ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 26, 1999-09-08 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את הישיבה המיוחדת של הכנסת – כנס פגרה מיוחד של הכנסת – היום, יום רביעי, כ"ז באלול התשנ"ט, 8 בספטמבר 1999.

אברהם בורג: אני מבקש מחברי הכנסת לקום.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

אברהם בורג: )

אברהם בורג: חברי הכנסת, השבוע הלך לעולמו חבר הכנסת לשעבר יאיר שפרינצק, זיכרונו לברכה.

אברהם בורג: יאיר שפרינצק נמנה היה עם הדור השני של חברי הכנסת במשפחתו.

אברהם בורג: אביו, יוסף שפרינצק, נבחר שבועות אחדים לאחר קום המדינה להיות ולכהן כיושב-ראש מועצת המדינה הזמנית, ועם פתיחת הכנסת הראשונה נבחר לכהונת יושב-ראש הכנסת הראשון.

אברהם בורג: יאיר שפרינצק, בנו, יליד תל-אביב, כיהן כחבר הכנסת השתים-עשרה וייצג בה את סיעת מולדת.

אברהם בורג: כזקן חברי הכנסת התכבד בניהול ישיבת הפתיחה.

אברהם בורג: את הופעותיו בכנסת הקדיש לנושאי ארץ-ישראל השלמה.

אברהם בורג: יאיר שפרינצק המנוח היה מדען וחוקר בכיר במחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן ופרופסור באוניברסיטת תל-אביב.

אברהם בורג: כדרכו, למד ביסודיות כל נושא שהעלה ופרסם מאמרים פוליטיים בעיתונות.

אברהם בורג: בשם הכנסת ובשמי ברצוני לשלוח את תנחומי לבני משפחת שפרינצק.

אברהם בורג: יהי זכרו ברוך.

אברהם בורג: נא לשבת.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אסון רעידת אדמה קטלני שני פקד את האזור שלנו, ואתמול – ביוון.

אברהם בורג: צפינו כולנו בתמונות הקשות שהגיעו אלינו מאזור הרעש, ושמענו תיאורים מחרידים על מה שהתרחש שם בתוך כמה שניות.

אברהם בורג: בשם הכנסת ובשם חבריה וחברותיה, אני מבקש לשלוח מכאן את תנחומינו לעם היווני האבל על הקורבנות ולהביע את נכונותנו לסייע לו ככל אשר לאל ידנו.

אברהם בורג: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף שלושים-ושישה?

יוסי שריד: שלושים-ושש – מספר סידורי הוא תמיד בנקבה.

אברהם בורג: תודה רבה לשר החינוך והדקדוק.

אברהם בורג: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – א.

אברהם בורג: השר חיים רמון חזר ארצה ביום א' באלול התשנ"ט, 13 באוגוסט 1999.

אברהם בורג: שובו בשלום; ב.

אברהם בורג: שר המשפטים חזר ארצה ביום ג' באלול התשנ"ט, 15 באוגוסט 1999.

אברהם בורג: כנ"ל; ג.

אברהם בורג: השר חיים רמון חזר ארצה ביום י"ז באלול התשנ"ט, 29 באוגוסט 1999; ד.

אברהם בורג: השרה לאיכות הסביבה חזרה ארצה ביום י"ז באלול התשנ"ט, 29 באוגוסט 1999; ה.

אברהם בורג: השר יוסף ביילין מילא את מקומו של השר שמעון פרס בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"א באלול התשנ"ט, 2 בספטמבר 1999, עד יום כ"ד באלול התשנ"ט, 5 בספטמבר 1999; ה.

אברהם בורג: השר אליהו ישי מילא את מקומו של השר לענייני דתות מיום י"ח באלול התשנ"ט, 30 באוגוסט 1999, ועד ליום כ"ב באלול התשנ"ט, 3 בספטמבר 1999; ו.

אברהם בורג: השר לענייני דתות חזר ארצה ביום כ"ב באלול התשנ"ט, 3 בספטמבר 1999.

אברהם בורג: נראה שיהיה לנו מניין בימים הנוראים.

אברהם בורג: אני מודה לכם על שובכם.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

אברהם בורג: השר המקשר.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי ביום שני, כ"ה באלול התשנ"ט, 6 בספטמבר 1999, הועבר לחברי הכנסת במסירה אישית נוסח מזכר שארם-אל-שיח', כפי שנחתם במוצאי שבת, כ"ג באלול התשנ"ט, 4 בספטמבר 1999.

א' האן: המסמך המקורי באנגלית והתרגום לעברית מונחים היום שנית על שולחנות חברי הכנסת לעיון.

א' האן: תודה רבה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת וחברותיה, על-פי דרישת הממשלה, תבוא עתה הודעה מטעם ראש הממשלה ואישור מזכר שארם-אל-שיח', כפי שנחתם במוצאי שבת, כ"ג באלול התשנ"ט, 4 בספטמבר 1999.

אברהם בורג: ימסור את ההודעה ראש הממשלה ושר הביטחון אהוד ברק.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת אריאל שרון.

אברהם בורג: לאחר מכן יתקיים דיון במסגרת דיון אישית.

אברהם בורג: ועדת הכנסת קבעה את מסגרת הדיון – שלוש דקות לכל דובר.

אברהם בורג: אני מבקש להודיע לחברי הכנסת ולחברותיה הנוכחים והנוכחות, שזמנו של דובר איננו ניתן להעברה בדיון הזה.

אברהם בורג: חבר כנסת שלא יימצא באולם המליאה בעת שייקרא שמו יאבד את תורו לנאום.

אברהם בורג: ההצבעות לא תהיינה הערב לפני השעה 20:00.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח דברי ברצוני למסור את ברכת ממשלת ישראל לאזרחי מדינת ישראל ולבני העם היהודי בתפוצות לרגל השנה החדשה ולאחל לכל בית ישראל שנה טובה.

אהוד ברק: הממשלה מניחה היום על שולחן הכנסת את מזכר שארם-אל-שיח' ומבקשת את אישורה למזכר הזה.

אהוד ברק: מזכר-שארם מבטא את חתירתנו לחיזוק ביטחון ישראל דרך קידום תהליך השלום ואת הרצון המשותף לצקת חיים בתהליך השלום ולהפיח תקווה מחודשת בלב העמים.

אהוד ברק: המזכר יוצר את תנאי הפתיחה המתאימים לדיונים על הסכם מסגרת להסדר קבע.

אהוד ברק: הממשלה מתכוונת להתקדם על-פיו, ובהתאם להסכמים הקודמים בין הצדדים – הסכם-וואי, שנחתם על-ידי הממשלה הקודמת, והסכמים קודמים של ממשלות ישראל לדורותיהן – להתקדם להסדר קבע, תוך השלמת הסכם המסגרת כצעד ראשון בדרך זו.

אהוד ברק: כשיצאנו לדרך קצבנו לעצמנו 60 יום לתחילת – –

בנימין אלון: הסכם הקבע לא קשור.

אהוד ברק: – – ההתקדמות המעשית במסלול ההסדרים.

בנימין אלון: התחייבת ש-242 זה בלי קשר לזה.

בנימין אלון: – – –

אהוד ברק: עמדנו בכך.

אהוד ברק: הוכחנו כושר עמידה וכושר ביצוע מדיני.

אהוד ברק: לא התפשרנו על יעדי המשא-ומתן של ישראל.

אהוד ברק: הדגשנו את המחויבות המשותפת והבלתי-מתפשרת – –

דני נוה: מתי תפסיקו את תעמולת הכזב הזאת?

אברהם בורג: אני מבקש.

אברהם בורג: חברי הכנסת.

בנימין אלון: ניתקת בין התהליך – – –

אהוד ברק: – – של הצדדים למימוש הסכם הביניים – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, תודה רבה.

עוזי לנדאו: לא שומעים.

אהוד ברק: – – ההסכמים האחרים שנחתמו בינינו וכל ההתחייבויות שנגזרות מהם.

בנימין אלון: אין קשר בין הקבע לבין אוסלו.

אהוד ברק: מה שאתם לא שומעים זה תוצאות הבחירות.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, תודה רבה.

אברהם בורג: יש לך עוד הרבה שעות להפריע.

אברהם בורג: אל תוציא את כל האנרגיה עכשיו.

אהוד ברק: בנוסף, השגנו את ההישגים הבאים: ראשית כול, בתחום הביטחוני דחינו את ביצוע הנתח השלישי של הפעימה השנייה בקרוב לשלושה חודשים.

אהוד ברק: ביצוע ההיערכות מחדש על-פי לוח הזמנים – –

סילבן שלום: הוספת 2% עכשיו, מעבר למה שהתחייב.

סילבן שלום: הוספת עכשיו 2%.

אהוד ברק: – – שנקבע במזכר-וואי עלול היה לפגוע באינטרסים המדיניים והביטחוניים של מדינת ישראל.

אהוד ברק: הדחייה מאפשרת חמישה חודשים של דיון אינטנסיבי על הסכם מסגרת להסדר קבע כיעד מוסכם בינינו לבין הפלסטינים.

בנימין אלון: של עוד פיגועים ועוד פיגועים – זה מה שהרווחנו.

אהוד ברק: דיון זה יתבצע עתה בתנאי פתיחה נוחים יותר מבחינה מדינית וביטחונית כאחת.

אהוד ברק: במקביל, עמדנו על ביצוע מלוא המחויבויות הפלסטיניות הקודמות – –

עוזי לנדאו: מה הם עשו?

עוזי לנדאו: מה הם נתנו?

אהוד ברק: – – בין השאר, הפלסטינים יעבירו את מלוא רשימות השוטרים, יעצרו חשודים בטרור – –

בנימין אלון: הם הפסיקו את ההסתה?

אהוד ברק: – – ויאספו את הנשק הבלתי-חוקי.

דני נוה: מתי זה יקרה?

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת אלון, אם לא תקשיב – לא תדע.

אברהם בורג: איך תדע למה להתייחס אם לא תקשיב?

עוזי לנדאו: לא יודעים כלום.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, אני רואה את שמך ברשימת הדוברים מטעם מפלגתך.

אהוד ברק: כנראה לא גמרתם את מנת הדיבורים של השנה החולפת, ואתם לא רוצים להיכנס עם חוב לשנה הזאת.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, רוצה להחליף אתי תפקיד?

אהוד ברק: לא.

אברהם בורג: תודה.

אהוד ברק: במקביל, עמדנו על ביצוע מלוא המחויבויות הפלסטיניות הקודמות, והפלסטינים יעמדו בהן.

