אני חושב שזה יהיה יותר מכובד, במה שנוגע לאופן שבו הכנסת מתייחסת לראש הממשלה ולתהליכים מדיניים שהוא מנהל בשם הממשלה.

בנימין אלון: לטובת ראש הממשלה.

יהושע מצא: צריך שתעביר לו את המסר שלך – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פינס-פז.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני מקדים את סגן יושב-ראש הכנסת דהאמשה, שכן הוא צריך להחליף אותי, ואני נותן לו את זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: אחריו ידבר חבר הכנסת דני נוה, כי הוא מחליף את חבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: הם התחלפו לפי בקשתו של חבר הכנסת גדעון עזרא.

מאיר פרוש: אני אהיה בשעה 19:30?

ראובן ריבלין: אתה תהיה בחדשות בדיוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לנו פה עוד חוק שהוא יותר בבחינת הבעת דעות ומשאלות לב מאשר ריאל-פוליטיק, או ראייה נכונה של המציאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו יודעים, שב-1967 ולאחר כיבוש העיר המזרחית חוקק פה בכנסת חוק שמחיל את השיפוט והמינהל של מדינת ישראל על אזור ירושלים הערבית המזרחית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 70,000 דונם סופחו לשטח המוניציפלי של העיר ירושלים דאז, וכאילו האיחוד כאן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עברו 33 שנה מאז, שליש מאה, ואנחנו רואים שהאיחוד איננו קיים.

בנימין אלון: קיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, אתה יכול בכוח לכבוש, אתה יכול בכוח להחיל חוקים ואתה יכול בכוח להכריז הכרזות, אבל בכוח אתה לא יכול לאחד אנשים.

בנימין אלון: אבל אני חי עם זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באהבה אתה יכול לאחד אנשים.

בנימין אלון: יש שם יהודים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בצדק ובשלום אתה יכול להביא לשיתוף פעולה בין אנשים.

בנימין אלון: יש שם יותר יהודים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכוח, באש ובנשק אתה יכול להביא רק לפילוג, ליתר פירוד ולהנצחת הפירוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה בדיוק מה שנעשה כאן.

בנימין אלון: אבל, יש שם יהודים שחיים בשלום.

בנימין אלון: יש 180,000 יהודים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלון, אולי פעם אתה גם תהיה בעל השפעה לא רק להסית את הציבור, אלא בתוך הממשלה, בפנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אתה באמת רוצה באיחוד, האיחוד צריך להיעשות קודם כול על-ידי הנהגת מדיניות אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא עוד אפליה גזעית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא עוד שימוש בכוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא עוד דיכוי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא עוד הריסת בתים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה אנחנו מכירים את הריסת הבתים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – רק בירושלים המזרחית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה סוללים מדרכות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – בירושלים המערבית.

בנימין אלון: אום-אל-פחם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה בונים בתים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – בירושלים המערבית.

בנימין אלון: אום-אל-פחם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה מחרימים את האדמות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נסים זאב: – – – 1967.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה בונים לציבור?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – על האדמה שהוחרמה והופקעה מהאזרחים הערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואתם באים ומדברים אתנו פה על איחוד.

נסים זאב: מאות מיליוני דולרים הושקעו בעיר העתיקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נסים זאב, אני – – –

מאיר פרוש: את רמות גם להחזיר?

מאיר פרוש: את תלפיות-מזרח להחזיר?

מאיר פרוש: מה עם רמות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, יש אדמה שנכבשה ב-1967.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה הקו הבין-לאומי, הגבול המוכר בין המדינות.

מאיר פרוש: רמות?

מאיר פרוש: גילה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם בגבול הזה יהיה צריך לעשות תיקונים פה ושם, הרי בשביל זה יושבים בקמפ-דייוויד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא אני עושה את התיקונים, ולא אתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא דנים עכשיו על תיקונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דנים על מצב שב-1967 נכבשה העיר הזאת, נכבשה הגדה המערבית, נכבשו אזורים רבים.

נסים זאב: – – – אויב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הקו היחיד המוכר והידוע לשני הצדדים ולכל העולם הוא קו הגבול של 1967.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם יהיה צורך, בהסכמת שני הצדדים, לעשות פה ושם תיקונים, ואני שמעתי – אני בעד שתהיה גם הבטחת זכות הגישה של היהודים לכותל המערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא נגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר שזו זכות יסוד שצריך לעגן אותה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי, וגם נאמר, שהיושב-ראש ערפאת מסכים שתהיה גישה לציבור היהודי לכותל המערבי.

נסים דהן: יהיה רעש גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל מעבר לדבר הקדוש, הנחוץ והחיוני הזה, רק כדי להרחיב את השטחים, רק כדי לבנות בניינים ורק כדי להיראות יותר גדול, אני חושב שמגיע גם לצד השני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעלי הזכות החוקית היסודית על ירושלים המזרחית – מגיעה להם גם בירה, מגיעים להם גם בניינים, מגיעה להם גם עיר ומגיע להם שיהיו להם גם רחובות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה צריך לספח אותם בכוח?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי מכיר בזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוקים של משאלת לב שעברו פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוץ מאתנו כאן, ולא כולנו למעשה, אפילו בישראל לא כל הציבור מכיר בזה, אף אחד בעולם לא מכיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אף אחד בעולם לא אומר שיש פה איזו לגיטימציה או איזו חוקיות או איזו הצדקה לחקיקה כזאת או למעשים כאלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ולכן, הייתי אומר לחבר הכנסת מצא – ואני מסיים, אדוני היושב-ראש – שלא בחוקים ולא בכוח ולא בדברים האלה נביא לאחדות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אתה אכן רוצה אחדות בצורה כלשהי בין התושבים בשני חלקי העיר, תצא נגד מדיניות האפליה ותצא במדיניות מתקנת, ואולי הערבים במדינת ישראל ירצו גם כן בשיתוף פעולה ובצורה אחרת של חיים.

צבי הנדל: ערביי ירושלים לא מסכימים אתך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל איחודים מדיניים הם רק על-ידי מדינות: פה יש מדינה, שם יש מדינה; פה יש בירה, שם יש בירה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אי-אפשר לשנות זאת לא בחוקים ולא בכוח הנשק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת גדעון עזרא ביקש לדחות את תורו, וחבר הכנסת נוה עדיין לא מוכן.

ראובן ריבלין: אם כך, חבר הכנסת עסאם מח'ול יעלה ויבוא.

ראובן ריבלין: אחרי חבר הכנסת עסאם מח'ול – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם עכשיו אנחנו עומדים בפני הצעת חוק דרקונית שמהווה צעד נוסף במצעד הטמטום והולכת השולל של הציבור בישראל.

עסאם מח'ול: אותו חבר כנסת בני אלון ששואל עכשיו על גזענות ושהתבכיין כאן אתמול על קדושת ירושלים – התברר היום בדיון שהיה עמו ועם אשתו ברדיו – – –

ראובן ריבלין: האם ירושלים לא קדושה למוסלמים?

דוד טל: נא להפריע בישיבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש מסגני היושב-ראש לא להפריע לנו לנהל את הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

עסאם מח'ול: – – – והתברר היום בבוקר שהוא איש התנחלויות – לא חשוב איפה.

עסאם מח'ול: הוא מתחיל כמתנחל בגולן, הוא יכול לעבור להתנחלות בירושלים, הוא יכול לעבור להתנחלות נוספת, ובלבד שהוא יגן על הצורך הזה בכיבוש וינסה להעלים את השאלה הבסיסית שעומדת על הפרק בדיון על ירושלים ובדיון בנושא של המשא-ומתן המדיני שמתקיים בימים אלה.

עסאם מח'ול: והנקודה הבסיסית היא, שכאן אנחנו מדברים על פתרון שיכול להיות יציב, יכול להיות בר-קיימא אם הוא צודק.

עסאם מח'ול: והוא יכול להיות צודק אם הוא עוסק בשאלות הקונקרטיות היסודיות שעומדות על הפרק, ובראשן השאלה של הכיבוש – כיבוש שנמשך מאז ה-4 ביוני 1967 ועד היום.

עסאם מח'ול: זאת השאלה המרכזית שצריך לתת עליה את הדעת – –

צבי הנדל: בעוד אלף שנה.

עסאם מח'ול: – – לא השאלה של הפרדת אוכלוסיות.

עסאם מח'ול: לא זאת הבעיה.

עסאם מח'ול: הבעיה היא הכיבוש, והפתרון יבוא על-ידי סיום הכיבוש, ואם יש הסכמה ואם יש רצון להגיע לשלום, צריך להעמיד את השאלה של הכיבוש הישראלי בשטחים שנכבשו ב-1967, ולא את השאלה של הפרדת האוכלוסיות ולא את הפרדת העמים ולא הפחדת הציבור בישראל מקיומו של העם הפלסטיני לידו.

דני נוה: מה עם השטחים שנכבשו ב-1948?

דני נוה: מה עם חיפה ולוד?

עסאם מח'ול: השאלה היא איך שני העמים יוכלו לחיות זה לצד זה.

עסאם מח'ול: הם יוכלו לחיות זה לצד זה כאשר מקור הלגיטימיות של הפתרון הוא החלטות האו"ם, הלגיטימיות הבין-לאומית, ולא לגיטימיות שבנויה על רוב אקראי שנמצא ברגע זה או אחר בכנסת או במקום אחר.

צבי הנדל: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת הנדל, תן לו לסיים.

עסאם מח'ול: כיבושים ויחסים בין-לאומיים בין עמים לא נקבעים על-ידי החלטות של הכובש ועל-ידי חוקים שהכובש קובע, אלא על-ידי כללי המשחק הבין-לאומיים.

עסאם מח'ול: גם לגבי ירושלים, גם לגבי פתרון בעיית הפליטים, גם לגבי פתרון בעיית הגבולות וגם לגבי פתרון בעיית ההתנחלויות צריך להסתמך על דבר אחד ויחיד: החוק הבין-לאומי וההחלטות של האו"ם וההחלטות הבין-לאומיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עסאם מח'ול: זאת הדרך לביטחונו של העם בישראל, וזאת הדרך לביטחונו של העם הפלסטיני.

עסאם מח'ול: שתי מדינות לשני העמים, שתי בירות בירושלים – זה הפתרון היחיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת עסאם מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דני נוה.

יהושע מצא: – – –

מוחמד ברכה: תמשיך עם החלומות באספמיה.

מוחמד ברכה: אתם לא חיים בעולם הזה.

יהושע מצא: – – –

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אומרים: ירושלים חוברה לה יחדיו.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת ברכה, אתה דיברת על חלום.

האשם מחאמיד: בהמשך לחלום הזה אני אדבר על ירושלים שחוברה לה יחדיו.

האשם מחאמיד: אומרים: ירושלים הרים מסביב לה.

יהושע מצא: ערים, בעי"ן.

האשם מחאמיד: ומתברר שיש גם שקרים מסביב לה, יש רמאויות.

האשם מחאמיד: היא לא מאוחדת.

האשם מחאמיד: גם מג"ב, עם כל הנשק שיש לו, לא יכול לכפות אחדות על אנשים שלא רוצים את האחדות הזאת.

האשם מחאמיד: הם לא רוצים.

יהושע מצא: הוא יכול להיכנס.

האשם מחאמיד: הוא נכנס, אבל תשמע, הוא כובש ביום, הם כובשים בלילה.

האשם מחאמיד: איזה מין חיים אלה?

צבי הנדל: ערביי ירושלים רוצים להישאר אצלנו.

מוחמד ברכה: איפה "אצלנו"?

מוחמד ברכה: – – –

צבי הנדל: מה זה שייך?

צבי הנדל: אתה קובע?

מוחמד ברכה: כן.

האשם מחאמיד: אתם בעצמכם אומרים שירושלים המזרחית נשלטת על-ידי הרשות הפלסטינית.

האשם מחאמיד: אתם אומרים זאת.

האשם מחאמיד: ולכן, אדוני היושב-ראש – – –

צבי הנדל: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת האשם מחאמיד לסיים את דבריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת הנדל, אני מבקש שקט.

האשם מחאמיד: אני באמת רוצה שנדבר יותר ברצינות בנושא הזה.

האשם מחאמיד: אתם תסכימו אתי שצווים וחוקים לא יכולים לאלץ עם לחיות תחת כיבוש.

צבי הנדל: אבל הם רוצים להישאר פה.

האשם מחאמיד: הם לא רוצים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת הנדל, אתה לא היחיד בישיבה הזאת ואתה לא חייב לענות על כל מלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לא להפריע לנו.

האשם מחאמיד: לכן, אדוני היושב-ראש, כוח הזרוע לא יעזור.

האשם מחאמיד: יש שתי בירות: יש החלק המערבי שהוא ירושלים בירת ישראל, ויש החלק המזרחי שהוא אל-קודס, שהוא בירת המדינה הפלסטינית.

האשם מחאמיד: זה לא מוצא חן בעיניך.

האשם מחאמיד: אתה יכול להגיד להם, לערבים הפלסטינים, שזו אורסלים.

האשם מחאמיד: יגידו לך שאין אורסלים, היא לא קיימת.

האשם מחאמיד: יש אל-קודס.

האשם מחאמיד: תצטרך להסתגל לשם הזה, כמו שפעם, לפני הרבה שנים, אדוני היושב-ראש, כשאמרנו פה מהדוכן הזה את המלה אש"ף, אמרו: עוכרי ישראל, שונאי ישראל, והיום – – –

צבי הנדל: גם עכשיו הם – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת הנדל, חותמים כנראה.

האשם מחאמיד: עכשיו מדברים אתם.

האשם מחאמיד: אחרי שנים מדברים אתם, מדברים עם יאסר ערפאת, מכירים באש"ף.

האשם מחאמיד: עוד תכירו בסופו של דבר – אולי מאוחר, וחבל שזה מאוחר – בשלטון הפלסטיני על ירושלים המזרחית.

האשם מחאמיד: זה יגיע, גם זה יגיע.

צבי הנדל: בחיים לא.

האשם מחאמיד: עוד תראה שזה יגיע.

האשם מחאמיד: ולכן, אדוני היושב-ראש, החישוקאים למיניהם באים עם החוק הזה לחשק את ראש הממשלה.

האשם מחאמיד: גם ראש הממשלה לא עושה עדיין כלום.

האשם מחאמיד: מה, אתם חולמים ואתם אומרים שהוא נתן, לא נתן?

מיכאל קליינר: אתה מוכן להתחייב?

האשם מחאמיד: וחוץ מזה, חבר הכנסת מצא, אתה אומר שבית-חנינא קרובה ושועפאט קרובה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מחאמיד, אני מבקש לא להתחיל למנות עכשיו את כל השכונות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא לסכם במשפט אחד.

יהושע מצא: – – –

האשם מחאמיד: אבל גם רמאללה קרובה.

האשם מחאמיד: אז אולי נספח את רמאללה?

האשם מחאמיד: וגם יריחו קרובה.

קריאה: – – –

האשם מחאמיד: ולכן אני אפטור אתכם מהבעיה.

האשם מחאמיד: יש לי פתרון.

יהושע מצא: – – –

האשם מחאמיד: יש לי פתרון, בבקשה.

האשם מחאמיד: אמרתי את זה כמה פעמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, במשפט אחד.

האשם מחאמיד: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש:

האשם מחאמיד: בכל האזור הזה, מהנהר עד הירדן, כולם יחיו ביחד, תפאדל.

האשם מחאמיד: רוצים את זה?

האשם מחאמיד: קדימה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מחאמיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכולם, גם לנוכחים וגם לאלה ששומעים ואינם נוכחים: חבר כנסת ששמו ייקרא והוא לא יהיה במליאה ולא יתייצב לדיון, מאבד את זכותו להשתתף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דני נוה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו דנים כאן בעניין ירושלים.

דני נוה: ראשית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת יהושע מצא על יוזמתו.

דני נוה: חקיקה חשובה מאוד, במיוחד בשעה זו, בשעה כל כך קשה לירושלים.

דני נוה: אבל הדבר המצער, אדוני היושב-ראש, הוא, שבשעה כזאת, שבה אנחנו דנים בנושא ירושלים, יש כל כך הרבה רמייה, שקר, כזב, היתממות.

דני נוה: עומדים פה נציגי הממשלה או דוברי הקואליציה ומיתממים.

דני נוה: כל העולם יודע שעל השולחן עכשיו בקמפ-דייוויד – ירושלים; שעל השולחן עכשיו בקמפ-דייוויד עולה השאלה אם מחלקים את ירושלים.

דני נוה: השאלה שאהוד ברק עוסק בה היא איך מחלקים את ירושלים, ודוברי הממשלה ממשיכים להיתמם.

דני נוה: כל אזרח בישראל יודע שכל הקווים האדומים שהציב אהוד ברק קרסו מזמן, לא נשאר מהם זכר, לא נשאר מהם דבר, ודוברי הממשלה ממשיכים להיתמם – חכו שמר ברק יחזור, אולי הוא יפתיע אתכם.

דני נוה: במה הוא יפתיע אותנו?

דני נוה: אנחנו נמצאים במצב קשה מאוד, ולמרבה הצער, לממשלת ישראל, לדובריה, אין אומץ הלב הציבורי להתייצב בפני הציבור ולומר: הבטחנו, נשבענו, התחייבנו לשמור על אחדותה של ירושלים, והפרנו את ההתחייבות הזאת, הפרנו את השבועה הזאת, הפרנו את ההבטחה הזאת.

דני נוה: ואם לא די בעניין ירושלים, ואם יורשה לי לומר משפט אחד, הרי על סדר-היום שם בקמפ-דייוויד ברגעים האלה ממש לא רק עניין ירושלים, גם דברים חמורים לא פחות.

דני נוה: כשבא ראש ממשלה בישראל ומוכן להחזרתם או להבאתם לכאן, לתחומי מדינת ישראל, של עשרות אלפי פליטים פלסטינים – שוו בנפשכם מה המשמעות של הדבר הזה.

דני נוה: ועומדים כאן על הדוכן חברי כנסת שמשבחים את ראש הממשלה על מדיניותו בעניין חלוקת ירושלים, אותם חברי כנסת שבוודאי מחכים ויחכו בשמחה במעברים לפליטים, יחכו ויקבלו אותם בזרועות פתוחות.

דני נוה: אזרחי ישראל צריכים לדעת דבר אחד.

דני נוה: גם אם בהסכם שמדובר עליו ייכתב באופן רשמי שזה קץ הסכסוך, מה שאני לא בטוח כלל, אבל גם אם כן, הסכם כזה שיביא להתקפלות שלנו בירושלים ולוויתור על בקעת-הירדן, ובעיקר להחזרתם של עשרות אלפי פליטים לתחומי מדינת ישראל, ומאות אלפי פליטים לתוך שטח הישות הפלסטינית – הסכם כזה לא יביא בסופו של דבר לאותה מנוחה ונחלה, לא יביא לאותו שלום אמיתי שכולנו חפצים בו וכולנו מתפללים לו וכולנו חולמים עליו.

דני נוה: הסכם כזה רק יזרע זרע נוסף של שלב נוסף במאמץ להחליש את מדינת ישראל ולנסות להכניע את מדינת ישראל ולנסות לקפל את מדינת ישראל.

דני נוה: במובן הזה לראש הממשלה אהוד ברק יש אחריות כבדה מאוד וקשה מאוד, משום שאם ידיו תחתומנה על הסכם כזה, כפי שמדווח עליו בימים ובשבועות האחרונים, הוא ייתן ידו – הוא יהיה ראש ממשלה שלא היה כמוהו בתולדות מדינת ישראל, שנתן יד להחלשה כזאת ולסיכון כזה ולפגיעה כזאת בעתידה של ישראל, בעתיד ילדינו כאן.

דני נוה: מדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, מדינת העם היהודי.

דני נוה: מדינת היהודים לא קמה כדי שיבוא אהוד ברק, כדי שיבוא ראש ממשלה בישראל ויחליש אותה ויחתום על הסכם שכל כך מסכן את עתידה וביטחונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת דני נוה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לעשות תיקון קל לגבי ההכרזה על אלה שמאבדים את זכות הדיבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש כמה חברי כנסת שנמצאים עכשיו בוועדת הפירושים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה, אם יגיעו גם בשלב מאוחר יותר, תינתן להם כמובן זכות הדיבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא כל האחרים, שאינם נמצאים במליאה ואינם עומדים על זכותם לבוא ולדבר בזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת רביץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברת הכנסת גוז'נסקי, כמובן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, אדוני.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני בטוח שכל חברי הכנסת, יהודים, ערבים, ימין, שמאל, כולם יודעים מה היא ירושלים לעם היהודי.

אברהם רביץ: ירושלים היא העיר אשר יש לה ארץ.

אברהם רביץ: זה לא עובד הפוך.

אברהם רביץ: ירושלים זאת העיר שהיא לב לבו של העם היהודי.

אברהם רביץ: אין דברים כאלה בעולם בכלל.

אברהם רביץ: בדרך כלל, כברת ארץ היא שטח גיאוגרפי שגרים בו אנשים.

אברהם רביץ: ירושלים לא כן היא.

אברהם רביץ: ירושלים היא מבחינתנו עיר רוחנית.

אברהם רביץ: כל התפיסה שלנו לגבי ירושלים היא תפיסה רוחנית.

אברהם רביץ: אנחנו גרים בה, אנחנו מקימים משפחות ובתים, מגדלים ילדים, אבל הקשר האמיתי העמוק שיש לעם היהודי עם ירושלים הוא קשר רוחני.

אברהם רביץ: בעוונותינו הרבים, בתקופה שלנו, כאשר כל העניין הרוחני אצל חלקים רבים מבני עמנו איבד את משמעותו, הרי גם הדברים שאני אומר כאן נשמעים ערטילאיים, נמצאים באיזה מקום מרוחק מאוד.

אברהם רביץ: אבל אני אומר לעצמי, לכולם: ירושלים בשבילנו, ככל שהיא עיר חומרית עם כבישים ומדרכות ובתים, היא ירושלים של מעלה.

אברהם רביץ: בירושלים יש הלכות מיוחדות, יש לה קדושה מיוחדת.

אברהם רביץ: תורתה של ירושלים היא תורה אחרת, עמוקה יותר.

אברהם רביץ: זה היחס האמיתי שיש לעם היהודי מדורי דורות לירושלים.

אברהם רביץ: אנחנו מייחסים לירושלים סגולות.

אברהם רביץ: סגולת ירושלים היא עיר שחוברה לה יחדיו, שהיא מחברת את ישראל עם הקדוש-ברוך-הוא ומחברת את בני האדם זה לזה באחווה וברעות.

אברהם רביץ: אלה מושגים רוחניים, מוסריים, המשתייכים לעיר.

אברהם רביץ: הדבר הזה הוא הרבה יותר עמוק מאשר ויכוח טריטוריאלי, מדיני פוליטי.

אברהם רביץ: זאת ירושלים שלנו.

אברהם רביץ: אבל כמובן קיימת מציאות עכשווית, ואני גם מבין את הציבור הפלסטיני שרואה בירושלים מקום קדוש.

אברהם רביץ: אני לא נגד זה.

אברהם רביץ: לעתיד לבוא כל העמים יראו בירושלים מקום קדוש, ובאו וריננו במרום ציון, כולם.

אברהם רביץ: לכן, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים את דברי בכך.

אברהם רביץ: אני לא יכול להבין מדוע מייחסים לירושלים התייחסויות שהן ארציות בלבד, ולכן מנהלים על כך משא-ומתן בין מדינאים.

אברהם רביץ: העניין הוא, אדוני היושב-ראש, עמוק הרבה יותר, משמעותי הרבה יותר.

אברהם רביץ: אנחנו לא נוכל, גם אם ההיגיון הפוליטי יאמר לנו, להיפרד משום פינה בירושלים הקדושה.

אברהם רביץ: תודה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת רביץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת עזמי בשארה, אם יהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת איוב קרא.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת רביץ סיפר בשבחי קדושתה של ירושלים, וכל מי שמכיר את המסורת ומכבד את המסורת היהודית יודע מה שאדוני אמר.

תמר גוז'נסקי: לכן אין לנו ויכוח על מקומה של ירושלים במסורת הדתית, הלאומית, ואין לנו ויכוח על כך שיש לה חשיבות.

תמר גוז'נסקי: הוויכוח היחיד, חבר הכנסת ידידי, הוא היכן בדיוק הקדושה הזאת נמצאת ומה בעצם הגבולות הפוליטיים שלה.

תמר גוז'נסקי: אדוני, אנחנו יודעים שהמקומות המקודשים ליהדות וגם לדתות האחרות, לנצרות ולאסלאם, מרוכזים בשטח קטן יחסית; נכון, אדוני?

אברהם רביץ: כל רחוב בירושלים הוא קדוש.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא יכולים לעשות קדושה מרחוב צלאח א-דין.

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת מה הקדושה ברחוב צלאח א-דין, הרי לא בזה מדובר.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על הכותל המערבי, מדברים על המסגד – מדברים על דברים ברורים.

תמר גוז'נסקי: ולכן הבעיה שלנו היא להבטיח חופש פולחן לכל אחד.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא להבטיח, שזו תהיה עיר שלום, שלא יישפך בה דם.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאלה הדברים המכריעים.

תמר גוז'נסקי: לכן נדמה לי שמה שאנחנו צריכים כחברי כנסת הוא לגלות אחריות.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו רוצים שירושלים תהיה עיר שלום, כפי שהיא נקראת, אין לנו ברירה אלא לחלק אותה כדי לאחד אותה.

תמר גוז'נסקי: אם נחלק את הריבונות, היא תהיה מאוחדת ושלווה.

תמר גוז'נסקי: לא נחלק את הריבונות, היא תהיה מחולקת, כי אתה יודע שהאזורים השונים – זה לא יבקר אצל זה, ותהיה שפיכות דמים.

תמר גוז'נסקי: לכן, חלוקת ירושלים לא רק לא פוגעת באינטרסים של אחת הקבוצות הלאומיות שחיות בה, או אחת הקבוצות הדתיות, אלא להיפך: זאת הערובה שיוכלו לחיות כשכנים, והוויכוח יהיה אם הדגל מונף פה או הדגל מונף שם, או אם מישהו עובר פה ומישהו מחליט שם, והמשטרה ההיא והמשטרה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אלה עניינים שבחולין, הם לא עניינים שבקדושה.

תמר גוז'נסקי: אבל איזו דרך אחרת יש לנו?

תמר גוז'נסקי: הדרך האחרת אומרת שנצית את העיר הזאת.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע שכבר היו כמה מקרים שזה היה כחוט השערה לפני הצתה.

תמר גוז'נסקי: מדוע שלא יהיה לנו אינטרס שאנשים בני דת האסלאם שמאמינים ילכו באופן חופשי לאתר שלהם?

אברהם רביץ: אני בעד.

נסים זאב: מי מפריע להם?

תמר גוז'נסקי: ולכן אנחנו צריכים ליצור את המערך שבו יחיו בירושלים עמים שאף אחד מהם לא חושב שזכויותיו הלאומיות או זכויותיו הדתיות נפגעו.

תמר גוז'נסקי: אין לך דרך אחרת.

תמר גוז'נסקי: כל הניסיונות לכפות פתרון – – –

נסים זאב: – – – אנחנו לא סומכים על ערפאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נסים זאב, אני מבקש לאפשר לגברת גוז'נסקי לסיים את דבריה.

תמר גוז'נסקי: כל ניסיון לכפות פתרון התפוצץ.

תמר גוז'נסקי: פעם בן-גוריון הקים את מלכות ישראל השלישית.

תמר גוז'נסקי: נו, אז הוא הקים, אז מה?

תמר גוז'נסקי: בכנסת מציעים חוקים ברוח מלכות ישראל השלישית, אז מה?

תמר גוז'נסקי: כך אפשר לחיות?

תמר גוז'נסקי: הרי בסופו של דבר אנחנו צריכים להישאר באזור הזה.

תמר גוז'נסקי: את השכנים לא נשנה, לא נחליף אותם, אז בואו נחיה אתם בשלום.

תמר גוז'נסקי: שלום הוא פשרה, שלום הוא חלוקת ריבונות, שלום הוא ביטחון לכולם.

תמר גוז'נסקי: אין דרך אחרת, חוץ משתי בירות בירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כאשר סיפחה ישראל את ירושלים, הוקמה ועדת שרים לענייני ירושלים.

עזמי בשארה: בישיבתה הראשונה או השנייה החליטה הוועדה, שמספר הערבים בירושלים לא יעלה על 22% מתושביה.

עזמי בשארה: ממש החלטה.

עזמי בשארה: איך מממשים החלטה כזאת, מגבילים ילודה?

עזמי בשארה: יש דרכים אחרות: בונים.

עזמי בשארה: ובאמת בנו שכונות מסביב לירושלים, כמה חגורות של שכונות יהודיות סביב ירושלים.

עזמי בשארה: אבל השנה ספרו עוד הפעם ויצא שמספר הערבים בירושלים הגיע ל-33%, למרות כל הצעדים שננקטו.

עזמי בשארה: מאז 1968 עשו הכול חוץ מהגבלת ילודה: סגרו את העיר, הגבילו את הבנייה בעיר.

עזמי בשארה: שלא יאמר לי חבר הכנסת מצא, שהוא תושב ירושלים, שאין אפליה על-ידי העירייה.

עזמי בשארה: יש כתבות מפליאות בנושא זה, ומהן מתברר שאין בעצם עירייה מאוחדת בעיר ירושלים מבחינת השירותים ומכל הבחינות האחרות.

עזמי בשארה: גם הסגר האחרון, שהוטל בתקופת האינתיפאדה, הכריח הרבה אנשי עסקים ירושלמים להעביר את עסקיהם לרמאללה ולבית-לחם, כי הקליינטים לא הצליחו להגיע לעיר.

עזמי בשארה: ובכל זאת 33% מתושבי ירושלים הם ערבים.

עזמי בשארה: יש שני נושאים בירושלים, אדוני היושב-ראש.

עזמי בשארה: ראשית, הנושא החילוני של חיי היום-יום, של אנשים שחיים כאן, שישראל גם לא כל כך רוצה לצרפם לישראל.

עזמי בשארה: 220,000-200,000 תושבים.

עזמי בשארה: זה נושא אחד.

עזמי בשארה: יש נושא שני, שכמה אנשים כאן חושבים שהוא במסגרת המיתוסים.

עזמי בשארה: ביומיים האחרונים אנחנו מדברים כל הזמן בנושא ירושלים, וגם זה במסגרת הטעיה.

עזמי בשארה: אנשים עלו לכאן וניסו להראות כאילו ירושלים היא עניין של מיתוס.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, כמה דברים חשובים בפוליטיקה הם מיתוסים.

עזמי בשארה: רוב הדברים החשובים בפוליטיקה הם כנראה מיתוסים, ומיתוס הוא דבר חשוב.

עזמי בשארה: נראה שבחיים הפוליטיים המודרניים מיתוסים הם דבר חשוב מאוד.

עזמי בשארה: אבל מה, יש מי שמנסה לעשות מונופול מהמיתוס.

עזמי בשארה: כלומר, ירושלים היא מיתוס לנצח-נצחים רק ליהודים.

עזמי בשארה: אפשר לפרק מיתוס, וזה תפקידו של היסטוריון.

עזמי בשארה: פוליטיקאי לא מפרק מיתוסים, אלא מביא אותם בחשבון.

עזמי בשארה: אז צריך להביא בחשבון שאין מונופול ישראלי על המיתוס, יש כמה אנשים בעולם שגם להם יש מיתוס ירושלים.

עזמי בשארה: בנושא ירושלים אומר יאסר ערפאת: אין לי רק דעת קהל פלסטינית, יש לי גם דעת קהל אסלאמית, דעת קהל ערבית ודעת קהל פלסטינית.

עזמי בשארה: שלוש דעות קהל, להבדיל מברק שיש לו דעת קהל ישראלית בלבד בנושא ירושלים.

עזמי בשארה: ברור לנו, גם מבחינת חיי היום-יום ויחסי כובש ונכבש שיש במזרח-ירושלים – אל תגידו לי שלא – ובנושא הדתי, המיתוסי, המיתולוגי שבמקרה של היהודים והערבים מתערבב בנושא הלאומי, כי לפלסטינים ירושלים היא לא רק מיתוס דתי אלא גם מיתוס לאומי: בירושלים הוקמה התנועה הלאומית הפלסטינית, ואש"ף הוקם ב-1964.

עזמי בשארה: מכל המקומות בעולם, דווקא במקום שבו היו הכי מסוכסכים עם המלך הירדני, במלון "קונטיננטל" על הר-הזיתים – שם הקימו את אש"ף, אף שזה היה המקום הכי פחות נוח מבחינתם, והמלך היה נגד הקמת אש"ף.

עזמי בשארה: שם הקימו את אש"ף, כי זה היה הבית של חאג' אמין אל-חוסייני, שהיום הוא במלון "שפרדס", ושם נולדה המועצה האסלאמית העליונה והתנועה הערבית.

עזמי בשארה: זה גם מיתוס לאומי וגם מיתוס דתי, ואף אחד לא יוכל לוותר על מזרח-ירושלים כבירה, אדוני.

עזמי בשארה: זה היה ברור לי לפני המשא-ומתן.

עזמי בשארה: אבל מבחינת התקשורת קורה דבר חשוב מאוד בירושלים – – –

ראובן ריבלין: איפה הבית של חאג' אמין אל-חוסייני?

עזמי בשארה: ב"שפרדס הוטל" בשיח'-ג'ראח.

עזמי בשארה: התנועה הלאומית הפלסטינית נולדה בירושלים.

ציפי לבני: מה היתה בירת העם הפלסטיני?

ציפי לבני: בשעתה היתה ירושלים שייכת לירדן.

ראובן ריבלין: – – –

עזמי בשארה: יא רובי, התנועה הלאומית הפלסטינית נולדה במזרח-ירושלים, בין שזה מוצא חן בעיניך ובין שזה לא מוצא חן בעיניך.

עזמי בשארה: היא לא נולדה בבאזל, מה אני יכול לעשות, היא נולדה בירושלים.

עזמי בשארה: שם היא נולדה.

עזמי בשארה: הקונפרנס הראשון היה בירושלים.

ראובן ריבלין: ואז היא החליטה לזרוק את כל היהודים לים.

אברהם הירשזון: בירושלים היה הקונפרנס הראשון של דוד המלך.

עזמי בשארה: אם אתה רוצה לקרוא קריאות ביניים, אז אני אחזיר לך.

עזמי בשארה: דוד המלך, בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תן להם לצעוק כמה צעקות, אחר כך יירגעו ותתחיל לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מישהו רוצה לצעוק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עזמי בשארה: גם במיתוסים שלנו אין הבדל בין ירושלים של מעלה לירושלים של מטה.

עזמי בשארה: יש ירושלים אחת.

עזמי בשארה: ביהדות יש ירושלים של מעלה, שכמה אנשים ערבבו אותה עם ירושלים של מטה, אבל זו ציוניזציה של הדת.

עזמי בשארה: אני לא יודע מה קרה לכל מיני אנשים שפעם היו מאוד נבונים.

ציפי לבני: אין לנו ספק שלא היתה לך בעיה עם ישראל של מעלה.

ציפי לבני: עם ישראל של מטה יש לך בעיה.

עזמי בשארה: על כל פנים, אני רוצה לומר לכם דבר אחד: ההתעסקות האובססיבית בנושא ירושלים עשתה משהו לא נכון למשא-ומתן בקמפ-דייוויד.

עזמי בשארה: אני אומר לכם.

עזמי בשארה: זה מראה כאילו כל שאר הנושאים פחות חשובים.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אתה דיברת על חבר הכנסת הנדל שדיבר נגד הדת המוסלמית, ועכשיו אתה עובר על דבריו של חבר הכנסת בשארה לסדר-היום?

אברהם הירשזון: יש גבול: ירושלים של מעלה, ירושלים של מטה.

עזמי בשארה: אני מדבר נגד הדת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא מדבר נגד הדת, חס וחלילה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא שמעתי דברים כאלה.

עזמי בשארה: להיפך.

עזמי בשארה: חבר הכנסת הירשזון, מה אתה עושה?

עזמי בשארה: לא דיברתי בכלל נגד הדת, להיפך.

אברהם הירשזון: ירושלים של מעלה, ירושלים של מטה.

עזמי בשארה: זה נגד הדת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את זה יסביר אחר כך הרב רביץ.

עזמי בשארה: בזה אתה לא תצליח בחיים.

עזמי בשארה: אתה יודע מה, יש לי הרבה יותר כבוד לדת היהודית מאשר לכמה מהחילונים היהודים.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד, שההתעסקות בירושלים הראתה כאילו שאר הנושאים שוליים, ונעשה עוול גם לאנשים שיושבים במשא-ומתן, גם לאינפורמציה על המשא-ומתן.

עזמי בשארה: זה מראה שכאילו כל שאר הנושאים – פליטים, התיישבות, התנחלות, גבולות – כבר סוכמו.

עזמי בשארה: לא סוכם אף נושא, אדוני היושב-ראש, וכל שאר הנושאים חשובים.

עזמי בשארה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קרא, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני מברך את עמיתי לסיעה, יהושע מצא, על החוק, ואני אתמוך בחוק בכל מאודי.

איוב קרא: בהזדמנות זו אני מרשה לעצמי לשדר קריאת חירום לאהוד ברק, שיחזור חזרה לירושלים, מכיוון שגם בתוך ממשלתו יש קונפליקטים אין ספור, והריבים חוגגים.

איוב קרא: אין דין ואין דיין.

איוב קרא: אין פה ייצוג לממשלה.

איוב קרא: הרחיבו ממשלה, יש 34 נציגים, שרים וסגני שרים, ואתה לא רואה נציגות של הממשלה הזאת כבר תקופה ארוכה.

איוב קרא: היא יצאה ללא קרדיט של הכנסת וללא קרדיט של אף אחד פה.

איוב קרא: אני חושב שמה שקרה היום בוועדת החינוך בין השרים חיים רמון לבייגה שוחט רק מלמד על הבאות.

ישראל כץ: מה קרה?

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם, שבדיון שהתקיים בוועדת החינוך והתרבות, השר חיים רמון האשים את השר בייגה שוחט בטיפול רשלני בנושאי חינוך.

איוב קרא: בייגה שוחט כל כך כעס, שזו פעם ראשונה שהוא עזב את ועדת החינוך והתרבות ויצא – ואני מאמין שהשר חיים רמון במקרה זה צודק – אבל היתה בושה, ולפי מה שראינו, אין דין ואין דיין.

איוב קרא: יש 1,400 תלמידי צד"ל שנמצאים בישראל, 1,400 ילדים שלא יודעים למצוא להם פתרון.

איוב קרא: כל כך הרבה תקציבים יש לחינוך וכל כך הרבה תקציבים מבזבזים על הרחבות ממשלה ועל משרדים חדשים לממשלה ועל כל מיני דברים אחרים, ולאנשים האומללים האלה לא מוצאים פתרון.

איוב קרא: כל אחד מטיל את האשמה על השני.

איוב קרא: בינתיים הבוס נמצא אי-שם רחוק מהבית, וכתוצאה מכך אין תשובות.

איוב קרא: אנחנו נמשיך להיות במערבולת קשה, גם בקשר לדברים אחרים שקשורים לקבוצה זו שראש הממשלה מתעלם ממנה בצורה טוטלית.

איוב קרא: אני חושב, שכל הנושא של צד"ל שאנחנו עדים לו היום, נובע מראש ממשלה שלא ידע לתכנן נכון.

איוב קרא: היום בהצעה לסדר שלי בוועדת החוץ והביטחון אמר הרמטכ"ל שאפשר היה לעשות את זה יותר טוב.

איוב קרא: אני פניתי ליושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה וביקשתי לפעול בדיון מהיר בוועדה בכל מה שקשור לדברים שהתכוון אליהם מישהו בוועדה, שלא היו טובים ולא כשרים בכל נושא הנסיגה, ואני מקווה שהדיון הזה יתקיים מהר ככל האפשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת איוב קרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו נעשה תיקון קל לגבי סדר הדוברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נתחשב בזמנו של חבר הכנסת מאיר שטרית, מכיוון שהוא יצא מוועדת הפירושים רק בכוונה אחת – לדבר ולחזור לשם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ניתן לו את זכות הדיבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו ידבר חבר הכנסת דוד אזולאי.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מברך את חבר הכנסת יהושע מצא על הצעת החוק שלו.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר דברים בצורה הברורה ביותר.

מאיר שטרית: אני לא מאלה שמסתירים את הדברים מתחת לשטיח, אלא אני אומר את הדברים בצורה הגלויה ביותר.

מאיר שטרית: אם הפלסטינים באמת רוצים בשלום, ואם הרשות הפלסטינית רוצה להגיע להסכם קבע שבו היא רוצה לממש את הזכויות שלה – של הפלסטינים, לטענתה – הרי אני לא יכול להבין את הדרישה הפלסטינית לעניין ירושלים.

מאיר שטרית: אני גם שמעתי את חבר הכנסת דהאמשה מתבטא בעניין זה, ואני רוצה לומר, שאני פשוט לא מבין את המהות של הדרישה הזאת.

מאיר שטרית: מעולם לא היתה מדינה פלסטינית קודם.

מאיר שטרית: ירושלים אף פעם לא היתה בירת פלסטין, כי לא היתה פלסטין, והתביעה לזכויות בירושלים כבירה של המדינה הפלסטינית – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – לא מתאים.

מאיר שטרית: תרשה לי, חבר הכנסת דהאמשה.

מיכאל קליינר: גם עבדאללה – – –

מאיר שטרית: התביעה הפלסטינית לקבל זכויות במזרח-ירושלים כבירה של המדינה הפלסטינית היא תביעה לחלוטין לא הגיונית.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דהאמשה, זה כמו שאני אעמוד פה על הבמה ואגיד שאני רוצה זכויות במכה.

מאיר שטרית: זה כמו שאני אעמוד ואבקש זכויות במכה.

מאיר שטרית: ואתה תגיד לי בצדק: מה פתאום מכה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין שום השוואה.

מאיר שטרית: ואני אומר לך: מה פתאום ירושלים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם תבקש ללכת לח'יבר – אולי אפשר להבין, אבל מכה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה פתאום.

ראובן ריבלין: הוא יושב-ראש, הוא לא מתווכח, מה זה?

מאיר שטרית: כן, כך צריך להיות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני לא מתווכח אתך חלילה, אני רק אומר את דעתי.

מאיר שטרית: ירושלים היא בירתנו לא מאז קמפ-דייוויד, אלא מאז קינג דייוויד.

תאופיק חטיב: למה ויתרת על חברון?

מאיר שטרית: חבר הכנסת חטיב, תעריך את העובדה שוויתרנו על חברון.

תאופיק חטיב: למה?

מאיר שטרית: חברון לא היתה בירת ישראל.

ישראל כץ: היתה.

מאיר שטרית: היתה פעם אחת בתקופת דוד המלך, אבל מאז בירתנו עברה מחברון לירושלים.

תאופיק חטיב: – – –

מאיר שטרית: אז אנחנו לא רוצים להעביר אותה היום, מה לעשות, חבר הכנסת חטיב?

מאיר שטרית: אם הייתי רוצה ממך עצה לאן להעביר את הבירה, הייתי מבקש אותה, אבל אני לא מבקש עצה כזאת.

טלב אלסאנע: תודה שהוא ניצח אותך.

מאיר שטרית: ממש...

מאיר שטרית: לגרסתך, טלב אלסאנע, הבנתי שאתה רוצה שגם השכונות האחרות במערב-ירושלים יפונו.

מאיר שטרית: שמעתי אותך הבוקר, אתה ממש מייצג את עמדת מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אתה רואה כמה אנחנו – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני רוצה לומר לך, שאתה ממש מייצג את עמדת מדינת ישראל כחבר כנסת שנשבע אמונים למדינה.

מאיר שטרית: זה ממש מדהים.

מאיר שטרית: רבותי, ואני אומר לכם את זה כמי שידוע שתומך בשלום.

מאיר שטרית: ואני לא מבין את הפלסטינים, ברצינות אני לא מבין לא את ערפאת ולא את הפלסטינים.

מאיר שטרית: א.

מאיר שטרית: אני לא רואה את הנכונות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטרית, עד עכשיו היו החתמות של אלפים במזרח-ירושלים נגד הרצון להעביר אותם לפלסטין.

ראובן ריבלין: עכשיו זה הפסיק, כי – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה לומר לך, שאם היו עושים בחירות חשאיות במזרח-ירושלים ונותנים את הברירה לערביי מזרח-ירושלים להצביע היכן הם רוצים להישאר ובאיזו ריבונות, לי כמעט אין ספק בתוצאה ובמה שהם היו בוחרים.

ראובן ריבלין: חשאי.

מאיר שטרית: בוודאי חשאי, בפיקוח אמריקני.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול להבין את תפיסת הרשות הפלסטינית ואת תפיסתו של ערפאת.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: כי אם יש לו, לגרסתו, ממשלה שהיא לא ממשלת ימין, שמוותרת כל כך בקלות על שטחים הרבה יותר נרחבים ממה שבכלל הוא יכול היה לחלום עם ממשלת ימין – הוא אומר: לא, אתם לא רק תיתנו לי מדינה ולא רק תיתנו לי, לפי גרסתו לפחות בפרסומים בעיתונים, 95% משטח יהודה ושומרון, אלא גם את ירושלים המזרחית.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, שאם העם הפלסטיני לא יבין ,שפשרה שני צדדים עושים, לא רק צד אחד, עלול להיות מצב שלפלסטינים לא תהיה לא מדינה ולא ירושלים ולא שלום ולא כלום, וחבל.

מאיר שטרית: חבל שבצד הפלסטיני לא מבינים שיש אולי הזדמנות לחיות בשלום, ולצערי הרב, הם לא מבינים שפשרה היא פשרה של שני צדדים, לא של צד אחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, ראשית אני רוצה לברך את יוזם החוק, חבר הכנסת יהושע מצא.

דוד אזולאי: "אין לך מנדט לוויתורים בירושלים" – עמיתי חברי הכנסת, אין זו קריאה של אנשי השמאל לברק ערב צאתו לקמפ-דייוויד, גם לא קריאתם של אנשי הימין.

דוד אזולאי: העולם הערבי קורא לערפאת, שלא לוותר על פיסה מירושלים במשא-ומתן.

דוד אזולאי: לכן אני יוצא מכאן בקריאה דומה לברק ראש הממשלה: אין לך מנדט לוויתורים בירושלים.

דוד אזולאי: ולקריאתי זו אני מצרף סימוכין יותר חזקים מאשר יש לעולם הערבי באשר לזכותנו על ירושלים.

דוד אזולאי: סימוכין של אלפיים שנה, סימוכין של הבטחה אלוקית לעם ישראל על ירושלים עיר ציון.

דוד אזולאי: גם אלמנתו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, כחלק ממלחמתה למען השלום הוציאה לפני כשבוע מכתב לברק ולערפאת, שבו היא קוראת להם לעשות כל מאמץ לקראת השלום.

דוד אזולאי: בראיונות שהיא העניקה לתקשורת בעקבות מכתב זה היא נשאלה לא אחת לעמדתה בעניין ויתורים בירושלים.

דוד אזולאי: עמדתה היתה ברורה וחד-משמעית: לערפאת אין זכות לדרוש חלקים מירושלים, שהרי טענתם, ואני אומר, טענתם בלבד, כי ירושלים היא המקום המקודש לערבים ולדת המוסלמית, עונה הגברת רבין, כי לדת המוסלמית המקום המקודש ביותר הוא מכה ולא ירושלים.

דוד אזולאי: אבל ידוע וגלוי כי המקום המקודש ביותר ליהודים הוא ירושלים עיר הקודש.

דוד אזולאי: לכן גם הגברת רבין רואה את הוויתורים בירושלים כבל יישמע ובל ייעשה.

דוד אזולאי: לאחדותה של ירושלים קם קונסנסוס טבעי וגדול מאין כמוהו, ואין עוד נושא כה מאחד כירושלים.

דוד אזולאי: אנשי שמאל ואנשי ימין, דתיים כחילונים, כולם כאחד נגד אלה הרוצים בחלוקתה של ירושלים.

דוד אזולאי: לכן אל ייפלא בעיניכם אם בימים הקרובים יראו הסקרים אחוזים גבוהים לוויתור בירושלים, וזאת מתוך מגמה להשתלט על דעת הקהל.

דוד אזולאי: יש כאלה שמובילים דעת קהל מכוונת; הם שולטים בתקשורת וירצו להפוך את המגמה.

דוד אזולאי: לא לחשוש מזה, לא לפחד מזה.

דוד אזולאי: את האמת כולנו יודעים.

דוד אזולאי: הציבור הרחב על גווניו במדינת ישראל נגד חלוקת ירושלים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, לסיכום הדיון – ירושלים היתה ותישאר בירת ישראל לנצח.

דוד אזולאי: הפסוק אומר: "אם ה' לא ישמר עיר, שוא שקד שומר".

דוד אזולאי: לכן נתפלל לבורא עולם, שלא תצא תקלה, חס ושלום, מתחת ידי העושים בקמפ-דייוויד.

דוד אזולאי: לא הימין, לא השמאל, לא החוקים, לא היהודים ולא הערבים ישמרו על אחדותה של ירושלים.

דוד אזולאי: רק תפילותיו של עם ישראל היושב בציון הן הן שיאחדו את ירושלים, הן הן שישמרו על ירושלים ועל היושבים בירושלים ובמדינת ישראל.

דוד אזולאי: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לחבר הכנסת אזולאי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מעמדה של ירושלים לא נרכש מכוח חוק-יסוד ולא מכוח תוכנית מיתאר של הממונה על המחוז.

טלב אלסאנע: ירושלים של דוד המלך היא לא ירושלים של שועפאט ושיח'-ג'ראח.

טלב אלסאנע: היום הוויכוח על ירושלים הוא ויכוח פוליטי, הוא לא ויכוח דתי, הוא לא ויכוח קדוש.

ישראל כץ: ומה עם הר-הבית?

טלב אלסאנע: אם יש מפלגות שמקדשות כל מיני גבעות על מנת לשמור על האידיאולוגיה שלהן שאבד עליה כלח, ואם מדובר בוויכוח פוליטי – צריך לומר שבן-גוריון הסכים והכיר בהחלטת האו"ם על חלוקת הארץ הזאת, שלפיה יהיו שתי מדינות: מדינת ישראל ומדינה פלסטינית.

טלב אלסאנע: אפילו הפלסטינים עשו טעות ולא הכירו בהחלטת האו"ם.

טלב אלסאנע: אבל בן-גוריון הכיר.

ציפי לבני: אז למה צריך לשלם על הטעות ולהחזיר פליטים?

ציפי לבני: אנחנו לא צריכים לשלם את המחיר הזה.

טלב אלסאנע: בן-גוריון הכיר, ואם אתה מודה בזה, זה מחייב אותך.

טלב אלסאנע: אם למישהו יש זכות לערער על ההחלטה – – –

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת לבני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אל תדבר על טעויות אז לא יפריעו לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, אל תודה בטעות.

טלב אלסאנע: אני לא מבין.

טלב אלסאנע: אם בן-גוריון כבר הסכים לחלוקה ואם הוא ראה שזו מדינת ישראל ואלה גבולותיה, על מי אתם באים להלין?

טלב אלסאנע: על מה אתם מערערים?

טלב אלסאנע: מה אתם רוצים?

טלב אלסאנע: אתם רוצים גם וגם וגם?

אברהם הירשזון: אתה מקבל כל מה שבן-גוריון אמר, מהתחלה ועד הסוף?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת הירשזון, תיכף יגיע תורך לדבר.

מיכאל קליינר: – – –

טלב אלסאנע: לפחות בהחלטת החלוקה הוא צדק.

אברהם הירשזון: אתה מקבל כל מה שבן-גוריון אמר?

טלב אלסאנע: אפילו אתה לא מקבל כל מה שאומר מאיר שטרית, אז אתה רוצה שאני אקבל כל מה שאמר בן-גוריון?

טלב אלסאנע: אבל אני אומר לך, מדברים על בן-גוריון שהקים את מדינת ישראל – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קליינר, שאלת, בסדר.

טלב אלסאנע: – – ואז על-פי החלטת האו"ם 181 – – –

ישראל כץ: אתה רוצה להיות שהיד?

טלב אלסאנע: אני לא רוצה להיות שהיד של שום דבר.

טלב אלסאנע: אני רוצה להיות שהיד השלום, לקדם את השלום.

טלב אלסאנע: אני רואה שאתה רוצה שכל הערבים יהיו שהידים.

טלב אלסאנע: אתה שמח לשמוע שזה שהיד וזה שהיד.

אברהם הירשזון: חס וחלילה, אל תדבר כך.

טלב אלסאנע: אבל אנחנו נמשיך לחיות ואנחנו נפעל לקידום השלום.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים שגם אתה תחיה וגם הבנים שלך יחיו, ואנחנו לא רוצים שאף אחד – לא ערבי ולא יהודי – ימות.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שהוא יחזור בו מדבריו.

טלב אלסאנע: אני חושב שהביטחון והמחיר של השלום – כמה שמחיר השלום יהיה קשה, מחיר המלחמה יהיה הרבה יותר קשה.

טלב אלסאנע: מחיר המלחמה יהיה הרבה יותר קשה.

טלב אלסאנע: ואם אנחנו היום מדברים ומתרפסים על כל מיני היסטוריה, אז לדעתי – –

ישראל כץ: הר-הבית זה היסטוריה?

טלב אלסאנע: – – אנחנו לא צריכים שההיסטוריה הזאת תשעבד לנו את ההווה וגם את העתיד שלנו.

טלב אלסאנע: אנחנו לא רוצים להפקיע את העתיד בגלל כל מיני פרשנויות להיסטוריה.

יובל שטייניץ: אתה עושה את זה.

יובל שטייניץ: אתה רוצה גם וגם.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת שטייניץ, אני רוצה להבין, על מה אתה מוותר למען השלום?

טלב אלסאנע: על הגולן אתה מוותר?

טלב אלסאנע: על חברון אתה מוותר?

טלב אלסאנע: על הבקעה אתה מוותר?

יובל שטייניץ: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שטייניץ, אבקש לתת לו לסיים את דבריו.

טלב אלסאנע: על ההתנחלויות אתה מוותר?

טלב אלסאנע: על מה אתה מוותר?

טלב אלסאנע: אתה רוצה את הכול וגם שלום.

טלב אלסאנע: צריך להבין, אם בן-גוריון הסכים להחלטת החלוקה, מה טוב היום שאתם תפנימו מה שבן-גוריון הסכים לו וקיבל את החלטת החלוקה, כך שבמסגרת החלטת האו"ם, במסגרת מה שבן-גוריון הסכים, יהיו שתי מדינות, וגם על-פי התורה של ז'בוטינסקי – גם ז'בוטינסקי וגם הרצל ראו ירושלים משותפת לכל הדתות.

טלב אלסאנע: אף אחד לא ראה ירושלים רק ליהודים, אף אחד.

יובל שטייניץ: – – –

טלב אלסאנע: כולם ראו ירושלים משותפת, עיר שהיא קדושה גם ליהודים, גם לנוצרים וגם למוסלמים.

טלב אלסאנע: מה אתם רוצים לעשות באל-אקצא?

טלב אלסאנע: מה, אתם הולכים להתפלל שם?

טלב אלסאנע: במקום כל מיני טיעונים פוליטיים, הגיע הזמן להפנים שאתם משחקים באש.

טלב אלסאנע: יש הזדמנות לשלום, וצריך למצות את ההזדמנות.

טלב אלסאנע: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש היום ויכוח קשה בחברה הישראלית על ההסכם המדיני – אני שומע עכשיו שהוא התפוצץ ואין הסכם, וחוזרים.

סאלח טריף: הסכם שלא היה.

משה גפני: אבל יהיה כנראה באיזה שלב.

נסים זאב: חבר הכנסת גפני, חוזרים בגלל בחירת נשיא המדינה.

משה גפני: חשבתי שחוזרים בגלל הבחירות לוועד העובדים פה בכנסת.

משה גפני: על כל פנים, אני מבקש, רבותי חברי הכנסת – – –

ישראל כץ: אז עכשיו ירושלים לא תהיה פלסטינית אם זה יתפוצץ?

משה גפני: עכשיו אני עומד לדבר, אם יורשה לי, בכמה דקות שיש לי, על משהו אחר.

משה גפני: אתמול דיברתי אל חברי הכנסת הערבים, ועכשיו אני רוצה דווקא לפנות לחברי במפד"ל, באיחוד הלאומי, לגבי הוויכוח על ארץ-ישראל.

משה גפני: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להזכיר את הפסוק שבו מתחילה התורה: "בראשית ברא אלוקים את השמים ואת הארץ".

משה גפני: אומר רש"י: כוח מעשיו הגיד לעמו לתת להם נחלת גויים – שלא יאמרו שאנחנו ליסטים.

משה גפני: היו פה שבע אומות, ואנחנו הלכנו וכבשנו את ארץ-ישראל, ואנחנו בארץ-ישראל.

משה גפני: להגיד שהקדוש-ברוך-הוא ברא את העולם והקדוש-ברוך-הוא נטלה מזה ונתנה לנו.

משה גפני: לכל אחד הוא חילק את המקום שבו הוא צריך להיות, ואנחנו – – –

נסים זאב: להם, זה לא לפלסטינים, בכל מקרה.

נסים זאב: שדהמאשה לא יחשוב – – –

משה גפני: הרב זאב, אני לא הולך לדבר על הנושא המדיני בכלל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאב, תן לו לדבר.

נסים זאב: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה שאתה רוצה ומה שהוא רוצה, בינתיים זכות הדיבור לחבר הכנסת גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא להאזין.

משה גפני: אחד הדברים שבהם אנחנו מגלים בעלות על ארץ-ישראל הוא שנת השמיטה.

משה גפני: עצם העובדה, שאחת לשבע שנים, על-פי מצוות התורה, על-פי מה שהקדוש-ברוך-הוא ציווה אותנו – אגב, זו אחת ההוכחות הברורות של בעלות על ארץ-ישראל, אחרת יבואו באמת אומות העולם ויטענו: הרי אנחנו היינו פה קודם – לא מעבדים את האדמה.

משה גפני: זו מצווה שלא נאמרה בשום מקום בעולם, רק בארץ-ישראל.

משה גפני: אני חושב, ואני אפילו מעלה פקפוקים שמא המשא-ומתן הקשה שנכפה עלינו היום והחששות הכבדים שיש גם לכם על כך שיכולים למסור חלקים מארץ-ישראל, אפילו על ירושלים כבר מדברים – יכול להיות, שאנחנו, לפחות חברי הכנסת הדתיים, צריכים לעשות לעצמנו חשבון נפש, האם זה לא עונש מהקדוש-ברוך-הוא על כך שבשמיטה הקודמת עבדו ברוב הקרקעות?

משה גפני: יכול להיות שאנחנו נענשים על כך היום.

משה גפני: הרי מה באו ואמרו?

משה גפני: אנחנו יכולים, על-פי היתר מכירה, למכור את הקרקעות לערבים.

משה גפני: זאת אומרת, במו ידינו הולכים – – –

שאול יהלום: אפשר לשאול שאלה?

משה גפני: אני רק מסיים, ברשות היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש לאפשר לו לסיים.

שאול יהלום: אולי משום שלא כל הדתיים מוסרים את נפשם בצה"ל על הגנת ארץ-ישראל.

משה גפני: כשאתה תעלה תדבר על זה.

משה גפני: אני מדבר על מה שאני חושב.

שאול יהלום: – – – נגד הרב קוק מבמת הכנסת, ואתה לא מתבייש לצאת נגד גדולי תורה.

שאול יהלום: אז אולי משום שלא שירתת בצבא אתה מקבל עונש.

משה גפני: כאשר אני נמצא בסימפוזיונים או בוויכוחים, כשאני טוען טיעון חזק ואמיתי ונכון אומרים לי: לך לצבא.

משה גפני: אז אני יודע שניצחתי בוויכוח.

משה גפני: הרי אני מעלה טענה שאיננה קשורה לשום דבר.

משה גפני: אמרתי: אולי.

משה גפני: אני עושה חשבון נפש.

משה גפני: אסור לי לעשות חשבון נפש מבימת הכנסת?

שאול יהלום: אתה לא עושה לך חשבון נפש.

משה גפני: אני עושה לי חשבון נפש.

משה גפני: אני חלק מהעם הזה.

שאול יהלום: אתה מתנשא.

שאול יהלום: אתה חושב שאתה צודק ואחרים לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש לא להפריע לנואם יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

משה גפני: אני אמרתי שאני צודק?

משה גפני: אני אמרתי שאנחנו צריכים לעשות חשבון נפש.

שאול יהלום: אתה מעז להטיף לנו מוסר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יהלום, דיברת, מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא תמשיך להתווכח אתו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת גפני, אני מבקש לחזור לנושא ולנסות לסיים.

משה גפני: אני פונה אליך ואני פונה אל כולם.

שאול יהלום: אמרת שאתה פונה אל המפד"ל.

משה גפני: כן, לא רק אליך.

משה גפני: פניתי גם לרב דרוקמן.

משה גפני: אתה במקרה פה.

משה גפני: אני אומר, שכדי לומר שיש לנו בעלות על ארץ-ישראל, כשמתקרבת שנת השמיטה צריך לשמור אותה, את שבת הארץ.

משה גפני: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סאלח טריף, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון, אשר תסביר לנו מה בדיוק הסיבות לדעתה, מנקודת ראותה.

סאלח טריף: חשבתי שחברת הכנסת גלאון תסביר את דעתה של חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, תייצג את תנועת מרצ.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ירושלים עיר הבירה, ירושלים עיר הקודש מאוד חשובה לעם היהודי.

סאלח טריף: היא באמת לא רק בתורה אלא בלבו של כל יהודי בעולם שנושא תפילה ואמר כל הזמן: בשנה הבאה בירושלים.

סאלח טריף: ודאי שהעיר הזאת היא בעלת חשיבות רוחנית ורגשית לכל יהודי ויהודי.

סאלח טריף: אבל צריך לזכור שיש אחים.

סאלח טריף: צריך לזכור, שכמו שהיא חשובה לעם היהודי, היא לא פחות חשובה לעם האסלאמי, לעולם האסלאמי.

סאלח טריף: יש להם מסגדים, ויש להם רגשות כלפי העיר הזאת.

סאלח טריף: יש גם נוצרים, מה לעשות.

סאלח טריף: לשמחתי, לדרוזים אין שם כלום ואנחנו לא בשטח המריבה.

ישראל כץ: אתם מסודרים.

ישראל כץ: אף אחד לא רב אתכם על קבר יתרו.

סאלח טריף: יש כאלה שעוד יריבו, אבל אני לא מציע להם.

ישראל כץ: אתם לא פראיירים כמו היהודים.

סאלח טריף: אנחנו מתרחקים, אנחנו אנשים קטנים, צנועים; לוקחים מקומות נידחים ואומרים: תעזבו אותנו בשקט.

סאלח טריף: יש כאלה שרודפים אותנו, אבל הם סובלים אחר כך.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לך ולכל החברים, לגיטימי שחבר הכנסת מצא – באמת המון שנים אנחנו פועלים ביחד, גם בוועדת הפנים; הוא נלחם על דעותיו, על השקפת חייו, ומנסה בכל דרך אפשרית, כירושלמי, כיהודי וכאיש ליכוד להילחם על כך שדעתו והשקפתו ינצחו.

סאלח טריף: הוא מביא את החוק הזה.

סאלח טריף: אבל בעצם הוא גם מזיק, לפי דעתי, בעצם הבאת החוק הזה.

סאלח טריף: צריך לזכור דבר אחד, רבותי.

סאלח טריף: המשחק הזה מסוכן.

סאלח טריף: אם אנחנו רוצים, כישראלים, אדוני היושב-ראש, שלום אמיתי שנשען על פיוס, צריך לחשוב לא רק על מה שחשוב לנו, על מה שטוב לנו, על מה שאנחנו רוצים; צריך לחשוב על השאיפות של האחרים, צריך להתחשב גם ברגשות של האחרים.

סאלח טריף: לאחרים, חבר הכנסת יהלום, כמו לי ולך, יש מאוויים, יש רגשות, יש בית, יש ילדים, יש דת.

סאלח טריף: הם לא נעלמים באוויר, הם קיימים.

סאלח טריף: אנחנו יכולים לכבוש, אנחנו יכולים להחליט בכנסת, אנחנו יכולים לספח, זה לא עושה את הדבר לגיטימי, זה לא עושה את הדבר למוחלט.

סאלח טריף: נוכל לעשות זאת 10, 20, 40, 50, 100 שנים, אבל על חרבנו נחיה.

סאלח טריף: אנחנו לא רוצים להישאר לעולם ועד על חרבנו.

סאלח טריף: אנחנו רוצים שלום אמיתי.

סאלח טריף: לשם כך צריך שכולנו כאיש אחד, העם כולו בישראל, לרבות המיעוטים שיש בישראל, לרבות הערבים שיש בישראל, יבינו כי בשביל זה צריך להתפשר.

סאלח טריף: זה לא בא ברגל.

סאלח טריף: לא שלום כפי שאתה רואה אותו, שאתה כופה אותו על האחרים, אלא שלום שכל צד מגיע לאיזה מקום שיש בו פשרה כלפי הצד השני.

סאלח טריף: לכן יש כאלה שצהלו היום, לצערי, למשמע הידיעה כי ועידת קמפ-דייוויד נכשלה.

סאלח טריף: אני לא צהלתי, אבל אני ידעתי שהיא תיכשל, כי ידעתי מה דעותיו של ראש הממשלה אהוד ברק, שאני מאוד תומך בו.

סאלח טריף: יש כאלה שכבר האשימו אותו בבוגדנות.

סאלח טריף: אבל, לצערי, אהוד ברק עצמו, לא פחות מרבים אחרים, עדיין לא הגיע לדרגה של החלטה שהעם היהודי צריך להבין – – –

שאול יהלום: צריך עוד יותר לוותר.

סאלח טריף: שאול, אל תטעה.

סאלח טריף: העם היהודי צריך להבין, שבשביל לעשות שלום גם בישראל צריך פשרה, וצריך להבין ולקבל גם את צורכי הצד השני, את מאווייו, כמו את מאוויינו וצרכינו.

סאלח טריף: צריך להתחשב בצד השני ולהחליט שהליכה אמיצה בדרך השלום מחייבת את שני הצדדים להתפשר, לא צד אחד שכופה על הצד השני הסכם.

סאלח טריף: זה לא ילך.

סאלח טריף: לכן גם הפעם נכשלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת טריף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת זהבה גלאון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה יעלה ויבוא חבר הכנסת אברהם הירשזון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברי הכנסת מיכאל איתן, אבשלום וילן ותאופיק חטיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טריף, חבר הכנסת הירשזון, נא לאפשר לחברת הכנסת גלאון לומר את דבריה.

זהבה גלאון: – – כאשר המלה ירושלים נזרקת לחלל האוויר כל פעם, ואני שומעת זאת גם כאן במליאת הכנסת, ברור שזה תום הדיון הרציונלי בכל מה שקשור לנושא הסכסוך הישראלי-הפלסטיני ומעבר לדיון בתחום המיסטי.

זהבה גלאון: במשך שנים טופח בתודעה הלאומית הקולקטיבית במדינת ישראל המיתוס של ירושלים.

זהבה גלאון: ירושלים תפחה לממדים של מיתוס, ועזרו לזה שורה של ביטויים, כל המילון, כל הרטוריקה, כל מילון המושגים שלנו: ירושלים מאוחדת לנצח נצחים, אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

זהבה גלאון: כל הביטויים האלה שימשו במשך שנים כלי – – –

ציפי לבני: מה את אומרת?

אברהם הירשזון: מי אומר דבר כזה?

זהבה גלאון: כל הביטויים האלה, חברת הכנסת לבני, שימשו כלי.

זהבה גלאון: כן.

זהבה גלאון: כל הביטויים האלה, חברי חברי הכנסת, שימשו כלי להעברת – – –

נסים זאב: עם ישראל על אדמתו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נסים זאב, נדמה לי שהמלה ביטויים איננה זרה לשפה העברית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא משתמשת במלה הזאת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני חוזרת ואומרת, שכל הביטויים הללו שימשו במשך השנים כלי להעברת מסר מיתי ביחס לירושלים.

שאול יהלום: – – –

זהבה גלאון: אתה תיכף תשמע את המסקנה שלי, חבר הכנסת יהלום.

זהבה גלאון: בכלל, אני רואה את זה כאן, במליאת הכנסת – בפוליטיקה הישראלית מתנהלת מעין תחרות מי יצהיר על יותר נאמנות לירושלים.

זהבה גלאון: הדבר הזה בא לידי ביטוי בחוק הזה, המיותר, חסר התכלית, של חבר הכנסת מצא, שלצערי איננו כאן.

זהבה גלאון: וזה חוק-יסוד, לא סתם חוק.

זהבה גלאון: זה חוק שבא לעגן את הרחבת תחומי ירושלים והחלת המשפט והשיפוט בעיר הזאת, ואסור להעביר שטחים בעיר הזאת לשום גורם אחר.

זהבה גלאון: זה חוק אווילי.

זהבה גלאון: זה חוק שלא מביא בחשבון, שבעיר הזאת, בירושלים של מטה, לא בירושלים המטאפיזית – כשכל הביטויים האלה שימשו כלי לחזק את המיתוס של ירושלים – בעיר הזאת, בירושלים של מטה, חיים 200,000 פלסטינים.

זהבה גלאון: העיר הזאת מחולקת מאז 1967.

זהבה גלאון: העיר הזאת מחולקת לא כיוון שברק יחלק את ירושלים, אלא בגלל היחס המפלה שהיה אל תושבי השכונות במזרח העיר ובצפונה במשך 33 שנים.

זהבה גלאון: היחס המפלה הזה יצר את החיץ בין ירושלים המערבית לירושלים המזרחית.

יהושע מצא: אין לך מושג על מה את מדברת.

זהבה גלאון: חבר הכנסת מצא, ההצעה שלך היא עלבון לאינטליגנציה.

זהבה גלאון: לכן, אל תגיד לי שאין לי מושג.

זהבה גלאון: תחסוך לי התייחסות אליך.

יהושע מצא: כשאוחדה העיר הזאת אפילו ביוב לא היה שם.

זהבה גלאון: תחסוך לי.

זהבה גלאון: אל תגיד לי שאין לי מושג.

זהבה גלאון: יש לי מושג לפחות כמו לך.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אזרחי ישראל היהודים מדירים את רגליהם מירושלים המזרחית.

זהבה גלאון: חבר הכנסת מצא, מי שחושב שירושלים מאוחדת מרמה ומסמא עיני אחרים.

זהבה גלאון: זה מה שאתה עושה בהצעת החוק שלך.

זהבה גלאון: אתה מסמא עיני אחרים, אתה מרמה אותנו ואתה מרמה את עצמך.

זהבה גלאון: לגבי ירושלים צריך לעשות שינוי תודעתי.

זהבה גלאון: מוכרחים לעשות כאן שינוי קונספטואלי, כי רק פשרה אפשרית בעיר הזאת.

יהושע מצא: את רוצה מדינת ישראל בשיינקין.

זהבה גלאון: אני רוצה הסכם שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מצא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מצא.

ראובן ריבלין: אני רוצה פשרה.

ראובן ריבלין: הפשרה תהיה שירושלים המזרחית שלנו והמערבית של הפלסטינים.

ראובן ריבלין: את מסכימה?

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אתה מסכים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, כשנשב אני ואתה נשמע.

ראובן ריבלין: תסביר לה, תסביר לה שאתה לא תהיה מוכן לוותר על הר-הבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין, אתן לך את מספר הפקס בקמפ-דייוויד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תשלח לשם פקס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה יותר קל.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ריבלין, אין לי מחלוקת עם מי שרוצה בהמשך המצב כמו שהוא.

זהבה גלאון: אין לי מחלוקת אתו, כי מי שלא רוצה שלום, מביא הצעות בנוסח חבר הכנסת מצא.

זהבה גלאון: אבל מי שרוצה שלום, חייב לדבר במונחים של פשרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לסיים.

זהבה גלאון: אדוני, תן לי זמן פציעות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נתתי לך.

זהבה גלאון: חבר הכנסת ריבלין – – –

שאול יהלום: ברק רוצה שלום?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יהלום, אני מבקש לאפשר לחברת הכנסת גלאון לסיים.

זהבה גלאון: מי שרוצה שלום חייב לדבר במושגים של פשרה, ופשרה אפשרית אם תהיה ריבונות פלסטינית במזרח העיר ובצפונה.

שאול יהלום: ברק רוצה שלום?

זהבה גלאון: אתה התפללת לקלנדיה ולשועפאט?

זהבה גלאון: אני שואלת אותך.

שאול יהלום: ברק רוצה שלום?

ראובן ריבלין: הוא התפלל להר-הבית.

זהבה גלאון: אני יודעת שקשה ללא מיתולוגיה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני לא שומעת את עצמי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יהלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר – – –

שאול יהלום: ברק רוצה שלום?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה שואל את הכתובת הלא-נכונה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני יודעת שלחלק מחברי הכנסת כאן קשה ללא מיתולוגיה להתבשם בה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת מצא צריך מיתולוגיה להתבשם בה.

זהבה גלאון: הוא גם רוצה לעגן את זה בחוקים אוויליים.

זהבה גלאון: אבל האלטרנטיבה לירושלים המטאפיזית היא ירושלים של מטה, ירושלים של ריבונות – – –

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין, תודה רבה.

זהבה גלאון: גם הסכמי אוסלו נראו בזמנו כשבירת טבו, ודעת הקהל הסתגלה אליהם הרבה יותר מהר מכפי ששיערנו.

זהבה גלאון: לא תהיה לכם ברירה, חברי חבר הכנסת ריבלין, תצטרכו להסתגל גם לפשרה בירושלים.

זהבה גלאון: ופשרה משמעה ריבונות במזרח העיר, ריבונות פלסטינית, וריבונות יהודית.

זהבה גלאון: אומנם, אני מודה שיש מצבים שהם בלתי הפיכים.

זהבה גלאון: גבעת-זאב, מעלה-אדומים, גבעון החדשה, נראה שיצטרכו להצטרף לירושלים, למה שנקרא ירושלים רבתי.

זהבה גלאון: מזרח העיר וצפונה יהיו חלק מהריבונות הפלסטינית.

זהבה גלאון: רק ככה יהיה הסכם שלום ורק ככה תהיה פשרה בירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת גלאון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם הירשזון, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן, אם הוא יהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא – חבר הכנסת אבשלום וילן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם שניהם לא יהיו, תינתן רשות הדיבור לחבר הכנסת תאופיק חטיב.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי: אם הוא לא יהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי תצא עכשיו?

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת יהושע מצא, אחרי ששמעתי את דבריה של חברת הכנסת זהבה גלאון – ואני מאוד מעריך את כושר הרטוריקה שלה, אני חושב שהיא באמת יודעת להתבטא בצורה בלתי רגילה, הלוואי עלי – אם היא היתה צריכה להשתמש במלים חוק אווילי וחוק מטופש, אזי אתה במצב טוב.

אברהם הירשזון: זאת אומרת, שהיה ראוי להביא את הצעת החוק הזאת לכנסת.

עסאם מח'ול: תראה איזה עוול אתה עושה.

אברהם הירשזון: למה?

יהושע מצא: כשמרצ יחד אתכם, זו חגיגה גדולה ביותר.

אברהם הירשזון: אבל עם זאת, חברת הכנסת זהבה גלאון, אני רוצה לומר לך, שיש דברים שבאמת כנראה מחלקים את הבית הזה.

אברהם הירשזון: מה זה לומר "מיתוס" לגבי ירושלים?

אברהם הירשזון: במשך שלושת-אלפי שנה, במשך אלפיים שנות גלות, יהודי באשר הוא יהודי, האמא שלי, האמא שלך, הסבתא שלי והסבתא שלך, בכל מקום שהם היו, בכל מדינה ומדינה, הם התפללו לירושלים.

אברהם הירשזון: הם לא התפללו לדבר אחר.

אברהם הירשזון: אז זה מיתוס?

אברהם הירשזון: זה מיתוס?

אברהם הירשזון: מה את רוצה שנאמר עכשיו: אם אשכחך ניו-יורק תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי?

ראובן ריבלין: זה סתם מלים.

אברהם הירשזון: מה זה?