דני נוה: לא תעשה את הנסיגה הבאה בלי שהם יעשו את זה?

אברהם בורג: חבר הכנסת נווה, אני מבקש.

אהוד ברק: הבטחנו את האינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל בכל הקשור להפעלת הנמל הימי והמעבר הבטוח, ובשני המקרים הותנתה תחילת ההפעלה בגיבושם של פרוטוקולים לפעולה.

אהוד ברק: הישג נוסף של מזכר-שארם הוא שיקום האמון בין הצדדים, תוך שמירה קפדנית על האינטרסים של ישראל בכלל והאינטרסים הביטחוניים בפרט.

אהוד ברק: אנחנו באים אל שולחן המשא-ומתן בידיים מושטות; פינו ולבנו שווים.

אהוד ברק: אנחנו חותמים הסכמים על מנת ליישם אותם.

אהוד ברק: שמרנו על העיקרון של שיח ישיר, גלוי, לעתים בוטה, עם הפלסטינים.

אהוד ברק: צוות המשא-ומתן הונחה לנסות לעמוד על הצרכים האמיתיים של הצד השני, על מנת לתת להם מענה.

דני נוה: לצרכים של הצד השני באמת דאגתם.

דני נוה: דאגתם לצד הפלסטיני, לא לצד הישראלי.

אהוד ברק: אנחנו נדאג שהפלסטינים יפעלו באורח דומה.

אהוד ברק: המזכר יצר מערך חדש של הסכמות, שנועדו לשרת את האינטרסים של שני הצדדים.

אהוד ברק: אינני מאמין בתוקפו או בערכו של הסכם המושג בכפייה.

אהוד ברק: האמונה בכוונתנו ובנכונותנו ליישם את מזכר-וואי כלשונו, אם כך ירצו הפלסטינים, האופן שבו ניהלנו את המשא-ומתן, ותוכן מזכר-שארם עצמו, הביאו לשיפור משמעותי במעמדה הבין-לאומי של ישראל בעולם ובאזור ולחיזוק התמיכה בתפיסתנו הכוללת ביחס לתהליך השלום.

אהוד ברק: חידשנו את השיח המדיני האינטימי עם ארצות-הברית, כמו בימי יצחק רבין המנוח.

אהוד ברק: חיזקנו את שיתוף הפעולה הכלכלי בין ישראל לפלסטינים בלי להתפשר על האינטרסים הביטחוניים שלנו.

אהוד ברק: שגשוג וצמיחה בכלכלה הפלסטינית הם אינטרס ישראלי-פלסטיני משותף.

בנימין אלון: איזה הישגים?

בנימין אלון: כל זה כבר עשית, אז די, אתה כבר יכול ללכת.

אהוד ברק: ולבסוף, אשררנו מחדש את ההתחייבות המשותפת של שני הצדדים, שלא לשנות חד-צדדית את מעמד הגדה המערבית ורצועת-עזה בהתאם להסכם הביניים – –

דני נוה: זה כבר היה בהסכם-וואי, אדוני ראש הממשלה.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת נווה, זו הערה מחכימה.

בנימין אלון: – – –

אהוד ברק: – – ולהמשיך ולנהל את תהליך השלום מתוך ניסיון להגיע להבנה, ואך ורק בדרכי משא-ומתן.

אהוד ברק: מזכר-וואי הותיר אותנו במבוי סתום.

אהוד ברק: באופק הסתמנו מהלכים פלסטיניים חד-צדדיים, בגיבוי אפשרי של מדינות אירופה וארצות-הברית, והצלחנו לבלום את התהליך המסוכן הזה.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ארץ-ישראל היא מכורתנו ואדמת אבותינו, הארץ שאליה יצא לבבנו בכל הדורות.

אהוד ברק: מעולם לא נותק הקשר בין העם היהודי לארצו, ולא פסקה רציפות היישוב היהודי בארץ-ישראל.

אהוד ברק: גם כשהיינו בפאתי מערב, היה לבנו – כמאמר המשורר – במזרח.

אהוד ברק: ובמאה ה-20 היינו עדים לגדולה שבזוועות: שואה שהכריתה שליש מבני עמנו.

אהוד ברק: למרות זאת, זכינו להקים מחדש את ביתנו הלאומי בארץ-ישראל.

אהוד ברק: במלחמת הקוממיות שכלנו אלפי בנים ובנות על מנת להבטיח את הקמתה וביסוסה של המדינה.

אהוד ברק: מאז נשלחנו אנו ושלחנו את ילדינו לשדות הקרב פעמים אין-ספור – –

יוסף יצחק פריצקי: לא את כולם, אדוני ראש הממשלה.

אהוד ברק: – – אלפים רבים נוספים מסרו את חייהם.

אהוד ברק: רבים עוד יותר שבו לביתם נכים בגופם, לעתים פגועים בנפשם.

אהוד ברק: ביום הזה, כמו בכל יום, לבנו עמם ועם משפחותיהם.

אהוד ברק: בזכות קורבנם קמה ישראל ריבונית וחזקה, והעולם הערבי מכיר כולו בכך שישראל לא תוכרע לעולם בדרך המלחמה.

אהוד ברק: אנחנו כאן, וכאן נישאר לעולם.

אהוד ברק: ישראל חזקה ובטוחה בעצמה.

בנימין אלון: אמן.

אהוד ברק: הישגיה של מדינת ישראל בתחומי החברה, הכלכלה, המשטר הדמוקרטי והביטחון הם אות ומופת.

אהוד ברק: אני מקווה שיש בכך נחמה פורתא למשפחת השכול ולנפגעים.

אהוד ברק: אנו החיים מצווים כלפיהם לשמור על מדינת ישראל החזקה ולהבטיח את עתידה ופריחתה.

אהוד ברק: ארץ-ישראל, שאליה שבנו, לא היתה ריקה.

אהוד ברק: חיו בה מאות אלפי ערבים.

אהוד ברק: הם סירבו להשלים עם הקמתה של המדינה היהודית.

אהוד ברק: מאבקנו הצודק וניצחוננו יצרו מציאות קשה בצד הפלסטיני.

אהוד ברק: משפחות פלסטיניות רבות איבדו גם הן את יקיריהן.

אהוד ברק: פלסטינים רבים חיים גם היום כפליטים.

אהוד ברק: תהליך השלום מבטא את ההכרה, כי הדרך היחידה לחזק את מדינת ישראל ולהבטיח את עתידה היא הדרך של הבאת קץ לסכסוך הישראלי-הפלסטיני, דרך מציאת פתרון של חיים זה לצד זה תוך פיוס ודו-קיום.

אהוד ברק: הערכים שהתחנכנו עליהם וחינכנו את ילדינו: קדושת האדם וחירותו, שוויון, חופש הבחירה והדמוקרטיה וזכותו של עם ישראל לחיים ריבוניים בארצו – הערכים האלה עומדים בסתירה לשליטה במיליוני פלסטינים בניגוד לרצונם.

דני נוה: אתה יודע שזה לא נכון.

חיים אורון: די.

אהוד ברק: יש לי קשר נפשי ורגשי עמוק לארץ-ישראל.

אהוד ברק: נולדתי בה, חייתי בה, הלכתי בשביליה – –

דני נוה: למה אתה לא מציין כמה מחבלים עם דם על הידיים משחררים?

אהוד ברק: – – לחמתי לאורך גבולותיה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נווה, על הדברים המוסכמים לא צריך להתווכח.

דני נוה: השאלה למה – – –

אברהם בורג: השאלה תזכה לתשובה.

אברהם בורג: תודה.

אהוד ברק: אני מכיר בכך שתהליך השלום כרוך בפרידה כואבת מחבלי מולדת – – –

בנימין אלון: איזה שלום?

בנימין אלון: איפה השלום?

אברהם בורג: שלום, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: לא להשתמש במלה "שלום".

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני אורה כך לכל חברי הכנסת.

קריאות: – – –

אברהם בורג: יש עוד מלים שאתה מבקש להוציא מהמילון, או שתסתפק בזאת?

בנימין אלון: אמרו אמת.

אברהם בורג: יש עוד כמה מלים שצריך להוציא מהשפה העברית, או שכאן נגמרת הצנזורה?

בנימין אלון: הסכם שפיכות דמים.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת אלון, אני מודה לך.

אברהם בורג: שלום לך.

אברהם בורג: שלום רב.

בנימין אלון: שלום, שלום, ואין שלום.

אברהם בורג: אמר השם לרשעים.

אברהם בורג: כך כתוב.

בנימין אלון: עשיתם אינפלציה למלה הזאת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין אלון: אולי תשיר את "שיר השלום"?

בנימין אלון: היושב-ראש יודע לשיר יפה.

אהוד ברק: אני מכיר בכך שתהליך השלום כרוך בפרידה כואבת מחבלי מולדת, שנפשנו קשורה בהם בכל נימיה.

ראובן ריבלין: אנחנו קשורים גם לגליל.

אהוד ברק: כמדינה יש לנו מחויבות ערכית ואנושית למתיישבים ביהודה, שומרון וחבל-עזה, אנשים שהלכו אחרי צו לבבם, בשליחותן וברשותן של ממשלות ישראל, ובלבנו פנימה כאב עמוק.

אהוד ברק: אבל אנחנו גם ממשלה אחראית, שיודעת שלצורך הבטחת עתידה, ריבונותה ועוצמתה של ישראל עלינו להכריע הכרעות קשות, לעתים כואבות, להיפרד מהפלסטינים לשלום, לא להמשיך לשלוט עליהם, ולקיים בישראל עוצמה מדינית, עוצמה ביטחונית ולכידות חברתית.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-13 בספטמבר 1993 עמד מפקדי ומורי, ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, על מדשאת הבית הלבן במעמד החתימה על הצהרת העקרונות.

עוזי לנדאו: איזה מחיר שילמנו מאז, אדוני ראש הממשלה, כמה הרוגים ופצועים.

אהוד ברק: מעמד זה סימל את תחילתו של תהליך שלום עם הפלסטינים.

קריאות: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, בבקשה.

אהוד ברק: את דרך הביטחון והשלום של יצחק רבין אנחנו נמשיך כשידנו האחת אוחזת בחרב והשנייה מושטת לפנים, ובין אצבעותיה עלה הזית.

עוזי לנדאו: כמה הרוגים היו מאז?

עוזי לנדאו: אתה מנותק מהמציאות.

אלי גולדשמידט: אתה מנותק מהמציאות.

אהוד ברק: אנחנו ניאבק בטרור בכל הכוח מבפנים ומבחוץ.

עוזי לנדאו: – – –

דני נוה: על-ידי שחרור מחבלים?

אברהם בורג: סליחה, אדוני ראש הממשלה.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, עוד מעט תתחיל לקרוא קריאות ביניים לעצמך.

אברהם בורג: אתה נואם ונואם ונואם ולא מאפשר לראש הממשלה להפריע לך.

עוזי לנדאו: אני סבור שיש כמה דברים שמן הראוי שבאי הבית יקשיבו להם.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת לנדאו.

אהוד ברק: בתהליך השלום עלינו לאמץ היגיון של שלום.

אהוד ברק: היגיון זה, המשלב לחימה נחרצת בטרור, ביטחון ופיוס, הוא המפתח לעתידה של מדינת ישראל.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על-פי מזכר-שארם, ב-13 בספטמבר 1999, שש שנים לאחר המעמד על מדשאת הבית הלבן, יחודש המשא-ומתן על הסכם מסגרת להסדר קבע.

אהוד ברק: במקביל יתחדשו המשא-ומתן והדיונים בכל הערוצים והוועדות שכוננו במסגרת ההסכמים שנחתמו בין ישראל לפלסטינים מאז מאי 1994, ביניהם תזכיר-וואי, שנחתם על-ידי ממשלת נתניהו.

דני נוה: אם היית דבק בזה, היה טוב.

דני נוה: למה אתה מציין את זה?

דני נוה: למה אתה דבק בזה?

דני נוה: תפסיק להוליך שולל את העם.

אהוד ברק: בכוונתנו לדון במכלול הנושאים ולהגיע להסדרים בני-מימוש על יסוד הגיון הביטחון והשלום.

אהוד ברק: אתייחס אל הפלסטינים כאל שותפים שווים.

אהוד ברק: ננהג בהם בכבוד, נימנע מהתנשאות, נהיה קשובים, נעמוד על מימוש התחייבויותיהם ועל מלחמה בלתי מתפשרת בטרור, ולא נעלים עין מאי-אכיפת החוק.

דני נוה: האם לא תהיה נסיגה בעוד יום-יומיים אם הם לא יאספו נשק?

אברהם בורג: חבר הכנסת נווה, בבקשה.

אהוד ברק: הסכם המסגרת להסדר הקבע בין ישראל לפלסטינים הוא אבן-דרך חשובה בבניית שיתוף פעולה אזורי.

אהוד ברק: בוועידת מדריד ייסדנו את הערוצים הרב-צדדייים.

אהוד ברק: לאחר חתימה על הסדר הקבע יהוו ערוצים אלו גרעין לבניית הבנות אזוריות, ארגונים ותוכניות לשיתוף פעולה אזורי.

אהוד ברק: אנו קוראים לכל הנוגעים בדבר לחזק את מחויבותם למערכת הוועדות הרב-צדדיות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, למצרים, תחת מנהיגותו של הנשיא חוסני מובארק, תפקיד – –

איוב קרא: מה עם עזאם עזאם?

איוב קרא: אדוני ראש הממשלה, למה אתם חותם על הסכם ועזאם עזאם לא בחוץ?

איוב קרא: אתה לא עונה, אדוני ראש הממשלה?

אהוד ברק: – – בקידום תהליך השלום.

אהוד ברק: למצרים ולנשיא מובארק אישית היה תפקיד חשוב בסיכום מזכר-שארם.

איוב קרא: אדוני ראש הממשלה, אני מבקש לדעת למה עזאם עזאם לא בחוץ.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: זו שאלה ראויה, אני בטוח שתימצא גם תשובה.

איוב קרא: הוא לא נותן תשובות על השאלות.

אברהם בורג: חבר הכנסת איוב קרא, תודה.

אהוד ברק: שלום, יציבות ופיתוח כלכלי אזורי הם אינטרס לאומי של שתי המדינות.

אהוד ברק: ידנו מושטת אל המצרים בקריאה לחיזוק ולתגבור של שיתוף הפעולה האזורי הכלכלי והאזרחי.

אהוד ברק: גם לירדן, תחת מנהיגותו של המלך עבדאללה, תפקיד חשוב ביותר בקידום תהליך השלום.

אהוד ברק: מנהיגותו האמיצה של המלך חוסיין, זיכרונו לברכה, הוכיחה לעולם כולו, כי ניתן לבנות במזרח התיכון מודל של שלום עם סיכויים להיהפך לשלום-אמת חם.

אהוד ברק: אנחנו קשובים לאינטרסים ולצרכים של ממלכת ירדן.

אהוד ברק: מחויבותה הבלתי-מתפשרת של ארצות-הברית לתהליך השלום חיונית להתקדמותו.

אהוד ברק: נסתייע בממשל האמריקני לחיזוק הביטחון האזורי ולקידום הצמיחה הכלכלית.

אהוד ברק: ארצות-הברית, תחת מנהיגותו של הנשיא קלינטון, בסיועם של סגן הנשיא גור ומזכירת המדינה אולברייט – הם ממשל שלא היה ידידותי לישראל ממנו.

אהוד ברק: נוכל להמשיך ולהישען על סיועם ותמיכתם כאשר נידרש להם.

אהוד ברק: גם לאיחוד האירופי, לנורבגיה, ליפן, לבנק העולמי, לקרן המטבע הבין-לאומית ולשאר המדינות התורמות תפקיד חשוב ביותר.

יהושע מצא: תעביר קצת – – –

אהוד ברק: המשך הסיוע הכלכלי לתהליך השלום ולכלכלה הפלסטינית חשוב מאין כמוהו, ובכוונתנו לעבוד ביחד עם קהילת התורמות להשגת מטרותינו המדיניות והכלכליות המשותפות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חיזוק ישראל, עתידה וביטחונה באמצעות עשיית השלום הוא המעשה הציוני האמיתי.

אהוד ברק: רעיון הציונות היה מאז ומתמיד להקים בית לאומי הומניסטי, ליברלי ודמוקרטי חזק ובוטח בעצמו בארץ-ישראל, ושלום בן-קיימא הוא תנאי להבטחתו ארוכת הטווח של קיום הבית הלאומי.

אהוד ברק: אני רואה עצמי כראש ממשלה של כולם.

קריאות: כו-לם.

איוב קרא: אז תדאג לכולם, אדוני.

אהוד ברק: בכוונתי להידבר בצורה שוטפת גם עם אלו המתנגדים למדיניות הממשלה.

אהוד ברק: התחייבתי בשם הממשלה שבראשותי למשאל-עם, אם וכאשר נגיע להסכם קבע, ואכן נעמוד בכך.

אהוד ברק: עם זאת, לא נסבול הסתה ואלימות פוליטית.

אהוד ברק: ביום 5 באוקטובר 1995 עלו מאות מפגינים על הכנסת, בית-המחוקקים של מדינת ישראל.

אהוד ברק: מכוניתו של יצחק רבין הותקפה באגרופים ובמקלות.

אהוד ברק: הוא לא היה בתוכה.

אהוד ברק: מכוניתו של השר בן-אליעזר הותקפה אף היא – הוא כן היה בתוכה.

אהוד ברק: היה זה לילה שחור בתולדות הדמוקרטיה הישראלית.

אהוד ברק: ואולם, זו היתה רק הקדמה ללילה האפל מכולם.

אהוד ברק: שלוש היריות שפגעו ביצחק רבין עדיין מהדהדות באוזני כולנו.

אהוד ברק: לא נשכח.

אהוד ברק: לא נהיה סובלניים כלפי גילויי אלימות.

בנימין אלון: רק מצד הפלסטינים הסתה ואלימות, בתוך ישראל ומחוץ לישראל.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-5 באוקטובר, אותו 5 באוקטובר 1995, במסגרת כינוס מיוחד של הכנסת, עמד במקום הזה ראש הממשלה יצחק רבין, שנרצח, ומסר הודעה על אישור הסכם הביניים הישראלי-הפלסטיני.

אהוד ברק: אין מתאימות ממלות הסיום של יצחק באותו מעמד כדי לסיים נאום זה: "אפשר שאנחנו פותחים היום בשלב חדש בקורות העם היהודי ומדינת ישראל.

אהוד ברק: אנו יודעים את הסיכויים.

אהוד ברק: אנו יודעים את הסיכונים".

אהוד ברק: ספק אם הוא ידע את כל הסיכונים, אני מוסיף וסוגר.

אהוד ברק: "אנו קוראים מעומק לב לכל אזרחי מדינת ישראל, בוודאי אלה החיים ביהודה, שומרון וחבל-עזה, כמו גם לתושבים הפלסטינים, לתת הזדמנות לכינון השלום, לתת הזדמנות לסופם של מעשי האיבה, לתת הזדמנות לחיים אחרים, לחיים חדשים.

אהוד ברק: אנו פונים ליהודים ולפלסטינים כאחד לשמור על איפוק, לשמור על כבוד האדם ולחיות בשלום ובביטחון.

אהוד ברק: "אנחנו יוצאים לדרך חדשה, שעשויה להוביל אותנו אל עידן של שלום, אל סופן של המלחמות.

אהוד ברק: "זו תפילתנו", אמר יצחק רבין, "זו תקוותנו.

אהוד ברק: שנה טובה וגמר חתימה טובה לחברי הכנסת ולכל בית ישראל.

אהוד ברק: " תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה, אדוני ראש הממשלה.

אברהם בורג: חבר הכנסת הראשון שינאם לאחר ראש הממשלה, חבר הכנסת אריאל שרון, בבקשה.

אברהם בורג: זהו נאום הבתולים שלך בתור יושב-ראש הליכוד, נכון?

אריאל שרון: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, ראשית, ברכה חמה לאזרחי ישראל ולעם היהודי ברחבי העולם כולו לקראת השנה החדשה.

אריאל שרון: אפשר ומותר לשנות הסכמים.

אריאל שרון: ניתן לתקן הסכמים.

אריאל שרון: ראוי לשפר הסכמים.

אריאל שרון: כך נהגה הממשלה שלנו כשבהסכם-וואי הפחתנו במעט את הסיכונים שבהסכם אוסלו.

אריאל שרון: אבל אסור להוליך עם שלם בכחש, וזה גם לא יצלח.

אריאל שרון: הממשלה נתנה לעצמה ציון: הסכם משופר.

אריאל שרון: מעניין, רוב התקשורת החרתה החזיקה אחריה.