אברהם הירשזון: זה לא מיתוס.

אברהם הירשזון: אם עם לא יודע מדוע הוא פה, אולי הוא לא צריך להיות פה.

זהבה גלאון: אתה התפללת לקלנדיה ולשועפאט?

שאול יהלום: התפללתי להר-הבית.

אברהם הירשזון: חברת הכנסת גלאון, אני התפללתי להר-הבית.

אברהם הירשזון: אני התפללתי לבית-המקדש.

אברהם הירשזון: שלא תשלי את עצמך, זה לא יישאר אצלך.

אברהם הירשזון: זה לא יישאר.

אברהם הירשזון: רק אני, אדוני היושב-ראש, לא יודע.

אברהם הירשזון: באמת, אומרים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יהלום, תן לחבר הכנסת הירשזון לומר את דבריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני מקבל את זה שירושלים חשובה ליהודים, חשובה לנוצרים, חשובה למוסלמים.

אברהם הירשזון: אני חושב שכל אחד ואחד בשלוש הדתות האלה צריך להיות לו חופש פולחן מלא בירושלים.

אברהם הירשזון: אסור לאסור את הדבר הזה.

אברהם הירשזון: אבל אולי יזכירו לנו הוותיקים יותר, האם ב-1948 יכלו יהודים להגיע לירושלים כדי להתפלל?

אברהם הירשזון: הרי מדובר על חופש תפילה.

אברהם הירשזון: היתה לנו זכות לבוא ולהתפלל?

אברהם הירשזון: בשנות ה-50 יכולנו לבוא ולהתפלל?

אברהם הירשזון: כשקברו את סבא שלי בהר-הזיתים, היו צריכים לקבור עם משוריינים.

אברהם הירשזון: אז היום אתם באים להטיף לנו מוסר?

אברהם הירשזון: הפעם היחידה שבני שלוש הדתות יכלו להתפלל באופן חופשי בירושלים היא רק תחת שלטוננו.

אברהם הירשזון: עכשיו אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת הערבים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו אתה תסיים – – –

אברהם הירשזון: דקה.

אברהם הירשזון: אתה לא רוצה שאני אדבר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, משפט אחד מסיים – – –

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אם אתה רוצה לסתום לי את הפה – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא, לא, לא, חס וחלילה.

אברהם הירשזון: – – מקובל עלי – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חס וחלילה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפט אחד מסכם – – –

אברהם הירשזון: לא, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, ואני עקבתי גם איך אתה נותן לחברי כנסת אחרים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חאלס, אני מוותר לך.

אברהם הירשזון: – – – אבל זה בסדר, אני יודע, אני מהימין ומותר לסתום לי את הפה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מזמין את זה – – –

אברהם הירשזון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו מתבשרים עכשיו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה שתסיים.

אברהם הירשזון: אנחנו מתבשרים עכשיו שכנראה השיחות בקמפ-דייוויד הופסקו, ואני רוצה לשאול את ראש הממשלה: אומרים שאתה לומד משגיאות – כמה שגיאות אתה צריך עוד לעשות כדי שתתחיל ללמוד את הלקח?

אברהם הירשזון: עשית שגיאות במשא-ומתן עם הסורים, נתת להם את הכול וירקו לך בפרצוף.

אברהם הירשזון: ולכן, רבותי חברי הכנסת, אני פונה לראש הממשלה, שלא יאזין לחברי מפלגתו, שלא יאזין לשריו – – –

רחבעם זאבי: הוא לא מאזין – – –

אברהם הירשזון: אבל שיאזין לחבר הכנסת אחמד טיבי, וחבר הכנסת אחמד טיבי, אתמול, פה במליאה אמר את הדבר הנכון.

אברהם הירשזון: היתה כאן בפסגה סדרת חינוך לאגו הכוחני של הישראלי המתנשא והיהיר כלפי הפלסטיני.

אברהם הירשזון: אדוני ראש הממשלה, לא התכוונו להגיע אתך להסכם, לא רצו להגיע אתך להסכם, רצו רק לעשות לך דבר אחד; רצו לעשות לך סדרת חינוך לאגו, ואם אתה לא היית ראש הממשלה שלנו, אז אולי זה לא היה אכפת לנו, אבל אתה ראש הממשלה שלנו, ובסופו של דבר עשו לנו סדרת חינוך.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת הירשזון.

יהושע מצא: אתה יודע איך קוראים בצבא לסדרה כזאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל איתן אינו נמצא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אבשלום וילן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד שחבר הכנסת וילן יגיע ויעלה, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות הוועדה לקידום מעמד האשה בעקבות החלטה על דיון מהיר בנושא:

ר' קפלן: קידום נשים במשטרה; מסקנות הוועדה לקידום מעמד האשה בנושאים: 1.

ר' קפלן: התופעה המדאיגה של התגברות מקרי האונס; 2.

ר' קפלן: סחר בנשים בישראל; 3.

ר' קפלן: שלוש רציחות של נשים בידי בני זוגן השבוע.

ר' קפלן: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לסגנית מזכיר הכנסת

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (קריאה ראשונה)

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדיווחים העולים מקמפ-דייוויד אינם טובים ברגע זה.

אבשלום וילן: קרוב לוודאי, לפי הידיעות, שהפסגה אכן הגיעה לסוף דרכה.

אבשלום וילן: אני לא הייתי מציע לאף אחד, גם לא מחוגי הימין הישראלי, לחגוג, משום שהאלטרנטיבה לתהליך שלום גרועה לשני הצדדים.

אבשלום וילן: אני לא רוצה להתנבא מה יקרה בעתיד, האם זו תהיה אינתיפאדה, האם זה מאבק אלים או כוחני כזה או אחר, אבל ברור לגמרי, שכאשר לא מדברים שלום – ניגשים לאלטרנטיבה.

אבשלום וילן: ובהקשר זה צריך להבין, ידידי חברי הכנסת מהליכוד, גם אם תעבירו בקונסטלציה הנוכחית חוקי סיפוח כאלה או אחרים, את המציאות הפוליטית לא תשנו, ואת זה צריך להבין.

אבשלום וילן: והמציאות הפוליטית היא, שכנראה, כנראה, ואני אהיה זהיר, אני מעריך שהפסגה התפוצצה על ירושלים, וכנראה לא בגלל הצד הישראלי, אבל מי שחושב שניתן להגיע להסדר פוליטי עם הפלסטינים בירושלים בגבולותיה הנוכחית בלי לתת פתרון וביטוי לשאיפות הפוליטיות הלאומיות הלגיטימיות של הפלסטינים – משלה את עצמו וזורה חול בעיני הציבור – –

מיכאל קליינר: למה מרצ – – –

אבשלום וילן: – – ולכן צריך לדעת, חבר הכנסת קליינר, ירושלים השלמה והמאוחדת מכילה בתוכה 210,000 ערבים פלסטינים, ואין הסדר קבע בלי פתרון לאותם פלסטינים, ומי שרוצה בשלמותה של ירושלים ומי שרוצה באחדותה האמיתית של ירושלים כבירת העם היהודי מוכרח להבין ולהפנים, שמחלק גדול מהשכונות הערביות של העיר נצטרך להיפרד, ואותן שכונות שאני לא תמכתי בבנייתן אבל הן פרוסות היום במעלה-אדומים ובפסגת-זאב וברמות ובגילה וכל השכונות שמסביב לירושלים יסופחו לעיר ויהוו בה את הרוב שלנו.

אבשלום וילן: צריך להשתחרר מהמנטרות.

אבשלום וילן: מי שרוצה לשמור את המיתוס, מי שמדבר פה בשם המיתוס היהודי הדתי של "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" – – –

שאול יהלום: – – –

אבשלום וילן: חבר הכנסת שאול יהלום, אתה התפללת לירושלים, אתה התפללת על הר-הבית גם תחת דגל ירדני, ואם אתה רוצה את הר-הבית ואת העיר העתיקה כעיר שלום בריבונותנו, אתה יודע היטב היטב בעמקי נפשך, שאין ברירה אלא להגיע לפתרון פוליטי בירושלים, שמחלק של שכונות ערביות נצטרך להיפרד, וגם אם יתמהמה – – –

בנימין אלון: – – – למה אתה לא מקשיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלון.

אבשלום וילן: וגם אם יתמהמה, בסופו של דבר פתרון פוליטי כזה יגיע.

אבשלום וילן: ולכן מי שחשובה לו אחדותה של ירושלים, מי שלא מחפש מנטרות ודיבורים באוויר אלא פתרון למציאות בשטח, יודע, שבסופו של דבר תצטרך להיות פשרה, ופשרה כואבת, בירושלים.

אבשלום וילן: ולכן כל הצעות החוק, שהן – – –

צבי הנדל: – – –

אבשלום וילן: חבר הכנסת צבי הנדל, לא יעזור.

אבשלום וילן: בארץ הזאת יש שני עמים, וככל שנהיה חזקים יותר כך נבין בחוכמה, שזאת העת לעשות פשרה.

אבשלום וילן: יכול להיות שהצד השני לא מוכן היום ללכת את מלוא הדרך, וניאלץ להמתין ואולי גם לשלם מחיר כבד – שני הצדדים – מחיר כבד, עד אשר נחזור לשולחן הדיונים.

אבשלום וילן: אבל אל תשלה את עצמך, חלום ארץ-ישראל השלמה נגמר – – –

קריאה: – – –

אבשלום וילן: – – – נגמר, ועוד איך נגמר, בגלל המציאות בשטח.

ראובן ריבלין: אז תעשה מסיבה.

אבשלום וילן: אף אחד לא מציע לעשות מסיבות, והמציאות האכזרית לפתחנו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבקש לאפשר לחבר הכנסת וילן לסיים את דבריו.

אבשלום וילן: – – – והגיע הזמן, שבמקום חלומות והרהורי לב, נסתכל על המציאות בעיניים מפוקחות ונבין, שמה שאפשרי, אותו נעשה ולא נסתבך.

אבשלום וילן: הרהב והמלל והצעות החוק הגרנדיוזיות – חשבתי שהליכוד כמפלגה פרגמטית כבר נגמל מהם.

אבשלום וילן: לצערי, אני נזכר בחלק מעברכם המפואר, וחבל שננהל ויכוחי עבר במקום להסתכל קדימה לעתיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת וילן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חברת הכנסת ציפי לבני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד שחבר הכנסת חטיב יגיע – אני רוצה להודיע בשמה של חברת הכנסת זהבה גלאון, שהיא מתנצלת ומבקשת למחוק את השימוש במלים: חוק אווילי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במקומן תבואנה המלים: חוק מיותר ורע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת חטיב.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, אני מצטרף לדעה שזה חוק רע, ובוודאי מיותר, וגם מצביע על כך שחבר הכנסת מצא וכל החברים שחתמו אינם מאמינים שירושלים באמת מאוחדת.

תאופיק חטיב: כי אם הם היו מאמינים שירושלים מאוחדת, הם לא היו צריכים את החוק הזה, לא היו צריכים אותו.

תאופיק חטיב: אבל הם יודעים שהיא לא מאוחדת, אף פעם לא היתה, גם לא תהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת בני אלון, מה אתה עושה?

בנימין אלון: אני מעודד אותו; הוא עצוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, אבל זה לא המקום.

בנימין אלון: סליחה.

ישראל כץ: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חשבתי שהוא מתפלל, אולי, כן, משהו כזה.

קריאה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, רק בקול חרישי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת חטיב.

תאופיק חטיב: כל הזמן עשו כאן פוליטיזציה של הדת ושל הקדושה.

תאופיק חטיב: קדושת ירושלים.

תאופיק חטיב: מפנים לציבור את המושג: קדושת ירושלים, ומדברים כאן – המפד"ל פורשת בגלל אבו-דיס, אל-עזריה, ענאתא.

תאופיק חטיב: הקו המפריד המלאכותי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חטיב, ירושלים לא קדושה?

תאופיק חטיב: לא אמרתי שלא.

ראובן ריבלין: קודם כול היא קדושה.

ראובן ריבלין: יכול להיות שליהודים היא לא קדושה, אבל היא קדושה.

תאופיק חטיב: זה שלא האזנת – –

ראובן ריבלין: – – –

תאופיק חטיב: – – אני לא אשם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ריבלין.

תאופיק חטיב: – – – א.

תאופיק חטיב: את עצמך; ב.

תאופיק חטיב: את האוזניים שלך, לא אותי.

תאופיק חטיב: אני אמרתי שכאן מטעים, מדברים על קדושת ירושלים ועוזבים את הקואליציה בגלל אבו-דיס, אל-עזריה וענאתא.

תאופיק חטיב: הגבול המוניציפלי של ירושלים המורחבת, שכמעט מגיע לירדן, בא להפריד בין אבו-דיס, אל-עזריה, זעין וענאתא לבין צור-באחר, ג'בל-מוכאבר, אבו-טור, א-טור, וואדי-ג'וז, עיסאוויה ושועפאט.

תאופיק חטיב: גבול מלאכותי, וכל זה קדוש – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לקפל את המפה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא משתמשים במוצגים פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, בבקשה.

צבי הנדל: – – –

תאופיק חטיב: לא, כל זה קדוש.

תאופיק חטיב: אגב, אותם אנשים שמדברים ומייללים על הנסיגה כביכול, שאמורה להיות ועכשיו כנראה לא תהיה או שתהיה יותר מאוחר, משכונות ערביות וממזרח-ירושלים, הם לא היו רוצים את הנסיגה מהגדה המערבית, הם אפילו פעם התפללו לגדה המזרחית – שתי גדות לירדן – – –

ישראל כץ: גם היום מתפללים, גם היום.

תאופיק חטיב: ומצא אולי רצה גם שתי גדות לפרת.

תאופיק חטיב: אני לא יודע בדיוק – – –

מיכאל קליינר: רק גדה אחת.

תאופיק חטיב: רק גדה אחת לפרת, כן, הבנתי.

תאופיק חטיב: אתה ממש ותרן, זה בסדר.

תאופיק חטיב: הוא ותרן לגמרי.

תאופיק חטיב: הוא מוותר על הגדה הצפונית של הפרת, ורק את הדרומית הוא רוצה, לא יותר מזה.

ציפי לבני: עד ל"שיהאב 3".

תאופיק חטיב: ב-1968 ממשלת ישראל בראשותו של לוי אשכול אמרה בריש גלי, יותר מפעם אחת, שמדינת ישראל מחזיקה את השטחים הכבושים של 1967 כערובה להסכם שלום, להביא את מדינות ערב להסכם שלום.

תאופיק חטיב: ופתאום אותם אנשים שנשלחו לשם כדי להוות את קלף המיקוח ולחזק את עמדת ממשלות ישראל במיקוח הזה הפכו "בעלבתים" על השטח הכבוש הזה, ועכשיו, אם מדברים על שטח כבוש, חבר הכנסת קליינר רוצה בהם או מיתה, או גזר-דין מוות, או כליאה לנצח.

תאופיק חטיב: כך אמרת, משהו כזה.

מיכאל קליינר: מיתה זה רק בזמן מלחמה.

מוחמד ברכה: איזו הומניות.

תאופיק חטיב: בזמן מלחמה, הבנתי.

תאופיק חטיב: ממש שיא ההומניות של חבר הכנסת קליינר.

תאופיק חטיב: הרי חברים שלך נשלחו לשם, בפקודת ממשלת ישראל, כדי להוות קלף מיקוח לשלום.

מיכאל קליינר: הוא הציע, טלב אלסאנע, לפנות את רמות, הבית של אופיר פינס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא לסיים, חבר הכנסת חטיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קליינר, יבוא תורך.

תאופיק חטיב: אני מציע את מה שהיום מקובל על העולם הערבי ועל ממשלות ישראל השפויות, ב-68', ששטח 67' יהווה הגבול של מדינת ישראל, עם שלום עם השכנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת חטיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת יובל שטייניץ, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשנת 1967 בכו הצנחנים בכותל, בכו אנשים ברחובות ובכו אנשים בבתים, והאנשים שבכו היו בני העם היהודי, מצביעי מפ"ם וחרות ומפא"י, דתיים וחילונים, ללא הבדל, מתוך תחושה אמיתית שעם ישראל חזר למקום החשוב ביותר לעם ישראל.

ציפי לבני: לצערי, כעבור כמה שנים אני לא בטוחה שאותה תחושה קיימת בקרב כל בני העם היהודי.

ציפי לבני: את חלק מהחוסר באותה תחושה אנחנו שומעים כאן על הדוכן.

ציפי לבני: לי לא אכפת שאותה תחושה, אז ב-1967, היתה בהתייחסות למיתוס, למשהו שנבנה כקודש הקודשים של העם היהודי, למשהו שהתפללו אליו אלפיים שנה – וכן, בתשובה על שאלתו של אבו וילן, נדמה לי – גם אני חושבת שהעם היהודי יכול להתפלל אלפיים שנה למקומות שהוא לא החזיק בהם פיזית כעם ולא היו בריבונותו.

ציפי לבני: אבל מכאן להגיע למסקנה, שמשהגענו, ומשזה בריבונותנו, לוותר ללא סיבה של ממש – אין בזה שום טעם.

ציפי לבני: השקר המוסכם בעניין ירושלים התחיל בהסכם אוסלו.

ציפי לבני: משחזרו חותמיו וסיפרו לנו, שבעצם ירושלים לא הוסכם עליה דבר, והיא לא בעניין, וירושלים היתה כתובה שם יחד עם זכות השיבה בתור נושאים למשא-ומתן – זה אסור היה שיקרה אז.

ציפי לבני: ואם אותה תחושה שהיתה בשנת 1967 היתה קיימת היום, אולי באמת לא היה נזקק חברי חבר הכנסת יהושע מצא להגיש הצעת חוק מעין זו, כי אולי לא צריך להגיש הצעות חוק על משהו שהוא ברור ומובן מאליו.

ציפי לבני: אבל, לצערי, בשנת 2000 זה לא ברור ומובן מאליו, ולכן אני מברכת את חבר הכנסת מצא על כך שהגיש הצעת חוק, ואני מקווה שהבית הזה, בשנת 2000, ישכיל עדיין להתאחד סביב המובן מאליו.

ציפי לבני: ומה בצד השני, וזה בהקשר של מה שמתרחש עכשיו בקמפ-דייוויד, על מה מדברים?

ציפי לבני: שהצד הפלסטיני צריך לוותר על ירושלים כבירתו?

ציפי לבני: האם אי-פעם היתה ירושלים בירתו, בירתה של המדינה הפלסטינית שלא היתה?

ציפי לבני: האם היא היתה בירתה של ירדן?

ציפי לבני: האם היא המקום הקדוש ביותר לאסלאם?

ציפי לבני: העם היהודי, מתוך התחשבות בקודשי האסלאם, משכבש את הר-הבית, הניף שם את הדגל לשתי דקות, ואחרי אותן שתי דקות הסיר את הדגל, כי אנחנו עם נאור, שלא שם דגל על מקום שקדוש דתית לעם אחר.

ציפי לבני: ואנחנו לא נמצאים היום בהר-הבית כי זה המקום הקדוש ביותר, ולכן כף רגלנו לא דורכת שם.

ציפי לבני: ואתם מנצלים את העובדה הזאת.

בנימין אלון: זה החטא הקדמון – – –

ציפי לבני: והפלסטינים מנצלים את העובדה הזאת, ועם זה אין לי בעיה, כל עוד הם נמצאים בצד השני של המשא-ומתן.

ציפי לבני: הבעיה שלי היא עם מי שהוא חלק מעמי, ואיננו קולט את התהליך, ומוכן היום לוותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת לבני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יובל שטייניץ, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

יובל שטייניץ: רבותי, בימים האחרונים אנחנו שומעים את אנשי השמאל קוראים להפסיק את הוויכוח הסנטימנטלי ואת סערת הרגשות לגבי הקשר היהודי לירושלים ותובעים קצת רציונליות.

יובל שטייניץ: הדרישה הזאת לרציונליות מקובלת עלי מאוד מאוד.

יובל שטייניץ: לא שאני מזלזל בסנטימנטים ובקשר של עם לארצו ולבירתו העתיקה ולעיר קודשו, אבל רציונליות, בדיון ציבורי, היא דבר שאין לזלזל בחשיבותו.

יובל שטייניץ: שמענו פה את חברת הכנסת זהבה גלאון ואת אילן גילאון ממרצ ואחרים, ותראו איזו רציונליות היתה בטיעונים שלהם: כיוון שבמזרח-ירושלים יש שכונות שמצבן הסוציו-אקונומי – ואני מצר על כך – נמוך ונופל בהרבה משכונות במערב-ירושלים, כיוון שיש שכונות שלמשטרת ישראל קשה להיכנס – –

עסאם מח'ול: הגיע הזמן – – –

יובל שטייניץ: – – אז ירושלים מחולקת, וצריך לחלק אותה.

יובל שטייניץ: האם הטיעון הזה לא חל גם על סח'נין ושפרעם?

יובל שטייניץ: מחר תבוא חברת הכנסת גלאון ותגיד: הגליל מחולק.

יובל שטייניץ: יש בגליל יישובים שלפחות בסיטואציה כזאת או אחרת קשה למשטרת ישראל להיכנס אליהם.

יובל שטייניץ: ובגליל יש, לצערי הרב, יישובים ערביים שבאמת הוזנחו במשך שנים, והם לא נראים, לצערי הרב – – –

עסאם מח'ול: זאת עוד בעיה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עסאם מח'ול, תודה רבה.

יובל שטייניץ: לצערי הרב, סח'נין ושפרעם לא נראים ולא טופלו ולא טופחו כמו חיפה.

יובל שטייניץ: אז האם בגלל זה סח'נין ושפרעם הם לא חלק ממדינת ישראל?

יובל שטייניץ: איזה מין טיעון זה?

יובל שטייניץ: דבר שני, שמענו את חברת הכנסת גלאון שואלת מה הקשר והאם התפללנו לקלנדיה ולשועפאט.

יובל שטייניץ: את יודעת מה, חברת הכנסת גלאון?

יובל שטייניץ: אין לי שום קשר מיוחד דווקא לשועפאט או לראס-אל-עמוד.

יובל שטייניץ: וגם אין לי שום קשר מיוחד לסח'נין ולשפרעם ולתל-אביב ולחיפה.

יובל שטייניץ: אבל יש לי אולי קשר מיוחד לארץ-ישראל ויש לי קשר מיוחד לירושלים, ומי שמחזיר את שועפאט או מעביר את שועפאט או את ראס-אל-עמוד לשלטון זר, לריבונות זרה, פוגע במרקם החיים בירושלים, הורס את העיר הזאת, גורם בה למהומות ולשפיכות דמים, מחלק אותה כמו ברלין, גורם לכך שירושלים לא תוכל להתפתח.

יובל שטייניץ: מי שקורע חלקים מרכזיים בירושלים ומעביר אותם לריבונות זרה ומאפשר להציב בהם משטרה, שהיא בעצם צבא זר, מסכן את ירושלים ביטחונית ופוגע בכל ירושלים.

יובל שטייניץ: לכן זה לא חשוב אם נקודה כזאת או אחרת קדושה יותר, ובאמת שועפאט פחות קדושה.

יובל שטייניץ: מה שחשוב הוא, שמי שמוותר על שועפאט מנתק את החיים היהודיים בפסגת-זאב ובנווה-יעקב ומאיים עליהם.

יובל שטייניץ: מי שמוותר על ראס-אל-עמוד הופך את ירושלים לעיר של טרור, מהומות, מהומות דמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, חבר הכנסת שטייניץ.

יובל שטייניץ: ברשותך, בזאת אני מסיים.

יובל שטייניץ: את הטיעונים הללו צריך פעם אחת ולתמיד לנפץ ולהראות מי פה מעלה טיעונים דמגוגיים.

יובל שטייניץ: טיעונים שיחולו – הרי אם מחר יתבעו את יפו או את ג'ואריש או את הגליל-התחתון, תבוא חברת הכנסת גלאון ותגיד: לא התפללנו לשם.

יובל שטייניץ: יש שם רוב יהודי.

יובל שטייניץ: למה להתעקש?

יובל שטייניץ: צריך לעשות פשרה.

יובל שטייניץ: יש גבול גם לפשרה ויש גבול לסיכונים שלוקחים, והסיכונים הללו הם רציונליים, גם אם שועפאט עצמה היא לא משאת נפשי ומעולם לא היתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לחבר הכנסת שטייניץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת אליהו בן-מנחם, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת מצא, אתה יליד ירושלים, אם אינני טועה.

נעמי חזן: אתה ממשפחה ירושלמית ותיקה.

יהושע מצא: מאז המאה ה-16.

נעמי חזן: גם אני ילידת ירושלים.

נעמי חזן: אני רוצה לומר לך, שעד לימים האחרונים בתור ירושלמית שורשית אף פעם לא החשבתי לא את בית-חנינא ולא את שועפאט ולא את ראס-אל-עמוד ולא את עזריה ולא את ג'בל-מוכאבר ולא את א-ראם כחלק מירושלים.

יהושע מצא: ולא את הכותל.

נעמי חזן: עכשיו אני מדברת, ואתה יודע היטב, שאף אחד מהכפרים הפלסטיניים האלה הוא לא חלק מירושלים.

נעמי חזן: השאלה הראשונה שעולה היא: מה היא ירושלים; וירושלים לא כוללת אלא בצורה מלאכותית לחלוטין את האזורים האלה, ייתכן שגם לא את ואדי-ג'וז – שימו לב, אני מתקרבת.

נעמי חזן: אני מבטאת פה לפחות את הטעם של 54% מאזרחי מדינת ישראל.

נעמי חזן: כאשר נשאלו לפני שבועיים היכן נמצאת שועפאט, השיבו ששועפאט נמצאת בעזה.

נעמי חזן: פשוט כך.

נעמי חזן: שועפאט נמצאת בעזה.

נעמי חזן: ועל זה כולם צועקים ומדברים על קדושת ירושלים בעזה.

נעמי חזן: זה פשוט לא ייאמן.

נעמי חזן: ולכן אולי הגיע הזמן שנבין, שעבור יהודים וישראלים יש הגדרה גיאוגרפית מסוימת של ירושלים, ועבור פלסטינים יש הגדרה אחרת של אל-קודס, ולא תמיד יש חפיפה בין השניים.

נעמי חזן: זה לגבי מה היא ירושלים.

נעמי חזן: השאלה השנייה היא, מה מצבה של ירושלים היום.

נעמי חזן: הוזכר כמה פעמים בדיון הזה שיש 200,000 פלסטינים תושבי העיר בשטח השיפוט.

נעמי חזן: בואו נראה מה החלוקה בשירותים העירוניים בירושלים: מדרכות – בשכונות היהודיות, שני-שלישים מהעיר – 700 קילומטר מדרכות.

נעמי חזן: בשכונות הפלסטיניות, שליש מהעיר – 73 קילומטר.

נעמי חזן: פחות מ-10%.

נעמי חזן: גנים ציבוריים – חבר הכנסת מצא, בעיר המאוחדת הזאת והשוויונית 1,087 גנים ציבוריים, שהם כ-96% מהגנים הציבוריים, נמצאים בשכונות היהודיות.

נעמי חזן: בשכונות הפלסטיניות, שליש מהאוכלוסייה – 45 גנים ציבוריים, שהם פחות מ-4%.

נעמי חזן: חבר הכנסת מצא, אנחנו נמצאים עכשיו בחודשי הקיץ.

נעמי חזן: הם לוהטים.

נעמי חזן: בריכות שחייה – 36 בריכות שחייה בשכונות היהודיות, ואין בריכות שחייה בשכונות הפלסטיניות.

נעמי חזן: אני יכולה להמשיך – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך להמשיך, כי אין לנו זמן.

נעמי חזן: חבל שחבר הכנסת יובל שטייניץ, שרצה דיון רציונלי, לא נמצא כאן.

מוסי רז: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ לא נמצא כאן כדי להפריך את העובדות שאני מביאה לגבי מידת החלוקה של העיר, הלכה למעשה, אחרי 33 שנים של שלטון ישראלי.

נעמי חזן: אבל הרבה יותר חשוב – – –

יהושע מצא: את מאשימה את טדי קולק?

נעמי חזן: אני מאשימה את קולק ואת אולמרט, ושניהם יודעים את זה.

נעמי חזן: חבר הכנסת מצא, אתה יודע היטב, שלפחות קולק הבין מה היא המלה סובלנות ומה משמעותה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

נעמי חזן: סליחה, אדוני, משפט אחרון: העיר הזאת היא עיר שמעלה רגשות אדירים בקרב כל תושביה – –

שאול יהלום: לא, היא צריכה להיות מאוחדת.

נעמי חזן: – – גם יהודים גם נוצרים וגם מוסלמים.

נעמי חזן: על כן, העיר הזאת צריכה להיות עיר אחת פתוחה, שיהיו בה שתי בירות לשתי מדינות, אחרת לא יהיה שקט בעיר הזאת.

נעמי חזן: צריך ללמוד לחיות יחד בירושלים, חבר הכנסת יהלום.

נעמי חזן: לחיות ביחד בירושלים זה להכיר בעובדה, שחיים כאן שני עמים, לכל עם יש זכויות פוליטיות גם בירושלים, ואני מדברת כירושלמית שרוצה שנמשיך להכיר בעיר הזאת כעיר פתוחה, פלורליסטית.

נעמי חזן: כן, יהיו פה שתי בירות לשתי מדינות, ואולי סוף-סוף יכירו בעובדה שירושלים היא גם בירת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת חזן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קשה קצת להתפלא על הסקרים שמדברים על הפוליטיקאים ועל היחס וההערכה שרוחשים אליהם, כשאני שומע את חברת הכנסת נעמי חזן.

מיכאל קליינר: קודם שמעתי גם את אבו וילן.

מיכאל קליינר: מדברים כאן על השכונות הערביות של ירושלים, על בירה משותפת לשני עמים, לשתי מדינות.

מיכאל קליינר: זה לגיטימי, חברת הכנסת חזן.

מיכאל קליינר: אבל למה הולכתם שולל את הציבור?

מיכאל קליינר: למה בוועידת מרצ קיבלתם החלטה בניגוד למיעוט אצלכם על שלמות ירושלים?

נעמי חזן: לא נכון.

נעמי חזן: אם אתה רוצה לקרוא, תקרא מאמרים שלי וספרים שלי.

מיכאל קליינר: קראתי מצוין ואני זוכר את הנאום של יוסי שריד.

מיכאל קליינר: אבל היות שהיושב-ראש לא ייתן לי ארכה, אני אסתפק בהערה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התגובה נשמעה, חברת הכנסת חזן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

מיכאל קליינר: על התגובה הנזעמת שלכם אני יכול להגיד: ניכרים דברי אמת.

נעמי חזן: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היתה תגובה, נשמעתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, האמת היא שהכנתי נאום אחר.

מיכאל קליינר: רציתי לדבר על ברק שאבד לו הרצון הלאומי.

מיכאל קליינר: רציתי לדבר על כך שבצום י"ז בתמוז, מכל הימים, שמענו לראשונה שנשבר טבו בנושא ירושלים.

מיכאל קליינר: דווקא ביום שבו נבקעה החומה של העיר לפני 2,000 שנה, באותו יום בשנת 2000 נבקעה חומה רוחנית, מוסרית, ערכית, ששמרה על ירושלים כאתרוג מהודר עטור בפלומתו ונעול בקופסת הדם היהודי שנשפך עליה.

מיכאל קליינר: רציתי להגיד שאסור לשכוח ואסור לסלוח לאהוד ברק על כך שבעיצומם של ימי בין המצרים, בין י"ז בתמוז לתשעה באב, יום החורבן, הוא נושא ונותן על ציפור נפשו של העם היהודי.

מיכאל קליינר: נראה שכל זה קרה.

מיכאל קליינר: ובכל זאת אני אומר, אם אומנם נכונה הבשורה העולה מוושינגטון, שבסופו של דבר לא יהיה הסכם, לא יהיה כרגע הסכם שבו מוותרים על בקעת-הירדן, ובו מתכחשים לשבועה שנשבע ברק לפני הבחירות, ועל זה לא תקפצו, על ירושלים שלמה ומאוחדת בריבונות ישראל, ואם ניצלנו מן הרעה הנוראה הזאת, שאיימה, לדעתי, על עצם קיומה של המדינה, אני אומר לברק מכאן, למרות הכול, יישר כוח וברוך הבא.

ישראל כץ: אתה לא יודע כלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לראשונה מישהו חוסך עשר שניות מהזמן שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת גדעון עזרא.

רחבעם זאבי: הוא העביר את הזמן שלו אלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, בשמחה.

מיכאל קליינר: – – –

גדעון עזרא: חבר הכנסת קליינר, אמרת הרבה דברים.

גדעון עזרא: עשית גם הרבה דברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עזרא, בבקשה.

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי תפסיק להפריע, חבר הכנסת קליינר?

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התבשרנו שהפסגה נכשלה.

מוחמד ברכה: איזה כיף, אה?

גדעון עזרא: אני מבקש להגיד מעל הבמה הזאת, שאני מקווה מאוד שאנחנו נשנה את הדיסקט שלנו ונדע עם מי יש לנו עסק וכשכולנו ביחד, מאוחדים, נצפה אל פני העתיד.

גדעון עזרא: אני מאוד מקווה שלא יהיה פרץ של אלימות, ואני מאוד מקווה שמרואן ברגותי וחבריו, שרוצים לעשות מחר תהלוכות, יעשו תהלוכות שלום ולא תהלוכות ממין אחר.

גדעון עזרא: אבל אני חושב, שעכשיו כולנו, כולנו ביחד צריכים להיערך עכשיו לכל אפשרות שהיא, ולבוא ולומר לעצמנו: עלינו להיות מאוחדים ולקדם פני רעה.

גדעון עזרא: כאשר אני אומר להיות מאוחדים, אין כוונתי לממשלת אחדות לאומית.

גדעון עזרא: כאשר אני אומר להיות מאוחדים, כוונתי שאנחנו צריכים להגן על המדינה הזאת, אנחנו צריכים לשלוח ברכת עידוד למתיישבים ביהודה, בשומרון, בחבל עזה ובכל מקום אחר – אנחנו אתכם.

מוסי רז: נהיה מאוחדים – – –

גדעון עזרא: נהיה חזקים, ואת ההפגנות שלכם, במקום להפגין בתל-אביב, תפגינו, עם כל אזרחי המדינה, עם החלוצים שנמצאים בכל נקודה שהיא.

חוסניה ג'בארה: – – –

גדעון עזרא: אני לא מדבר אלייך.

גדעון עזרא: אלייך אני לא מדבר.

גדעון עזרא: אני מדבר אל אלו שאכפת להם מארץ-ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה זה אל אלו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה זה אלייך ואלינו, לחלק את האנשים?

גדעון עזרא: אני לא חושב שהיא תהיה מאוחדת אתי לנוכח המתיישבים ביהודה ושומרון.

גדעון עזרא: היא לא תהיה מאוחדת אתי.

גדעון עזרא: היא שונאת אותם, היא לא רוצה אותם, אני לא מדבר אליה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תאמר את זה בדרך הנכונה.

גדעון עזרא: אני מדבר אל מוסי רז, אני מדבר אל צבא-הגנה לישראל, שאני משוכנע שעכשיו בכל אתר ואתר הוא מתכנן תוכניות לכל תרחיש אפשרי ולכל אפשרות שתהלוכה כזאת או אחרת מתהלוכת תמיכה בערפאת תעשה תפנית ימינה ותעשה דברים אלימים.

גדעון עזרא: אני מאוד מבקש מכל הצופים ומכל האנשים להגן על מדינת ישראל, להגן על ירושלים, להגן על בקעת-הירדן ולהגן על כל מה שקדוש וחשוב לנו.

גדעון עזרא: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי בחילופי מקומות עם חבר הכנסת מאיר פרוש.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את חבר הכנסת יהושע מצא על החוק למען שלמות ירושלים, חוק מאוד אקטואלי.

ישראל כץ: גם אם זה נכון מה שאנחנו שומעים, וגם אם זה לא יתחדש אחרי שתיכנס הפגרה לתוקף, והרי הכול יכול להיות – ולא כדאי, חבר הכנסת קליינר, לעלוז יותר מדי במה שלא תלוי בך ובי, הרי ראש הממשלה הזה כבר ויתר על רוב ירושלים והיה מוכן לריבונות ערבית בירושלים, ואם זה לא יצא לא כי הוא לא רוצה, אלא שהוא לא יכול מול הכנסת ומול העם, ואנחנו כמו תמיד חיילים בשירות העם, ואם, חלילה, יהיה מצב שנצטרך לתמוך בממשלה מול איומים מבחוץ, בוודאי נעשה זאת, אין לזה שום קשר להשקפת עולם ולזה שלא זונחים השקפת עולם, ולזה שלכל אחד יש מחנה ותמיד צריך לחזק את ראשי המחנה ולא לנהוג לפעמים ההיפך.

מוסי רז: מה עם השקפת העולם שלך?

מיכאל קליינר: – – –

ישראל כץ: אם זה נכון, נגמר היום חלום אחד, לא חלום ארץ-ישראל השלמה.

ישראל כץ: החלום הזה קיים.

מוחמד ברכה: הוא קיים.

ישראל כץ: נגמר היום חלום אחד: חלום השטחים תמורת שלום.

ישראל כץ: אין יותר ססמה כזאת: שטחים תמורת שלום.

ישראל כץ: אם כל השטחים שברק היה מוכן לתת לא הביאו שלום, סימן שאין שלום תמורת שטחים.

ישראל כץ: שלום באמת יכול להיות רק תמורת שלום, עם אנשים שרוצים שלום ומוכנים לוותר למען השלום; לא עם מי שאומר: כולה שלי, ומה שאתה נותן אני גם לוקח אבל לא נותן לך שלום.

ישראל כץ: המבחן היה, שאותו ראש ממשלה שהיה מוכן לתת את כל השטחים, לא קיבל ויתור על הדבר העיקרי, שהוא לב הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים, וזה נושא זכות השיבה.

ישראל כץ: הארץ הזאת שלנו לא יכולה להיות שייכת לשני עמים.

ישראל כץ: היא שייכת לנו, ואם היא שייכת לנו, היא לא שייכת למישהו אחר.

מוחמד ברכה: – – –

ישראל כץ: ואם מישהו חשב שאפשר להגיד שמחוץ לגבולות הריבוניים של מדינת ישראל אנחנו נקים באיזה מקום מדינה פלסטינית, וכך יוותרו הפליטים על חלום השיבה ועל הדרישה לממש אותה, הרי שהוא התבדה.