אריאל שרון: דרך אגב, איך אתם מצליחים, שתמיד רוב התקשורת אתכם, לא חשוב מה אתם עושים?

אריאל שרון: זה דבר שהיינו מאוד רוצים ללמוד מכם.

ויצמן שירי: איך הצלחתם לעשות פעימה – – –

דני נוה: גם זה לא פטנט שלנו.

אריאל שרון: התלמיד שנכשל, במקרה זה הממשלה, העניקה לעצמה ציון שלא מגיע לה.

אריאל שרון: אני מכיר היטב את הסכם-וואי.

אריאל שרון: המשלחת שלנו שהתה שם עשרה ימים ולילות במשא-ומתן מתיש, ולא ויתרנו.

אריאל שרון: עיינתי היטב בהסכם-שארם – הסכם חמור, רשלני; אחיזת עיניים.

אריאל שרון: אתמול פניתי לראש הממשלה, ואני מודה שהוא נענה בתוך זמן קצר מאוד והביא לידיעתי את המפה.

אריאל שרון: עיינתי במפה, חשבתי על הדברים.

אריאל שרון: הבוקר ראש הממשלה היה עסוק.

אריאל שרון: ניסיתי לדבר אתו, להסב את תשומת לבו לכמה רשלנויות לא קטנות שיש שם, שאת כולן ניתן למנוע, ואני עדיין מקווה שגם את זה עדיין תהיו מוכנים לשנות.

אריאל שרון: אם הסכם-וואי טוב יותר לפלסטינים מההסכם שלכם, הרי זה מה שטענתם – מדוע איימתם עליהם, שאם הם לא יקבלו את התוכנית "המהפכנית" שלכם, תחזרו להסכם-וואי המקורי?

אריאל שרון: הרי לא מאיימים בדבר שטוב יותר לצד השני.

אריאל שרון: ואם כבר איימתם, מדוע התקפלתם?

אריאל שרון: היתה מחשבה מאחורי תוכנית

אריאל שרון: כם לקשור את הנסיגה השלישית בהסדר הקבע, בהחלט, ובכלל לזרז את דיוני הסדר הקבע.

אריאל שרון: גם כאן לא המצאתם שום דבר חדש.

אריאל שרון: זה מופיע בהסכם-וואי.

אריאל שרון: סיכמנו זאת וגם נכנסנו למשא-ומתן על הסדר הקבע, שאני עצמי התחלתי בשם הממשלה.

אריאל שרון: אילולא השמאל, אולי חלקים מהשמאל הישראלי, יחד עם מצרים, חלק ממדינות אירופה וכמה נציגים אמריקנים, שהמליצו לפלסטינים להשהות את המשא-ומתן, ייתכן שכבר היום היתה לפנינו תוכנית להסדר.

אריאל שרון: אולי לא שלום, אולי הסדר הדומה לאי-לוחמה לתקופה ממושכת כדי לעקוף משברים עתידיים; דבר שמאפשר לעקוב אחרי התפתחות היחסים ושיתוף הפעולה בין ישראל לפלסטינים בנושאים של ביטחון, כלכלה, עם לעם, מניעת הסתה וכדומה.

אריאל שרון: תמיד צריך לזכור, במזרח התיכון מרכיב הזמן הוא מרכיב מכריע בחשיבותו.

אריאל שרון: גם בעניין זה לא המצאתם שום דבר חדש.

אריאל שרון: זו תוכנית שדנתי עליה עם הפלסטינים, עם ארצות-הברית, עם מדינות האיחוד האירופי.

אריאל שרון: אבל ההישג הזה שדיברתם עליו כהישג העיקרי – כריכת הדיונים על הסדר הקבע עם הנסיגה השלישית, זה היה הדבר שהצגתם כהישג העיקרי, נדחה בבוז על-ידי הפלסטינים, והוא נעלם לפתע כלא היה.

אריאל שרון: מה השגתם?

אריאל שרון: שלושה חודשים נוספים וטפיחות על שכם בעולם.

אריאל שרון: ואני רוצה לומר לממשלה הזאת: מנהיגות אחראית לא משלמת בשטחי מולדת ולא בנושאים ביטחוניים ובנכסים אסטרטגיים כדי לשפר את מעמדה אצל המצרים, אצל האירופים או אצל אחרים.

זהבה גלאון: – – –

ויצמן שירי: מי חתם על 13%?

אבשלום וילן: הם קיבלו אותם אחוזים בהסכם-וואי.

ראובן ריבלין: שאלה טובה.

ויצמן שירי: הוא היה חולה.

ויצמן שירי: הוא קם במיוחד מהמיטה שלו בשביל לבוא למרכז שלכם – – –

ראובן ריבלין: שמע מה הוא אומר.

ראובן ריבלין: הוא מסביר לך.

אברהם בורג: חבר הכנסת שירי, אני מודה לך על מערכת ההגברה.

אברהם בורג: תודה.

אריאל שרון: תרשו לי להגיד לכם, הרכש האחרון של מפלגת העבודה, אני לא יודע מה הוא תורם מחשבתית, אבל מבחינת קולו רכשתם נכס בלתי רגיל.

חיים אורון: אריק, מהנגב.

אריאל שרון: אתה מהנגב, אבל אתה נוהג באופן תרבותי אפילו אם אתה חולק על הדברים.

אריאל שרון: אני מוכרח לומר, שרכשתם רכש שקולו חזק כמעט מקולו של כל חבר כנסת אחר, רכש רציני.

ויצמן שירי: זה שחקן בית, לא שחקן רכש.

אהוד ברק: – – –

אריאל שרון: אני אומר, כי שיפור זה הוא שיפור זמני עד שישראל תידרש לוויתורים נוספים.

אריאל שרון: אם תמשיכו לוותר בכול, מעמדנו יהיה מצוין בעולם עד שיופיעו דרישות נוספות.

אריאל שרון: ואני מוכרח לומר, מאשימים אותי לעתים כאילו ביחס לא הולם לפלסטינים.

אריאל שרון: אני רוצה לומר לפלסטינים: אני מלא הערכה לעמדה הפלסטינית, שלא היתה בה תזוזה של מילימטר אחד מעמדותיה עד היום, מול החולשה היהודית; אני מודה – גם בממשלות שלנו.

אריאל שרון: כך ינסו לדחוק אותנו עד הסוף, אלא אם נדע לעמוד באופן תקיף על זכותנו המלאה והבלעדית על ארץ-ישראל.

אריאל שרון: אני שמעתי את דברי ראש הממשלה בעניין.

אריאל שרון: אומר ראש הממשלה: לא באנו אל ארץ ריקה.

אריאל שרון: הרי זאת אחת הבעיות.

אריאל שרון: זה אחד מכישלונות מערכת החינוך, שלא מלמדת על רצף החיים היהודיים בארץ.

אריאל שרון: יהודים מעולם לא נטשו את ארץ-ישראל.

אריאל שרון: כשהערבים הגיעו הנה הם מצאו כאן יהודים.

אריאל שרון: יהודים לא נטשו מעולם.

אריאל שרון: לעתים מספרם היה מאות אלפים, לעתים ירד לעשרות אלפים.

אריאל שרון: יהודים לא נטשו את ארץ-ישראל מעולם.

אריאל שרון: כך שלא באנו אל ארץ מיושבת, באנו אל ארץ שחיו בה ערבים.

אריאל שרון: כשהם הגיעו הנה, הם מצאו כאן יהודים.

רן כהן: בכלל לא באנו, היינו פה.

קריאה: אתה עדיין תקוע שם.

אברהם הירשזון: אתה תקוע.

אברהם הירשזון: תישאר בשקט.

ראובן ריבלין: העם היהודי במחשבה ופיזית היה כאן.

יהושע מצא: היינו כאן.

יהושע מצא: היו רבים שנולדו כאן לדורותיהם.

אברהם בורג: חבר הכנסת מצא, כבר עברנו לפסקה הבאה.

רן כהן: – – –

ראובן ריבלין: – – –

אברהם בורג: רובי, גם אנחנו היינו.

אריאל שרון: ונדע לעמוד על זכותנו לחיות בביטחון ובשלום.

אריאל שרון: ועוד דבר חשוב מאוד, והייתי מאוד מציע לממשלה לאמץ את הגישה הזאת.

אריאל שרון: אם נבין שהשלום חשוב לנו מאוד – לנו השלום מאוד חשוב, אך לא פחות חשוב השלום לערבים, לא פחות מכך, רק בגישה סימטרית לשלום ניתן יהיה להשיג אותו.

אריאל שרון: כל עוד אחד הצדדים מדבר על חשיבות השלום לעצמו ומקל ראש בחשיבות השלום לצד השני – בגישה האסימטרית הזאת לא ניתן להגיע לשלום.

אריאל שרון: השלום חשוב לכולנו.

אריאל שרון: אני רוצה לומר כמה מלים באשר לפיגועי הטרור שביצעו ערבים אזרחי ישראל.

אריאל שרון: אני רוצה לומר לכם את אמונתי.

אריאל שרון: אפשר לחיות עם ערבים, אני מאמין בכך.

זהבה גלאון: לא יכול להיות.

אחמד טיבי: – – –

רן כהן: הוא לא אמר איך.

ראובן ריבלין: אתם רוצים להיפרד מהערבים.

ראובן ריבלין: אתה לא, רן כהן, אבל חבריך רוצים להיפרד מהערבים.

ראובן ריבלין: הם שם ואנחנו פה – ככה אתם אומרים.

אברהם בורג: אנחנו נחזור לחזון הדו-קיום של יושב-ראש הליכוד.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, היינו בענייני דו-קיום.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת שרון.

ראובן ריבלין: זה לא דוד לוי.

אריאל שרון: רבותי, מאחר שהכנסת נתברכה בכוחות חדשים, ואני יודע שכולכם עסוקים, יש לכם רעיונות פוריים וכן הלאה, אני מאוד ממליץ, מאחר שכולם קפצו כשאמרתי שאפשר לחיות עם ערבים, אנא תעיינו בדברי, אם אתם רוצים, כדי שלא תצטרכו לקפוץ לחינם; אנא תעיינו בדברי ותשמעו שאת הדבר הזה אמרתי כאן פעמים רבות, ולא רק כאן.

אריאל שרון: ואני באמת מאמין שאפשר לחיות עם ערבים.

אריאל שרון: אני רוצה לומר לכם, שכילד במושב, למשל, לא חשבתי לרגע שנחיה ללא ערבים; זה היה בעיני דבר טבעי, אבל זה מחייב כמה דברים: שמירת החוק על-ידי כולם – זה דבר אחד, עד תום, גם על-ידי ערבים.

אריאל שרון: על-ידי יהודים ועל-ידי ערבים, על-ידי כולם.

אריאל שרון: רבותי, אני מציע להסתכל על דברים, ודאי שמעתם וזה לא התחיל היום, שיהודים בנגב משלמים דמי חסות.

אריאל שרון: שמעתם על זה פעם?

אריאל שרון: אתם רוצים לחיות ככה?

אריאל שרון: אני לא רוצה לחיות ככה.

אריאל שרון: זה דבר אחד, שמירת החוק על-ידי כולם.

אריאל שרון: עשיית צדק ושמירה על כבוד הדדי, והפסקת רעיונות ההתבדלות שמתעוררים אצל המנהיגות הערבית הישראלית.

אריאל שרון: טוב שרוב אזרחיה הערבים של ישראל, עמדתם מנוגדת לזו של מנהיגותם.

אריאל שרון: ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה באזור.

אריאל שרון: דמוקרטיה אמיתית, שכולנו גאים בה, אבל הדמוקרטיה נועדה להגן על החיים.

אריאל שרון: דמוקרטיה היא דבר חשוב ביותר, ועלינו לעמול ולחזקה, אבל שמירת החיים חשובה יותר.

אריאל שרון: גם חוק כבוד האדם וחירותו נועד בראש ובראשונה להגן על החיים ולא על הרוצחים, ואת זה צריך לזכור תמיד.

אריאל שרון: דיברתי על מה קיבלתם.

אריאל שרון: לא קיבלתם שום דבר, אבל בואו נראה על מה ויתרתם.

אריאל שרון: בהסכם-וואי נאמר, שיש סדר בביצוע התחייבויות.

אריאל שרון: בכל שלב הפלסטינים מבצעים את חלקם, העניין נבדק, ורק אחר כך ישראל מבצעת את חלקה שלה.

אריאל שרון: זו ההדדיות שמדברים עליה, ובדרך כלל אנשים לא כל כך יודעים מה זה.

אריאל שרון: זו משמעות ההדדיות.

אריאל שרון: בהסכם-וואי מה שקובע זה התוצאות.

אריאל שרון: יבצעו את חלקם – יקבלו שטח.

אריאל שרון: בהסכם-שארם נדרשים הפלסטינים למאמצים ולדיווח.

אריאל שרון: יש ויתור על לוח הזמנים, זהו אותו ה"טיים ליין" החשוב שהסדיר את כל העניין.

אריאל שרון: הם, הפלסטינים, צריכים להתאמץ.

אריאל שרון: אנחנו מחויבים לבצע, לעמוד בתאריכי יעד.

אריאל שרון: אין דבר כזה לגבי הפלסטינים.

אריאל שרון: אין התחייבויות פלסטיניות ברורות בהסכם-שארם.

אריאל שרון: בהסכם-וואי מודגשת שוב ושוב חובת הרשות הפלסטינית להילחם בתשתית הטרור.

אריאל שרון: כדאי שתפתחו את הסכם-וואי ותקראו אותו, כמה פעמים זה מופיע.

אריאל שרון: בהסכם-שארם זה לא קיים עוד.

אריאל שרון: כיום, אתם יודעים, אין פעולה של ממש על-ידי הרשות הפלסטינית נגד התשתית, וכולם יודעים זאת ואתם שותקים.

אריאל שרון: מנסים להעביר את האחריות לאירן.

אריאל שרון: הולכים רחוק קצת.

אריאל שרון: בהסכם-וואי ובנספחיו הסודיים – ואני אומר את זה כי אלה דברים שכבר פורסמו – סוכם על תוכנית מקפת למלחמה בטרור תוך הגשת תוכניות.

אריאל שרון: זה נעשה באמצעות ה- מראש.

אריאל שרון: בדיקה אמריקנית על-ידי ה-CIA לרבות בדיקת בתי-הסוהר.

אריאל שרון: כל זה לא מופיע בהסכם-שארם המשופר שלכם.

אריאל שרון: להיפך, אתם מתפארים שאתם רוצים להוציא את האמריקנים.

אריאל שרון: מי יבדוק?

אריאל שרון: אתם תסיירו בבתי-הסוהר?

אריאל שרון: הכול הבל.

אריאל שרון: ושחרור המרצחים והמסייעים להם.

אריאל שרון: פשיטת רגל מוסרית וביטחונית – ואל תקראו לי פה את הקריאה: שיח' יאסין.

אבשלום וילן: שחררת את רב-המרצחים והיתה לך סיבה.

אריאל שרון: רבותי, אני הייתי זה שפעל להחזרת אנשי המוסד.

אריאל שרון: היו לנו כמה אנשי מוסד שהיו כלואים ומוקפים בבניין השגרירות, והיו לנו אנשי מוסד בכלא הירדני.

אריאל שרון: זה בכלל מצב אחר.

אריאל שרון: וכשצריך לשחרר אנשים שכלואים בכלא, לעתים מקבלים גם החלטות כאלה.

ויצמן שירי: למה הם הגיעו לכלא?

ויצמן שירי: מי שלח אותם לשם?

אריאל שרון: הרי מה שאתה אומר, תרשה לי להגיד לך – – –

ויצמן שירי: למה הם הגיעו לכלא?

ויצמן שירי: מי שלח אותם לשם?

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת שירי, השאלה הובנה.

אריאל שרון: קשה לי להתמודד עם בעל הקול המיוחד, הרכש האחרון של מפלגת העבודה.

אריאל שרון: בהסכם-וואי דובר על צמצום הכוחות הפלסטיניים.

אריאל שרון: בהסכם-שארם אין מלה על כך.

אריאל שרון: ב"וואי" דובר וסוכם על הנשק הבלתי-חוקי המצוי בתחומי הרשות, איסופו, מסירתו לנציגים אמריקנים, הוצאתו מתחומי הרשות והשמדתו.

אריאל שרון: הממשלה הטירונית הזאת, בהסכם-שארם, מסתפקת בדיווח.

אריאל שרון: דיווח של מי?

אריאל שרון: דיווח של ערפאת.

אריאל שרון: אתם מסתפקים בדיווח.

אריאל שרון: שם סוכם על הוצאת הנשק; אתם מקבלים דיווח.

אריאל שרון: מעצר מרצחים אינכם תובעים עוד.

אריאל שרון: הם ממשיכים בתפקידיהם בכוחות הביטחון הפלסטיניים, וההסתה שאינה פוסקת לרגע מביאה גם ערבים ישראלים ליטול חלק בטרור.

אריאל שרון: בהסכם-וואי דובר על הפסקת ההסתה.

אריאל שרון: הנה דוגמה קטנה למה שקרה לפני יומיים-שלושה.

אריאל שרון: אתם ודאי עוקבים אחרי העיתונות הפלסטינית.

אריאל שרון: העיתון הרשמי הפלסטיני, "אל-חיאת אל-ג'דידה", פרסם השבוע, וזה מה שהוא אמר – שישראל יוזמת את פעולות הטרור.

אריאל שרון: ואתם שתקתם והמשכתם להתחבק ולהתרפק.

אריאל שרון: הדבר מזכיר לי שיחה שהתנהלה בין אחד משרי הממשלה הנוכחית עם ערפאת אחרי הפיצוץ בשוק מחנה-יהודה.

אריאל שרון: אמר לו אז היושב-ראש ערפאת: השב"כ עומד מאחורי הפיגוע.

אריאל שרון: אותו ילד טוב ירושלים, במקום לקום ולעזוב את המקום תוך נזיפה חמורה ביושב-ראש, תלה בו את עיניו החולמות כתלמיד בפני רבו, וכולנו ראינו זאת בטלוויזיה.

אריאל שרון: הכול נמשך, בדיוק אותו דבר.

אריאל שרון: עשיתם דבר חמור בעניין המעבר הבטוח.

אריאל שרון: ויתרתם על אזכור בכתב של זכותה של ישראל לבדוק ולעצור, ובכך סללתם את הדרך להכרה בהחלטה 181.

אריאל שרון: דרך אגב, איפה המחסום שלכם במעבר הצפוני?

אריאל שרון: למה את זה אי-אפשר לדעת?

אריאל שרון: אני הרי יודע בדיוק.

אריאל שרון: המחסום הזה נקבע על-ידינו בפתחה של ביתוניה, אבל אתם הרי עומדים להזיז אותו לאמצע הדרך, כך שהציר החדש לירושלים, ציר 45, יהיה מעבר למחסום הזה.

אריאל שרון: מה אתם עושים?

אריאל שרון: רק עכשיו התפוצצו שתי מכוניות תופת.

אריאל שרון: מה שעשיתם מאפשר העברת עשרות מכוניות ומחבלים.

אריאל שרון: ובעניין הנמל – לפני סיכום העניין הביטחוני תרשו לי להגיד לכם, יש לכם רוב וכל אחד יטפח על כתפי רעהו או על בטנו שלו, מתוך סיפוק עצמי רב.

אריאל שרון: תרשו לי להגיד לכם, זו הפקרות ביטחונית.

אריאל שרון: בשעתי הצעתי הצעה בעת הדיונים שמאפשרת נקיטת צעדי ביטחון דרושים.

אריאל שרון: היתה הצעה, הצעה מצוינת.

אריאל שרון: ומי יפקח על הבאת החומרים לבניית הנמל?

אריאל שרון: מאיפה הם יגיעו?

אריאל שרון: הרי אפשר להעביר את הכול תוך כדי בניית הנמל.

אריאל שרון: קבעתם משהו בעניין הזה?

אריאל שרון: דיברתם משהו על העניין הזה?

אריאל שרון: חשבתם על הנושא הזה?

אריאל שרון: חוץ מזה, אני רוצה לראות איזו ממשלה גיבורה בישראל, לא רק שלכם, שלנו, כשיבואו אוניות נושאות דגלים זרים לנמל – כי הרי אתם אומרים שלא יופעל הנמל אלא לאחר שייחתם הפרוטוקול הביטחוני.

אריאל שרון: רבותי, אני רוצה לראות את הגבורה של כולם, שלכם, שלנו, ובצדק, כשתבוא אונייה זרה, נושאת דגל רוסי, אמריקני, צרפתי – אני רוצה לראות את הגבורה פה של כולם: איך עוצרים את האונייה הזאת.