ישראל כץ: או שזה נובע מזלזול בערבים, ואני לא מאלה שמזלזלים בגאווה ובנחישות של הצד השני, או שזה נובע מראייה לא נכונה של המציאות.

ישראל כץ: בכל מקרה, אנחנו בבעיה עם אלה המייצגים אותנו.

ישראל כץ: יוסי ביילין, שקורא לעצמו אדם ישר, היה צריך להתפטר בבושת פנים מהממשלה ברגע שהתברר שמה שהוא דיווח לכל העם הזה שנים, שהפלסטינים יקימו בירה באבו-דיס ויסתפקו בזה במקום ירושלים – ואפילו פיתה אנשים מהליכוד או מהימין לבוא אתו לחלום התעתועים הזה – ברגע שהתברר שזה לא כך הוא לא היה צריך להופיע ולהגיד, בוא נוותר על ירושלים, אין ברירה, יושבים שם ערבים – פתאום הוא נגד ערבים – אלא היה צריך להגיד: טעיתי, אני מתפטר, אני לא ראוי להיות בחיים הציבוריים בישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

ישראל כץ: אני רוצה להגיד משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, ותקבל את זה, אני לא מתייחס כרגע אליך, כי אתה היושב-ראש.

ישראל כץ: יצאה הרוח, אני רואה את זה היום כמו ב-1948, כמו ב-1967, יצאה הרוח ממפרשי המרד הפלסטיני בכנסת.

ישראל כץ: חברי הכנסת הערבים ברחו מהאולם.

ישראל כץ: כשהם שומעים שהיהודים עומדים ולא מוותרים וקיימים, כל ההתלהמות של הימים האחרונים – יצאה.

ישראל כץ: ברחתם פתאום.

מוחמד ברכה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

ישראל כץ: אתם לא אומרים לנו: תלכו למקום שממנו באתם, כמו שאמרתם כאן לפני כמה ימים.

ישראל כץ: פתאום אין שהידים, פתאום אתם רגועים.

ישראל כץ: כך ננהל את המדינה ביד רמה, ואתם אתנו, ותכירו בזה שצריך להיות נאמנים למדינה ולא להתלהם כאן ולהסית.

מוחמד ברכה: – – –

מוסי רז: גם לשלום עם הגולן היית נגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, אמרה חברת הכנסת זהבה גלאון מה שאומרים נציגי השמאל הרבה זמן: בשביל שלום צריך פשרה.

רחבעם זאבי: הגיוני.

רחבעם זאבי: האם פשרה של חצי-חצי היא צודקת?

רחבעם זאבי: בוודאי.

רחבעם זאבי: אבל אנחנו התפשרנו אתכם על שלושה-רבעים לעומת רבע.

רחבעם זאבי: חבר הלאומים קבע, שהבית היהודי יקום בפלשתינה משתי גדות הירדן.

מוחמד ברכה: – – –

רחבעם זאבי: באה ממשלת בריטניה, בגדה במנדט שקיבלה, קרעה מארץ-ישראל שלושה-רבעים, 74%, והקימה עליהם את ממלכת ירדן ההאשמית.

רחבעם זאבי: נשארנו עם רבע, כבשת הרש.

רחבעם זאבי: פשרה צודקת?

רחבעם זאבי: אני לא יודע אם צודקת או לא.

רחבעם זאבי: אבל היא פשרה – רבע לנו, שלושה-רבעים להם.

רחבעם זאבי: ועל זה, על כבשת הרש הזאת אתם רוצים להמשיך לכרסם, כי גם מה שאתם אומרים היום לא מספיק, כי אתם רוצים לראות אותנו בים, ולנו אין לאן ללכת.

רחבעם זאבי: הלכנו כבר לכל העולם.

עסאם מח'ול: – – –

רחבעם זאבי: היינו אצל כל העמים והתארחנו בכל הארצות.

עסאם מח'ול: – – –

רחבעם זאבי: אין לנו ארץ אחרת, פרט לארץ הזאת.

עסאם מח'ול: – – – איש הטרנספר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מח'ול, תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מספיק.

עסאם מח'ול: על איזה גב נכנסת לכנסת?

רחבעם זאבי: אני מבקש הגנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מח'ול, תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא לאפשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מח'ול, תודה.

עסאם מח'ול: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: הזכות שלנו על ירושלים מעוגנת גם בזכויות היסטוריות, גם בהבטחה אלוקית וגם בדברים נוספים.

עסאם מח'ול: אז תציע טרנספר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מח'ול, נשמעת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

רחבעם זאבי: במעט הזמן שיש לי אני יכול לדבר רק על נושא אחד – הנושא הביטחוני.

רחבעם זאבי: אין בירה בעולם שיושבת על הגבול.

רחבעם זאבי: בירה על הגבול היא בלפסט.

רחבעם זאבי: בירה על הגבול היא ברלין.

רחבעם זאבי: הן התנפצו מזמן.

רחבעם זאבי: אני לא מבין בהרבה מקצועות, אבל הגורל שלי שלח אותי לבלות את רוב חיי בנושא הביטחון.

רחבעם זאבי: אני אומר לכם, חברי מימין ומשמאל, יריבים וידידים, אין יכולת לקיים את בירת ישראל כשהיא על הגבול.

רחבעם זאבי: אין בירה על הגבול.

רחבעם זאבי: לא יכול להיות שמאבו-דיס יבואו ויחזרו אליה מחבלים.

רחבעם זאבי: הם יבואו, גם אם ערפאת לא ירצה, מפני שיש מספיק ערבים שרוצים לזרוק אותנו מפה.

עסאם מח'ול: – – –

רחבעם זאבי: אי-אפשר להחזיק בירה שנמצאת מטר מהגבול.

רחבעם זאבי: המרחק מבירת ישראל, מירושלים, לגבול הוא 30 ק"מ, שזה טווח הפעולה של דיביזיית שריון ביום לחימה אחד.

רחבעם זאבי: אנחנו לא יכולים לחכות למצב, שתבוא התקפה ממזרח – תצא בבוקר ממעברות הירדן, ולעת ערב או למחרת נפגוש אותם בפרברי ירושלים.

רחבעם זאבי: המינימום להגנת ירושלים הוא ישיבה על מעברות הירדן.

רחבעם זאבי: אם הייתי מתייעץ עם חברי מצבאות אחרים, ויש לי כאלה, היו אומרים לי: להגן על ירושלים אפשר רק מעבר הירדן, כאשר השריון שלנו יהיה או ברמת אירביד – – –

עסאם מח'ול: אז מה אתה מציע?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מח'ול, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת זאבי לסיים.

רחבעם זאבי: אסיים אם הוא לא יפריע לי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר לך לסיים.

רחבעם זאבי: הוא נוטל לי את חצי הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מח'ול, אני מבקש.

רחבעם זאבי: ירושלים, כבירת ישראל, צריכה להיות במרכז ארץ-ישראל, כי בירה היא באמצע הארץ מסיבות מינהליות, ארגוניות, כלכליות, תחבורתיות וכן הלאה.

רחבעם זאבי: כשהיתה בירה על הגבול, היא לא היתה בירה – היא היתה בירה מלאכותית.

רחבעם זאבי: הבירה היתה בתל-אביב, ולכן קראתם לנו, אתם הערבים, ממשלת תל-אביב.

רחבעם זאבי: היום יש ממשלת ישראל בירושלים, בירת הנצח לעד, והיא תהיה בירושלים רבתי, ואנחנו נשב על הירדן, וארץ-ישראל שלנו ורק שלנו.

עסאם מח'ול: ומה עם הטרנספר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאבי, תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מאיר פרוש: – – –

מוחמד ברכה: פשוט לא ייאמן.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת זאבי הפתיע אותי.

רחבעם זאבי: – – – מקום במולדת.

עסאם מח'ול: – – –

רחבעם זאבי: ונשיר "בילאדי, בילאדי".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלון, בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא לאפשר למר בנימין אלון לומר את דבריו.

בנימין אלון: התחלת למדוד את הזמן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עוד לא התחלתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הזכרת לי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היית יכול להרוויח עוד כמה שניות.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש – הרווחת עוד הפעם שאקרא לך כך, וזה לא היה פשוט לי כל כך, אבל יש לי כבוד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אינני בטוח ששלום לא יצא מפסגת קמפ-דייוויד.

בנימין אלון: אולי יצא בזכות פסגת קמפ-דייוויד שלום בין יהודים ליהודים.

בנימין אלון: אולי בזכות הפסגה הזאת יצא שלום בין רובו הגדול לפחות של העם היהודי בארץ הזאת, ותחול מהפכה חשיבתית.

בנימין אלון: האסימון ייפול סוף-סוף בראש של ברק ושל רוב מצביעיו, והם יבינו, כמו שאמר כאן חבר הכנסת ישראל כץ, שלשלום צריך פרטנר.

בנימין אלון: גם הצד השני צריך שלום ורוצה שלום.

בנימין אלון: ואז יש פרטנר.

בנימין אלון: אם צד אחד רוצה שלום והצד השני רוצה צדק או רוצה פלסטין או רוצה אדמה, זה לא יעבוד.

בנימין אלון: שני הצדדים צריכים לרצות שלום, ואין לנו פרטנר לשלום.

בנימין אלון: למה לנו לריב כל הזמן?

בנימין אלון: אם נהיה יחד, אין מי שיכול לנו.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אולי בזכות הפסגה הזאת סוף-סוף הזקנה מנהרייה תקבל טיפול.

בנימין אלון: היא חיכתה שנה, וברק היה עסוק עם אסד.

בנימין אלון: אסד מת, וברק רץ לערפאת.

בנימין אלון: ערפאת אמר לו שלום ולא להתראות, ואולי עכשיו תקום ממשלה יהודית רחבה שקווי היסוד שלה יהיו חברתיים.

בנימין אלון: היא תתייחס סוף-סוף לבעיות האמיתיות של מדינת ישראל.

בנימין אלון: אני הייתי מוסיף על כך – – –

יצחק גאגולה: עכשיו יש לך בשאר אסד – – –

בנימין אלון: חבר הכנסת גאגולה, אני מקווה שלא.

יצחק גאגולה: אתה חושב שהוא יפסיק את המירוץ אחריהם?

יצחק גאגולה: בחייך.

בנימין אלון: חבר הכנסת גאגולה, אני חושב שההערה שלך נכונה מאוד.

יצחק גאגולה: אני חושב שזו המציאות.

בנימין אלון: אינני תמים.

בנימין אלון: אם אכן ברק לא הבין את הלקח ואם אכן ברק מחכה להזדמנות הקרובה כדי להפיל את ישראל בפח, חס ושלום, ברור שהוא צריך ליפול כמה שיותר מהר, ואין בכך ספק.

בנימין אלון: אבל אם הוא חוזר ואומר, והוא פונה בטלוויזיה לעם ישראל, ובוא נראה: רבותי, אין לנו פרטנר לשלום; בואו יחד וניצור כאן עם נורמלי יותר – אז בוא ונבחן.

יצחק גאגולה: אשרי המאמין.

בנימין אלון: הרבה לא האמינו שזה יתפוצץ, וזה התפוצץ.

יצחק גאגולה: אבל יכול להיות שבקמפ-דייוויד – – –

בנימין אלון: אכן.

בנימין אלון: אני אומר רק דבר אחד.

בנימין אלון: מכל הדברים שיותירו רושם רע עלינו, גם אם בעזרת השם ניצלנו מחלוקת ירושלים, מהפקרת הבקעה ומסיכונה של מדינת ישראל, הביקור הזה של רן כהן, של ביילין, והדיבורים האלה של רן כהן על ירושלים ועל שכונותיה יותירו לנו טעם מר מאוד בפה.

בנימין אלון: כמו הדיבור הזה של רן הכהן: מה אתם רוצים?

בנימין אלון: עוד עשרה ח"כים ערבים?

בנימין אלון: כך אמר חבר הכנסת רן כהן ממרצ: עוד עשרה ח"כים ערבים אתם רוצים?

דוד טל: כך אמר חבר הכנסת רן כהן?

בנימין אלון: כך אמר.

דוד טל: חבר הכנסת רן כהן?

בנימין אלון: כן.

בנימין אלון: אני רוצה להזכיר לכולם – – –

ישראל כץ: הם מוכנים שיגידו להם, ורק – – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, כך הוא אמר?

ישראל כץ: הוא קיבל מהם אישור להגיד.

ראובן ריבלין: לא שמעתי, אבל – – – הם – שם, ואנחנו – כאן.

בנימין אלון: אני רוצה להזכיר לכל חברי הכנסת, מכובדי – – –

עסאם מח'ול: – – –

ראובן ריבלין: כך אמר ברק.

בנימין אלון: כן, אני שמעתי.

בנימין אלון: הנה, גם חבר הכנסת גאגולה שמע.

ישראל כץ: יש להם הסכם – – – את ירושלים – – –

דוד טל: חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: עוד שנייה.

יצחק גאגולה: התחילו בהפחדות.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת ולצופים בבית ישראל, שכנראה אבן קצת נגולה מעל לבם עכשיו, ששקר ולפחות אי-דיוק אמר חבר הכנסת כהן.

יצחק גאגולה: שיטת ההפחדות ממשיכה.

בנימין אלון: כל הערבים במזרח-ירושלים, למעט 3,000 איש, אינם מצביעים לכנסת ישראל.

דוד טל: תודה.

בנימין אלון: אני מסיים במשפט, כי הפריעו לי.

בנימין אלון: הם מצביעים לרשות הפלסטינית, ומעמדם הוא של תושבים.

בנימין אלון: אני מציע גם אולי לאזרחים ערבים – ומח"כים אני מדי פעם שומע שקשה להם עם הביטוי "נפש יהודי הומייה" וקשה להם עם דגל ישראל – שאולי הדגם הזה – –

עסאם מח'ול: – – –

בנימין אלון: – – של הצבעה, נניח, לפרלמנט בעמאן, אבל להיות תושבים עם כל הזכויות, אולי הוא יקל עליכם מצפונית.

בנימין אלון: זה רק אם תרצו, ואני לא מחייב.

בנימין אלון: תודה רבה.

עסאם מח'ול: תודה שלא תרצה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: עתה הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הריני מתכבד להודיעכם, כי הונחה של שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 27), שהועברה מוועדת הכנסת.

א' האן: תודה.

דוד טל: אדוני המזכיר, תודה.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

ישראל כץ: טוב שלאחד יש אומץ להיות כאן, ולא ברח.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ההכרזה על אחדות ירושלים משולה להכרזה על כך שהשמש תזרח מהמערב ותשקע במזרח.

מוחמד ברכה: זה כמו הכרזה שהלילה הוא יום והיום הוא לילה.

מוחמד ברכה: אני לא יודע איפה חיים האנשים שמדברים גבוהה בכל מה שקשור לנושא של אחדות ירושלים.

מוחמד ברכה: איפה הם חיים?

מוחמד ברכה: האם הם חיים במציאות הזאת, או קיבלו חופשה בכלל מהמציאות?

ישראל כץ: הנאום שלך לא מעודכן.

ישראל כץ: זה לפני המשבר.

מוחמד ברכה: לא.

מוחמד ברכה: הוא מעודכן מאוד, ועוד תראה.

מוחמד ברכה: לא עשו אותי היום.

רענן כהן: חבר הכנסת ישראל כץ.

דוד טל: חבר הכנסת ישראל כץ, הזמן של חבר הכנסת ברכה רץ.

מוחמד ברכה: ירושלים המזרחית היא שטח כבוש, וכשאומרים "מוותרים", המלה "מוותרים" היא לא לעניין ולא במקום.

מוחמד ברכה: אתם לא מוותרים על שום דבר.

ראובן ריבלין: – – –

מוחמד ברכה: אין אף אחד שמוותר על דבר שהוא לא לו.

אליעזר זנדברג: זה היה עד 1967.

מוחמד ברכה: טוב, תמשיך לחלום, בניגוד לכל חוקי הטבע והצדק הטבעי.

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת, מעבר לכל ההליכים של צדק טבעי, הרי אתם גם משקרים, משקרים לעצמכם ומשקרים בעצמכם.

מוחמד ברכה: הרי אתם אומרים בפירוש, שירושלים אינה מאוחדת אלא היא מחולקת.

מוחמד ברכה: כל ממשלות ישראל פעלו על מנת להנציח את זה שהיא לא תהיה מאוחדת לעולם.

מוחמד ברכה: הפלסטינים לא רוצים, אבל גם אתם לא רוצים.

מוחמד ברכה: למה אתם משקרים ואומרים שהיא מאוחדת?

מוחמד ברכה: היא לא מאוחדת לא בפועל ולא בשום מובן של לגיטימיות בין-לאומית.

מוחמד ברכה: אתם מדברים על מספרי זהות שיש להם זיהוי מיוחד לערבים בירושלים.

מוחמד ברכה: יש להם מספרי זהות אחרים.

מוחמד ברכה: יש להם מספרי מכוניות אחרים.

מוחמד ברכה: לא נותנים להם רשיונות לבנייה.

מוחמד ברכה: הורסים את הבתים.

מוחמד ברכה: מטילים מסים גבוהים על מנת לסגור עסקים ולהבריח תושבים.

מוחמד ברכה: מפקיעים תעודות זהות של ערבים בירושלים המזרחית.

מוחמד ברכה: אתם מנציחים ממשל של אפרטהייד בתוך ירושלים המזרחית, ואתם עוד מדברים גבוהה, בצביעות ובשקר?

יצחק גאגולה: – – –

מוחמד ברכה: צביעות ושקר שירושלים מאוחדת.

מוחמד ברכה: על מה אתם מדברים?

קריאה: – – –

מוחמד ברכה: הרי מספרים רק הנאצים נתנו, רק הנאצים.

ישראל כץ: די, די, די.

מוחמד ברכה: מה די?

ישראל כץ: מה אתה מקשקש?

ישראל כץ: הלילה יש חאפלות במזרח-ירושלים.

ישראל כץ: מה אתה מדבר בשמם?

ישראל כץ: יש חאפלות.

יצחק כהן: – – –

מוחמד ברכה: יש מספרי תעודת זהות מיוחדים לערבים, יש מספרי מכוניות מיוחדים לערבים בירושלים המזרחית.

מוחמד ברכה: תפסיק לקשקש.

מוחמד ברכה: על מה אתה מדבר?

מוחמד ברכה: יום יום יש התנכלויות למקומות הקדושים, למסגד אל-אקצא.

קריאות: – – –

דוד טל: חבר הכנסת ברכה, יש לנו כאן איזו הסכמה קולקטיבית של חברי הכנסת שלא לעשות אנלוגיה לא לשואה ולא לנאצים.

יצחק גאגולה: – – –

דוד טל: אז בוא נחזור מהמלים ונבטל אותן.

מוחמד ברכה: אני חוזר בי מזה, אבל אתם מנציחים משטר של אפרטהייד ועוד מדברים על אחדות.

ישראל כץ: – – –

מוחמד ברכה: על איזו אחדות אתם מדברים?

מוחמד ברכה: על איזו אחדות?

מוחמד ברכה: הרי אתם בעצמכם לא עושים את המינימום על מנת שאדם יהיה אדם בתוך עירו, בתוך ביתו ובתוך מקומו.

יצחק גאגולה: לא על חשבוננו.

דוד טל: חבר הכנסת גאגולה, לא להפריע.

דוד טל: חבר הכנסת ברכה, הזמן תם, אבל אני אאפשר לך עוד כמה משפטים לסיום.

יצחק גאגולה: – – –

מוחמד ברכה: ועכשיו מדברים על היערכות של הצבא.

מוחמד ברכה: אז הפלסטינים יכולים לתכנן תהלוכות בערים שלהם.

מוחמד ברכה: הרי הצבא הישראלי הוא מחוץ לערים.

מוחמד ברכה: מה מתכננים באמת, לדכא עכשיו תהלוכות של פלסטינים ולהבעיר את השטח?

יצחק גאגולה: – – –

מוחמד ברכה: אנחנו, כוחות השלום במדינת ישראל, יהודים וערבים, ערבים ויהודים, לא נרפה מהמאבק לשלום.

דוד טל: תודה.

מוחמד ברכה: גם אם ייראה שהמצב היום עגום מאוד והלאווים של ברק ניצחו והוא נכנע לימין, אנחנו נמשיך את המאבק הזה, ועוד ביום שישי הקרוב תהיה עצרת גדולה בנצרת, של יהודים וערבים, כדי לתמוך בשלום ולא להרפות מהמאבק לשלום.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש בשם סיעת חד"ש לראות בהצבעה על הצעת החוק הזאת הצבעת אי-אמון.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

קריאות: אי-אפשר, אי-אפשר.

מוחמד ברכה: אפשר, ועוד איך.

ראובן ריבלין: אין לממשלה עמדה.

דוד טל: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, האם מאז נכנסתי לאולם המליאה לא היה שום שר סביב שולחן הממשלה?

ראובן ריבלין: – – –

ישראל כץ: ממשלה גולה.

דוד טל: האם אדוני לא סבור שנכון להפסיק את הישיבה?

קריאות: כן, כן.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים לדבר אל העם מעל ראשה של הממשלה.

דוד טל: וזה יהיה נכון?

דוד טל: זה יהיה ראוי?

דוד טל: זה יהיה מכובד?

קריאות: – – –

יצחק גאגולה: כולם בקמפ-דייוויד.

יצחק גאגולה: מה אתה מתפלא?

יצחק כהן: להפסיק את הישיבה.

דוד טל: אני אדון בנושא זה בחיוב אם אדוני – – –

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הישיבה התבקש על-ידי אחד מחברי הכנסת להפסיק את הישיבה והוא נטל החלטה שלא להפסיק את הישיבה.

יצחק כהן: לסגור את הישיבה.

דוד טל: אני שוקל עכשיו את הנושא הזה בצורה חיובית.

דוד טל: חבר הכנסת אורלב, בבקשה.

מאיר פרוש: בשם המציע, חבר הכנסת מצא, אני מציע לא להפסיק את הדיון אלא להמשיך אותו ולהצביע מחר.

נסים דהן: – – –

דוד טל: בבקשה, חבר הכנסת אורלב.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשעה זו שאנחנו מקיימים כאן את הדיון בחוק ירושלים אנחנו מקבלים את הידיעות העדכניות על כך שוועידת הפסגה בקמפ-דייוויד מסתיימת ללא הסכם.

זבולון אורלב: אומנם אין לנו ידיעות רשמיות ואין לנו ידיעות מוסמכות על מה לא הסכימו, על מה הפיצוץ, מה כן הסכימו, וכבר ידוע שהדברים מחייבים זהירות רבה, אבל ברור שצריך כרגע לדבר מתוך נקודת הנחה שיש פיצוץ בהסכם, ועלינו להתכונן לתרחיש המסוכן ביותר, לאיום החמור ביותר של הפלסטינים כלפי מדינת ישראל.

זבולון אורלב: וברור שבשעה שצריך להביא בחשבון את התרחיש הקשה ביותר כלפי מדינת ישראל – – –

דוד טל: אגב, הוא לא מחויב המציאות, חבר הכנסת זבולון אורלב.

דוד טל: אני מציע שלא נהלך אימים על העם היושב בציון.

דוד טל: אין זה מחויב המציאות שיקרה מה שאדוני אומר.

זבולון אורלב: אומרים שהרוצה בשלום יתכונן למלחמה.

זבולון אורלב: אני אומר, שבזמן שיש פיצוץ כזה צריך בהחלט להביא בחשבון לא את התרחיש הנוח ביותר, אלא את התרחיש הקשה ביותר.

דוד טל: אמת, נכון.

זבולון אורלב: והמסקנה העולה מדברי היא, שבשעה כזאת צריך עם ישראל להתאחד.

זבולון אורלב: בשעה שצריך להתכונן למבחנים קשים, צריך לשים בצד מחלוקות פוליטיות ולעשות שלום בית ולרכז את כל הכוחות כדי שנוכל להתכונן למבחנים הבאים.

זבולון אורלב: כל זה, כמובן, בהנחה שיש פיצוץ.

זבולון אורלב: ויש לנו, כמובן, חשבונות לקיים עם ראש הממשלה – מה הציעו בפסגה, על מה ויתרו, אבל מול תרחישים שעלולים להיות מסוכנים, אני מציע לעשות כרגע חשבון לאומי.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר, שאין כל ספק שראש הממשלה היה יכול להציג עמדה חלשה לא רק משום שהוא בא מירושלים עם עמדות כאלה ואחרות, אלא גם בגלל לחץ מבית.

זבולון אורלב: כשהשר ביילין ועוד אישים מסתובבים בירושלים ואומרים שאפשר לוותר על שכונות בירושלים בשעה שהוא מקיים שם משא-ומתן, אין ספק שאפשר לקבוע בוודאות שעמדות כאלה של שרים בממשלה מחלישות את עמדות ראש הממשלה בוויכוח שם.

זבולון אורלב: ברשותכם, המבחן איפה יהודים מסתובבים ואיפה יהודים אינם מסתובבים הוא באמת מבחן לא רציני.

דוד טל: תודה.

זבולון אורלב: וכי השר ביילין הסתובב בכל השכונות היהודיות שבירושלים?

זבולון אורלב: הרי אני יכול למנות לו שכונות שלמות שרגלו לא דרכה בהן.

זבולון אורלב: וכי כל אזרח בתל-אביב מסתובב בכל השכונות של תל-אביב?

זבולון אורלב: איזה מבחן זה?

זבולון אורלב: וגם אמרה חברת הכנסת נעמי חזן, ש-54% לא יודעים איפה שועפאט וחושבים שהיא בעזה.

זבולון אורלב: אפשר לעשות מבחן פשוט: כמה מאזרחי ישראל יודעים על יישובים שונים – איפה כפר-הנשיא, איפה גברעם, איפה מושב מלילות, איפה היישוב להבים.

דוד טל: איפה רחוב שיינקין.

זבולון אורלב: איפה רחוב שיינקין – כנראה יודעים.

דוד טל: אני לא יודע, צריך להראות לי אותו.

זבולון אורלב: רבותי, מגייסים כאן טיעונים ממש דמגוגיים כדי להחליש את עמדתו של ראש הממשלה.

זבולון אורלב: שלום הוא חשוב, וכולנו כמהים לשלום, אבל מעבר לשלום יש ערכים של קיום עם, של שלמות בירה.

דוד טל: תודה.

זבולון אורלב: ואנחנו נקדם את ראש הממשלה, אם אומנם היה פיצוץ, ונפעל לאחדות העם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת זבולון אורלב.

דוד טל: אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, עמיתי חבר הכנסת ראובן ריבלין, יעלה ויבוא.

זבולון אורלב: לא הבנתי, "האמיתי" או "עמיתי"?

דוד טל: קולגה, עמית.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, על שלושה פשעי השמאל – –

דוד טל: – "ועל ארבעה לא אשיבנו".

ראובן ריבלין: – – ועל ארבעה לא אשיבנו – –

דוד טל: "על דושם בחרצות הברזל את הגלעד".

ראובן ריבלין: – – על השפילם את מדינת ישראל, על השפילם את הציונות ועל השפילם את ירושלים והפיכתה לעפר ואפר ועל השפילם את אמונתנו.

ראובן ריבלין: כי אין יותר מוסריים ואין יותר צודקים מאותו עם שחזר לארצו אחרי אלפיים שנות גלות, וחזר לארצו שהיא ארץ-ישראל, הארץ שאליה התפללו, משום שהאמינו שהיא הארץ המובטחת.

ראובן ריבלין: עולים כאן חברי שמאל ומבקשים שלום.

ראובן ריבלין: אין לי טענה אחת לחברי הכנסת הערבים.

ראובן ריבלין: אין לי טענה אחת לחברי הכנסת האמיתיים מהשמאל של מרצ שאמרו תמיד: אם אנחנו רוצים שלום, אנחנו צריכים לעמוד בכל הדרישות של הערבים.

יצחק גאגולה: – – –

ראובן ריבלין: אמרנו, מדינה פלסטינית עם ירושלים בירתה – אם הם רוצים את זה, לא יהיה שלום.

ראובן ריבלין: ב-1947 הם רצו את חלוקת הארץ – לא היה שלום.

ראובן ריבלין: הם רצו ב-1948 שאנחנו נחכה עד אשר הם יזרקו אותנו לים – לא היה שלום.

ראובן ריבלין: וב-1967 קמו להשמידנו ויכולנו להם ושחררנו את ארצנו.

ראובן ריבלין: נכון, יש מלחמה ויש קורבנות.

ראובן ריבלין: השאלה מי אשם.

ראובן ריבלין: יכול להיות שיש הרבה אשמים.

עסאם מח'ול: ההנהגה.

ראובן ריבלין: האשם היחיד שאי-אפשר להאשים אותו במאומה הוא העם המדוכא, העם היהודי שחזר לארצו כאוד מוצל מאש.

ראובן ריבלין: קמו עליו שבע מדינות ערב להשמידו.

ראובן ריבלין: אנחנו לא חייבים לכם כלום.

ראובן ריבלין: באתם להשמיד אותנו כאשר באו אנשים באוניות – –

עסאם מח'ול: איזה דיבורים.

ראובן ריבלין: – – יצאו מהכבשנים להקים את המדינה היחידה שיש לעם היהודי.

ראובן ריבלין: אנחנו לא חייבים לכם כלום, מאומה.

עסאם מח'ול: הציבור היהודי בישראל – – –

ראובן ריבלין: הושטנו יד לשלום.

ראובן ריבלין: אין לי שום דבר נגד כל אלה שבאו ואמרו כל הזמן – לא יהיה שלום עד שאתם תחזרו בכם מרצונותיכם.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לשבח את חבר הכנסת פינס שאמר היום גם לחבריו – הרף לכם.

ראובן ריבלין: לבוא ולומר שלום – בסדר.

ראובן ריבלין: יש ציוני כמו חיים אורון, שאני חושב שהוא טועה, ויש ציוני אחר שאני חושב שהוא לא טועה, כמוני, או כמו חברי, כמו חבר הכנסת יהלום.

ראובן ריבלין: אבל הוויכוח הוא ויכוח בלי לאבד את העיקר – זכותנו לשוב לכאן.

ראובן ריבלין: והנה עולים אנשים ממפלגת העבודה ומוציאים דיבת ירושלים רעה, ומוציאים דיבתו של העם היהודי רעה, ומוציאים דיבתה של הציונות רעה.

ראובן ריבלין: קמים ואומרים: אין שום קדושה בירושלים המזרחית.

ראובן ריבלין: מה, היא לא קדושה למוסלמים?

ראובן ריבלין: היא לא קדושה לנוצרים?

ראובן ריבלין: הם לא מייחלים אליה?

ראובן ריבלין: למה היהודים לא צריכים שיהיו להם סמלים?

ראובן ריבלין: האם הסמלים האלה לא החזירו אותנו לכאן?

ראובן ריבלין: הלוא התפללנו שלוש פעמים כשפנינו לירושלים – אם היינו במזרח, במערב, בצפון ובדרום, בכל הגלויות – תמיד עם הפנים לירושלים.

ראובן ריבלין: אמרנו: תקע בשופר גדול לחירותנו, מתוך אמונה שאנחנו צודקים ומה שהיה לא יהיה.

ראובן ריבלין: חבריך, חבר הכנסת פינס, הסבירו לעולם כולו, שהעם היהודי לא מאמין שהוא צודק.

ראובן ריבלין: ועל פשעים אלה אי-אפשר לסלוח לאלה שהגיעו למצב שהיום ירושלים עומדת על סדר-היום כאשר היא מקודשת למוסלמים.

ראובן ריבלין: הייתם צריכים לראות באיזה להט הם מדברים על הר-הבית, באיזו זיקה, באיזו אמונה, באילו שורשים.

ראובן ריבלין: וכאן באים חברי כנסת ואומרים: אין קדושה בירושלים, מה זה ירושלים?

ראובן ריבלין: את הימים האלה אסור לשכוח.

ראובן ריבלין: אוי לנו אם היום נשכח במחי יד – כאשר הם חוזרים משם, ההצעות שהם השאירו שם נשארות נוכח כל העולם כולו, שיודע שראש ממשלה בישראל שם את ירושלים על שולחן הדיונים ונכון לשאת ולתת במיקח וממכר לגביה.

ראובן ריבלין: על כך לא נסלח.

ראובן ריבלין: תודה.

דוד טל: אדוני, כל הכבוד.

דוד טל: יישר כוח.

שאול יהלום: יישר כוח.

שאול יהלום: נאום של בן ירושלים.

יצחק כהן: אני רוצה לשמוע נאום של שלום.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, הצלחת לעשות לי מה שלא עשו לי הרבה אחרים בכנסת הזאת.

דוד טל: חבר הכנסת רענן כהן.

דוד טל: חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

אופיר פינס-פז: אני יכול לדבר במקום חבר הכנסת רענן כהן?

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, אני רשום?

דוד טל: כן, אתה רשום.

דוד טל: עוד חמישה-שישה נואמים.

דוד טל: חבר הכנסת יהלום, בבקשה, אדוני.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מן הראוי היום, מול מה שאמרו כאן אנשי השמאל, שזלזלו – –

דוד טל: אדוני יושב-ראש הקואליציה, יש כאן כמה חברים שמזדהים עם הדברים שלך, אז אולי כדאי שתאזין להם.

שאול יהלום: – – בכנות, בתפילותיו של כל העם היהודי לכל דורותיו, לחזור ולפתוח ולומר כאן:

שאול יהלום: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי.

שאול יהלום: בכל דורות העם היהודי, כאשר זוג בא לבנות את ביתו, לבנות חוליה בתוך ביתו, חוליה בעם היהודי, לבנות משפחה – הוא אומר את הפסוק הזה מתחת לחופה ושובר כוס כדי לבטא צער על חורבן ירושלים וחורבן בית-המקדש.

שאול יהלום: בכל בית שבונים משאירים מקום לא מטויח או לא מסויד – זכר לחורבן ירושלים.

שאול יהלום: וכל יום אנחנו אומרים ומתפללים, ובמשך הדורות כך נבנתה הציונות המדינית, משום שאלפיים שנה מאז גלינו התפלל העם לשובו לירושלים – ולירושלים עירך ברחמים תשוב; ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים.

שאול יהלום: כאן באים חברים מהשמאל ומזלזלים במיתוסים, בתפילות.

שאול יהלום: כל דרכו של השמאל נכשלה.

שאול יהלום: ולראיה, היום, כאשר באים לדון בחוק על ירושלים, מה אומרים אנשי השמאל?

שאול יהלום: אנשי השמאל אומרים: בשכונות האלה והאלה תהיה ריבונות של הערבים, אבל בשכונות גילה, רמות, גבעת-זאב, פסגת-זאב – בכל המקומות האלה אנחנו אומרים שתהיה ריבונות ישראלית, לרבות מעלה-אדומים וגוש-עציון.

שאול יהלום: הרי זה מוכיח כאלף עדים את כישלונכם.

שאול יהלום: מאז מלחמת ששת הימים התנגדתם לבנייה של ירושלים.

שאול יהלום: הרי באתם ואמרתם: גם את השכונות האלה נצטרך להחזיר.

שאול יהלום: לא נבנה בית אחד בשכונות החדשות, לא נבנה בית אחד בבקעת-הירדן, לא נבנה בית אחד במעלה-אדומים.

שאול יהלום: ואם נבנו בתים, ואם נבנו שכונות, יצאו אנשי "שלום עכשיו" והשמאל בישראל כל יום בסקרים: פה דירה, ופה דירה, ופה עשר דירות, ופה 15 דירות, ואיך עשו את זה.

שאול יהלום: והנה היום אתם בעצמכם רואים עד כמה צדקנו, עד כמה לא היה אפשר לגאול את ארץ-ישראל ואת ירושלים אלא רק על-ידי ההתיישבות.

שאול יהלום: פסק הזמן הזה – ואנחנו מברכים על הכישלון הנורא בפסגת קמפ-דייוויד – מחייב את כולנו להמשיך ולבנות את ירושלים, כל רחוב וכל שכונה.

שאול יהלום: בראס-אל-עמוד, בהר-חומה, בכל שכונה ובכל מקום נבנה את ירושלים, כדי שעל-ידי ההתיישבות ועל-ידי חוזקו ועוצמתו של העם היהודי במדינת ישראל ירושלים תישאר לעולמי עד מאוחדת כולה בריבונות ישראלית.

שאול יהלום: תודה.

דוד טל: אמן.

דוד טל: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

דוד טל: חבל.

דוד טל: חבר הכנסת אחמד טיבי.

דוד טל: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

דוד טל: חבר הכנסת יוסף לפיד.

דוד טל: חבר הכנסת מאיר פרוש.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קשה לי לשמוע, ואני לא מבין איך אנשים ליברלים נאורים אומרים את הדברים האלה – שירושלים קדושה רק במקומות שהיהודים גרים, כאילו ירושלים לא קדושה אם גרים בה ערבים.

מאיר פרוש: תארו לכם שמישהו יבוא ויאמר, אחד מהדתיים יאמר, מבחינתי את גילה או עין-כרם אפשר להחזיר, מכיוון שלא גרים שם חרדים.

מאיר פרוש: לכל אחד טוב והוא מחזיק בירושלים את הקטע שנוח לו מבחינת האוכלוסייה?

צבי הנדל: אבל את מאה-שערים אפשר להחזיר, כי יש שם חרדים.

מאיר פרוש: כן.

מאיר פרוש: אחד יאמר: תחזירו את מאה-שערים, כי יש שם חרדים.

מאיר פרוש: השני יאמר: תחזירו את אבו-דיס, כי יש שם ערבים.

מאיר פרוש: השלישי יאמר: תחזירו את עין-כרם, מכיוון שיש שם חילונים.

מאיר פרוש: חבר הכנסת רז, אתה מאמין בירושלים כזאת?

מאיר פרוש: רק מה שנוח לך?

מאיר פרוש: ירושלים היא קדושה, כי היא קדושה לעם היהודי.

מוסי רז: ירושלים קדושה, השאלה למי.

מאיר פרוש: אז יבוא מישהו ויאמר: אם כך, אפשר להחזיר את עין-כרם, מכיוון ששם גרים חילונים והם לא שומרים על קדושתה.

מאיר פרוש: אפשר לשמוע מלים כאלה?

מאיר פרוש: אפשר לשמוע דברים כאלה?

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לחברי הכנסת הערבים: 19 שנה היה לכם מזרח-ירושלים.