אריאל שרון: רבותי, הפקרות ביטחונית, דבר מיותר.

אריאל שרון: יש לזה פתרון.

אריאל שרון: חבל שלא התייעצתם.

אריאל שרון: רציתם להמציא הכול בעצמכם ונכשלתם.

משה קצב: ראש הממשלה, תקשיב.

סילבן שלום: ראש הממשלה, כדאי שתלמד, אתה לא לומד.

אריאל שרון: ועוד דבר חמור עשיתם בחידוש ועדת העקורים.

אריאל שרון: מאוד מעניין.

אריאל שרון: השבוע אמר ב"רדיו פלסטין" אסעד עבד-אלרחמן, האחראי לנושא הפליטים והעקורים ברשות הפלסטינית, שעכשיו יהיה ניתן להחזירם, ונקב במספר של 750,000 עד מיליון.

אריאל שרון: ואני אומר לכם, אני פונה אליכם – זה לא אופוזיציה וקואליציה; אני פונה אליכם כאל אזרחי ישראל, אני אומר לכם שזה פתח לשפך דם בלתי פוסק, וכל זאת בלי שהפלסטינים מילאו את התחייבויותיהם.

אריאל שרון: אני רוצה לומר לממשלה: הממשלה מלכדה עצמה בהסכמה להפעלת הוועדה הזאת.

אריאל שרון: צריך להבין, זה פשוט מלכוד עצמי.

אריאל שרון: לסיכום, הסכם-שארם הוא כישלון מדיני מביש לממשלה הנוכחית.

אריאל שרון: אני קורא לכל מי שמאמין בביטחון ובשלום, לאזרחי ישראל, להצביע נגד ההסכם הגרוע הזה.

אריאל שרון: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אני מבין שאתה לא תומך בעמדת ראש הממשלה.

אבשלום וילן: שהוא חתם עליו.

אריאל שרון: מאחר שנשאר כאילו ספק בסוגיה זו, אני רוצה לומר: אני חושב שזו היתה טעות קשה.

אריאל שרון: מכובדי היושב-ראש, אני מודה על שנתת לי את האפשרות להגיד עוד משפט.

אריאל שרון: אני חושב שזו טעות חמורה.

אריאל שרון: היו אתנו אנשים שישבו בממשלה, ואני לפחות אומר להם, הרי אתם נאבקתם על הדברים האלה.

אריאל שרון: כל אחד צריך לשקול, אם הוא רוצה ביטחון, התפתחות ושלום, או שהוא רוצה הישג של רגע.

אריאל שרון: אני בעד ראייה ארוכת טווח.

אריאל שרון: כך צריכה לנהוג מנהיגות אחראית.

אריאל שרון: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, בטרם נעבור לדיון, אני מבקש, בשם כולכם, לשלוח לנשיא המדינה ברכות החלמה.

אברהם בורג: בדרך כלל בדיונים מן הסוג הזה נשיא המדינה נוכח עמנו כאן.

אברהם בורג: אני חושב, שעל דעת הכנסת, על דעת הממשלה וראש הממשלה, נשלח ברכות החלמה לנשיא המדינה, ונקווה שיצטרף אלינו במהרה בימינו.

אברהם בורג: אנו עוברים לדיון.

אברהם בורג: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עוזי ברעם – שלוש דקות, בבקשה.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני חושב שאף אחד באולם הזה לא יחשוד בי, שיש לראש הממשלה אצלי אשראי בלתי מותנה.

עוזי ברעם: לא התפעלתי מהרבה דברים שקרו קודם הקמת הממשלה.

עוזי ברעם: לא התפעלתי מכמה דברים שקרו אחרי הקמת הממשלה, ובואו נאמר את האמת – גם לא התפעלתי מהתהליך של הרכבת הממשלה.

עוזי ברעם: אבל דווקא הגעתי היום כדי לומר כאן לחברי הכנסת וגם לראש הממשלה, שבאתי כדי לתת תמיכה ברורה וחד-משמעית במהלך שהתחלתם בו בהסכם-שארם.

עוזי ברעם: אני יודע, שכמו בהרבה הסכמים, אפשר לדבר על נקודות של חולשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טריף, אני מבקש לצאת עם הפלאפון החוצה.

אברהם בורג: מייד.

עוזי ברעם: יותר ממה שהתפעלתי מראיית ראש הממשלה בעניין הסכם-שארם, מאוד חיזקתי את ידיו בנושא הראייה ההיקפית של נושא השלום כולו.

עוזי ברעם: מי שרואה את השלום כאינטרס קיומי של ישראל, הוא יקבל ממני תמיכה.

עוזי ברעם: כי מי שמבין שרק דרך של הבנה עם הרשות הפלסטינית תוכל לחצוב לנו נתיבות לשלום אמיתי, יודע שהמהלך הוא נכון.

עוזי ברעם: הייתי שר תיירות לפני כמה שנים, ואני זוכר שכאשר באו אלי יזמים ואמרו לי: אדוני שר התיירות, איפה אתה רוצה שנבנה בית-מלון, באשקלון או באשדוד?

עוזי ברעם: אמרתי להם – בעזה.

עוזי ברעם: אם תבנה מלון בעזה, ואם גם לעזה יהיה מה להפסיד, ואם יזמים רבים יהיו על חוף הים, יהיה גם איזה אינטרס פלסטיני רציני לשמירת נושא השלום.

עוזי ברעם: הנושא של נמל בעזה הוא נושא נכון.

עוזי ברעם: אגיד לך יותר מכך, אדוני ראש הממשלה.

עוזי ברעם: אתה יצרת אווירה של אמון עם הנשיא מובארק ועם המלך עבדאללה, אבל אני לא בטוח שיצרת אווירה של אמון באותה רמה עם יאסר ערפאת.

עוזי ברעם: הפרטנר שלך, לטוב ולרע, הוא יאסר ערפאת – או מחליפו, ואני מקווה שהוא יישאר הרבה שנים.

עוזי ברעם: אתה מוכרח להבין, שרק שיתוף פעולה אתו יוכל לעמוד לנו ביום סגריר.

עוזי ברעם: לא אחת התווכחתי אתך בשנתיים האחרונות על תפיסת השלום, אבל היום, כאשר אני רואה אותך כראש ממשלה, ואני רואה שאתה מגשים יעדים שבהם האמנתי שנים, אני תומך בך, אני לוחץ לך יד, אבל התמיכה שלי בך היא עדיין מותנית מאוד.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: הדובר הבא – חבר הכנסת עוזי לנדאו, גם כן שלוש דקות.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, ערפאת חזר משארם-אל-שיח' צוחק כל הדרך לעזה.

עוזי לנדאו: הוא בטוח בעומק לבו שמצא פראייר, את ראש ממשלת ישראל.

עוזי לנדאו: הנה, מה הפלא, הוא חתם על עסקת זהב לפלסטינים, שטיבה פשוט: ברק נתן נכסים ממשיים – וערפאת נתן הבטחות.

עוזי לנדאו: אני אומר, שישראל שוב ויתרה, והרשות הפלסטינית שום הבטיחה.

עוזי לנדאו: זה אכן "וואי" משופר, אדוני היושב-ראש, אבל "וואי" משופר לפלסטינים.

עוזי לנדאו: רק נזכור כמה גבוה ובאיזה קול ענות דיבר ראש הממשלה לפני צאתו לשארם כדי לחתום על ההסכם הזה: אולטימטום לפלסטינים; האמריקנים לא יהיו מתווכים, אלא יהיה משא-ומתן ישיר; יהיה הסכם מסגרת להסדר הקבע, כתוצאה מהסכם שארם-אל-שיח'.

עוזי לנדאו: והנה מגיע רגע החתימה, וכמו שאומרים ידידינו הרוסים: "רזגבורי, רזגבורי", וידידינו הערבים: "כלאם פאדי, כלאם פאדי", ושלי יחימוביץ': "הכול דיבורים".

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, זהו הסכם שאין בו שלום ואין בו ביטחון.

עוזי לנדאו: אין בו שלום, משום שהדבר היסודי לשלום ולדו-קיום הוא מערכת חינוך שמחנכת לשלום אמיתי ועוקרת את ההסתה ואת השנאה.

עוזי לנדאו: אבל, כשהננו מסתכלים על מערכת החינוך הפלסטינית, זו מתאפיינת בהקצנה שיטתית מאז 1993, מבצעת דמוניזציה של מדינת ישראל, של היהדות ושל הציונות, ומקדשת את הג'יהאד ואת שפך דם היהודים כערך עליון.

עוזי לנדאו: אני רוצה לצטט, אדוני היושב-ראש, מאחד הספרים ללימודי האסלאם לכיתה ט', בעמוד 79, שם כתוב לתלמידים: יש להיזהר מהיהודים בשל בוגדנותם וחוסר נאמנותם.

עוזי לנדאו: ומספר אחר, "ההיסטוריה החדשה של הערבים והעולם", בעמוד 123, שם כתוב: הדוגמאות הבולטות ביותר בעולם לאמונות גזעניות ולאפליה גזענית הן הנאציזם והציונות.

עוזי לנדאו: יאסר ערפאת מופיע, ורק לפני שלושה שבועות דיבר בטלוויזיה הפלסטינית, שהננו רואים אותה בארץ, על ג'יהאד למען ירושלים.

עוזי לנדאו: הוא מדבר בשבח יחיא עיאש וכל מי שמטמינים פצצות ומתאבדים במחנה-יהודה ובלב דיזנגוף.

עוזי לנדאו: חשוב שנבין, כי לפנינו מערכת חינוך פלסטינית שבאורח שיטתי, מגיל צעיר, מציגה יהודים וציונים כרמאים, כבוגדנים, כתוקפנים, כלא-אנושיים וכאויבי האנושות.

עוזי לנדאו: באותה חוברת גזענית שהמשטרה האמריקנית מצאה ב"טרנספורטר" של ביופורד פארו, אותו נאצי שלפני ארבעה שבועות ירה, רצח ופגע ביהודים בלוס-אנג'לס, היו אותם יסודות, אותם אלמנטים בדיוק.

עוזי לנדאו: ולכן, אדוני ראש הממשלה, החסר בדיון החשוב הזה, מי שמדבר על התהליך הזה כעל תהליך שלום עושה שקר בנפשו.

עוזי לנדאו: עיתונות שכותבת על התהליך הזה כעל תהליך שלום שוטפת את מוחות הציבור.