מאיר פרוש: מדוע באותן 19 שנים, בשנים שבהן כבר עמדתי על דעתי, בימי חג, כאשר רציתי לראות את הכותל המערבי, הייתי צריך ללכת לאבו-טור, ומשם, מאיזה גג של בית, יכולתי לראות את השורות העליונות של הכותל ולומר את התפילה שאומרים כל חג במסגרת עלייה לרגל?

מאיר פרוש: זה היה כאשר ירושלים העתיקה היתה בשלטון ירדן.

מאיר פרוש: האם כיום תחת שלטון ישראלי יש מצב שילד ערבי לא יכול להגיע להר-הבית ביום רגיל?

מאיר פרוש: אני לא מדבר על יום של מהומות.

מאיר פרוש: איך אפשר בכלל לתת לערבים את השליטה על מזרח-ירושלים?

מאיר פרוש: הרי הם יהרסו את כל הקברים בהר-הזיתים.

מאיר פרוש: למה הערבים הרסו את הקברים בהר-הזיתים?

מאיר פרוש: איך אפשר לסמוך עליהם?

מאיר פרוש: באיזו הצדקה הם מבקשים שניתן להם לשלוט בירושלים?

מאיר פרוש: הרי האספסוף יעשה שם את מה שיעשה, ואין להם מי שיאמר: את זה אסור לעשות, כי אם ההמון ידרוש זאת, אף אחד לא יפתח את הפה.

מאיר פרוש: ממה חושש ערפאת?

מאיר פרוש: לא מכיוון שהוא מאמין במשהו; הוא חושש, שאם יוותר לברק, ה"חמאס", ההמון, האספסוף יפגע בו.

מאיר פרוש: ומה נעשה אם ניתן לו את מזרח-ירושלים, והאספסוף יפגע בכותל המערבי ובהר-הזיתים?

מאיר פרוש: אותן 19 שנים הוכיחו שהערבים לא יכולים לשלוט בירושלים, כי הם לא נותנים את האפשרות לכל אחד לחיות בה.

מאיר פרוש: לעומת זאת, כאשר יש שלטון יהודי בירושלים, כל אחד יכול לחיות בה.

מאיר פרוש: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: ובכן, אחרי חבר הכנסת פרוש, חבר הכנסת יוסף פריצקי, ואחריו – חבר הכנסת משה רז.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת זנדברג, אחריו – חברי הכנסת יולי-יואל אדלשטיין וסילבן שלום.

דוד טל: אדוני, שלוש דקות.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני יליד ירושלים, אני דור חמישי בעיר הזאת.

יוסף יצחק פריצקי: כאשר נולדתי וגדלתי בה, היא היתה עיר שונה לחלוטין ממה שהיא היום.

יוסף יצחק פריצקי: ירושלים שאני מכיר – אני חושב שעמוס עוז תיאר אותה נפלא בספרו "מיכאל שלי" – היתה ירושלים שאנשים חיו בה ביחד.

יוסף יצחק פריצקי: אנשים דתיים ושאינם דתיים גרו ביחד באותו בניין וכיבדו זה את זה.

יוסף יצחק פריצקי: הלכתי לתנועת הנוער הצופים, וחברי הדתיים הלכו לשבט "משואה" של הצופים, שהיה שבט דתי.

יוסף יצחק פריצקי: ב"בני עקיבא" היו בנים ובנות ביחד, ונפגשנו אתם ביום העצמאות.

יוסף יצחק פריצקי: ובלילות שבת, מכיוון שהיה לנו שכן דתי בבית, דאגנו לשים גפרור במתג החשמל, כדי שהאור ידלוק והוא לא יצטרך לחלל שבת.

מאיר פרוש: וגם שילמתם את החשבון?

יוסף יצחק פריצקי: וגם שילמנו את החשבון.

יוסף יצחק פריצקי: אגיד לך, חבר הכנסת פרוש, מה היה ומה איננו היום: היה כבוד הדדי בין אנשים.

דוד טל: חבר הכנסת פריצקי, איפה הסבלנות ואיפה הסובלנות האלה היום?

יוסף יצחק פריצקי: תודה, אדוני היושב-ראש על השאלה, אענה לך.

מאיר פרוש: מכיוון שאנחנו לא סובלנים, גם הם לא.

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת פרוש, הרי אתה יודע את ההבדל בין חכם לגולם, אז תהיה חכם.

מאיר פרוש: מה אכפת לך שאני גולם?

יוסף יצחק פריצקי: אתה יודע מה, לי אכפת שלא תהיה גולם.

יוסף יצחק פריצקי: מפאת כבודו של הבית הזה, אינני רוצה שיגידו שיש בו חבר כנסת אחד שהוא גולם.

יוסף יצחק פריצקי: מה שקרה בירושלים הוא אולי הסינדרום הקשה שקרה בארץ: ירושלים הלכה והתחרדה מצד אחד, ומצד שני נוספה לה אוכלוסייה ערבית, שאיננה רוצה לחיות בה תחת שלטון ישראלי.

יוסף יצחק פריצקי: בואו נודה, חברי הכנסת, על האמת, החלק המאוד-מאוד גדול של ירושלים – אינני יודע אם הוא הרוב או לא, אני נזהר מאוד במספרים – הוא היום חלק לא ציוני, שלא רוצה את מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי; לא רוצה את היהודי החדש לפי התיאוריות של הרצל וגם של ז'בוטינסקי.

יוסף יצחק פריצקי: יש לנו עיר בירה משונה מאוד: עיר הבירה היחידה בעולם שחלק הארי של אוכלוסייתה לא רוצה שהמדינה תמשיך ותהיה, לפחות לא כמו שהיא היום.

יוסף יצחק פריצקי: את הבעיה הזאת צריך לפתור.

יוסף יצחק פריצקי: חוק ירושלים שהביא לכאן חבר הכנסת מצא, שאנחנו תומכים בו, נועד להבטיח שלטון ישראלי בירושלים, וזה נכון, אבל מה לגבי הרכב האוכלוסייה שלו?

מאיר פרוש: נשלח את החרדים החוצה.

יוסף יצחק פריצקי: אתה רואה, חבר הכנסת פרוש, זה שוב ההבדל בינינו: אתה כל הזמן רוצה להתבדל, ואני כל הזמן עם התקווה שפעם אחת עוד נוכל לחיות יחד.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

דוד טל: בנימה אופטימית זו נסיים.

דוד טל: תודה לך, חבר הכנסת יוסף פריצקי.

דוד טל: חבר הכנסת משה מוסי רז, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

דוד טל: שלוש דקות, אדוני.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נאמר פה קודם, שהצעת החוק של חבר הכנסת מצא מיותרת ורעה, ואני הייתי רוצה להוסיף להגדרה הזאת גם את המלה משמחת.

מוסי רז: היא משמחת, מפני שחבר הכנסת מצא מבין, שהולך ומתגבש גם בעם וגם בקרב חברי הכנסת רוב, שמבין שישראל צריכה שלום, ומבין שלא ייכון שלום בין ישראל לבין הפלסטינים בלי שתוכר ריבונות פלסטינית על השכונות הערביות במזרח-ירושלים.

מוסי רז: חברי הכנסת, כאשר אני מדבר על ירושלים, אני מודה שאינני אובייקטיבי.

מוסי רז: יש לי עניין אישי בירושלים, אני אוהב את ירושלים, נולדתי בירושלים, מגיל ארבע חייתי במזרח-ירושלים, בשכונות רמת-אשכול, רמות, הגבעה-הצרפתית.

מוסי רז: הורי חיים בפסגת-זאב שבמזרח-ירושלים.

מוסי רז: ואני אומנם אינני אובייקטיבי, אבל אני רוצה לומר מפה לאהוד ברק עם כישלון הפסגה: אל תפחד, תמשיך את המשא-ומתן עם הפלסטינים.

מוסי רז: רק ריבונות פלסטינית בשכונות הערביות תחזק את ירושלים.

מוסי רז: למען ירושלים האהובה שלנו יש לך מנדט להסכם עם ערפאת ויש לך מנדט לוותר על שועפאט.

מוסי רז: 209,000 פלסטינים חיים בירושלים, אין לנו רצון לשלוט בהם ולא תצמח לנו מזאת כל תועלת.

מוסי רז: אני רוצה לקרוא לראש הממשלה: חלק את ירושלים, חלק אותה בין בניה, בין תושבי רחביה והקטמונים, מאה-שערים ושועפאט.

מוסי רז: רק כך נוכל לסיים את האפליה בעיר הזאת, אפליה שלא רודפת צדק ולא רוצה שלום, וגם לא מובילה לביטחון.

מאיר פרוש: עדיין תהיה אפליה בין יהודים לחרדים.

מוסי רז: אפליה שהובילה אותנו ל-33 שנים, מאז מלחמת ששת הימים, ללא ביטחון בירושלים.

מוסי רז: ביטחון לפסגת-זאב, לנווה-יעקב ולגילה יושג רק אם תהיה ריבונות פלסטינית בשכונות שבמזרח-ירושלים, כפי שהביטחון לגילה גבר מאז עלתה בית-לחם לשליטת הרשות הפלסטינית, כפי שהביטחון בקריית-שמונה גבר מאז הנסיגה מלבנון, כפי שהביטחון בכפר-סבא גבר מאז הנסיגה מקלקיליה.

מוסי רז: ראש הממשלה, יש לך מנדט להציב דגל פלסטיני על הר-הבית.

מוסי רז: יהודים התפללו להר-הבית גם כשהיה עליו דגל ירדני, וימשיכו להתפלל גם כשיהיה עליו דגל פלסטיני.

מוסי רז: יש לך מנדט לפיקוח פלסטיני על המקומות הקדושים: וטיקן פלסטיני ברובע המוסלמי.

מוסי רז: יש לך מנדט, רוב הציבור מסכים לכך, רבותי חברי הכנסת.

יאיר פרץ: – – –

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת רז, הערת ביניים קצרה.

מוסי רז: רבותי חברי הכנסת, אחר כך אהיה מוכן לענות על שאלות.

מוסי רז: לפני שבוע וחצי התפרסמו – – –

קריאות: – – –

דוד טל: תמשיך, תמשיך.

מוסי רז: לפני שבוע וחצי התפרסמו בעיתונות סקרים שהוכיחו, שרוב הציבור מסכים לפיקוח פלסטיני על המקומות הקדושים; רוב הציבור מסכים להנפת דגל על הר-הבית, ורוב הציבור גם מסכים לריבונות פלסטינית בשכונות ערביות כמו שועפאט.

מוסי רז: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד, אדוני היושב-ראש.

מוסי רז: אני רוצה להגיד מכאן לראש הממשלה: יש לנו ניסיון בהסכמי השלום שלנו עם המצרים והירדנים.

מוסי רז: מלחמות היו לנו הרבה, שלום – מספיק רק אחד כדי לפתור את הבעיה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – כאמור, חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין, חבר הכנסת סילבן שלום, חבר הכנסת יצחק גאגולה, חבר הכנסת צבי הנדל, חברת הכנסת לימור לבנת, חבר הכנסת אוריאל סביר.

דוד טל: חבר הכנסת מודי זנדברג, לשם איזון, אתה זיל גמור.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אולי אנחנו צריכים להתחיל בדברי תודה ליאסר ערפאת שהציל אותנו מחלוקת ירושלים.

אליעזר זנדברג: אבל אם נדבר לגופו של עניין, אדוני היושב-ראש, ראשית על הצעת החוק, אני חושב שהצעת החוק הזאת היא חשובה וטובה ומובן שאתמוך בה.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שהצעת החוק, כשתוצבע מחר, תשקף את המציאות, תשקף את האמת ותשקף את העובדה שירושלים היתה ונותרה בבחינת קונסנסוס, וכל הדברים שאמר כאן חבר הכנסת רז ועוד שכמותו לא יועילו.

אליעזר זנדברג: בהצבעה מחר נוכל לראות מי יהיה כאן ברוב ואם הכנסת סבורה שירושלים היא בלתי ניתנת לחלוקה; האם הכנסת סבורה שירושלים עדיין בירת ישראל וחלק מן הקונסנסוס או לא.

אליעזר זנדברג: אבל, אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר לך שאני מאוד מוטרד, כי המלה קונסנסוס הפכה להיות מלה גסה, והמושג הזה היום אולי הוא אפילו בבחינת חיה נדירה.

אליעזר זנדברג: למה אני מתכוון?

אליעזר זנדברג: אני חושב שהיתה בארץ פירמידה של הסכמות לאומיות, קונסנסוס בלעז, שאפשר למדוד כל אחת מהן כרחבה יותר או פחות.

אליעזר זנדברג: הקטנה ביותר היתה בנוגע לגולן, אבל אם תזכור, אדוני היושב-ראש, לפני עשור ופחות היתה הסכמה לאומית רחבה שמהגולן לא יורדים.

אליעזר זנדברג: היתה הסכמה עוד יותר רחבה לגבי בקעת-הירדן.

אליעזר זנדברג: הסכמה עוד יותר רחבה היתה לגבי ירושלים.

אליעזר זנדברג: איש לא העלה על דעתו אפילו לדבר על העניין הזה, למעט באמת גורמים שוליים בשמאל והנציגים של המפלגות הערביות, שכמובן חושבים אחרת.

אליעזר זנדברג: והסכמה עוד יותר רחבה, אולי היא עדיין קיימת היום, היתה, ואני מקווה שנותרה, לגבי גבולות תוכנית החלוקה.

אליעזר זנדברג: ולמה אני מזכיר את כל ההסכמות האלה ברצף, אדוני?

אליעזר זנדברג: כי התהליך שעובר עלינו הוא התפרקות מקונסנסוסים, התפרקות מן ההסכמות האלה.

אליעזר זנדברג: זה התחיל בגולן ועבר בבקעה, ואו-טו-טו הגיע לירושלים, ואם הייתי היום צריך לשבת מן הצד השני, הפלסטיני, הדבר היחיד שהייתי עושה זה להמתין.

אליעזר זנדברג: להמתין, כי היהודים לאט-לאט מתפרקים מכל קו אדום.

אליעזר זנדברג: להמתין, כי היהודים לאט-לאט מוותרים על כל הסכמה לאומית.

אליעזר זנדברג: ומה שנראה כבלתי-ניתן להשגה לפני עשר או חמש שנים, היום הוא או-טו-טו בהושטת יד.

אליעזר זנדברג: אז למה שנסכים לגבולות 1948?

אליעזר זנדברג: למה שנסכים לקווי הפסקת האש של 1967, לפני פרוץ מלחמת ששת הימים?

אליעזר זנדברג: לפי הקו הזה עוד יגיע היום שאנשים כאן ידברו על תוכנית החלוקה כעל קו שצריך להסכים לו, ומזה אני חרד, ומכך אני מפחד.

אליעזר זנדברג: הדבר הכי מסוכן שעשה אהוד ברק, אם הפסגה הזאת נכשלה, לפי מה שאנחנו שומעים כרגע, זה ויתור על קווים אדומים והתוויית קו.

אליעזר זנדברג: כל קו אדום הוא קו אדום זמני בלבד.

אליעזר זנדברג: זאת הסכנה הגדולה.

אליעזר זנדברג: מכאן החשיבות שבאיחוד כל הכנסת, לפחות כל הסיעות הציוניות, שאני מאמין שהן עדיין הרוב כאן, הסיעות שאכפת להן מעתיד מדינת ישראל – איחוד כל הסיעות והממשלה בהודעה אחת: כל מה שהוצע, הואיל ולא הוסכם, בטל ומבוטל, חוזרים למשא-ומתן מנקודת ההתחלה.

אליעזר זנדברג: זאת הסכנה הגדולה.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת זנדברג.

דוד טל: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חברי הכנסת צבי הנדל, לימור לבנת ואוריאל סביר.

דוד טל: אדוני, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מה לעשות, המציאות דינמית מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר, שכשישבתי כאן בפתיחת הדיון לפני כשעתיים, שעתיים וחצי, ושמעתי את מציע החוק, חבר הכנסת מצא, התכוונתי לומר דברים שונים לחלוטין.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים שמענו בשורות מקמפ-דייוויד.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע שמענו את הנשיא קלינטון מן הבית הלבן, וודאי שהדברים שהתכוונתי לומר לפני שעתיים הם לא הדברים שבפי כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: קשה לי כרגע למצוא את המשפט הפותח למה שאני הולך לומר.

יולי יואל אדלשטיין: מצד אחד, אם אגיד שאני שמח שהפסגה נכשלה, אדוני היושב-ראש, זה איזה משפט מאקברי.

יולי יואל אדלשטיין: מה זאת אומרת, אני שמח שאין הסכם שלום?

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שלא.

יולי יואל אדלשטיין: בכל לבי, כמו כל אזרח במדינה הזאת, כמו כל אב לילדים, אני מייחל שסוף-סוף יהיה שלום.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני חושב שגם לומר: אני עצוב מאוד על מה שקרה היום, אני לא יכול, כי בתנאים שנוצרו, ההסכם שהיה מביא ראש הממשלה, לפי כל מה שכולנו שמענו וידענו, היה לא הסכם שלום אלא הסכם שמצעיד אותנו, כנראה בצעדי ענק, לכיוון הלא-נכון, כיוון של תוהו ובוהו, כיוון של אולי, חס ושלום, גם אובדן המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן כולי תקווה, שעכשיו יחזור ראש הממשלה לארץ, ועם כל הביקורת שהיתה לנו, ועם כל האי-הסכמה שיש לנו עם הדרך שהוא בחר ועם הצעדים שהוא עשה ועם הוויתורים המפליגים שהוא כנראה כבר הספיק להציע בקמפ-דייוויד – אני חושב שהמהלך שאנחנו חייבים ללכת אליו, אם אנחנו רוצים באמת למחוק את ההבנות או ההבנות הלא-קיימות שעכשיו הושגו-לא-הושגו במהלך השבועיים האחרונים בקמפ-דייוויד – הדרך היחידה לעשות זאת היא דרך של ממשלת אחדות, ממשלה רחבה עד כמה שאפשר.

יולי יואל אדלשטיין: ולדעתי, רק ממשלה כזאת תוכל להוביל אותנו בתקופה הקרובה, תקופה מאוד לא פשוטה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני גם בטוח, שממשלה כזאת אולי תצליח לזרוע את הזרעים הראשונים בדרך לשלום אמת, לשלום אמיתי, לא שלום של ויתורים, לא שלום של חלוקת ירושלים – עד אז, מחר בוודאי גם נצביע על החוק בקריאה הראשונה – שלום שכולנו מייחלים לו, שלום שיחיו אתו ילדינו ונכדינו כאן במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת סילבן שלום – איננו באולם.

דוד טל: חבר הכנסת יצחק גאגולה, בבקשה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, "לא האמינו מלכי ארץ וכל ישבי תבל כי יבא צר ואויב בשערי ירושלם.

יצחק גאגולה: ספקו עליך כפים כל עברי דרך, שרקו וינעו ראשם על בת ירושלם, הזאת העיר שיאמרו כלילת יפי, משוש לכל הארץ".

יצחק גאגולה: פסוקים אלה ממגילת איכה טופחים עלינו כאילו ירמיהו הנביא היה חי בתוכנו בימים טרופים אלה.

יצחק גאגולה: כי לא ייאמן, הכיצד כל הפרות הקדושות שהאמנו בהן אך אתמול נמוגו להן בן רגע, ואנשי השמאל, שמשום מה אינני רואה אותם כאן בכנסת, כנראה מתביישים מההידרדרות שהידרדרו בה בהתחברם עם הציבור הערבי, קמו בוקר אחד וגילו את פרצופם האמיתי; אך כיסוי היה לפניהם במשך 33 שנים, ולשיטתם ירושלים בירת ישראל הנצחית ניתנת לדיון ולחלוקה.

יצחק גאגולה: ואני אומר לכם, חברי מהשמאל, כי היום לא רק בושה צריכה לכסות את פניכם, כי אם כלימה צריכה לכסות את פניכם.

יצחק גאגולה: הכיצד אינכם מתביישים להגיד, ובקול רעש גדול, כי אינכם מבינים מה היא הקדושה שבירושלים?

יצחק גאגולה: הכי התנתקתם כל כך ממורשתנו המפוארת והגעתם לדיוטה כה תחתונה, עד כי גם בדברים שבקונסנסוס, כמו ירושלים הקדושה, אתם מתקפלים מרצון?

יצחק גאגולה: וגרועים אתם מהפרטנר שלנו לשלום, מהפלסטינים ובראשם ערפאת, שהרי הם לא מוותרים על היקר והקדוש להם, כי הם מעריכים את מורשתם ועברם, ואתם אחי מהשמאל ויתרתם על מורשת

יצחק גאגולה: כם בעזות מצח ובמחי-יד בעד נזיד עדשים, ותראו עד לאן הידרדרתם.

יצחק גאגולה: האם לא הגיע הזמן להתבוננות, ולו של רגע, ולעשות חושבים?

יצחק גאגולה: עם שעבר גלויות כה קשות, ולא מזמן את השואה האיומה, האם לא הגיע הזמן שתתבוננו בדברי ירמיהו הנביא: "הלך וקראת באזני ירושלם לאמר, כה אמר ה', זכרתי לך חסד נעוריך, אהבת כלולותיך, לכתך אחרי במדבר בארץ לא זרועה".

יצחק גאגולה: והנה, בשבתנו בארץ האבות ובירושלים "מהרסיך ומחריביך ממך יצאו".

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת.

יצחק גאגולה: ראשית, ברצוני לברך את חבר הכנסת יהושע מצא על יוזמתו בהצעת החוק.

יצחק גאגולה: ושנית, למרות כל מה שקורה בקמפ-דייוויד והפיצוץ במשא-ומתן, אני הייתי קורא מעל במה חשובה זו לכל הכוחות בעם ישראל ובארץ-ישראל, שכולנו נתאחד בשעה קשה זו ונתחזק, לבל נפורר את מה שבאמת נשאר מאתנו.

יצחק גאגולה: לפני שאסיים, אני רוצה להזכירכם את השבועה שנשבענו מדורי דורות, וגם מתחת לחופה: "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" – כך היה וכך יהיה בעזרת השם, ודברי הנביא "כי עוד ישבו זקנים וזקנות ברחובות ירושלים" – ישבו ויבנו, וירושלים תפרח למען העם היושב בציון, בעזרת השם.

יצחק גאגולה: תודה.

דוד טל: אמן.

דוד טל: חבר הכנסת צבי הנדל, שמעתי אותך אומר "אמן".

דוד טל: אדוני המזכיר, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הריני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית – הצעת חוק איסור הלבנת הון, התש"ס–2000, שהועברה מוועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק זכויות התלמיד, התש"ס–2000, שהועברה מוועדת החינוך והתרבות.

א' האן: תודה.

א' האן: (קריאה ראשונה)

דוד טל: אדוני, שלוש דקות.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מברך את חבר הכנסת מצא על הצעת החוק, ואני מאוד מקווה שרוב הבית הזה יתאחד ויצביע בעדה מחר.

צבי הנדל: והלוואי שבעזרת השם נחזור לאחור, שבועיים לפני היום הזה, ונהיה מאוחדים מחדש על כמה אמיתות יסוד שהיינו מאוחדים עליהן זה שנים, ובראשן ובלב-לבן – ירושלים כולה בידי ישראל, בלי כל מיני ניסוחי מלים של מתן מעמד כזה או אחר לעם זר, שלצערי עדיין צר ואויב כלפינו.

צבי הנדל: בינתיים קרה משהו, ואני לא אמשיך את הנאום שהכנתי.

צבי הנדל: לא אגלה לכם סוד אם אומר, שאני אישית עברתי בשבועיים האלה ימים קשים מאוד.

צבי הנדל: ראשית, יחד עם כל עם ישראל, בגלל שבירת מיתוסים, בגלל שבירת קונסנסוס ובגלל שבירת עקרונות יסוד שהיה ברור לכולם שאותם לא נשבור.

צבי הנדל: מעבר לכל זה, היה משא-ומתן והיתה אולי מכירה כללית ונתינה של הבית שאני גר בו, מושב גני-טל בגוש-קטיף, אחד מטובי היישובים.

צבי הנדל: 17 יישובים לתפארת, שיושבים בהם מיטב בניה של הציונות הדתית ושאינה דתית, חלוצים ממדרגה ראשונה.

צבי הנדל: התיישבות זו החלה את צעדיה הראשונים והוחלט על הקמתה בזמן שלטונו של מר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בקדנציה הראשונה שלו.

צבי הנדל: וכולם נרתמו לעשייה החלוצית ממדרגה ראשונה, ומי שהיה שם ומכיר איך הפריחו שממה בחולות, יודע שמעולם על דיונות החול האלה לא ישב אף ערבי ומעולם אף אחד לא נושל מחלקתו.

צבי הנדל: ולכולם היה ברור שההתיישבות שם בארץ-ישראל, שאין חולק שהיא ארץ-ישראל – גם לדעת הממעיטים הגבול הדרומי שלנו זה בוודאי אל-עריש; יש כאלה שטוענים שנחל מצרים זה הנילוס, אבל גם לדעת הממעיטים ודאי וודאי שגוש-קטיף בארץ-ישראל – היתה חלוציות לשמה, כשמיטב בניה החלוצים מכל המפלגות, ובראשן מפלגת העבודה, הובילו אותנו לשם.

צבי הנדל: ונשבר שבר בעיני כשראש ממשלה, שטען שהוא מתלמידיו של יצחק רבין, הוא זה שיעקור אותנו מההתיישבות הזאת.

צבי הנדל: אבל אף שאני חולק, כואב וכועס על 99% ממה שמר ברק היה מוכן לתת, על האחוז האחד שהקדוש-ברוך-הוא נתן בו כוח ועל האחוז האחד הזה שהוא לא היה מוכן לוותר – על כך אני מברך אותו.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברת הכנסת לימור לבנת, חבר הכנסת אוריאל סביר וחברת הכנסת יהודית נאות – אינם.

דוד טל: חבר הכנסת יורי שטרן, או חבר הכנסת פרץ?

דוד טל: החלטתם?

יורי שטרן: הוא יושב-ראש סיעה יותר גדולה.

דוד טל: חבר הכנסת יאיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

דוד טל: בבקשה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אלפיים שנה אנו מתפללים, חולמים והוגים את השם ירושלים.

יאיר פרץ: ירושלים אינה סתם עיר.

יאיר פרץ: ירושלים היא סמל, סמל לנצחיות העם היהודי לדורותיו.

יאיר פרץ: וכי מה משמעות השם ציון?

יאיר פרץ: מה הוא ציוני?

נסים זאב: שלמה המלך – – –

יאיר פרץ: חורבן בית שני, אדוני.

יאיר פרץ: עמיתי חברי הכנסת, ציון היא ירושלים.

יאיר פרץ: מי הוא ציוני?

יאיר פרץ: הוא איש שמייחל לירושלים, שחפץ בשלמותה ובאחדותה של ירושלים ושומר על ירושלים.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, בהמנון הלאומי שלנו, "התקווה", אומרים אנו: "ארץ ציון ירושלים".

יאיר פרץ: ללא ציון שהיא ירושלים, אין גם ארץ.

יאיר פרץ: וכי מה המשמעות של ארץ-ישראל ללא בירתה ירושלים?

יאיר פרץ: המשורר העברי הקדום, רבי יהודה הלוי, אמר באחד משיריו: "לבי במזרח ואנוכי בסוף מערב, איך אטעמה את אשר אוכל ואיך יערב בעוד ציון בחבל אדום ואנוכי בחבל ערב".

יאיר פרץ: שיר זה מביע את כמיהת היהודי בכל הדורות.

יאיר פרץ: גם בגלות, תחת שלטון עריצות, תחת יד הנוגש, תחת כפייה ולחץ, היהודי שר על ירושלים וחולם עליה.

יאיר פרץ: היא היוותה פסגת חלומותיו ושיא מאווייו.

יאיר פרץ: לפיכך, אדוני היושב-ראש, אני קורא לכל חברי הכנסת מכל הסיעות, שמאל וימין, לתמוך פה-אחד בחוק המוצע, מתוך אחדות השורות, דבר שאנחנו זקוקים לו בימים אלה.

יאיר פרץ: כולנו נצביע בעד חוק ירושלים.

יאיר פרץ: ואני אסיים רק בפסוק "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – כאמור, חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי, חבר הכנסת יגאל ביבי, חבר הכנסת יוסי כץ וחבר הכנסת מקסים לוי.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, נשמנו קצת לרווחה בשעה-שעתיים האחרונות, כשנודע לנו שההסכם הגרוע שראש הממשלה היה מוכן לחתום עליו בכל זאת לא סיפק את ערפאת, ולכן בגלל העמידה האיתנה של ערפאת על עמדותיו, ההסכם לא התקיים.

יורי שטרן: אבל אני לא אשכח למי שמכהן כראש ממשלתי את הימים הנוראיים האלה, כשפחדתי בבוקר לפתוח עיתון וכשלא רציתי לשמוע חדשות ברדיו, כי כל שעה וכל חדשה שמעתי על עוד ויתור ועוד ויתור, על עוד קריסת מערכות ועוד קריסת מערכות ועל עוד שבירת קונסנסוס ופרה קדושה נוספת שנרצחת.

יורי שטרן: אי-אפשר.

יורי שטרן: חצי העם הזה חי בהלם, וזה יימשך.

יורי שטרן: זו טראומה לדורות.

יורי שטרן: פילוג שכזה בעם לא היה במדינת ישראל מעולם.

יורי שטרן: אף ראש ממשלה לא הלך כך ודרס חלק גדול, יותר ממחצית האוכלוסייה היהודית, ושבר את כל המוסכמות.

יורי שטרן: למען מה?

יורי שטרן: בשביל להגיע להסכם שלא היה בכלל הסכם בר-קיימא והסכם שאפשר לקוות שיהיה יציב?

יורי שטרן: לכן, אני מקווה שאנחנו נצביע על חוק ירושלים.

יורי שטרן: אני מקווה שאנחנו לא ניתן לעיר הזאת להפוך לעיר גבול, למוצב, לעיר מחולקת, למקום שבו ליד השכונה שלי יסתובבו טרוריסטים של ערפאת עם הנשק.

יורי שטרן: מעבר לזה, התחילו כבר לדבר על כך, שכיוון שראש הממשלה חוזר ללא הסכם, צריך להקים ממשלת אחדות לאומית.

יורי שטרן: אני כבר שומע מחלק ממתנגדיו של ראש הממשלה שהם מוכנים להיכנס אתו לקואליציה.

יורי שטרן: ראש הממשלה הזה, ששבר את כל המוסכמות, שוויתר על כל מה שאפשר היה לוותר וכל מה שהיה אסור לוותר, ראש הממשלה הזה שהזניח את הכלכלה, הרס את החברה ונתן לרופאים לשבות כמעט 100 יום בלי להתערב בשביתתם – ראש הממשלה הזה צריך לסיים את תפקידו, וכמה שיותר מוקדם, ככה טוב יותר למדינת ישראל.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי.

דוד טל: חבר הכנסת זאב, אתה מסיים, אתה חותם את הרשימה, כמו תמיד.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

ויקטור בריילובסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו דנים על חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל, ומטרת החוק הזה היא לשמור על גבולות ירושלים ולשמור על ירושלים בריבונות ישראל.

ויקטור בריילובסקי: דווקא מאוד חשוב שאנחנו דנים על החוק הזה היום, כאשר נכשלה ועידת הפסגה בקמפ-דייוויד, ובדיוק ביום הזה אנחנו צריכים עוד הפעם לאשר את העמדה שלנו כלפי ירושלים.

ויקטור בריילובסקי: חשוב מאוד ביום הזה לזכור, שירושלים היא מרכז החיים הרוחניים של העם היהודי במשך שלושת אלפי שנה גם בגלות וגם בארץ-ישראל.

ויקטור בריילובסקי: לא במקרה ההבטחה לא לחלק את ירושלים היתה הבטחה חשובה ביותר בזמן מסע הבחירות.

ויקטור בריילובסקי: לא במקרה ההבטחה "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" היא הלב של מסורת יהודית.

ויקטור בריילובסקי: עכשיו קיבלנו מסר, שוועידת הפסגה נכשלה, כיוון שהפלסטינים לא מוכנים לתת את חלקם בדרך לשלום.

ויקטור בריילובסקי: אבל אני אופטימי, ואני מאמין שתהיה עוד ועידת פסגה ועוד ועידת פסגה, ואנחנו נגיע לשלום.

ויקטור בריילובסקי: יש לי רק הצעה אחת – לא לגשת למשא-ומתן עתידי בעמדה, שכל הצעה וכל משפט שהצד שלנו אמר במשך המשא-ומתן זה כבר ויתור רשמי ודבר נתון, שחובה להכניס אותו בהסכם עתידי.

ויקטור בריילובסקי: למשל, אם ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, רמז באיזה שלב רמז על נכונות לעשות ויתורים על חלק מהגולן, זה לא אומר שמר ברק חייב לעמוד בהבטחה שלו.

ויקטור בריילובסקי: יש דוגמה פשוטה.

ויקטור בריילובסקי: בשנת 1947 הסכים בן-גוריון על חלוקת פלשתינה בגבולות שכולנו יודעים עליהם.

ויקטור בריילובסקי: אבל עכשיו לא יעלה על הדעת להתייחס להסכמה הזאת בתור עמדת התחלה במשא-ומתן עם הפלסטינים.

ויקטור בריילובסקי: אני חושב, שמה שהיה – היה, ואנחנו צריכים להתחיל משא-ומתן חדש מנקודת התחלה חדשה.

ויקטור בריילובסקי: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת יגאל ביבי – איננו.

דוד טל: חבר הכנסת יוסי כץ.

דוד טל: שלוש דקות לרשותך.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הייתי די עצוב לשמוע חלק מחברי חברי הכנסת, חלק מחברי האופוזיציה, שמתנגדים, כמובן, ונימוקיהם עמם, לכל פשרה בנושא ירושלים.

יוסי כץ: חלק מהם מתנגדים לדברים אחרים.

יוסי כץ: שמחים, מקדמים בברכה את ראש הממשלה עם שובו הצפוי מארצות-הברית.

יוסי כץ: שמחים, ששים אלי קרב.

יוסי כץ: אני חושב, שצריך להיות מאוד מאוד עצוב על כך שלא הגענו למצב שבו אנחנו חותמים על הסדר קבע כפי שכל כך רצינו, על הסדר קבע שיוציא, אחת ולתמיד, מהאזור הזה סכסוך כל כך ממושך.

יוסי כץ: ממשלות ישראל האחרונות הסכימו, שבנקודות הרגישות ביותר, לרבות נושא ירושלים, הצדדים ידונו ויגיעו להסכם.

יוסי כץ: אהוד ברק יצא לארצות-הברית בתחושת שליחות מהמעלה הראשונה.

יוסי כץ: אני מכבד את החלטתו של ראש הממשלה.

יוסי כץ: אני משוכנע שכל הסדר שהוא חייב להיות בבחינת סיום הסכסוך.

יוסי כץ: אני, שנמנה עם אלה שתומכים גם בפשרה בנושא ירושלים, חושב ששאלת סיום הסכסוך היא עניין חיוני ביותר.

יוסי כץ: ירושלים קדושה לכולנו, אבל דווקא הקדושה של ירושלים, דווקא העובדה שבמשך אלפיים שנה, גם כשהיינו בנכר, המשכנו לחלום על ירושלים ולקדש את ירושלים ולהתייחס לירושלים כאל בירתו של העם היהודי גם כשהוא נמצא בנכר – דווקא משום כך, פיסת אדמה כזאת או אחרת לא היא שתקבע את יחסנו לירושלים הקדושה.

יוסי כץ: אם יש שכונות שנמצאים בהן פלסטינים וחיים בהן פלסטינים – ואגב הבוקר שמעתי אזרח ירושלים, תושב ירושלים, יהודי שנמצא בבית-חנינא; הוא דיבר בצורה יוצאת מן הכלל על הנכונות שלו להמשיך ולחיות גם בריבונות פלסטינית ולוותר על אדמתו, העיקר שיהיה שלום.

יוסי כץ: כי הוא מבין את זה – אדם שחי 32 שנה בקרב שכניו הערבים בבית-חנינא.

יוסי כץ: ובכן, אם הוא מוכן לוותר, כל אחד מאתנו צריך לוותר אם זה מה שמביא את השלום.

יוסי כץ: לכן, אין שום טעם בחוק הזה.

יוסי כץ: המשא-ומתן המדיני, שאני מקווה שיעלה בסופו של דבר על דרך המלך, הוא זה שיקבע את עתידתנו באזור הזה, הוא זה שיקבע את הגבולות בכל מקום, הוא זה שיקבע את הפשרות בירושלים, והוא זה שבסופו של דבר יכתיב את עתידתנו במדינת ישראל ואת עתיד יחסינו עם הפלסטינים.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת מקסים לוי – איננו.

דוד טל: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים, חותם את הרשימה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ירושלים הרים סביב לה והשם סביב לעמו מעתה ועד עולם.

נסים זאב: מי ששומר על ירושלים זה לא חוק ירושלים.

נסים זאב: הקדוש-ברוך-הוא שומר על ירושלים.

נסים זאב: אני בהחלט לא מופתע מהתוצאות של קמפ-דייוויד.

נסים זאב: ראש הממשלה נכנס להיסטריה של לוח זמנים.

נסים זאב: הוא קבע לעצמו, כי בתוך 15 חודש יביא לקצו של הסכסוך היהודי-הערבי.

נסים זאב: נותרו לו שלושה חודשים בלבד, ונפוליאון חייב להגיע להישג.

נסים זאב: אנחנו שחררנו.

נסים זאב: אנחנו נלחמנו על מנת להגן על עצמנו כשהוכרזה עלינו מלחמה, מלחמת השמד.

נסים זאב: התחיל בזה עבד אל-נאצר, המשיך בזה חוסיין והמשיך "המלך" הסורי.

נסים זאב: ראש הממשלה הסכים לוותר מראש על רמת-הגולן, על חמת-גדר, אפילו בלי שהוא נפגש עם אסד.

נסים זאב: שר החוץ הסורי לעג לו, ואפילו לא הסכים ללחוץ לו יד.

נסים זאב: כל הוויכוח היה על הכינרת.

נסים זאב: ועכשיו, מה קרה?

נסים זאב: הגיע התור של השטחים, של יהודה ושומרון ובקעת-הירדן.