עוזי לנדאו: לא רק שאין שלום אמיתי בתהליך הזה, משום שכאשר מחנכים דור צעיר לשפך דם יהודי בעוד חמש, עשר ו-15 שנים – אנחנו מדברים על מערכת חינוך שמניחה את היסודות למלחמה הבאה.

מוחמד כנעאן: מה שאתה אומר לא נכון – – –

עוזי לנדאו: אדוני, אני אפילו לא טורח להשיב על גיבוב הדברים שלך.

מוחמד כנעאן: – – –

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לאפשר לקיים בכנסת הזאת דיון בטובתה של מדינת ישראל, בלי שישתלטו עליו לא חברי רע"ם ולא חברי בל"ד.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, אני יודע שהפרעות זה נושא שזר לך, לגבי דוברים מן הדוכן, ואשתדל לנהוג בך באותה דרך שבה נהגת בשני דוברים שקדמו לך.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להגיב על דבריו.

אברהם בורג: לא, אין לך אפשרות להגיב, מייד יגיע זמנך ותוכל להקדיש לכך את דבריך.

מוחמד כנעאן: בכל זאת.

אברהם בורג: חבל על הזמן, חבל על הזמן.

אברהם בורג: ראשי-תיבות: חבל"ז.

מוחמד כנעאן: – – –

אברהם בורג: תמשיך בבקשה, חבר הכנסת לנדאו.

עוזי לנדאו: ראשי-התיבות הנכונים הם חבל"ז שו"ש: חבל על הזמן שלי ושלך.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, לא רק שאין שלום, אין גם ביטחון.

עוזי לנדאו: אין ביטחון, משום שהרשות הפלסטינית איננה רודפת את תשתית ה"חמאס".

עוזי לנדאו: מי שרוצה לראות כיצד פועלים נגד תשתית ה"חמאס", ייקח דוגמה מאסד בסוריה, ייקח דוגמה ממובארק המתון, רודף השלום.

עוזי לנדאו: היום אנחנו שומעים בבוקר, כיצד הוא פוגע בארבעה מראשי המסיתים במצרים ומחסל אותם.

עוזי לנדאו: אבל איך נלחמים בתשתית ה"חמאס" ובתשתית הטרור – נלחמים לכל רוחב הגזרה, לכל רוחב התשתית, עוסקים בתשתית החינוכית שלה?

עוזי לנדאו: תשתית ה"חמאס" היא גם תשתית ארגונית ותשתית פוליטית וכספית.

עוזי לנדאו: יש להם בסיסי אימונים, ויש להם, כמובן, גם אותם אנשים שבסוף מושכים בהדק.

עוזי לנדאו: צריך להילחם בתשתית "חמאס" זו לכל רוחב הגזרה, אבל איזה מין רשות פלסטינית זו שלוחמת בטרור כשרק לפני שבוע אומר לנו דובר צה"ל שנתגלתה מנהרה, עוד מנהרה שחפרו מרפיח, משטח הרשות, למצרים?

עוזי לנדאו: כל זה תחת אפה של הרשות הפלסטינית, שאיננה נאבקת בטרור.

עוזי לנדאו: מי שמגלה את הדברים, זה אנחנו.

עוזי לנדאו: ומה אמרו לנו חותמי אוסלו, הארכיטקטים של אוסלו?

עוזי לנדאו: שהם ידעו לבצע את פעילות המודיעין נגד הטרור טוב יותר מאשר אנחנו, כי הם יודעים טוב יותר על מה שקורה בשטחם.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אקח רק עוד דוגמה אחת לכך שאין מלחמה אמיתית בטרור ולכך שאין לנו סיכוי לביטחון מן ההסכם הזה, וזו הדוגמה של נמל עזה.

עוזי לנדאו: אמר מפקד חיל הים בישיבת ועדת חוץ וביטחון שדלפה לתקשורת, שנמסרה בתקשורת, כי ברגע שהפלסטינים יוכלו להביא אוניות לעזה, אין לנו כל אפשרות – אין כל אפשרות, אני חוזר – לבדוק ולפקח מפני כניסת נשק כבד לרשות הפלסטינית, ונשק כבד – זה אומר תותחים ו"קטיושות" וכלי רכב, ואפשר גם כלי טיס, שיבואו מפורקים ויורכבו.

עוזי לנדאו: ואם נוסיף לכל הדברים האלה – אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש – –

אברהם בורג: אני מאושר.

עוזי לנדאו: – – את סלחנותה של הממשלה כלפי ההסתה הפלסטינית – –

מקסים לוי: – – –

אברהם בורג: אתה מפריע לו לסיים, חבר הכנסת לוי.

עוזי לנדאו: – – ובהסכם-וואי האחרון אין אף מלה אחת נגד הסתה, אין אף מלה – – –

מקסים לוי: – – –

עוזי לנדאו: בהסכם-וואי – – –

אברהם בורג: לא, לא, לא צריך להיכנס לפרטים.

אברהם בורג: תוכלו להיוועד על המפות לאחר מכן.

עוזי לנדאו: אדוני חבר הכנסת מקסים לוי, אני מסכים אתך, אבל שני דברים אומר.

עוזי לנדאו: אתה בוודאי לא תאשים אותי בכך, אבל אני עמדתי כאן יחד עם רבים מחברי והצבענו על עזה.

עוזי לנדאו: אני אומר עוד דבר.

עוזי לנדאו: גם רבין, עליו השלום, התפכח מסכנת עזה – –

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, צריך לסיים.

עוזי לנדאו: – – ועל כן הוא לא ביצע זאת, הוא ניסה לדחות את הביצוע.

עוזי לנדאו: אנחנו עושים זאת.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, עוד רבים הדוברים אחריך, וזמנם מועט, כי ראש השנה קרב ובא.

עוזי לנדאו: אני מסכים, אדוני, ולכן אני אומר:

עוזי לנדאו: לפנינו ממשלה שעומדת בפוזה נוקשה לפני משא-ומתן, מסיימת אותו בפיק ברכיים, וצריך שאנחנו נשים לב לא רק למשא-והמתן הזה, אלא גם איך נעמוד אנחנו עם ממשלה זו במאבק על ירושלים ובמאבק על רמת-הגולן.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אברהם בורג: אני מודה לך מאוד.

אברהם בורג: הדובר הבא, חבר הכנסת נסים דהן.

אברהם בורג: ברוך הבא בצל קורתנו.

אברהם בורג: שלוש דקות, בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, זה לא סוד – והמפורסמות אינן צריכות ראיה – שבהסכם-וואי תנועת ש"ס, שאני אחד הנציגים שלה, תמכה.

נסים דהן: זה לא סוד שגם בהסכמים קודמים גילינו דעתנו שכל הסכם שיכול להביא להסכם שלום בין שני העמים הוא טוב.

נסים דהן: עבר של שפיכות דמים יגיע לסיומו – אנחנו בעד.

נסים דהן: ואנחנו גם בעד הסכם שלום, אפילו יוביל לשלום קר.

נסים דהן: די לנו ששפיכות הדמים תיפסק, די לנו שמצב המלחמה בין ישראל לשכנותיה יופסק, ואפילו יהיה זה הסכם שלום כמו הסכם השלום עם מצרים, שיהיה קר כקרח ואפילו קפוא; אבל עצם העובדה שחיילינו בגבולות מסתכנים פחות – די לנו בהסכם כזה.

נסים דהן: והשאלה שעומדת לפנינו, חבר הכנסת עוזי לנדאו, היא אם גם ההסכם הנוכחי הוא באותו מצב, אם גם ההסכם הנוכחי יביא למצב של הפסקת שפיכות הדמים, יביא למצב שהיהודים ביהודה ובשומרון יסתכנו פחות; האם אויבינו לשעבר – – –

עוזי לנדאו: מה אתה חושב?

עוזי לנדאו: מה אתה אומר?

נסים דהן: תיכף תשמע, הרי בגלל זה התחלתי דווקא בכיוון הזה.

נסים דהן: האם אויבינו לשעבר – אף אם אינם ידידינו בהווה או בעתיד – יסכימו לדבר אחד, שהיהודים ביהודה ובשומרון ירגישו יותר בטוחים?

נסים דהן: ידידי היקרים, ראיתי את המפות, קראתי את ההסכם, ולבי כבד.

נסים דהן: אם לאחר ביצוע ההסכם ככתבו וכלשונו לא יבואו בו שיפורים ותיקונים כמו שתנועת ש"ס הביאה היום לידיעת ראש הממשלה ולידיעת הממשלה – לדעתנו, יש תיקונים מספר שצריך לתקן בהסכם הנוכחי, כדי להבטיח יותר את ביטחונם של אחינו ביהודה ושומרון – יהיה לנו קשה לתמוך בהסכם ככתבו וכלשונו וכרוחו היום.

נסים דהן: חייבים להביא לכמה תיקונים, ובראש ובראשונה התיקון הנחוץ ביותר והדחוף ביותר הוא, שלאחר שיימסרו אותם 5% שלא יימסרו היום, תהיה אפשרות ליצור אשכולות, לפחות בדרכי גישה מובטחות ומבוטחות בין כל היישובים שיישארו באותו שטח שיעבור מ-A ל-B.

נסים דהן: נאמר לנו שהדברים האלה יישקלו.

נסים דהן: אני חושב שיש כיוון בנושא הזה.

נסים דהן: עד הערב, עד להצבעה, נקבל תשובות מדויקות מה הן הדרכים שהממשלה רוצה, שבהן יינתן ביטחון לכל אותם יישובים שיישארו עד לביצוע הסכם הקבע, כיוון שההסכם הנוכחי בעצם נותן את האפשרות שבשלב מסוים יהיו יישובים מכותרים; האם יהיה להם ביטחון מקסימלי או לא?

נסים דהן: אני מאוד מקווה שנקבל תשובות שיספקו את רצוננו.

נסים דהן: אם נקבל תשובות מתאימות, נשמח להצביע בעד ההסכם, כי אנחנו שמחים על כל הפסקת שפיכות דמים.

ראובן ריבלין: אדוני סגן השר, עד מתי אתה מבקש את התשובות, כדי שנדע, כי ההצבעה תהיה הערב ב-20:00.

נסים דהן: כיוון שהשאלות נשאלו לפני שעה, אני מתאר לעצמי – – –

ראובן ריבלין: עד 20:00.

נסים דהן: אני מקווה.

נסים דהן: אני מתאר לעצמי שעד ההצבעה נרצה להיות עם תשובות.

ראובן ריבלין: אחרת, ברוך הבא בצל קורתנו.