נסים זאב: כבר ויתרנו על הכול.

נסים זאב: נשארה ירושלים, אולי נשאר הוויכוח על העיר העתיקה בלבד.

נסים זאב: ראש הממשלה מתחנן בקמפ-דייוויד להשיג שלום בכל מחיר.

נסים זאב: הרי ראש הממשלה משקר במצח נחושה.

נסים זאב: הוא הודיע על כמה לאווים שלו.

נסים זאב: הוא אמר לאו לחלוקתה של ירושלים, לאו להשבת הפליטים, גם לאו לבקעת-הירדן, לאו להפקרת היישובים והמתיישבים.

נסים זאב: על כל זה הוא ויתר, ואינני יודע משום מה הפיצוץ הזה נעשה.

נסים זאב: אולי הוא גם מלאכותי.

נסים זאב: אי-אפשר לדעת.

נסים זאב: ימים יגידו.

נסים זאב: מה שכן שמעתי זה שקלינטון הודיע שהוא מחמיא מאוד לראש הממשלה.

נסים זאב: הוא הלך לקראת השלום והוא עשה ויתורים מעל ומעבר.

נסים זאב: הוא לא כועס על ערפאת.

נסים זאב: הוא לא מגנה את הפלסטינים שעמדו על העקרונות שלהם ולא ויתרו על אף שעל.

נסים זאב: אבל הוא כן מחמיא לראש הממשלה.

נסים זאב: עכשיו תראו, האם מישהו חושב באמת שערפאת יכול לעשות שלום?

נסים זאב: הוא מסוגל להביא שלום?

נסים זאב: הוא אמר מפורשות: אם אני אוותר – יהרגו אותי.

נסים זאב: ותראו מה קרה.

נסים זאב: גמאל עבד אל-נאצר, כשהוא נחל תבוסה – –

דוד טל: אני מבקש לסיים.

נסים זאב: – – הוא היה הגיבור הלאומי במצרים, מול סאדאת שזכה להחזיר לעמו את כל הגבולות שעם ישראל שחרר, ובכל זאת הוא נרצח.

עסאם מח'ול: כמו יצחק רבין.

נסים זאב: ערפאת יודע טוב, שאם הוא ילך להסכם של שלום, ירצחו אותו.

נסים זאב: לכן הוא חייב לפדות את פלסטין בדם ובאש.

נסים זאב: אני רוצה לומר דבר נוסף, ובו אסיים.

נסים זאב: ערפאת ידע מראש, עוד חודש קודם לכן, והוא הכין את העם הפלסטיני למלחמה.

נסים זאב: הם אוגרים מזון.

נסים זאב: הם אוגרים נשק.

נסים זאב: הם מתאמנים בנשק.

נסים זאב: הם גונבים תרופות.

נסים זאב: הם מתכוננים למלחמה.

נסים זאב: אני שלום וכי אדבר המה למלחמה.

דוד טל: תודה.

נסים זאב: אני לא מתפלא שההסכם הזה עלה על שרטון, כי מלכתחילה לא היה לו שום סיכוי.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: עמיתי חברי הכנסת, תם סדר הדיון בנושא הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון) (שטח שיפוט ופעילות שלטונית).

דוד טל: לא נשלם.

דוד טל: ההצבעה, כאמור, תהיה במועד אחר.

דוד טל: אנחנו עוברים להודעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון מס' 2) (צירוף תקופות לעניין גמלה), התשנ"ח–1997.

דוד טל: הודעה בלבד.

דוד טל: ימסור את ההודעה ידידי חבר הכנסת דוד אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

דוד טל: אדוני.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע מה היה עושה הבית הזה בלי תנועת ש"ס.

דוד אזולאי: אנחנו מדברים פה והיושב-ראש הוא מש"ס.

דוד אזולאי: כדאי מאוד שידעו שתנועת ש"ס פעילה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד להודיע למליאת הכנסת על רצונה של ועדת הפנים ואיכות הסביבה להחיל את דין הרציפות על הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלה לראש רשות וסגניו) (תיקון מס' 2) (צירוף תקופות לעניין גמלה), התשנ"ח–1997 – הצעות חוק, מס' 2659.

דוד אזולאי: על-פי הוראות החוק האמור, כל סיעה הרוצה בכך, או הממשלה, רשאית להציע בתוך שבועיים, שדין הרציפות לא יחול על הצעת החוק.

דוד אזולאי: אם תוגש הצעה שכזו ותידחה, תמשיך ועדת הפנים ואיכות הסביבה לדון בהצעת החוק ורשאית היא לנהוג בדיונים שהתקיימו בכנסת הקודמת כאילו אלה דיונים שלה.

דוד אזולאי: תודה, אדוני.

דוד טל: תודה רבה לך, אדוני, יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

דוד טל: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לשחרור מוקדם של אסירים (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1998 – הצעות סיעות חד"ש וחירות שלא להחיל את דין הרציפות.

דוד טל: ההצבעה בנושא תתקיים ביום שני הבא, בעזרת השם.

דוד טל: ינמק את הערעור חבר הכנסת עסאם מח'ול.

דוד טל: חבר הכנסת מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש מחויבויות שעל הצדדים להסכם לבצע אותן.

עסאם מח'ול: אני רואה את הצהלה במחנה הימין מאז התחילו להגיע הידיעות על הקשיים, על הכישלון של הפסגה והנסיעה הביתה.

עסאם מח'ול: יש כאלה שהתמוגגו מהנאה על כישלון הניסיון להגיע לשלום.

עסאם מח'ול: הם לא יודעים והם לא הביאו בחשבון, שיש מחויבויות על-פי הסכמים שנחתמו מזמן, לא במסגרת הפיצוץ הזה, ועל ישראל יהיה לבצע אותן, לרבות שחרור אסירים, שעל-פי הסכמי הביניים היו אמורים כבר להיות חופשיים, עם משפחותיהם ועם עמם.

עסאם מח'ול: היו מחויבויות לנסיגות, לפעימה שלישית, כשאף אחד לא שחרר את החתומים עליהן מלבצע אותן, אלא אם היו מגיעים לפתרון אחר בקמפ-דייוויד.

עסאם מח'ול: אני חושב, שיש להזהיר את אלה שצוהלים היום ומתמוגגים על כישלון הפסגה, אלה שמנסים לעמוד בתור כיום ולנדב את עצמם לממשלת ברק, כדי להציע לציבור בישראל את ממשלת האנטי-שלום כאלטרנטיבה לממשלה שהתיימרה, רצתה, הודיעה והכריזה שהיא רוצה להשיג שלום; אפילו קליינר, אפילו בני אלון, הנדל – זאת הממשלה שמציעים לעם בישראל, וזאת הממשלה שיכולה לחסל כליל כל סיכוי לשלום וכל סיכוי לחיים שיענו על האינטרסים של שני העמים בארץ הזאת.

עסאם מח'ול: אני רוצה אולי להרגיע את אנשי הימין: אין ברירה, גם לא לברק, אין ברירה אלא לחזור לשולחן המשא-ומתן ולנסות למצות את האפשרויות שיכולות לענות על המאוויים האמיתיים של שני העמים, של הרוב בהם, גם בישראל, על אף ההתלהמות שהיתה כאן בשבועיים האחרונים, כששני העמים מחפשים דרך אחרת.

עסאם מח'ול: דרך אחרת לא משיגים כאשר ראש הממשלה יוצא לפסגה בקמפ-דייוויד, אחרי שהוא התחייב ל"לאווים" שלו, אחרי שהוא התחייב לקווים אדומים שאין להם ולשלום ולא כלום.

עסאם מח'ול: אחר כך הוא הוסיף – – –

נסים זאב: קלינטון הודיע שהוא עבר את הקווים האדומים שאתם הוא בא לפסגה.

עסאם מח'ול: אני אומר שהיו הרבה הטעיות בקמפ-דייוויד.

עסאם מח'ול: אני אענה לך, חבר הכנסת נסים זאב.

עסאם מח'ול: אני אביא את מה שאתה אומר בחשבון.

דוד טל: אין לך הרבה זמן, חבר הכנסת מח'ול.

עסאם מח'ול: זה אומר שברק יצא מכאן ואמר: אלה הקווים האדומים שלי, ואמר שאם תיכשל הפסגה תהיה התפוצצות אלימה.

עסאם מח'ול: מה המשמעות של הדברים האלה?

עסאם מח'ול: שאם אתם, הפלסטינים, לא תקבלו את התכתיבים שלי, אז אני מאיים עליכם בכוח.

עסאם מח'ול: אני חושב שהיתה הטעיה רבה במשך השבועיים האחרונים.

עסאם מח'ול: לא הוצעו הצעות אמיתיות, שעונות על המינימום האפשרי הנחוץ כדי להשיג שלום צודק.

עסאם מח'ול: המינימום הוא לבצע את החלטות האו"ם.

עסאם מח'ול: המינימום הוא לבנות את השלום ואת ההסכם על בסיס 242.

עסאם מח'ול: המינימום הוא לבצע את החלטות האו"ם ואת העיקרון שבהחלטות האו"ם בעניין הפליטים הפלסטינים.

עסאם מח'ול: לא להגיד 100,000 ו-200,000 וחצי מיליון, אבל אנחנו לא נושאים באחריות.

עסאם מח'ול: מי שמנסה לקעקע את הבסיס של הלגיטימיות של הפתרון העתידי, אם זה קלינטון ואם זה ברק ואם זה מי שלא יהיה, הוא מקעקע את הכול, לרבות את הבסיס הלגיטימי המוסרי של קיומה של מדינת ישראל עצמה.

עסאם מח'ול: זאת הסכנה האמיתית.

עסאם מח'ול: לכן, יש דרך אחרת.

עסאם מח'ול: אנשי הימין, אל תמהרו לקבור את השלום ואת הסיכויים לשלום.

עסאם מח'ול: אל תתנהגו כאילו זו העת לצאת למלחמה.

עסאם מח'ול: יש סיכוי, שאם ישראל תתחייב ביסודות אמיתיים שעל בסיסם אפשר להשיג שלום, אני רוצה לקוות ששני הצדדים יהיו מחויבים להליכה אמיתית לשלום וישיגו אותו.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מאוד מודה לך.

דוד טל: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא:

דוד טל: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 18), התש"ס–2000, קריאה שנייה ושלישית.

דוד טל: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

דוד טל: ההצעה הזאת מוגשת ללא הסתייגויות לקריאה שנייה ושלישית.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 18), התש"ס–2000.

דוד אזולאי: הצעת החוק הזאת הינה הצעת חוק ממשלתית.

דוד אזולאי: היא מוגשת למליאת הכנסת לאחר שנדונה בכנסת בקריאה ראשונה ביום ט"ו באדר א' התש"ס, 21 בפברואר 2000, ולאחר שוועדת הפנים ואיכות הסביבה דנה בה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: ההצעה נועדה להסדיר החזקת אסירים בהפרדה.

דוד אזולאי: לא מדובר בהחזקה בבידוד כעונש משמעתי, אלא בהפרדה הנדרשת על מנת לשמור על ביטחון המדינה, על ביטחון בית-הסוהר, או לשם שמירה על שלומם או בריאותם של אסירים אחרים, וכן למניעת פגיעה ממשית במשמעת ובאורח החיים התקין של בית-הסוהר.

דוד אזולאי: ההפרדה תיעשה אך ורק למטרות אלה, ורק כשלא ניתן להשיג את מטרת ההפרדה בדרך אחרת.

דוד אזולאי: כיום מוסדר הנושא באופן חלקי בחקיקת משנה.

דוד אזולאי: מטרת הצעת חוק זו היא לקבוע בחקיקה ראשית את הסמכות להחזיק אסירים בהפרדה, תוך קביעת מגבלות מחמירות, ככל שתקופת ההפרדה ארוכה יותר.

דוד אזולאי: הוועדה קבעה מגבלות אף על החזקת אסיר בהפרדה בתא עם אחרים, אף שהוא נמצא במגע עם אסירים אחרים, ואולם המגבלות החלות על אסיר בהפרדה בתא לבדו תהיינה קפדניות יותר.

דוד אזולאי: כמו כן, הצעת החוק קובעת הוראות שלפיהן הפעלת הסמכות להחזקת אסירים בהפרדה תיעשה באופן הדרגתי.

דוד אזולאי: ההצעה קובעת, כי משלב מסוים לא יוכלו שלטונות בתי-הסוהר להחליט על הפרדה מינהלית וייאלצו לפנות לבית-המשפט המחוזי, על מנת שיורה על תקופת הפרדה ארוכה יותר.

דוד אזולאי: בהתאם לכך נקבע, כי אסיר המוחזק לבדו, לא יוחזק בהפרדה מעבר לחצי שנה אלא בהוראת בית-המשפט, וכי אסיר המוחזק בהפרדה עם אסיר או אסירים אחרים לא יוחזק בהפרדה מעבר לשנה, אלא בהוראת בית-המשפט.

דוד אזולאי: בית-המשפט יהיה מוסמך לקבוע את תקופת ההחזקה בהפרדה, וגם על סמכות זו הוטלו מגבלות.

דוד אזולאי: לגבי אסיר בהפרדה המוחזק בתא לבדו, מוסמך בית-המשפט להורות על תקופת הפרדה שלא תעלה על חצי שנה, ולגבי אסיר בהפרדה המוחזק בתא עם אסיר או אסירים אחרים, מוסמך בית-המשפט להורות על תקופת הפרדה לתקופה שלא תעלה על שנה.

דוד אזולאי: בית-המשפט רשאי לשוב ולהורות על כך מעת לעת.

דוד אזולאי: אם לאחר החלטת בית-המשפט, הן בערכאה ראשונה והן בערכאת ערעור, נמצא כי אין צורך בהמשך החזקתו של האסיר בהפרדה, יורה הנציג על ביטול ההפרדה.

דוד אזולאי: אין בהחלטת בית-המשפט כדי למנוע החלטה בדבר החזקת אסיר בהפרדה, אם במועד שלאחר החלטת בית-המשפט התקיימו נסיבות המהוות את אחת מעילות ההפרדה, כפי שהן מפורטות בהצעת החוק.

דוד אזולאי: אני חושב, שזו אחת ההצעות הטובות, שבאות להסדיר אחת ולתמיד את זכויותיהם של האסירים, בלי לפגוע במהלכו התקין של תפקוד בית-הסוהר.

דוד אזולאי: לסיכום, ההצעה קובעת מדרג בהפעלת סמכות ההפרדה לשם שמירה על שלומו ועל זכויותיו של האסיר.

דוד אזולאי: כן מתחייב מהצעת החוק, כי על ביטול הפרדה או הפסקתה יש להורות בכל עת שנמצא כי על-פי הנסיבות לא הכרחי להחזיק את האסיר בהפרדה.

דוד אזולאי: ההצעה מהווה צעד חשוב לעבר שקיפות החלטות בית-הסוהר, שהיא חיונית בהתחשב בכוח שיש לבית-הסוהר ולסוהרים ובהתחשב בהגבלה הקיימת גם על חירותו של אסיר.

דוד אזולאי: עיגון המגבלות על שיקול הדעת בחוק באופן ברור יאפשר לכל אסיר לדעת במה להיאחז על מנת לעמוד על זכויותיו ויחייב את שלטונות בתי-הסוהר לקבוע את הוראות פקודת נציבות בתי-הסוהר בהתאם לעקרונות שייקבעו בחוק.

דוד אזולאי: הצעת החוק כוללת תיקון נוסף לפקודת בתי-הסוהר, ולפיו תקופת הניסיון של סוהר תהיה בת 24 חודשים במקום שישה חודשים.

דוד אזולאי: הארכת התקופה תאפשר את בחינת התאמתו של אדם לתפקיד סוהר, תפקיד המחייב אחריות רבה בשימוש בכוח, וזאת בצורה מעמיקה ויסודית.

דוד אזולאי: תיקון דומה כבר התקבל בנוגע לשוטרים, ומוצע כאן להשוות את התנאים.

דוד אזולאי: אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק שהוגשה ללא הסתייגויות בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד אזולאי: לסיום, אדוני היושב-ראש, ברצוני להודות לעוסקים במלאכת החקיקה, אשר בסיועם הגיעה הצעת חוק חשובה זו לקריאה שנייה ושלישית: ליועצת המשפטית של ועדת הפנים בכנסת, הגברת מירי שור-פרנקל.

דוד אזולאי: ליועצת המשפטית של המשרד לביטחון פנים, עורכת-הדין חנה קלר.

דוד אזולאי: לעורכת-הדין לבנת משיח ממשרד המשפטים.

דוד אזולאי: לעורכת-הדין נגה ענתבי, הממונה על נוסח החוק במשרד המשפטים, ולמתמחה שרי אברמוב, מהלשכה המשפטית של הכנסת.

דוד אזולאי: וכמובן למנצחת על המלאכה, הגברת יפה שפירא.

דוד אזולאי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: תודה לך, אדוני יושב-ראש הוועדה.

דוד טל: נמתין עוד רגע קט עד לרגע ההצבעה.

דוד טל: אומר שלאחר מכן אנחנו עוברים לשאילתות לשר האוצר ולאחר מכן תהיה הצעת חוק למיסוי מקרקעין, אלא אם כן יגיע חבר הכנסת גפני ונדון בהצעת חוק ניירות ערך ובהצעות חוק הבלו על הדלק, הצעות חוק שדות התעופה ועוד היד נטויה.

דוד טל: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר.

דוד טל: כאמור, הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, אשר על כן אנחנו מצביעים בהצבעה בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

דוד טל: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 7 נגד – אין נמנעים – 2 סעיף 1 נתקבל.

נסים זאב: – – –

דוד טל: טוב, אז אני אזכיר; חבר הכנסת עסאם מח'ול נמנע, חבר הכנסת מקסים לוי בעד, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה נמנע, חבר הכנסת יולי אדלשטיין בעד, חברי הכנסת דוד אזולאי, נסים זאב, עופר חוגי ודוד טל בעד, חבר הכנסת פרוש בעד.

דוד טל: אם כן, אני קובע שההצעה עברה בקריאה שנייה.

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על-פי נוסח הוועדה.

דוד טל: מי בעד, מי נגד – אפשר להצביע.

מאיר פרוש: איזה חוק?

דוד טל: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר.

דוד טל: חבר הכנסת זבולון אורלב, טרם הצבענו – – – הצבעה מס' 3 בעד החוק – 5 נגד – אין נמנעים – 2 חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 18), התש"ס–2000, נתקבל.

דוד טל: ובכן חמישה בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים, אשר על כן אני קובע שהצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר עברה בקריאה שלישית.

דוד טל: תודה רבה.

דוד אזולאי: – – –

דוד טל: אנחנו נוסיף את חבר הכנסת דוד אזולאי ואת חבר הכנסת דוד טל, גם ההצבעה שלו לא נקלטה.

דוד טל: יש בעיה כנראה, ונסב את תשומת לבו של הבית.

דוד טל: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים לשאילתות לשר האוצר.

דוד טל: כבוד שר האוצר הגיע בזה הרגע, ואנחנו מקדמים אותו בברכה.

דוד טל: אדוני שר האוצר, יש לנו פירוט שאילתות, ואם אדוני ייאות, אני אתן לך זמן להתארגן; בינתיים, ברשותך, אני אחתום על החוק שעבר.

דוד טל: קח את זמנך בידך, עשה את זה בניחותא.

דוד טל: חבר הכנסת ע' פרץ שאל את שר האוצר ביום י"ט באייר התש"ס (24 במאי 2000): נכה המבקש לרכוש רכב בקטגוריית 1,800 סמ"ק, מתקשה לעשות כך מכיוון ששיעור ההלוואה נמוך ומחירו הבסיסי של הרכב גבוה, בגלל סוג הרכב שנקבע כמייצג.

דוד טל: עם זאת, ההלוואה הניתנת על רכישת רכב מקטגוריה נמוכה יותר גבוהה מזו של דגם ה-1,800.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: האם אין משרד האוצר מאפשר את שינוי הדגם בקטגוריית 1,800?

דוד טל: אם כן – מדוע?

דוד טל: 2.

דוד טל: מדוע ההלוואה הניתנת לקטגוריה נמוכה יותר גבוהה מזאת של קטגוריית 1,800?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אברהם-בייגה שוחט: לדעת משרד האוצר, אין צורך בשינוי הדגם.

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: המצב נכון להיום – ההלוואה על דגם 1,800 אינה נמוכה מההלוואה הניתנת על דגם 1,600.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת מ' שטרית שאל את שר האוצר ביום י"ט באייר התש"ס (24 במאי 2000): מפנייתו של חייל משוחרר אלי עולה, כי חייבו אותו במס על מענק לחייל משוחרר מביטוח לאומי בגין עבודה נדרשת, אף-על-פי שהמוסד לביטוח לאומי הודיע לו, כי המענק פטור ממס.

אברהם-בייגה שוחט: רצוני לשאול: 1.

אברהם-בייגה שוחט: האם מענק לחייל משוחרר חייב במס הכנסה?

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: אם כן – האם נשקל לפטור מענק זה ממס כדי לעודד חיילים לעבוד בעבודה נדרשת?

אברהם-בייגה שוחט: 3.

אברהם-בייגה שוחט: אם המענק אינו חייב במס הכנסה, האם יוחזר המס לחייל?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

אברהם-בייגה שוחט: לפי סעיף 174 לחוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], זכאי חייל משוחרר, בתנאים שנקבעו בסעיף, למענק בשיעור הקבוע בסעיף, בשל עבודתו בעבודה מועדפת או נדרשת.

אברהם-בייגה שוחט: ראשיתו של הסעיף בשנת 1982, והוא נועד לשלב חיילים בעבודות נדרשות, תוך עידודם על-ידי הגדלת התגמול בשל עבודה מועדפת או נדרשת, שהשכר בצדה בדרך כלל אינו גבוה.

אברהם-בייגה שוחט: מענק, כאמור, הינו תוספת מטעם המדינה לשכרו של חייל משוחרר, העובד בעבודה נדרשת או מועדפת, לפי העניין.

אברהם-בייגה שוחט: תוספת לשכר או תוספת בשל השכר, דינה כהכנסת העבודה והיא חייבת במס.

אברהם-בייגה שוחט: המוסד לביטוח לאומי חייב לנכות מס במקור מתשלום זה, בדומה לניכוי מס מהכנסת מעבודה.

אברהם-בייגה שוחט: אציין, כי מתוך התחשבות בחיילים משוחררים נקבע בחוק ההסדרים האחרון, כי חיילים משוחררים ייהנו מנקודות זיכוי מיוחדות בתקופה של שנתיים מהחודש שלאחר שחרורם, כך חייל משוחרר, ששירת לפחות 24 חודשים, לא ישלם מס על הכנסתו מעבודה עד לסכום של 4,300 ש"ח בחודש.

אברהם-בייגה שוחט: הטבה זו ניתנת נוסף על פטור ממס על הכנסתו מסכומים שקיבל על-פי חוק לקליטת חיילים משוחררים, התשנ"ד–1994.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת ע' בשארה שאל את שר האוצר ביום ד' בסיוון התש"ס (7 ביוני 2000): ידוע לי, כי הוגשה למשרד האוצר תוכנית לשילובם של אזרחים ערבים בשירות המדינה.

אברהם-בייגה שוחט: לפי התוכנית, מוקצות 300 משרות בינוניות וגבוהות לאזרחים ערבים.

אברהם-בייגה שוחט: המשרד אמור לממן 150 משרות.

אברהם-בייגה שוחט: רצוני לשאול: 1.

אברהם-בייגה שוחט: האם תאושר תוכנית זו? 2.

אברהם-בייגה שוחט: אם כן – מתי? 3.

אברהם-בייגה שוחט: אם לא – מדוע?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

אברהם-בייגה שוחט: ועדת השרים לעניין המגזר הערבי החליטה בישיבתה ביום 22 בנובמבר 1999 להטיל על נציבות שירות המדינה, בתיאום עם משרד האוצר, לגבש תוכנית רב-שנתית במגמה לשלב עובדים משכילים מהמגזר הלא-יהודי בשירות המדינה.

אברהם-בייגה שוחט: בישיבה שקיימתי עם נציב שירות המדינה הוחלט על שילובם של 300 עובדים מבני המיעוטים בשירות המדינה, על פני ארבע שנים, כדלקמן: א.

אברהם-בייגה שוחט: תוכן תוכנית אופרטיבית לארבע שנים, שבה יוקצו 75 משרות לתוכנית זו, במשך כל אחת מן השנים 2000, 2001, 2002 ו-2003; ב.

אברהם-בייגה שוחט: על מנת להגדיל את מספר בני המיעוטים, ללא הגדלת כוח אדם בצורה מלאכותית, סוכם, כי המשרות יוקצו למשרדים על-פי חלוקה יחסית.

אברהם-בייגה שוחט: כן סוכם, כי בתוכנית זו יוקצו למשרדי הממשלה כ-150 משרות, וכי ל-150 משרות נוספות יעמיד משרד האוצר את המשאבים הדרושים, המתחייבים מכך; ג.

אברהם-בייגה שוחט: תוכנית מפורטת להקצאת משרת מסגרת אחת תמורת משרה אחת של המשרד המעוניין בכך תוכן על-ידי נציב שירות המדינה ותופץ בין המשרדים; ד.

אברהם-בייגה שוחט: המשרות תהיינה ייעודיות, במגמה לשלב עובדים מתאימים למשרות ראויות, תוך שיפור השירות לציבור.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת ע' מח'ול שאל את שר האוצר ביום י"א בסיוון התש"ס (14 ביוני 2000): ב-18 באפריל 2000, בנוכחות שר האוצר, חברי כנסת וועד מס רכוש, הוחלט על הפסקה מיידית של העיקולים בגין חובות מס רכוש לנישומים בכפרים הערביים עד אשר תיבדק האפשרות למינוי ועדה ציבורית שתעסוק בסוגיית החובות.

אברהם-בייגה שוחט: רצוני לשאול: 1.

אברהם-בייגה שוחט: למה, בניגוד למה שהוחלט, יצא ממשרדך מזכר המודיע לממונים בסניפים השונים על מיסוי המקרקעין, שיש להקפיא את פעולות אכיפת הגבייה למיניהן בתחום מס רכוש עד ל-31 במאי 2000?

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: האם נשקל להודיע לסניפים להפסיק את כל פעולות אכיפת הגבייה למיניהן?

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בעקבות דיון שהתקיים באפריל 2000 בעניין גביית חובות העבר במס רכוש, הוחלט להקפיא את פעולות האכיפה.

אברהם-בייגה שוחט: משמעות ההחלטה היא, שלא ייפתחו הליכי אכיפה חדשים לגבי חובות מס רכוש.

אברהם-בייגה שוחט: בעקבות ההחלטה, עודכנו הממונים במשרדי מיסוי מקרקעין, הן בעל-פה והן בכתב.

אברהם-בייגה שוחט: על-פי הנחיה כתובה, שנשלחה על-ידי סגן הנציב לגבייה, הוגבל עיכוב הפעולות עד 31 במאי 2000.

אברהם-בייגה שוחט: משלא נקבעו קריטריונים חדשים באשר לגביית החובות, עודכנו שוב הממונים במשרדי מיסוי מקרקעין, בעל-פה ובכתב, להמשיך ולהימנע מפעולות אכיפה.

דוד טל: חבר הכנסת מח'ול, שאלה נוספת.

עסאם מח'ול: אדוני השר, היום השתתפתי בפגישה עם נציגי הנפגעים של מס רכוש, וגם בפגישה המשותפת עם פקידי האוצר שמענו את הטענות, שגם היום עדיין אנשים מקבלים את צווי העיקול, או מחדשים להם את צווי העיקול.

עסאם מח'ול: השאלה, כאשר מדובר במס בעייתי שהכנסת החליטה שהוא מעוות, אנחנו מחפשים את הדרך לפתור את הבעיה של החובות.

עסאם מח'ול: מדובר בהשתתפותך, בהסכמתך, על הליכה על ועדה ציבורית, כפי שהיה בפעם הקודמת.

עסאם מח'ול: אין טעם ששום עיקול יימשך כל עוד לא הגענו לסיכום עם ועדת המשנה שמטפלת בנושא הזה, עם האוצר, על פתרון בעיית החובות.

דוד טל: תודה.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת מח'ול, קודם כול, כפי שאתה שומע וכפי שהקראתי וכפי שנמסר לי, ניתנה הוראה שלא לעשות עיקולים במסגרת האכיפה עד אשר יוסדר העניין של ההסכמה איך וכיצד מטפלים בחוב.

אברהם-בייגה שוחט: אתה טועה בדבריך אם אמרת שאני נתתי הסכמה שתקום ועדה ציבורית.

אברהם-בייגה שוחט: אני הצעתי לחלופין, ואני מקווה שבתקופה הקרובה מאוד אכן תינתן הצעה שהיא מאוד ליברלית, מאוד הוגנת, מאוד מאפשרת את תשלום החוב, מתחשבת בשווי הקרקע, מתחשבת במצב הסוציו-אקונומי של בעל החוב, ולפיכך אני מקווה שממש במונחים של ימים תונח הצעה שלפי הערכתי תיתן פתרון לבעיה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת ג' ריגר שאל את שר האוצר ביום כ"ה בסיוון התש"ס (28 ביוני 2000): לאחר יותר מ-100 ימים, לא נראה באופק סיומה של שביתת הרופאים בישראל.

דוד טל: מערכת שירותי הבריאות במדינה נפגעה באופן קשה, ולא ברור כיצד אפשר יהיה לתקן את הנזק.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: אילו צעדים עושה משרד האוצר כדי לסיים את השביתה בהקדם?

דוד טל: 2.

דוד טל: כיצד יסייע משרד האוצר למערכת הבריאות בישראל לאחר סיום השביתה?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אברהם-בייגה שוחט: שביתת הרופאים הסתיימה, לאחר שביום 13 ביולי 2000 נחתם הסכם שכר, אשר העניק לרופאים תוספות שכר בשיעור ממוצע של 13.2%, תוך שיפור בשכר הפנסיוני שלהם.

אברהם-בייגה שוחט: בהסכם ניתנה עדיפות למתמחים, ולהם תשולם תוספת של 2,700 ש"ח בחודש, לעומת תוספת של 1,000 ש"ח למנהלים.

אברהם-בייגה שוחט: כן הוגבל היקף שעות עבודתם של המתמחים בתורנות ל-24 שעות בלבד.

אברהם-בייגה שוחט: יצוין, כי נוסף על הסכם השכר, סוכם עם הרופאים כדלקמן: א.

אברהם-בייגה שוחט: למנות ועדה ציבורית שתבחן את הרפואה הציבורית ומעמד הרופא בה.

אברהם-בייגה שוחט: הוועדה תגיש את המלצותיה בתוך שנה; ב.

אברהם-בייגה שוחט: כנגד ויתור על זכות השביתה למשך תקופה של עשר שנים נקבע, כי בתקופה זו ניתן יהיה להעביר לבוררים מחלוקת במשא-ומתן בדבר חידוש הסכם שכר עם הרופאים.

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: אנו מקווים כי איתנותה של מערכת הבריאות תישמר גם לאחר השביתה.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת ע' פרץ שאל את שר האוצר ביום כ"ה בסיוון התש"ס (28 ביוני 2000): ב-24 בנובמבר 1994 נחתם הסכם לפיצוי המגדלים השונים, בהם מגדלי תפוחי-האדמה, בגין ביטול מכסותיהם.

אברהם-בייגה שוחט: נכון לינואר 1997, דובר בכ-1,700 ש"ח לדונם, שזה כ-80 מיליון ש"ח בסך הכול.

אברהם-בייגה שוחט: לטענת משרד החקלאות, האוצר אינו מעביר את הכסף.

אברהם-בייגה שוחט: רצוני לשאול: 1.

אברהם-בייגה שוחט: מדוע כיום, לאחר שש שנים, עדיין לא התקבל הפיצוי?

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: מה היא המדיניות בנוגע לפיצוי חקלאים בגין ביטול מכסות?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אברהם-בייגה שוחט: במסגרת הדיון על תקציב המדינה לשנת 1998, החליטה הממשלה לבטל את תשלום הפיצויים בגין ביטול מכסות ייצור תפוחי-אדמה, נוכח העובדה, כי למרות פתיחת הייבוא של תפוחי-האדמה משטחי הרשות הפלסטינית, בפועל כמעט שלא היה כל יבוא מהרשות הפלסטינית, כך ששוק תפוחי-האדמה הישראלי לא נפגע.

אברהם-בייגה שוחט: בעקבות החלטה זו, פנה ארגון מגדלי תפוחי-האדמה לבית-המשפט בבקשה לבטל את ההחלטה.

אברהם-בייגה שוחט: הליך זה עודנו תלוי ועומד.

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: אין חובת פיצוי בגין ביטולו של משטר מכסות.

אברהם-בייגה שוחט: עם זאת, במקרים מסוימים, הוחלט בעבר על מתן פיצוי מסוים, על מנת להקל את המעבר ממשטר מכסות למשטר ללא מכסות.

אברהם-בייגה שוחט: השאלה, אם לתת פיצוי בעקבות ביטולו של משטר מכסות, נבחנת בכל מקרה לגופו, על-פי נסיבותיו הקונקרטיות ועל-פי אילוצי התקציב הקיימים באותה עת.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת ע' לנדאו שאל את שר האוצר ביום כ"ה בסיוון התש"ס (28 ביוני 2000): בגיליון 8-7 ביוני 2000 של העיתון "גלובס" פורסם כי נחתם הסכם בין מדינת ישראל לרשות הפלסטינית בעניין יצירת מנגנונים לתשלום חובות של פלסטינים למוסדות ולגופים עסקיים ישראליים.

אברהם-בייגה שוחט: רצוני לשאול: 1.

אברהם-בייגה שוחט: בכמה כסף מסתכם החוב הפלסטיני למשק הישראלי?

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: כמה חייבים הפלסטינים לבתי-חולים, בעבור נפגעי תאונות דרכים, ולמגזר הפרטי?

אברהם-בייגה שוחט: 3.

אברהם-בייגה שוחט: מדוע לא תקזז ישראל מהכספים שהיא מעבירה לרשות הפלסטינית את החובות הנ"ל?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

אברהם-בייגה שוחט: הרשות הפלסטינית, כרשות, רוכשת בישראל שירותים ומוצרים בעיקר בתחומי חשמל, תקשורת, מים ובריאות.

אברהם-בייגה שוחט: אספקת חשמל ותקשורת מותנת בתשלום שוטף של הרש"פ, אולם נדרשת התייחסות מיוחדת לתחומי המים והבריאות.

אברהם-בייגה שוחט: בתחום המים נחתם הסכם עוד בדצמבר 1998, ועל-פיו מקזזת ישראל באופן שוטף חובות בלתי משולמים.

אברהם-בייגה שוחט: בהסכם שנחתם ביוני 2000, התחייבה הרש"פ לשלם את החובות המוסכמים לבתי-חולים בהקף של כ-7 מיליוני ש"ח.

אברהם-בייגה שוחט: בנוסף התחייבה הרש"פ להגיע להסכמים מסחריים עם בתי-החולים השונים.

אברהם-בייגה שוחט: הטיפול בנפגעי תאונות דרכים בטיפול חירום מוסדר על-ידי בתי-החולים מול הרשות בנהלים הקבועים בהסכם הביניים, או מול חברות הביטוח הפרטיות.

אברהם-בייגה שוחט: יש לציין, כי בעקבות חובות מסחריים של פלסטינים לגורמים מסחריים עסקיים בישראל, הופעל נוהל על-ידי תיאום הפעולות בשטחים, המונע כניסתם של החייבים לתחומי ישראל, עד לתשלום החוב.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת ס' טריף שאל את שר האוצר ביום ב' בתמוז התש"ס (5 ביולי 2000): מועצת כיסרא-סמיע נמצאת בתחום 10 הק"מ מקו הגבול הצפוני, אך אינה זכאית להטבות במס בשיעור של 15%.

אברהם-בייגה שוחט: אולם כפר-ורדים, השוכן דרומית יותר, נהנה מהטבות אלו.

אברהם-בייגה שוחט: רצוני לשאול: 1.

אברהם-בייגה שוחט: מדוע יישובים אלו אינם זכאים להנחות מס?

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: האם ישונה המצב?

אברהם-בייגה שוחט: אם כן – מתי?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

אברהם-בייגה שוחט: בטרם פרסמה ועדת בן-בסט את המלצותיה, ביקשה הממשלה להאריך את תוקפן של תקנות מס הכנסה, שהותקנו מכוח סעיף 11 לפקודת מס הכנסה, הקובעות הנחות שונות ממס ליישובים מסוימים, וזאת במסגרת חוק הסדרים במשק המדינה (היטלים וארנונה), התש"ס–2000, והכול ללא שינוי ברשימת היישובים או בשיעור ההטבה.

אברהם-בייגה שוחט: יצוין, כי בתקנות מס הכנסה (הנחות ממס ביישובים מסוימים ובהיאחזויות נח"ל), התשל"ח–1978, ניתנת הטבת מס בשיעור של 5% מההכנסה לתושבי הכפרים סמיע וכיסרא.

אברהם-בייגה שוחט: במהלך הקריאה השנייה לחקיקת חוק ההסדרים האמור הוספו כמה יישובים באמצעות הסתייגויות שהוגשו על-ידי כמה חברי כנסת ואושרו במליאה.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת נ' לנגנטל שאל את שר האוצר ביום ב' בתמוז התש"ס (5 ביולי 2000): הגיע לידיעתי, כי בנות השירות הלאומי אינן יכולות לממש את זכותן החוקית לנסיעה חופשית ברכבת ישראל, כיוון שמשרד האוצר אינו מעביר לרכבת ישראל את התקציבים הדרושים.

אברהם-בייגה שוחט: רצוני לשאול: 1.

אברהם-בייגה שוחט: האם הדבר נכון?

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: אם כן – מדוע משרד האוצר אינו מעביר את התקציבים הנדרשים ומונע זכות חוקית שהעניק המחוקק לבנות השירות הלאומי?

דוד טל: יש כאן בקשה, אדוני השר, אם אדוני רוצה יכול להשיב, אם הוא ממאן – יכול לא להשיב.

דוד טל: שאילתא מס' 1358.

דוד טל: חבר הכנסת נחום לנגנטל הגיש שאילתא בנושא נסיעות בנות שירות לאומי ברכבת ישראל.

דוד טל: אם אדוני ייאות – יש בקשה של חבר הכנסת זבולון אורלב.

אברהם-בייגה שוחט: מכיוון שיש לי תשובה – אני אקרא אותה בשמחה.

דוד טל: בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, על-פי החוק, בנות השירות הלאומי לא תשלמנה בעבור נסיעות בתחבורה ציבורית.

אברהם-בייגה שוחט: אנו סבורים, כי ראוי ליצור הסכם בין העמותות המעסיקות את בנות השירות הלאומי ובין רכבת ישראל, על מנת לאפשר מתן כרטיסיות לבנות השירות הלאומי, שיקנו להן הנחות או פטורים, כאמור בחוק.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת א' גמליאל שאל את שר האוצר ביום ט' בתמוז התש"ס (12 ביולי 2000): חקלאי קו העימות המתפרנסים משיווק ביצים טוענים, כי האירועים בחודשים האחרונים הביאו לקריסת הענף.

דוד טל: רצוף בזה מכתב ראשי המועצות האזוריות מרום-הגליל ומעלה-יוסף בעניין זה לחברי הממשלה.

דוד טל: רצוני לשאול: 1.

דוד טל: האם הפרטים שבפנייתם נכונים?

דוד טל: 2.

דוד טל: אם כן – מה יעשה משרדך כדי לחלצם מהמשבר?

אברהם-בייגה שוחט: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)1.

אברהם-בייגה שוחט: בחודש מאי השנה היו כ-47 מיליון ביצים עודפות בשוק.

אברהם-בייגה שוחט: עלות פינוי העודפים מוערכת בכ-12 מיליון ש"ח.

אברהם-בייגה שוחט: מקור המימון להשמדת הביצים העודפות הינו החקלאים הנהנים מהשמדה.

אברהם-בייגה שוחט: עלות הפינוי לביצה מוערכת בכ-9.5 אגורות.

אברהם-בייגה שוחט: חלק לא מבוטל מעודפי הביצים נובע מהעובדה, שסך המכסות של מגדלי הביצים גבוה מהיקף הצריכה.

אברהם-בייגה שוחט: 2.

אברהם-בייגה שוחט: בדיונים שקיימתי בתחילת השנה עם שר החקלאות ופיתוח הכפר הוחלט על תגבור הפיקוח הווטרינרי והפיטוסניטרי בהיקף של 13 מיליון ש"ח.

אברהם-בייגה שוחט: מאחר שאחד מתפקידי היחידה הוא מניעת הברחת תוצרת חקלאית מהאוטונומיה, לרבות ביצים, חלק מהתקציב הנוסף הופנה למטרה זו.

אברהם-בייגה שוחט: כחלק מההתמודדות עם עודפי הביצים, מממנת המדינה השבתת לולים בהיקף של כ-100 מיליון ביצים, בעלות של כ-4 מיליוני ש"ח.

אברהם-בייגה שוחט: על מנת להקל את מצוקת יישובי קו עימות, הנמצאים במסגרת חוק הגליל, סוכם להקצות תמיכה חד-פעמית בהיקף של כ-4.5 אגורות לביצה, מעבר לתמיכה הניתנת מכוח חוק הגליל, סך הכול 3 מיליוני ש"ח.

אברהם-בייגה שוחט: מקורות המימון לתמיכה זו הם כ-2 מיליוני ש"ח מתקציב המדינה וכ-1 מיליון ש"ח מתקציב מועצת הלול.

אברהם-בייגה שוחט: המחיר הגבוה לביצה מחד גיסא והקלות בשיווק הבלתי-מאורגן מאידך גיסא יוצרים תמריץ כלכלי ליצירת שוק שחור לביצים.

אברהם-בייגה שוחט: לא ניתן להתכחש עוד לעובדה, כי שיטת המכסות הנוכחית הוכחה כלא-יעילה, נמצאת על סף קריסה, ויש מקום לשינוי מבני מקיף ומיידי, אשר במסגרתו יבוטלו המכסות ויופחת המחיר המפוקח על ביצים באופן משמעותי.

דוד טל: אני מודה לך מאוד, אדוני שר האוצר.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון מס' 47), התש"ס–2000, קריאה ראשונה.

דוד טל: יציג את ההצעה שר האוצר.

דוד טל: מכובדי אברהם בייגה שוחט, בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בחודש ינואר השנה קבע בית-המשפט המחוזי בתל-אביב, 900/96, ינובר נגד מדינת ישראל, כי אגרה בשל הגשת ערר שהוטלה לפי תקנה 4 לתקנות מס שבח מקרקעין (סדרי הדין בפני ועדות ערר), התשכ"ה–1965, נגבית שלא כדין, שכן סעיף 110 לחוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה), התשכ"ג–1963, אשר מכוחו הותקנו התקנות האמורות, נוקט את הלשון "סדרי דין" ולא את המונח "אגרות", כך שלא ניתן לראות את המונח "סדרי דין" ככולל בתוכו הסמכה ליצירת חובת תשלום אגרה.

אברהם-בייגה שוחט: הצעת החוק מציעה להסמיך בחוק את שר המשפטים לקבוע בתקנות חובת תשלום אגרה.

אברהם-בייגה שוחט: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מודה לך, אדוני.

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להודיע שיש לנו פה רשימה ארוכה.

דוד טל: אני אקרא את שמות הדוברים.

דוד טל: חבר כנסת שלא יהיה נוכח באולם המליאה – לא אאפשר לו, אני מציין: לא אאפשר לו לשאת דברים לאחר מכן, כדי שהדברים יהיו ברורים.

דוד טל: אני נועל את הישיבה.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – – –

זבולון אורלב: נועל את הרשימה.

דוד טל: נועל את הרשימה, בוודאי.

דוד טל: נעלתי פעם אחת, ועשו מזה הצעה לתיקון התקנון.

דוד טל: חבר הכנסת פינס-פז, בבקשה.

דוד טל: חבר הכנסת פינס-פז, תסכים על שתי דקות כדי שנזדרז?

אופיר פינס-פז: כן.

דוד טל: בבקשה, שתי דקות.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להודיע שאני מתכוון לתמוך בהצעת החוק הזאת באופן בלתי מפתיע, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות לומר מלה בעניין המדיני שמעסיק את כולנו.

אופיר פינס-פז: ברור מהדברים של נשיא ארצות-הברית, קלינטון, שראש הממשלה אכן עשה מאמץ גדול מאוד כדי להגיע להסכם שלום, ולצערי, על-פי העדויות של נשיא ארצות-הברית קלינטון, שהוא, כידוע, לא ישראלי אלא הנשיא המתווך בינינו לבין הפלסטינים, דווקא יושב-ראש הרשות הפלסטינית, שאני מכבד אותו מאוד, יאסר ערפאת, לא מצא את תעצומות הנפש כדי לעשות את הצעד הנדרש כדי להגיע להסכם שלום היסטורי.

אופיר פינס-פז: אני כואב מאוד את התוצאה של המשא-ומתן, אני מצטער מאוד על כך שהמשא-ומתן הסתיים ללא הצלחה; היו בו עליות, מורדות ודרמות.

אופיר פינס-פז: עם זאת, צריך לעשות הכול כדי שהמשא-ומתן יתחדש, צריך לעשות הכול כדי שתהליך השלום יימשך, צריך לעשות הכול כדי שאף אחד לא יחשוב שאפשר לקדם את המשא-ומתן הזה טוב יותר לא סביב שולחן הדיונים אלא באמצעות אלימות או הסלמה של מה שקורה בינינו ובין הפלסטינים.

אופיר פינס-פז: זה ירחיק את השלום.

אופיר פינס-פז: זה לא יקרב את השלום.

אופיר פינס-פז: אני מאוד מקווה, שנמצא את הנוסחה כדי להמשיך את הדרך קדימה, ושתתייצב כאן ממשלה שיהיה לה עורף רחב בכנסת הזאת.

דוד טל: וקואליציה רחבה.

אופיר פינס-פז: וקואליציה יציבה, שתוכל גם להמשיך את התהליך וגם לחזור לעבודת כנסת וממשלה תקינה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: עמדת בזמן.

דוד טל: חבר הכנסת יוסף פריצקי, חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, חבר הכנסת מיכאל קליינר, חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת הירשזון, חבר הכנסת עזמי בשארה, חבר הכנסת אברהם רביץ, חבר הכנסת אבשלום וילן, חבר הכנסת בנימין אלון, חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת גדעון עזרא, חבר הכנסת ראובן ריבלין, חבר הכנסת מאיר שטרית; חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

דוד טל: לרשותך דקתיים.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, חבר הכנסת סאלח טריף, חבר הכנסת ישראל כץ, חבר הכנסת עסאם מח'ול, חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת דני נוה, חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת אליהו בן-מנחם וחבר הכנסת מאיר פרוש.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אני אתמוך בהצעת החוק, אף-על-פי שאני חבר באופוזיציה, לפחות בינתיים.

אברהם-בייגה שוחט: הנה אנחנו יודעים מה המהלכים הבאים.

זבולון אורלב: לא, הולכים לבחירות, יהיו תוצאות אחרות.

אופיר פינס-פז: הרי לא רצית לומר את זה.

זבולון אורלב: נכון.

זבולון אורלב: רציתי לומר, שבשעות קשות כאלה, כאשר צריך להתכונן לתרחיש הקשה ביותר, צריך לחשוב על ממשלת אחדות לאומית, ותיכף אומר על זה מלה.

זבולון אורלב: רציתי לומר, שאף-על-פי שאני באופוזיציה, מתוך אחריות לאוצר המדינה, כולנו צריכים להיות קואליציה של אוצר המדינה, שיישמר הכסף.

אברהם-בייגה שוחט: אני מסכים אתך.

זבולון אורלב: אני רק אומר לשר האוצר, אני מהמתמידים כאן במליאה ועדיין עוקב אחר הצעות חוק.

זבולון אורלב: כל שבוע מביאים לנו הצעות חוק של כל מיני תיקונים שמתגלים באקראי – או פתאום בית-משפט מגלה, או פתאום איזה פקיד מגלה.

זבולון אורלב: אני אומר, שצריכה להיות הנחיה לכל היחידות, כל פעם לעשות בדיקה וסריקה.

זבולון אורלב: יש הרבה כסף שניתן לגבות באגרות ובמסים בכל מיני פינות חשוכות ובכל מיני סיבובים לא מוארים של הביורוקרטיה הממשלתית.

זבולון אורלב: אני מציע, שבמקום שאנשים יעשו כסף וינצלו את זה שהפקידות לא תמיד בודקת את הדברים, שתהיה הנחיה לבדוק.

זבולון אורלב: בעניין המדיני אני רוצה לומר, כפי שחבר הכנסת אופיר פינס משך אותי בלשוני: אי-אפשר שראש הממשלה רק יחזיק את המקל משני קצותיו.

זבולון אורלב: כלומר, אם הוא מבקש כרגע לייצב את האחדות בעם, להביא אותנו להסכמה לאומית רחבה, אני חושב שזה הדבר הראוי ונכון לעשותו.

זבולון אורלב: אבל אי-אפשר בעת ובעונה אחת להמשיך עם אותם קווים אדומים שנפרצו, על-פי דעתנו – שיד ימין תמשיך לנהל משא-ומתן על-פי אותם קווים אדומים שנפרצו וביד שנייה אחדות לאומית.

זבולון אורלב: אני מציע לו ללכת בצעד של אחדות לאומית.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: בבקשה, גברתי סגנית מזכיר הכנסת.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון מס' 2), התש"ס–2000, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ר' קפלן: תודה רבה.

ר' קפלן: (קריאה ראשונה)

דוד טל: חבר הכנסת יובל שטייניץ, חבר הכנסת מוחמד כנעאן, חבר הכנסת סאלח טריף, חבר הכנסת ישראל כץ, חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת דני נוה, חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת אלי בן-מנחם; חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני לא רוצה להתייחס להצעת החוק.

עסאם מח'ול: אני רוצה להתייחס לעיתונות החופשית אצלנו, לשם שינוי, כי דנו היום יותר מדי בעניין המדיני.

עסאם מח'ול: אני רוצה לדבר על עיתונות חופשית, שאתמול בלילה עמדה דום בפני אזרח פשוט, שאפילו עומד בפני משפט ואנו טרם יודעים אם הוא זכאי או לא.

עסאם מח'ול: שני ערוצי הטלוויזיה וכל רשתות הרדיו עמדו דום, כדי שהאזרח הפשוט בנימין נתניהו יבטא את דאגותיו.

עסאם מח'ול: אני חושב שהגיע הזמן לשאול שאלות עד כמה העיתונות הזאת אינה שבויה ואינה שפוטה.

עסאם מח'ול: אני חושב שאי-אפשר לעבור על זה כאילו שום דבר לא קרה.

עסאם מח'ול: אני אומר את זה כאשר ברקע אני יודע שלא מזמן פרצה שביתה של עובדי הדפוס בעיתון הגדול, "ידיעות אחרונות", ועיתונאי אחד, גדעון ספירו, שעובד במקומון ששייך לרשת "ידיעות אחרונות" העז להשתתף באספת העובדים, והעז לבטא סולידריות ותמיכה בעובדים, ושבוע אחרי כן הטור הפוליטי המדיני שלו באותה רשת הוחרם ובוטל.

עסאם מח'ול: חשבתי שאנחנו לא בעידן כזה שאפשר להעניש עיתונאי בגלל העמדה שלו, בגלל ביטוי סולידריות עם העובדים.

עסאם מח'ול: אני חושב שזה מדאיג.

עסאם מח'ול: אנחנו אזרחים מודאגים מול יחס כזה.

דוד טל: תסיים, בבקשה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שאי-אפשר לקבל תופעה נוספת שקשורה לעיתונות ולזכות הציבור לדעת, לדון ולהשתתף בדיון ציבורי בנושא רגיש כמו ההחלטה במשרד הביטחון שלא לאפשר לגוף ציבורי לקבל את הפרוטוקולים שפורסמו ב"ידיעות אחרונות" על משפטו של ואנונו.

דוד טל: תודה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שהגיע הזמן שסדר הדיון הציבורי לא ייקבע על-ידי גורמי ביטחון כאלה ואחרים.

דוד טל: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

דוד טל: רבותי, נקבעו שתי דקות לדיון בנושא הזה.

דוד טל: אבקש להצטמצם.

דוד טל: היום עוד ארוך והמלאכה מרובה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבל לי ששר האוצר אינו נוכח במליאה בעת הדיון הזה.

מאיר פרוש: אה, הנה הוא, תודה.

מאיר פרוש: אני קודם כול רוצה לומר ליושב-ראש הקואליציה, גם אני תומך בחוק הזה, אף שאני באופוזיציה.

מאיר פרוש: אני לא יכול להמשיך את החלק הנוסף שמשכת מחבר הכנסת אורלב.

אופיר פינס-פז: למה לא?

מאיר פרוש: זה תלוי בהמשך, במה שאומר בנושא המדיני.

מאיר פרוש: אבל הייתי רוצה לפנות לשר האוצר, ולא, חלילה, כתלונה עליך, כשר אוצר בממשלה הזאת, כי היו לי טענות גם על הממשלה הקודמת.

מאיר פרוש: היינו צריכים למצוא דרך להקל על זוגות צעירים בכל רחבי הארץ כאשר הם רוכשים דירה, נאמר שרק דירה ראשונה, שלא יצטרכו לשלם גם עבור הקרקע שהיא אדמת מדינה, גם אגרות בנייה, גם היטל השבחה, גם מס רכישה, גם מס מכירה.

מאיר פרוש: יש כל כך הרבה מסים, נדמה לי שקרוב ל-40% ממחיר הדירה שאזרח קונה הולך למסים.

מאיר פרוש: אז מילא, כאשר הממשלה והמדינה צריכה להחזיק את עצמה, והיא צריכה למצוא הכנסות מול הוצאות, הדבר הזה מובן, טבעי ונמצא בכל העולם.

מאיר פרוש: אבל היינו צריכים למצוא דרך, שאצל זוגות צעירים לפחות נפחית, במידה כזאת או אחרת, ואני נותן חומר למחשבה, אין לי טענה לממשלה הזאת, כי כל הממשלות נהגו כך.

מאיר פרוש: דבר נוסף שהייתי רוצה להתייחס אליו, יושב-ראש הקואליציה – – –

דוד טל: חבר הכנסת פרוש, למה אדוני לא מגיש הצעת חוק בנושא?

מאיר פרוש: אני בדרך כלל מגיש הצעות חוק שיש לי סיכוי להעביר אותן.

אופיר פינס-פז: אצל דוד טל אתה יכול להעביר כל דבר.

דוד טל: זה לא נכון.

דוד טל: אתה יודע שיכולתי להעביר את חוק משפחות ברוכות ילדים עם מיליארד ו-600 מיליון שקל.

דוד טל: לא עשיתי זאת מתוך אחריות לאומית.

דוד טל: צמצמנו ל-400 מיליון.

זבולון אורלב: שר האוצר חייב לך מיליארד.

מאיר פרוש: אבל אני רוצה כן להתייחס, כאשר השופר בידי, לנושא המדיני, ואני רוצה גם שיושב-ראש הקואליציה ישמע.

מאיר פרוש: לא אהבתי לשמוע את ברק אומר: כל מה שהעלינו על שולחן הדיון בפסגה אלו הן לא עמדות פתיחה בעתיד.

מאיר פרוש: יוסי ביילין יהרוג אותו אם הוא יאמר את זה עוד פעם.

מאיר פרוש: חיים רמון יהרוג אותו אם יאמר עוד פעם את המלים האלו.

מאיר פרוש: ברור שברגע שהוא שם את ירושלים, והוא כבר אמר שהוא מסכים על מתן כמה שכונות בירושלים, ואני כבר לא מדבר על מה שמרצ תאמר לו בעניין הזה, או אחרים מהשמאל שיאמרו לו – ברגע שהדברים האלה היו על השולחן והוא ויתר עליהם, לחזור מהם הוא כבר לא יכול.

מאיר פרוש: היום, אם ינהלו אתו הלאה משא-ומתן, אם האמריקנים יגיעו לאזור או שהוא ייסע לשם – ודאי שידרשו ממנו עוד תביעות.

מאיר פרוש: אז למה להיתמם ולומר – ואולי הוא עושה זאת כדי לרצות את חברי הכנסת זבולון אורלב ונסים זאב ועוד כאלו חברים – שאלו עמדות שאמרתי אותן, אבל אני יכול לחזור בי.

דוד טל: תודה.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים, שהעמדות האלה, כפי שהוא הציג אותן, לחזור מהן אי-אפשר.

זבולון אורלב: מקום שבעלי תשובה עומדים – – –

מאיר פרוש: לא יודע אם האמריקנים.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת קרא, חברת הכנסת ציפי לבני, חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת דוד אזולאי, חבר הכנסת תאופיק חטיב, חבר הכנסת מילוא וחבר הכנסת נחום לנגנטל; חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה מוותר?

מאיר פרוש: כן.

אברהם-בייגה שוחט: תוותר.

דוד טל: יש לנו שתי דקות.

דוד טל: בבקשה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, לגבי הצעת החוק, אני מתנגד לה.

אופיר פינס-פז: למה אתה מתנגד?

טלב אלסאנע: אני חושב, שמספיק ונמאס לאזרחים ממסים ועוד מסים.

טלב אלסאנע: זו המדינה שיש בה הכי הרבה מסים: מס הכנסה, מס ערך מוסף, ביטוח לאומי, אגרות ותשלומים – – –

דוד טל: והיטלים.

טלב אלסאנע: לאזרח מספיק ונמאס כבר.

טלב אלסאנע: המדינה מתעשרת, והאזרח מתרושש.

טלב אלסאנע: לכן אצביע נגד החוק הזה.

דוד טל: יפה.

טלב אלסאנע: הדבר השני הוא מה שקרה בקמפ-דייוויד.

טלב אלסאנע: כל אלה שהיו נגד נסיעת ראש הממשלה לקמפ-דייוויד וכל אלה שצוהלים משמחה כאילו היה הישג אדיר – ההישג הזה הוא כישלון הפסגה, ומה היא השמחה?

טלב אלסאנע: – שאין שלום.

טלב אלסאנע: כולם צריכים לדעת, שהם יהיו אחראים למה שעשוי להתפתח.

טלב אלסאנע: האלטרנטיבה של שלום היא לא שלום.

טלב אלסאנע: האלטרנטיבה של שלום היא סכסוך, היא עימותים, היא שפיכות דמים.

טלב אלסאנע: חבל שאנחנו שמחים כשאנו מחפשים את האלטרנטיבה.

טלב אלסאנע: מחיר האלטרנטיבה קשה פי-מיליון ממחיר שלום.

זבולון אורלב: ערפאת לא יודע את זה?

טלב אלסאנע: הגיע הזמן להתעשת והגיע הזמן להתעלות ולדעת שגם לפלסטינים יש זכויות.

טלב אלסאנע: הפלסטינים, שוויתרו לגבי מעלה-אדומים, פסגת-זאב וכל מיני מקומות כאלה, לא יכולים לוותר לגבי אל-אקצא, וצריך להפנים זאת טוב-טוב.

טלב אלסאנע: אל-אקצא קדוש לכל האוכלוסייה המוסלמית, כמו שהכותל המערבי קדוש לכל היהודים.

טלב אלסאנע: צריך להבין זאת.

טלב אלסאנע: צריך לכבד זאת.

טלב אלסאנע: צריך לצאת מנקודת המוצא הזאת כדי להשיג שלום.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך.

דוד טל: חבר הכנסת מקסים לוי, חבר הכנסת איתן, חבר הכנסת שירי, חברת הכנסת גוז'נסקי, חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת זנדברג, חבר הכנסת רענן כהן, חבר הכנסת יהלום, חבר הכנסת לנדאו, חבר הכנסת רחבעם זאבי וחבר הכנסת יצחק גאגולה.

דוד טל: אני מבקש לצלצל.

דוד טל: חבר הכנסת נסים זאב לא רשום, ואני יכול לתת לו לדבר.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: אני רשום.

דוד טל: אצלי לא רשום, אבל סגנית המזכיר אומרת שאתה רשום אצלה.

דוד טל: אני בוודאי אאפשר לך.

דוד טל: בינתיים נגמור את פרק הזמן הקבוע בתקנון.

נסים זאב: איך אתה יכול לערוך הצבעה בלי שאסיים?

דוד טל: אתה ממש צודק.

דוד טל: הנה לך דקתיים.

זבולון אורלב: הוא לא הצליח לשכנע אותך.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני בהחלט בעד מתן הרבה סמכויות לשר וכמה שיותר ושיקבע לבד, אבל זו עובדה שבית-המשפט פסק בינואר, שהאגרות שהאזרחים שילמו עד כה לא היה להן שום יסוד חוקי.

נסים זאב: זה היה בלתי חוקי.

דוד טל: אדוני שר האוצר, אני רק רומז לך שאין לך רוב.

דוד טל: אם אתה רוצה, תביא כמה אנשים.

דוד טל: אחרת זה ייפול.

אברהם-בייגה שוחט: למה שהחוק ייפול?

מאיר פרוש: אבל הצהרנו על כך שנתמוך בזה.

זבולון אורלב: – – –

נסים זאב: הדבר היה נכון וצודק.

נסים זאב: היום, בדיעבד, הכנסת באה לאשר דבר שלא היה חוקי במשך שנים, והאזרחים שילמו.

נסים זאב: השאלה היא, אם אין מקום לתביעה, מצד אותם אזרחים, כנגד הממשלה, בעקבות פסק-הדין של בית-המשפט הזה, כפי שזה קיים בהרבה נושאים.

נסים זאב: כבר ראינו ששולמו אגרות שלא כדין והאזרחים באו בתביעה וקיבלו את מה שמגיע להם על-פי חוק.

נסים זאב: אדוני השר, אומר משפט אחד בנושא שמאוד מפריע לי, והוא נושא מקרקעין.

נסים זאב: מינהל מקרקעי ישראל, על מנת להשאיר את הקרקע בבעלות המינהל, בבעלות המדינה – אני מבין את החששות שהיו עשרות שנים, שיבואו הערבים, יכבשו ויקנו את הקרקעות והאדמות לא תהיינה אדמות מדינה אלא אדמות פרטיות.

נסים זאב: לצערי, היום, מי שמכיר את השטח, בנגב ובאזורים אחרים, מה שהציונות קבעה לעצמה טרם הקמת מדינת ישראל – היום הרבה עושים זאת מעבר ל"קו הירוק" וקונים ורוכשים קרקעות ובונים על שטחים של מדינת ישראל.

נסים זאב: אני חושב, שהגיע הזמן, שבקרקעות של מינהל מקרקעי ישראל, שמשלמים דמי היוון – – –

דוד טל: הגיע הזמן לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – בונים על השטחים שלכם ועל האדמה שלהם.

נסים זאב: אבל אתה לא יודע מה אני רוצה להגיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נסים זאב: בקרקעות שמשלמים דמי היוון של 91% – יאפשרו להם שדמי ההיוון יהיו לעולם.

נסים זאב: לא יכול להיות, שכל פעם יצטרך האזרח או המוסד לבקש את אישור מינהל מקרקעי ישראל.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון מס' 47) – קריאה ראשונה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון מס' 47), התש"ס–2000, לוועדת הכספים נתקבלה.

דוד טל: עכשיו זה בסדר ויש רוב.

דוד טל: עשרה חברי כנסת בעד, מתנגד אחד בודד ואין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן אני קובע, שהצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון מס' 47), התש"ס–2000, אושרה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לוועדת הכספים של הכנסת.

דוד טל: עמיתי חברי הכנסת, תודה רבה.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: אנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק הבלו על דלק (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, קריאה ראשונה.

דוד טל: יציג את ההצעה מכובדנו שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גם אני רוצה לומר מלה בהמשך לדברי חברי הכנסת הקודמים שעמדו על הדוכן הזה בנושא אירוע הפסקת הפסגה ואי-הגעה להסכמה.

אברהם-בייגה שוחט: אני מאלה בציבור הישראלי ובתוך הבית הזה שמצטערים על כך שלא הגיעו להסכמה.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא מאלה ששמחו.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא נמנה עם אלה שחושבים שבניסיונות להגיע לפשרה הלך ראש הממשלה בדרך לא נכונה.

אברהם-בייגה שוחט: ידידי חבר הכנסת פרוש, אנחנו יודעים שגם להסכמה מהסוג הזה יש מחיר כבד.

אברהם-בייגה שוחט: יש קווים אדומים מסוימים, ששם אותם ראש הממשלה כקווים אדומים, וכאשר הוא לא הצליח לקיים את ההסכם בתוך אותם קווים, הוא ראה שאין טעם להמשיך בפסגה, אף שברור שהיו פשרות מרחיקות לכת בדבריו של ראש הממשלה.

אברהם-בייגה שוחט: מדוע אינני שמח?

אברהם-בייגה שוחט: כי אני חושש, שהאלטנרטיבה לכשלון היא, חס וחלילה, אלטרנטיבה יותר גרועה מאשר השגת הסכם.

אברהם-בייגה שוחט: הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים הוא סכסוך ארוך ימים רווי אלימות, דם ואי-הסכמות.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו שנינו – שני העמים – נאבקים על פיסת קרקע קטנה, כאשר אחד טוען כולה שלי, והשני טוען כולה שלי.

אברהם-בייגה שוחט: השאלה היא אם אנחנו יכולים בדרך החרב להגיע לפתרון של המחלוקת היסודית הזאת, ואני אומר: לא, ולא ולא.

אברהם-בייגה שוחט: הדרך היחידה שבה אנחנו יכולים להגיע להסכמה היא דרך של פשרה שתאפשר לשני העמים לחיות בכבוד על אדמת הארץ הזאת זה ליד זה.

אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה ניסה לעשות מהלכים יוצאי דופן, קשים לחלק מהציבור הישראלי שמאמין בדרך אחת.

אברהם-בייגה שוחט: אני יודע שהם קשים.

אברהם-בייגה שוחט: אבל הדבר לא צלח, לצערי הרב.

אברהם-בייגה שוחט: בימים הקרובים אנחנו נהיה עדים להמון ויכוחים, להמון אינפורמציה ולהמון דיסאינפורמציה.

אברהם-בייגה שוחט: לדעתי, אנחנו צריכים להסתכל קדימה ולחשוב איך וכיצד אפשר אולי להגיע להסכם, ואם לא מגיעים להסכם – איך אפשר לצלוח את התקופה הקשה הזאת שעלולה להיות רוויית אלימות ורוויית חיכוכים, ואיך אפשר, ואולי זה החשוב מכול, לגרום לכך, שעם ישראל, העם היושב בציון, יוכל לצמצם מחלוקות ולהגיע יותר להסכמות.

אברהם-בייגה שוחט: שמעתי את חבר הכנסת זבולון אורלב מדבר על כך.

אברהם-בייגה שוחט: עוד לפני הקמתה של הממשלה הזאת, אחרי הניצחון שלנו בבחירות, אמרתי את דעתי הפוליטית, שהיינו צריכים לעשות קואליציה רחבה לאור הדברים שעומדים מולנו אם אכן היה מתברר שיש פרמטרים יסודיים שעליהם אפשר להסכים.

אברהם-בייגה שוחט: לדעתי, אל מול המצב החדש ואל מול המציאות החדשה אנחנו צריכים לחשוב בשכל, לא במהירות, איך מאחדים את העם הזה סביב ההסכמות האפשריות – אם אפשר להגיע אליהן.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו צריכים להפגין עוצמה; עוצמה שמשמעותה לא רק שלילית, לא רק עוצמה של מאבק, אלא גם עוצמה שיכולה להביא להסכמה עם הפלסטינים תמורת ויתורים מרחיקי לכת, ואנחנו יודעים שהסכמה טובה מכל דבר.

אברהם-בייגה שוחט: ועכשיו – לעניין.

אברהם-בייגה שוחט: חוק הבלו על הדלק קובע הטלת בלו על מוצרי דלק שונים כמו בנזין, סולר, נפט ומזוט, המפורטים בצו הבלו על דלק (הטלת בלו), בשיעורים הקבועים באותו צו.

אברהם-בייגה שוחט: סעיף 4 לחוק הבלו קובע את מועד תשלום הבלו, שהוא במועד הוצאת הדלק ממקום הייצור, ובפועל מקומות הייצור הם במעבר בין בתי-הזיקוק לחברות הדלק, כמו פי-גלילות באזור המרכז.

אברהם-בייגה שוחט: סעיף 4(ב), נשוא התיקון, תכליתו להעניק למנהל המכס והבלו שיקול דעת בדבר הארכת מועד גביית הבלו, אלא שניסוחו היום, קודם לתיקון המוצע, אינו מאפשר להאריך את מועד התשלום מעבר למכירת הדלק או העברתו על-ידי החייב בבלו, כאשר בפועל מכירת הדלק לצרכן נעשית כיום ימים ספורים בלבד מייד לאחר הוצאת הדלק ממקור הייצור, כך שאין אפשרות למנהל לדחות את מועד התשלום אלא בימים ספורים אלה בלבד.

אברהם-בייגה שוחט: מנתונים שבידי עולה, כי כ-80% מהתשלום על-ידי הצרכן מבוצעים באשראי, דבר המייקר מאוד את העלות של מימון תשלום הבלו, כאשר חברות הדלק מקבלות את המס מהצרכן הסופי רק בתום חודש אשראי.

אברהם-בייגה שוחט: התיקון הנוכחי לחוק הבלו תכליתו להקל על החייבים בבלו, ובעיקר מדובר על חברות הדלק המשלמות את הבלו הגבוה על בנזין לתחבורה, על-ידי הארכת מועד תשלום הבלו, כך שתופחתנה עלויות המימון של הבלו ויקוצר הזמן החולף בין תשלום הבלו למדינה למועד גבייתו מהצרכן הסופי.

אברהם-בייגה שוחט: מתוך התחשבות בחברות הדלק ובצרכנים הסופיים ועל מנת שלא לייקר את מחירי הדלק מעבר לבלו עצמו, שאותו מעוניינת המדינה לגבות, מוצע לאפשר למנהל המכס והבלו שיקול דעת להאריך את מועד התשלום עד לעשרה ימים מיום הוצאתו ממקום הייצור, המקום שבו הוא מוחזק לשם מסחר.

אברהם-בייגה שוחט: הארכת המועד לתשלום הבלו כפי שמוצע בתיקון תקטין את עלויות המימון של חברות הדלק החייבות בתשלום הבלו וממילא תמנע גלגול עלויות מימון אלה על הנהגים, שהם הצרכנים הסופיים.

אברהם-בייגה שוחט: אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד טל: אדוני השר, שאלה קצרה בלבד: האם חברות הדלק לא ינצלו זאת ולא יעבירו את ההוזלה הזאת אל הצרכן אלא ישאירו את הרווחים אצלן?

אברהם-בייגה שוחט: אני הבינותי שיש איום של העלאת מחירים בגין האשראי הקצר והטווח בין מה שמוטל עליהן לבין מה שמוטל על הצרכן הסופי.

אברהם-בייגה שוחט: אני מניח שלא.

אברהם-בייגה שוחט: אני מניח, שמנהל המכס, בבואו להציע הצעת חוק כזאת – – –

דוד טל: הוא יכול להבטיח את זה?

אברהם-בייגה שוחט: אני לא יכול להגיד באופן ברור כיוון – – –

דוד טל: אם הוא לא יכול להבטיח, אני סבור שהרבה אנשים לא ירצו לעזור לחברות הדלק.

אברהם-בייגה שוחט: אם הוא מציע את זה והדברים שאמרתי כאן הם על דעתו, משמעות העניין היא מניעת העלאת המחיר שנגבה מהצרכן, וכך נאמר פה.

דוד טל: אם כך הדבר, זה אכן חיובי.

זבולון אורלב: אני יכול להפנות שאלה לשר?

דוד טל: אולי אדוני יעלה אחר כך וישאל.

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

דוד טל: אני רוצה לומר ולקבוע, שרשימת הדוברים סגורה, אין עוד דוברים מעבר לאלה שנרשמו.

דוד טל: מבחינת סדר הדיון אני קובע שתי דקות לכל דובר.

אופיר פינס-פז: הצעה לסדר.

דוד טל: בבקשה.

אופיר פינס-פז: בשל האירועים הדרמטיים והשעה המאוחרת, אני מבקש שהחברים יוותרו על רשות הדיבור.

אופיר פינס-פז: ואני הראשון לוותר.

דוד טל: נעשה זאת, אבל אני מקצה שתי דקות לכל דובר.

דוד טל: אנחנו עוברים לדיון.

דוד טל: חבר הכנסת עזמי בשארה, חבר הכנסת מחאמיד, חבר הכנסת כץ – אינם כאן.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס – מוותר.

דוד טל: חבר הכנסת עסאם מח'ול, חבר הכנסת עוזי לנדאו, חבר הכנסת זאבי, חבר הכנסת טריף, חבר הכנסת קרא, חבר הכנסת ראובן ריבלין – אינם כאן.

דוד טל: חבר הכנסת זבולון אורלב מוותר?

דוד טל: לא.

אופיר פינס-פז: דיברת קודם.

מאיר פרוש: יש הודעה דרמטית.

זבולון אורלב: חבר הכנסת פינס, בינתיים עוד לא פניתי אליך בבקשה לוותר.

זבולון אורלב: כל אחד מוותר על מה שהוא יכול לוותר.

זבולון אורלב: את כבשת הרש שלנו אתה לוקח?

אופיר פינס-פז: – – –

דוד טל: שתי דקות, חבר הכנסת אורלב.

קריאה: ואחריו?

דוד טל: אחריו – חברי הכנסת משה גפני ומאיר פרוש.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא הבנתי משר האוצר מדוע צריך להאריך את מועד התשלום – – –

דוד טל: אדוני שר האוצר, השאלה היא אליך.

אברהם-בייגה שוחט: אני מקשיב.

זבולון אורלב: אדוני שר האוצר, אם אתה מבקש את תמיכתי, אתה תצטרך להקשיב לי, כי אני רוצה להצביע באופן ענייני.

זבולון אורלב: לא הבנתי מדוע צריך לדחות את המועד של תשלום הבלו בכמה ימים נוספים, עד עשרה ימים.

זבולון אורלב: עד עכשיו היה מדובר על חמישה ימים, ועכשיו צריכים עשרה ימים.

זבולון אורלב: זה לא עניין טכני קטן.

זבולון אורלב: מדובר פה בכסף גדול, כי כתוב שצפויה דחיית מס של 105 מיליון שקלים, והריביות ידועות, וכל אחד מבין מי מרוויח מהדחייה הזאת.

זבולון אורלב: אוצר המדינה יוצא נפסד.

זבולון אורלב: לפני כן עמד פה השר וביקש מאתנו לסייע בגביית אגרה, ואף-על-פי שזה לא פופולרי, סייענו לשר.

זבולון אורלב: ועכשיו בא השר ומבקש מאתנו שנבקש לוותר על הכנסות של המדינה.

אברהם-בייגה שוחט: לטובת הצרכן.

זבולון אורלב: מדוע?

זבולון אורלב: את הדבר הזה השר צריך להסביר.

זבולון אורלב: אם זה לטובת הצרכן, אני אומר מראש – – –

דוד טל: הוא הסביר.

זבולון אורלב: דבר נוסף.

זבולון אורלב: בחודשים האחרונים – אולי אפשר לומר בשנה האחרונה – יש התייקרויות דלק חדשות לבקרים.

זבולון אורלב: אני אומר לאדוני השר, שאיש במדינה לא מבין למה.

זבולון אורלב: אין התייקרויות, הדולר לא עולה, אין מלחמה עולמית, אתה לא קורא בעיתונות על משברי דלק כלשהם, אין התייבשות של אוצרות הטבע.

זבולון אורלב: מה הסיבה לכך שיש התייקרויות כל כך מפליגות בדלק?

זבולון אורלב: אז צריך לקבל מאדוני השר הסבר מה קורה במשק הדלק.

זבולון אורלב: תודה רבה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת גפני ויתר.

דוד טל: חבר הכנסת מאיר פרוש מוותר?

מאיר פרוש: לא.

דוד טל: לא מוותר.

דוד טל: אם הוא לא מוותר, חבר הכנסת הלפרט, בבקשה, בוא תפוס את מקומך כאן.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכובדי השר, ראשית אני רוצה לומר לשר שאני אתמוך בחוק, והשר ראה בחוק הקודם שהאצבע הזאת גם היא חשובה.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר שני דברים, ואני קושר את הראשון שבהם למה שנאמר בסוף דברי ההסבר.

מאיר פרוש: נאמר בסוף דברי ההסבר: "צפויה דחיית מס של כ-105 מיליון ש"ח, ועל כן גבייה נמוכה יותר בשנת 2000 בסכום זה".

מאיר פרוש: ידוע שכאשר חבר כנסת מציע הצעת חוק פרטית הוא צריך להצביע על מקורות מימון, והדבר הזה מקשה על חברי כנסת להתקדם בהצעות חוק.

מאיר פרוש: בשבוע האחרון שמענו את הוויכוח סביב החוק של משפחות ברוכות ילדים, של יושב-ראש הישיבה הנוכחי, הרב הלפרט, מאין יבוא הכסף.

מאיר פרוש: אם גורמים לכך שחבר הכנסת לא יוכל להגיש הצעת חוק מכיוון שהוא לא יכול להצביע על מקורות תקציב, אני חושב שעוקרים בעצם חלק חשוב בעבודה של חברי הכנסת, כי אם חברי הכנסת מצביעים על חוק וחושבים שהוא ראוי, זה שהדבר לא מסתדר בדיוק עם התקציב או שגם להם יש מה לומר לגבי מה שיש בתקציב המדינה או ברזרבה או בעודפים או בכסף שלא יהיה בו שימוש לא יכול להביא למצב שלא מאפשרים לחברי הכנסת לחוקק חוקים, ואם יש חריגה, האחריות מוטלת עליהם.

מאיר פרוש: בדיוק כמו שהממשלה יכולה לבוא ולומר: החוק הזה יעלה 105 מיליון שקל, ואף אחד לא שואל אותה מאין בא הכסף, כך גם אם הכנסת מקבלת חוק, זה על אחריות חברי הכנסת.

מאיר פרוש: דבר שני.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לחברת הכנסת זהבה גלאון, לחבר הכנסת סביר, לחבר הכנסת מוסי רז ולחברי כנסת נוספים שאולי שומעים אותי: אם הערבים ירגישו שאנחנו מכים על חטא ואולי מוצאים שאנחנו אשמים, ולו במשהו, בפיזור הפסגה ללא הסכמה, הערבים יבינו שהם יכולים ללחוץ אותנו שוב, ויהיו ביניהם גם כאלה שיבינו שאפשר לנהוג בנו באלימות.

מאיר פרוש: אם הנשיא קלינטון נותן גיבוי לראש הממשלה ברק, ודאי וודאי שאסור לנו, היהודים, אפילו אם יש דעה וחושבים שהיו יכולים לוותר על עוד משהו, אם אנחנו ניתן ביטוי לדברים האלה ונאמר שהיינו יכולים לברר יותר, לוותר יותר, יש חלילה חשש שהערבים יבינו שאפשר ללחוץ ואפשר שוב לנהוג באלימות, וזה דבר שאסור שיהיה.

מאיר פרוש: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מי שציפה שהמפגש יהיה מפגש כל כך ידידותי ויעשה חיים קלים למשתתפים, ילחצו כף ויגידו מברוכ, ודאי שהוא טועה.

טלב אלסאנע: אבל לסיים את הפסגה הזאת בקול צורם, שכביכול הולכים להכין את החרבות והולכים למלחמה, לדעתי גם זאת טעות טרגית.

טלב אלסאנע: המאמץ נעשה, והוא מבורך.

טלב אלסאנע: לא הצליחו לגשר על פערים, כי באמת יש פערים אמיתיים וההכרעות הן הכרעות רציניות ומשמעותיות – –

נסים זאב: – – –

טלב אלסאנע: – – והפלסטינים התפשרו, אבל לבוא ולהגיד שהולכים לעימותים וצריך להיות מוכנים – לדעתי הגיע הזמן לשים קץ לשפה הזאת, למחשבה הזאת, ולהבין שגם אחרי קמפ-דייוויד יש עוד קמפ-דייוויד.

טלב אלסאנע: גם אחרי הפסגה יש עוד פסגה.

טלב אלסאנע: צריך לתת צ'אנס לתהליך השלום ולהבין שהפלסטינים כבר ויתרו על-ידי קבלת החלטת החלוקה, ומי שצריך להפנים את החלטת החלוקה זה מדינת ישראל ומי שעומד בראשה.

טלב אלסאנע: ראש הממשלה לא צריך כל הזמן לנהל משא-ומתן כאשר הוא מטה אוזן למה שאומר חבר הכנסת נסים זאב והימין הישראלי.

טלב אלסאנע: הוא צריך להטות אוזן למה שצריך על מנת להגיע לשלום אמיתי ולחשוב על העתיד, לחשוב על הדורות הבאים ולא על שיקולים מפלגתיים או פוליטיים שיכולים להשפיע בהצבעות כאלה ואחרות, או באי-אמון זה או אחר.

טלב אלסאנע: ההכרעות הנדרשות הן הכרעות לעתיד של עשרות ומאות שנים, ולא מה שאמור להתקיים מחר בהצבעה זו או אחרת לגבי חוק משאל עם שמגישים כאן בכנסת.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דני נוה – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בנימין אלון – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – אינה נוכחת.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יצחק גאגולה – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אבשלום וילן – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון המשתתפים בדיון זה, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני בהחלט תומך בהצעת החוק.

נסים זאב: רק לא מובן לי מדוע המנהל רשאי בתנאים הנראים לדחות את תשלום הבלו – מהבלו או מחבטתו, הגמרא אומרת – או מקצתו למועד אחר, עד היום היה חמישה ימים, והיום אנחנו מאריכים את זה.

נסים זאב: למה זה בשיקול דעת של המנהל ואנחנו לא יכולים מראש לקבוע באילו תנאים הוא כן יכול לדחות ובאילו תנאים הוא לא יכול לדחות?

נסים זאב: בהחלט אני מסכים עם ההערה של חבר הכנסת זבולון אורלב על כך שהדלק אצלנו הוא כמעט מהיקרים בעולם.

נסים זאב: אם ניקח את ארצות-הברית, אני כבר לא מדבר על הרכב – – –

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת זאב, אנחנו יותר מארצות-הברית ופחות או יותר כמו מדינות אירופה.

נסים זאב: אבל צריך לזכור שגם עלות הרכב הרבה יותר גבוהה והמסים המשולמים על הרכב הם כמעט פי שניים-וחצי מעלותו האמיתית של כל רכב ורכב, ולפעמים גם פי שלושה.

נסים זאב: נוסף על כך, הדלק הוא בין היקרים בעולם.

נסים זאב: אין שום סיבה לכך.

נסים זאב: לאחרונה כמעט כל תקופה וכל עונה מחיר הדלק עולה, אומנם, זה בעשרות אחוזים, או בחצי אחוז, אבל זה בא לידי ביטוי למשל בנושא התחבורה.

נסים זאב: מדי פעם "אגד" מעלה את התעריף של הנסיעות בתחבורה, ואין לנו שליטה על כל הנושא הזה.

נסים זאב: מי שסובל ומי שנפגע מכל הנושא הזה זה המשפחות ברוכות הילדים.

נסים זאב: אם כבר אנחנו הולכים לקראת אותן חברות ואותם יצרנים, אני חושב שצריכים להגביל את הנושא של העלויות.

נסים זאב: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת נסים זאב.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק הבלו על דלק (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, קריאה ראשונה.

שמואל הלפרט: מי בעד?

שמואל הלפרט: מי נגד?

שמואל הלפרט: אפשר להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבלו על דלק (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, לוועדת הכספים נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע, שהצעת החוק הבלו על דלק (תיקון מס' 4), התש"ס–2000, אושרה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: הודעה לסגן מזכיר הכנסת, בבקשה.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת המכרות (מס' 7), התש"ס–2000, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ד' לב: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 21), התש"ס–2000, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: יציג את הצעת החוק, בשם ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני.

שמואל הלפרט: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני מביא את החוק שלך.

אברהם-בייגה שוחט: אני מודה שיזמתי אותו אחרי ביקור בארצות-הברית.

אברהם-בייגה שוחט: אנשים אמרו שהם רוצים להיות רשומים גם בתל-אביב – – –

משה גפני: רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את חוק ניירות ערך (תיקון מס' 21), העוסק ברישום הכפול של ניירות ערך למסחר.

משה גפני: הצעת חוק זו מבוססת בעיקרון על המלצות ועדת-ברודט לרישום כפול של ניירות ערך מספטמבר 1998.

משה גפני: תיקון חוק זה הוא תקדימי מבחינה זו שהוא מסתמך על דיני ניירות ערך בארצות אחרות.

משה גפני: הרקע לתיקון חוק זה הוא תהליך הגלובליזציה בשוקי ההון והרצון והצורך לעודד חברות ישראליות שנרשמו למסחר בחו"ל, בשלב הראשון בארצות-הברית, לרשום את ניירות הערך שלהן למסחר גם בבורסה בישראל.

משה גפני: אנו מקווים, כי על-ידי הענקת הקלות ברישום למסחר בבורסה בישראל ובדיווח הנדרש תושג מטרה זו והיקף המסחר בבורסה בתל-אביב יגדל באופן ניכר ובמיוחד נזכה לייצוג של תעשיית ההיי-טק בבורסה בתל-אביב.

משה גפני: תעשייה זו היא חוד החנית של הצמיחה והגלובליזציה בארץ, ותיקון חוק זה יסיר לפחות מכשול אחד בדרכה.

משה גפני: ועדת המשנה לשוק ההון, בראשות חבר הכנסת אבי יחזקאל, שמעה את נציגי לשכת עורכי-הדין, הבורסה לניירות ערך ואיגוד החברות הרשומות למסחר בבורסה, וכולם בירכו על המוגמר.

משה גפני: בשלב הדיון בוועדה הוכנסו כמה תיקונים.

משה גפני: נמחק הסעיף שקבע, כי "בית-המשפט לא יאשר בקשה לעיכוב הליכים על-פי סעיף זה אם נוכח כי הבקשה הוגשה שלא בתום לב".

משה גפני: כמו כן נמחקה הפסקה שלפיה רשאי בית-המשפט לדחות תביעה אם ניתן פסק-דין בתובענה שהוגשה על-פי הדין הזר לאחר שהתבררה לגופה ופסק-הדין אינו ניתן עוד לערעור.

משה גפני: נוסף על כך הוכנסו כמה תיקונים של טעויות שהתגלו לאחר שאושר חוק ניירות ערך (תיקון מס' 20), שעסק בהקצאות פרטיות, והוחלט לשלבם בתיקון חוק זה.

משה גפני: בסעיף 15ג(א)(1) ו-(2) לחוק העיקרי הוכנסו תיקונים כדי להבהיר, כי ניירות ערך שהוקצו בהצעה פרטית מחוץ לישראל כפופים גם הם למגבלות בדבר מכירה במהלך המסחר בבורסה בישראל.

משה גפני: כמו כן, בסעיף העוסק במגבלות על מכירה במהלך המסחר בבורסה של ניירות ערך שהוקצו לתאגיד בשליטת התאגיד שניירות הערך שלו מוצעים, נשמטו בטעות המלים "שלא על-פי תשקיף".

משה גפני: השמטה זו לא היתה מכוונת, והוספת המלים מונעת את האיסור על מכירת ניירות הערך האמורים בבורסה בידי התאגיד הנשלט במשך שנתיים.

משה גפני: בתוספת לפי סעיף 15א(ב)(1), בפסקה (8), נשמטו בטעות המלים: "הרוכש עבור עצמו".

משה גפני: הוספתן קובעת דין דומה לחתם, כמו לכל משקיע מוסדי, והפטור מפרסום תשקיף ניתן רק במקרה שהחתם רוכש ניירות ערך שהוצעו לו ללא תשקיף, עבור חשבון הנוסטרו שלו.

משה גפני: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, ואני קורא לחברי הבית לאשרה בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, כפי ששמעתם, אין הסתייגויות להצעת החוק.

שמואל הלפרט: ניגש להצבעה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 8-1 – 8 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 8-1 נתקבלו.

שמואל הלפרט: רוב של שמונה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע, שהצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 21), התש"ס–2000, אושרה בקריאה שנייה.

שמואל הלפרט: מייד נעבור לקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 9 נגד – אין נמנעים – אין חוק ניירות ערך (תיקון מס' 21), התש"ס–2000, נתקבל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שמואל הלפרט: אני קובע, שחוק ניירות ערך (תיקון מס' 21), התש"ס–2000, אושר בקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: (קריאה ראשונה)

שמואל הלפרט: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק רשות שדות התעופה ורשות הנמלים והרכבות (פטור ממס על הפקדות בקופת גמל לקצבה) (תיקוני חקיקה), התש"ס–2000, קריאה ראשונה.

שמואל הלפרט: יציג את ההצעה שר האוצר.

שמואל הלפרט: בבקשה, אדוני שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, בתחילת דברי אני רוצה להסביר לחבר הכנסת אורלב את משמעות העלאת מחירי הדלק לפרקים בקצב לגמרי לא אטי.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להסביר איך נקבעים מחירי הדלק במדינת ישראל – הבנזין, הסולר, הנפט וכו'.

אברהם-בייגה שוחט: הוצאנו את מחירי הדלק באופן מוחלט מהחלטות של גורם ממסדי.

אברהם-בייגה שוחט: פעם זו היתה ועדת הכספים, קודם אלה היו שרי האוצר והאנרגיה.

אברהם-בייגה שוחט: אין מערכת אדמיניסטרטיבית מינהלית כלשהי שקובעת את המחיר, אלא הוא נקבע בדרך אחרת.

אברהם-בייגה שוחט: יש בלו, שדיברנו עליו קודם, שהוא סכום קצוב שאינו משתנה, אלא אם האוצר בא לכנסת ומבקש לשנות.

אברהם-בייגה שוחט: נדמה לי שזה חמש-שש שנים יש אותו תעריף.

אברהם-בייגה שוחט: אבל מרכיב המחיר מושפע משני דברים: הוא מושפע מהדולר, שכפי שאתה אומר נכון, במקרה הזה הוא לא השתנה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל הוא מושפע ממחירי הנפט הבין-לאומיים.

אברהם-בייגה שוחט: הרפרנס, כלומר נקודת ההתייחסות שלנו למחיר נקראת על-שם בתי-הזיקוק שבהם מתנהל המסחר באיטליה, לוורה.

אברהם-בייגה שוחט: הדלק נקבע על-ידי מחירים הנקראים CIF על-פי לוורה.

אברהם-בייגה שוחט: שם נקבעים המחירים הבין-לאומיים.

אברהם-בייגה שוחט: ההעלאה במחירי הדלק חדשות לבקרים בשנה וחצי האחרונה נבעה מהעובדה, שמחיר החבית שהיה בשוק העולמי לפני שנה וחצי כ-10 דולר, הגיע ל-32 דולר לפני כחודש ימים.

אברהם-בייגה שוחט: המחירים עלו, עלו ועלו, אחר כך ירדו קצת ועלו בחזרה.

אברהם-בייגה שוחט: לכן צריך להבין דבר אחד: לא אנחנו קובעים את מחירי הדלק של עצמנו, שכן אם נקבע אותם נצטרך לסבסד את חברות הדלק.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו פשוט מעדכנים, ויש שיטת עדכון עם אחוזים מסוימים של סטייה על-פי מחירי החבית.

אברהם-בייגה שוחט: לכן כל ההודעות על ההעלאה אינן החלטת ממשלה.

אברהם-בייגה שוחט: אני יודע שחלק גדול מהציבור חושב שישב שר האוצר וקיבל החלטה.

נסים זאב: הממשלה מוציאה את זה מאחריותה?

אברהם-בייגה שוחט: בהחלט, מכיוון שאנחנו לא רוצים לסבסד את המחירים.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו מתייחסים למחירים בין-לאומיים, אחרת תבואנה חברות הדלק, שקונות את הדלק בחוץ, ותגדנה לנו: אתם משלמים לנו לפי 15 דולר לחבית, אבל חבית עולה 30 דולר.

זבולון אורלב: האם כל חברות הדלק קונות את הדלק באותו שוק שאליו מתייחס המחיר?

אברהם-בייגה שוחט: כן.

אברהם-בייגה שוחט: מובן שיש שוק חופשי, אבל לוורה נחשבת למקום של סחר נפט במזרח התיכון, שבו המחיר הממוצע.

אברהם-בייגה שוחט: דרך אגב, ההחלטה הזאת קיימת למעלה מעשר שנים.

אברהם-בייגה שוחט: לכן כל פעם שיש הודעה על העלאה או על ירידה, צריך להבין שזה נובע רק ממחירי הדלק בעולם, וכך צריך להיות.

אברהם-בייגה שוחט: לכן הממשלה, שר התשתיות או שר האוצר, או ועדת הכנסת פטורות מעולו של הכעס המופנה אליהן כאשר מעלים מחירים, ומותר לי גם להגיד שגם מהמחמאות אם ירדו מחירים.

אברהם-בייגה שוחט: טוב שזה נקבע על-פי מחיר בין-לאומי, ללא מעורבות של הממשלה.

אברהם-בייגה שוחט: כנ"ל כמובן לגבי הדולר: אם יהיה פיחות, יעלו מחירי הדלק.

אברהם-בייגה שוחט: אם יעלו מחירי הדלק, הם יעלו גם לצרכן.

אברהם-בייגה שוחט: אם יהיה תיסוף, ירדו מחירי הדלק.

אברהם-בייגה שוחט: הטכניקה הזאת טובה.

אברהם-בייגה שוחט: פעם זה היה נקבע באופן אדמיניסטרטיבי, פעם בוועדת כספים, פעם על-ידי שר האוצר.

אברהם-בייגה שוחט: תמיד היו ויכוחים אין-סופיים עם חברות הדלק.

אברהם-בייגה שוחט: הממשלה יצאה מאחריות בעניין הזה, היא רק קבעה לעצמה את הטכניקה, כדי שהצרכן בישראל יהיה בדיוק כמו הצרכן העולמי.

אברהם-בייגה שוחט: לך אני מעיר, חבר הכנסת זאב, אנחנו יותר יקרים מארצות-הברית, זה נכון, אבל יש ארצות באירופה, כמו שבדיה וצרפת, שהן יקרות מאתנו.

אברהם-בייגה שוחט: יש ארצות שהמחיר בהן יותר זול.

אברהם-בייגה שוחט: הדבר נובע מהבלו שמוטל על הדלק.

אברהם-בייגה שוחט: כפי שאמרתי, הבלו בישראל נקבע לפני שנים רבות, ורמת ההוצאה של האזרח הישראלי על דלק דומה מאוד לזו של האזרח במערב-אירופה.

אברהם-בייגה שוחט: אשר לחוק המוצע, כבוד היושב-ראש, בשנת המס 1997, במסגרת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ"ז–1996, הפכו רשות שדות התעופה ורשות הנמלים והרכבות מרשויות שדינן לעניין מס כדין המדינה, לגופים החייבים במס.

אברהם-בייגה שוחט: בהוראות המעבר לעניין זה, שנקבע בסעיף 71(ד) לחוק רשות הנמלים והרכבות, התשכ"א–1961, ובסעיף 58א(ד) לחוק רשות שדות התעופה, התשל"ז–1977, הוסמך נציב מס הכנסה לפטור רשויות אלה ממס על ההכנסה שהופקה בשנת המס 1997 לפי סעיף 2(4) לפקודת מס הכנסה, או לפי סעיף 6 לחוק מס הכנסה (תיאומים בשל אינפלציה), התשמ"ה–1985, לגבי סכומים המועדים להפקדה בקופת גמל לקצבה, ובלבד שהסכומים הופקדו בקופת הגמל עד ליום 1 בינואר 1998.

אברהם-בייגה שוחט: אף שהחלו הליכים לגיבוש ההסדר החקיקתי, שלפיו יופקדו סכומים אלה כקופת גמל, הליכים אלה טרם הסתיימו וסכומים אלה לא הופקדו עד כה בקופת הגמל.

אברהם-בייגה שוחט: מוצע להקנות לנציב מס הכנסה סמכות לפטור ממס גם הכנסות, כאמור, שהופקו בשנות המס 1998 ו-1999.

אברהם-בייגה שוחט: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

אברהם-בייגה שוחט: אבקש להעביר את החוק לאחר הקריאה הראשונה לוועדת הכספים.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח; חבר הכנסת האשם מחאמיד – אינו נוכח.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת אופיר פינס-פז, חבר הכנסת עסאם מח'ול, חבר הכנסת עוזי לנדאו, חבר הכנסת רחבעם זאבי, חבר הכנסת סאלח טריף, חבר הכנסת איוב קרא, חבר הכנסת ראובן ריבלין; חבר הכנסת זבולון אורלב בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

אברהם-בייגה שוחט: אתה בלתי נלאה.

זבולון אורלב: יש כאן מצטיינים ממני.

אברהם-בייגה שוחט: אתה רוצה לשבור את שיא הדוברים.

אברהם-בייגה שוחט: אתה מחליף את חבר הכנסת שבח וייס.

שמואל הלפרט: גם אתה ממוקם במקום טוב.

זבולון אורלב: אשתדל תמיד לדבר לעניין.

מאיר פרוש: כל אחד שמדבר מעל הדוכן, מדבר לעניין.

זבולון אורלב: אתה צודק.

זבולון אורלב: אם לדייק יותר, אשתדל לדבר על הנושא שלשמו עליתי.

מאיר פרוש: לא לכך התכוון המחוקק.

זבולון אורלב: אני חושב שהמחוקק טעה בעניין הזה.

זבולון אורלב: האזרחים שומעים את שר האוצר מציע הצעת חוק, ועולה חבר כנסת ומדבר על עניין אחר, והם לא מבינים מה קורה.

זבולון אורלב: אדוני השר, אני אומר בגלוי, הצעות חוק כאלה מאוד מרגיזות.

זבולון אורלב: אומר מדוע: הלך המחוקק וקבע מועד.

זבולון אורלב: קודם כול, ראשיתו בפשיעה וסופו באונס.

זבולון אורלב: זהו ביטוי.

זבולון אורלב: תראה מה קורה ומה מביא המחוקק בחוק ההסדרים: הרי כולו מחטף מהיר.

זבולון אורלב: זה לא הולך בדרך של חקיקה רגילה, של קריאה ראשונה, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

זבולון אורלב: והנה אחת התקלות, אחד מפירות הבאושים של חוק ההסדרים.

זבולון אורלב: דבר שני: כבר קיבלו את חוק ההסדרים, ותראה כמה זמן זה נמשך.

זבולון אורלב: היו צריכים לסיים את זה ב-1 בינואר 1998, עברו כבר שנתיים וחצי מאז, ועדיין לא יודעים מתי זה יסתיים.

זבולון אורלב: בדברי ההסבר גם לא אומרים מדוע ההליכים לא הסתיימו, ומדוע גביית הכספים לא הסתיימה, ואם מותר לומר, מדוע בכלל צריך את ההסדר הזה.

זבולון אורלב: זה נראה באיזשהו מקום כאילו הכנסת יושבת ומחוקקת – ואנחנו נשארים כאן עד השעות המאוחרות ומתייחסים לעניין – ובסופו של דבר פקידים מנהלים את העניין איך שהם רוצים ובאים אלינו עם עובדות מוגמרות ואומרים: תשמעו, ככה צריך לעשות.

זבולון אורלב: אני חושב שלא ראוי להביא את סוג החקיקות האלה לכנסת.

זבולון אורלב: לי קשה מאוד לתמוך בהצעות חוק כאלה, שסך הכול מלמדות על מינהל לא תקין.

זבולון אורלב: פה מישהו טעה.

זבולון אורלב: פה מישהו נכשל.

זבולון אורלב: פה מישהו ניהל את העסק באופן לא ראוי.

זבולון אורלב: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת אורלב, אני אתמוך בחוק, אפילו לאור הטענות שהעלית לגבי הניהול.

משה גפני: אני חושב, שהחוק נכון, צריך לתמוך בו, והוא מועיל לעובדים.

משה גפני: אדוני שר האוצר, אני הייתי השבוע ביום ראשון ברשות שדות התעופה.

משה גפני: זה נוגע לחוק, זאת אומרת: זה נוגע לעובדים של רשות שדות התעופה.

משה גפני: עשו לי סיור בנתב"ג-2000.

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, אדוני שר האוצר, אתה שותף.

אברהם-בייגה שוחט: יש לי מניות גדולות.

משה גפני: הם אמרו לי שיש לך מניות גדולות.

משה גפני: בנתב"ג-2000 יש לשר האוצר מניות גדולות, ואני אומר לך שנבנית שם עיר.

מאיר פרוש: בלי קירות אקוסטיים.

משה גפני: זה לא בני-ברק.

משה גפני: בבני-ברק אין.

משה גפני: ואני אומר לך, אדוני שר האוצר, אתה צריך לבוא לשם.

משה גפני: זה הולך להיות שם דבר ממש – – –

אברהם פורז: אני הקמתי את הפרויקט בוועדת שרים לכלכלה ב-1994, ועשיתי את כל הפעולות.

משה גפני: כן, הם סיפרו לי את זה.

משה גפני: אני לא רוצה להגיד פה מעל הדוכן, אבל – – –

אברהם-בייגה שוחט: תגיד קצת שבחים, מה קרה?

משה גפני: לא, אמרתי.

משה גפני: הם אומרים שאתה צריך לבוא לשם, ואני חושב שמן הראוי באמת שתבוא לשם, מכיוון שמה שנעשה נעשה במהירות רבה.

משה גפני: בונים שם עיר עם מערכת כבישים.

משה גפני: יש שם בעיות אקוסטיות עם היישובים הסמוכים.

משה גפני: אלה בעיות שמטפלים בהן.

מאיר פרוש: – – –

משה גפני: כן, נכון.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לא על החוק.

משה גפני: מכיוון שזה די אינטימי פה עכשיו ואין הרבה חברי כנסת ושר האוצר פה, אני רוצה להגיד לך שהולכים להכין את התקציב לשנת 2001.

משה גפני: אני אומר לך – לא דיברתי עם חברי – שאני לא רוצה שבהצעת התקציב הנוכחית שתגיש לכנסת, בעזרת השם, אם לא יהיו בחירות עד אז, תקרא לסעיפים שאתה נותן תחת השם "יהדות התורה", סעיפים קואליציוניים.

אברהם-בייגה שוחט: אני נהנה מזה.

משה גפני: אבל אני מתבזה, ותאמין לי שגם אתה מתבזה.

משה גפני: אני רוצה שמה שהיה ומה שמגיע יהיה בבסיס התקציב.

משה גפני: אני לא רוצה להיות חריג, כאשר מאשרים את תקציב 2001 ועולה שר האוצר ואומר: "יהדות התורה" מקבלת 10,000,000 שקל לחינוך העצמאי ו-15,000,000 שקל לשמיטה – אני לא רוצה את זה.

משה גפני: אני לא רוצה שדיננו יהיה שונה מדינו של מישהו אחר.

משה גפני: אני לא רוצה לנהל משא-ומתן.

זבולון אורלב: אין לנו התנגדות שהסכומים האלה יעברו למפד"ל.

משה גפני: אם המפד"ל רוצה לנהל משא-ומתן עם שר האוצר והיא רוצה ששר האוצר יקרא את הסכומים שהמפד"ל מקבלת, אולי זה טוב לכם לפריימריס, אולי.

משה גפני: לנו זה ביזיון.

משה גפני: אנחנו לא רוצים את זה.

משה גפני: אנחנו לא רוצים להיות שונים.

משה גפני: אני יודע שהיום מכינים את התקציב לשנת 2001 ורוצים להביא את זה לכאן לקריאה ראשונה.

משה גפני: אני לא יודע מה הסיעה תחליט, אבל אם לא יהיה מה שהיה בשנה שעברה, שמגיע על-פי כל דין – כולם מודים בעניין הזה, גם אנשי האוצר, שהם אנשים מאוד קשוחים בתקציב המדינה – ואם זה לא יהיה בבסיס התקציב, אנחנו לא ננהל משא-ומתן.

משה גפני: אז שלא יהיה.

משה גפני: אז יגיע התקציב, יגיע התקציב בלי זה.

משה גפני: אני מבקש ממך, אדוני שר האוצר, אנא ממך, תפסיק את הביזיון הזה כלפינו.

משה גפני: תגיד לפקידים באוצר: ניהלנו משא-ומתן, הבאנו את הדברים, זה צריך להיות בבסיס התקציב, ובא לציון גואל.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, מכובדי שר האוצר.

מאיר פרוש: אתה בוודאי שם לב לכך, שמתוך חמישה חברים, שלושה נמצאים במליאה.

אברהם-בייגה שוחט: התומכים הכי גדולים שלי...

מאיר פרוש: חבר הכנסת הרב גפני, אתה לא שומע – מתוך סיעה של חמישה חברי כנסת, שלושה נמצאים במליאה.

מאיר פרוש: זה אומר משהו.

מאיר פרוש: קודם כול, כי אנחנו משתדלים לתמוך בכל חוק שאתה מביא.

מאיר פרוש: אבל ודאי שאני מצטרף לדבריו של הרב גפני.

מאיר פרוש: שמעת את זה מאתנו לפני כמה חודשים, ובועז שמע את זה בשבוע שעבר, ואפשר לסגור את הדבר הזה.

מאיר פרוש: די ביזיון לשני הצדדים, גם לנותן וגם לאלה שהם כביכול נחשבים המקבלים.

זבולון אורלב: די ביזיון בכסף.

מאיר פרוש: די ביזיון, בשביל מה זה?

מאיר פרוש: אנחנו לא רוצים להיקרא סחטנים, ואתם לא צריכים להיות אלה הנותנים.

מאיר פרוש: צריך לגמור את הדבר הזה, אבל אני רק חושש – חבר הכנסת הרב גפני – שיהיה לנו כן במה לדון, כי דיבר חבר הכנסת אורלב על כך שבחוק ההסדרים מכניסים כל מיני דברים, ואחר כך במשך תקופה ארוכה מנסים לתקן ולהשלים.

מאיר פרוש: אני חושש, שהחוק שהרב הלפרט אמור להביא ביום שני לקריאה שנייה ושלישית, על משפחות ברוכות ילדים, ושהאוצר יצטרך לבצע, ינסו להכניס אותו לחוק ההסדרים 2001, ועל זה אנחנו נתדיין.

מאיר פרוש: לא ניתן לכם.

שמואל הלפרט: אל תיתן רעיונות לשר האוצר.

מאיר פרוש: אני כבר שמעתי את הרעיונות האלה לא ממך, אלא ממשרד האוצר.

שמואל הלפרט: הוא בכלל לא העלה בדעתו דבר כזה.

מאיר פרוש: אז אני רק אומר לך שנתדיין על זה.

מאיר פרוש: ברגע שאנחנו נאשר את זה בעזרת השם ביום שני בקריאה שנייה ושלישית, תעזוב אותנו לנפשנו, כך שגם בנושא הזה לא נצטרך לדון יותר וזה לא ייכנס לחוק ההסדרים; שכל מי שיש לו הרבה ילדים – ואנחנו מוכנים שגם מי שיש לו ילד ראשון ושני יקבל, אבל אם לא, לפחות שזה יישאר במתכונתו הנוכחית.

מאיר פרוש: אנא ממך.

מאיר פרוש: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד שר האוצר, אני זוכר שבישיבות הקודמות שהיו לנו אתך, אתה התייחסת לעניין של חובות מס רכוש, ומאוד ציפינו שבתקופה הזאת – בקדנציה שהולכת להסתיים, עוד מעט בחירות – תבוא למצביע ותגיד: הנה, רבותי, הבטחתי וקיימתי, הנה עשינו משהו; תבוא לנציגים של הציבור הערבי, שבסך הכול מה ביקשו – לא לבטל את החוק, החוק כבר בוטל, אלא למצוא פתרון לחובות מס רכוש.

אברהם-בייגה שוחט: אני אמרתי כשלא היית פה, שבתוך כמה ימים אני אבוא עם הצעה מאוד מאוד ליברלית ונוחה.

טלב אלסאנע: אני מאוד שמח לשמוע, אבל מקווה שזה יהיה בתוך כמה ימים, לפני שהכנסת תצא לפגרה.

טלב אלסאנע: הדבר השני – אנחנו נפגשנו עם השר מתן וילנאי בקשר לתוכנית שלו לסגירת פערים במגזר הערבי, אבל אני הופתעתי לראות שבתוכנית הזאת אין כלל התייחסות למגזר הערבי הבדואי בנגב.

טלב אלסאנע: היתה החלטת ממשלה קודמת, של נתניהו, לגבי המגזר הערבי הבדואי בצפון.

טלב אלסאנע: וכידוע לך, עיקר האבטלה, העוני והמצוקה נמצאים במגזר הערבי הבדואי.

טלב אלסאנע: זאת ההזדמנות וזה הזמן לסגור פערים ולהעלות את האנשים עד לפני האדמה – לא מעל לזה.

טלב אלסאנע: אחרי 50 שנה של סבל, אנשים חיים בתנאים לא תנאים – שלא לדבר על העדר מקורות תעסוקה ביישובים המוכרים – בהעדר שירותי רווחה, חינוך ובריאות.

שמואל הלפרט: יש לכם הבטחה על 4 מיליארדי שקלים במגזר הערבי.

שמואל הלפרט: כך כתוב בכל העיתונים.

טלב אלסאנע: זה כתוב, אבל מהכתוב הזה אי-אפשר לסלול כביש.

טלב אלסאנע: כדי לסלול, צריך כסף, ומי שנותן את הכסף זה שר האוצר.

טלב אלסאנע: ושר האוצר לא נתן דבר למגזר הערבי הבדואי.

טלב אלסאנע: מהגרושים שאתם מעבירים, המינהלת החזירה 70,000,000 ש"ח, וזה כישלון חרוץ וגדול של המינהלת.

טלב אלסאנע: לכן, צריך לשבת עם ראשי הרשויות במגזר הערבי הבדואי, לגבש תוכנית ולגבות את התקציב, כדי שסוף סוף התושבים הערבים הבדואים ירגישו אזרחי המדינה שחיים שווה בשווה.

טלב אלסאנע: לדעתי, בתור תושב הנגב, כשמוטלת עליך אחריות בתקופת הכהונה שלך כשר האוצר, זה המבחן שלך.

טלב אלסאנע: אני יכול לומר שאני חבר כנסת, לא שר אוצר.

טלב אלסאנע: מה תגיד אתה כשתגיע ליישובים הבדואיים בנגב?

טלב אלסאנע: אתה שר אוצר שאחראי לכל הקופה של המדינה ונותן תקציבים לחינוך, לשירותי רווחה ולבריאות.

טלב אלסאנע: זה המבחן וזה הזמן.

טלב אלסאנע: אם תואיל לעשות את זה, תמצא בי שותף וגם מי שיברך אותך.

טלב אלסאנע: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת מיכאל קליינר, דני נוה, ציפי לבני, שאול יהלום, בנימין אלון, אברהם הירשזון, דוד אזולאי, אברהם רביץ, תמר גוז'נסקי, יצחק גאגולה, מוחמד ברכה, אחמד טיבי, אבשלום וילן, גדעון עזרא – אינם.

שמואל הלפרט: אחרון המשתתפים, חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אני בהחלט תומך בחוק.

נסים זאב: אני לא יודע כמה זה עולה למדינה, אבל אני מבין שהוא מיטיב עם העובדים.

נסים זאב: החוק למעשה היה צריך להיכנס לתוקף בתחילת 1998, ואינני יודע עד מתי הוא יתגלגל.

נסים זאב: ייתכן שזה ייקח עוד שנה ועוד שנתיים, כי אני מבין שחוק ההסדרים עוד לא נכנס מסיבות אלה ואחרות.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס במשפט אחד לכל מה שנאמר כאן במהלך הדיונים, כאילו אנשי הימין שמחים שהפסגה נכשלה.

נסים זאב: אני רוצה לומר, שעם ישראל כולו חרד מהמצב.

נסים זאב: אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי.

נסים זאב: ברור שערפאת, לפני שעזב את פלשתינה והלך לקמפ-דייוויד, הוא כבר הכריז על מלחמה.

נסים זאב: לי במקרה יש עובדים ערבים, והם אומרים לי כבר כמה ימים, שהם יודעים שהם הולכים למלחמה נגד ישראל, ותהיה מלחמה גדולה.

נסים זאב: זה מה שהם אומרים.

נסים זאב: השטח חם.

נסים זאב: הוא חם לא מצד ישראל.

נסים זאב: אני דווקא חושב שהפעולות שנעשו מצד צה"ל ומצד הגורמים הביטחוניים הן בדיוק ההיפך – של רגיעה, שבמצב של אי-ודאות שלנו לא יתרחש שום דבר.

נסים זאב: אבל אני מאוד מודאג מכל התרגילים שנעשו לאחרונה לכבוש יישובים, ואני מודיע לכם שהיישובים ממש מופקרים.

נסים זאב: אם חלילה וחס הם ירצו לבצע את זממם, אין ביטחון ליישובים כמו בית-אל, עופרה ואחרים.

נסים זאב: אני לא מדבר על יישובים קטנים יותר ומבודדים יותר, שבשעה שיש התקוממות עממית מצד הפלסטינים הם מרשים לעצמם לפתוח באש חיה, והתושבים לא חשים שצה"ל יבוא לעזרתם ולהגנתם והם יישארו מופקרים בשטח.

נסים זאב: אני חושב, שאנחנו חייבים להיערך למצב החדש ואנחנו חייבים לקחת את המושכות ליד.

נסים זאב: אני בעד זה שתהיה סוף-סוף ממשלת אחדות לאומית, לפחות במצב הקשה ששורר היום.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

שמואל הלפרט: אפשר להצביע.

שמואל הלפרט: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק רשות שדות התעופה ורשות הנמלים והרכבות (פטור ממס על הפקדות בקופת גמל לקצבה) (תיקוני חקיקה), התש"ס–2000, לוועדת הכספים נתקבלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רוב של חמישה בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

שמואל הלפרט: אני קובע, שהצעת חוק רשות שדות התעופה ורשות הנמלים והרכבות (פטור ממס על הפקדות בקופת גמל לקצבה) (תיקוני חקיקה), התש"ס–2000, התקבלה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

שמואל הלפרט: הישיבה הבאה תתקיים בעזרת השם מחר, יום רביעי, כ"ג בתמוז התש"ס, 26 ביולי 2000, בשעה 11:00.

שמואל הלפרט: ישיבה זו נעולה.