נסים דהן: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

עוזי לנדאו: התשובות יבואו מהמעיין המתגבר.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת לנדאו.

ראובן ריבלין: סגן השר מסיים את דבריו.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

עוזי לנדאו: חבר הכנסת דהן, שאלתם את עצמכם מה הסכנה מן התוכנית הזאת לתל-אביב, לחיפה, לירושלים?

עוזי לנדאו: לא – – –

זהבה גלאון: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת לנדאו.

נסים דהן: רגע, הוא שאל אותי.

ראובן ריבלין: הוא שאל אותך, תענה לו אחר כך.

נסים דהן: בפרוטוקול זו תישאר שאלה באוויר.

נסים דהן: אני יכול לענות לו לפחות לפרוטוקול.

ראובן ריבלין: אז תענה ותסיים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, תודה.

נסים דהן: חבר הכנסת עוזי לנדאו, השאלה של תל-אביב, יפו וחיפה לא התחילה היום.

נסים דהן: היא התחילה בהסכם אוסלו ובשיחות ספרד, והיא התחילה קודם לכן בכל מיני הסכמים, כאלה ואחרים, שעשינו עם אויבינו לשעבר, ויש כאלה שקוראים להם "ידידינו בהווה ובעתיד", ולי מספיק שהם לא ידידינו אבל הם לא רוצים להילחם בנו יותר.

נסים דהן: גם מספיק.

עוזי לנדאו: הם לא רוצים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש.

עוזי לנדאו: – – –

ראובן ריבלין: אני מציע לקיים דיון עם סיעת ש"ס.

נסים דהן: אם לפחות את זה נשיג, כדאי לנו כל הסכם שלום שמפסיק את שפיכות הדמים.

נסים דהן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לסגן השר נסים דהן.

עוזי לנדאו: בכל הכבוד, התשובה היא לא תשובה.

ראובן ריבלין: ותעלה ותבוא חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת יוסף לפיד.

ראובן ריבלין: ואם חבר הכנסת לפיד לא יגיע לכאן מהמסדרון, ידבר חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין; אם חבר הכנסת לפיד לא יגיע לכאן מהמסדרון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בברכות לראש הממשלה על הסכם שארם-אל-שיח', הייתי אומרת הסכם-וואי המשופר, ואני מאוד מקווה, שכפי שראש הממשלה הבטיח, הוא יגיע במאמץ לקראת הסדר הקבע לקראת סוף השנה הבאה.

בנימין אלון: – – –

זהבה גלאון: חבר הכנסת אלון, אני תיכף מגיעה אליך.

זהבה גלאון: תיכף תראה למה אני מגיעה אליך.

זהבה גלאון: אני יודעת שלקראת הסדר הקבע יהיו כמה וכמה בעיות, כמו עניין ירושלים, כמו עניין הפליטים, אבל בגללך אני בוחרת להתמקד בעניין אחד, שבעיני מסמל את המירע שבכיבוש, ואני מדברת על ההתנחלויות.

זהבה גלאון: לא יהיה אפשר לדבר על הסדר הקבע ולהשאיר את ההתנחלויות על כנן.

עוזי לנדאו: למה?

זהבה גלאון: אני אסביר.

זהבה גלאון: אני לא הפרעתי לך, חבר הכנסת לנדאו.

זהבה גלאון: תאמין לי שתשמע ממני.

זהבה גלאון: נכון שראש הממשלה דיבר אתמול והיום – הייתי אומרת קצת בפתוס, קצת בכאב, וציין שהמתנחלים הגיעו לשם בעידודן של ממשלות קודמות בישראל.

זהבה גלאון: אני רק לא חושבת שהממשלה הזאת, שאנחנו חברים בה, יכולה לדבר על הפשרת הקיפאון בינינו לבין הפלסטינים ולאשר הקמת מאחזים או להכשיר מאחזים שנבנו בימי הממשלה הקודמת.

זהבה גלאון: אי-אפשר לדבר על שלום עם הפלסטינים ולהגיד שההתנחלויות תישארנה על כנן.

זהבה גלאון: סגן השר נסים דהן הביע קודם דאגה לגבי דרכי הגישה לאותם מקומות.

זהבה גלאון: אני אומרת, במקום למצוא פתרונות ואותן דרכי גישה, במקום לסלול עוד כבישים עוקפים, הרבה יותר פשוט, למשל, לפנות את כדים וגנים.

זהבה גלאון: אין להם מה לחפש שם.

זהבה גלאון: גם לקדומים אין מה להיות תקועה איפה שהיא תקועה.

עוזי לנדאו: למה מפריע שיהודים יחיו שם?

זהבה גלאון: אני מסכימה אתך, חבר הכנסת לנדאו.

זהבה גלאון: אני חושבת, שאם יש מתנחלים שמוכנים לגור תחת ריבונות פלסטינית, שיבושם להם, אין לי התנגדות.

זהבה גלאון: שיבושם להם.

זהבה גלאון: כרגע מי שחושב שיוכל להחזיר לידי הפלסטינים – – –

עוזי לנדאו: – – –

זהבה גלאון: תרשה לי.

זהבה גלאון: תאמין לי שבסוף דברי תקבל תשובות על הכול.

זהבה גלאון: מי שחושב שאפשר להגיד לפלסטינים: תסתפקו בכ-54% מהשטח ויישארו גושי התנחלויות, טועה.

זהבה גלאון: זו הצעה לא סבירה, זו הצעה לא מעשית.

זהבה גלאון: זה פשוט לא יהיה.

זהבה גלאון: אי-אפשר לדבר על שלום.

זהבה גלאון: אתם משתמשים באיזו רטוריקה כאילו אתם נמצאים עוד במאה הקודמת.

זהבה גלאון: אני לא מבינה על מה אתם מלינים.

זהבה גלאון: שמעתם כאן קודם את יושב-ראש הליכוד החדש, אריק שרון.

זהבה גלאון: אתם חתמתם על הסכם-וואי, אז מה הטענה?

עוזי לנדאו: מדוע לא יכולים לחיות שם יהודים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, אני רוצה להעיר לחברת הכנסת גלאון: את יכולה לענות על כל שאלה של חבר הכנסת לנדאו, ואני מברך על כך, אבל זה על חשבון זמנך.

זהבה גלאון: אז תעיר לו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש.

עוזי לנדאו: היא לא אמרה שהיא לא משיבה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, יושבי-ראש מאפשרים להעיר ולשאול ולקבל תשובה.

דוד טל: למה אדוני מונע את זה מחבר הכנסת לנדאו?

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לסגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת טל.

זהבה גלאון: אני גם מודה לך, סגן יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: מה שאהוב עליך על תיתן לחבריך.

עוזי לנדאו: מדוע יכולים לחיות ערבים ביפו ויהודים לא יכולים לחיות – – –

זהבה גלאון: אוי, איזו השוואה דמגוגית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, עמדותיך ברורות, והבהרת אותן פעם אחת, פעמיים, בקריאת ביניים.

ראובן ריבלין: היא חייבת לסיים את דבריה, ואני מבקש לאפשר לה לדבר.

זהבה גלאון: אני יכולה להבין שיש מי שמתייחס להתנחלויות כאל מפעל חיים שקורס לנגד העיניים.

זהבה גלאון: אני בהחלט יכולה להבין את זה.

זהבה גלאון: אנשים חיים שם הרבה מאוד שנים.

זהבה גלאון: לכן אני מצפה מהממשלה הזאת שאנחנו חברים בה, שתתחיל לארגן מערך של פיצויים לאותם אנשים שרוצים לעזוב – אל תפריע לי, חבר הכנסת לנדאו, אני רואה אותך מתחיל – אני חושבת שיש כאלה שרוצים לעזוב, ואתה מייצג – אומנם אתה לא גר בהתנחלויות אבל הדברים שלך מייצגים איזה מיעוט שמנהל קרב מאסף.

זהבה גלאון: מה שאתה עושה עכשיו זה לנהל קרב מאסף, חבר הכנסת לנדאו.

עוזי לנדאו: מה ההבדל בינך לבין כהנא?

עוזי לנדאו: הוא אמר שהוא לא מוכן לחיות עם ערבים – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, היא סיימה את זמנה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, 80 חברי כנסת רשומים לדיון ופשוט לא נוכל לעמוד בכך.

זהבה גלאון: חבר הכנסת לנדאו, אתה מוכן להבין שתם עידן ארץ-ישראל השלמה?

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, אני מאפשר לך עוד חצי דקה.

זהבה גלאון: הוא לוקח לי את כל הזמן.

עוזי לנדאו: לכן כהנא אומר שצריך להזיז – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, חברת הכנסת גלאון מוגבלת בשלוש דקות.

ראובן ריבלין: היא קיבלה ארבע דקות.

ראובן ריבלין: היא כבר דקה וחצי אחרי הזמן.

ראובן ריבלין: אני מבקש לאפשר לה לסיים את דבריה.

זהבה גלאון: אני חושבת, שחברי הימין, או הליכוד בעיקר, מוכרחים להבין, שתם עידן ארץ-ישראל השלמה והיתה כאן פריצת דרך.

זהבה גלאון: אני לא מבינה על מה הצביעות.

זהבה גלאון: אתם הייתם מוכנים להיכנס לממשלה כשידעתם שהסכם-וואי זה הדבר הראשון שהממשלה הולכת ליישם, והייתם מוכנים על הבסיס הזה להיכנס לממשלה.

זהבה גלאון: אז היום אתם מתנגדים להסכם הזה?

זהבה גלאון: מעניין.

ראובן ריבלין: אני מודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יוסף לפיד, טומי, בבקשה.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, אני מציע שתפסיק את הישיבה כל עוד אין כאן נציג של ממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: מקובל עלי.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת יוסף לפיד.

ראובן ריבלין: אני אתן לך לדבר עד שיגיע נציג של הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להודיע לממשלה, שאם לא יהיה פה נציגה בתוך שלוש דקות, נפסיק את הישיבה עד שיגיע הנציג.

ראובן ריבלין: בינתיים, חבר הכנסת לפיד, אתה יכול להתחיל לדבר.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לדבר לנציג הממשלה.

ראובן ריבלין: אתה יכול לדבר קודם ואני אתן לך שלוש דקות לדבר לנציגי הממשלה, כדי שלא נעשה הפסקה, וחלילה, לא נגיע מיהודה ושומרון, ותום עידן ארץ-ישראל השלמה לתום עידן הגליל.

אחמד טיבי: "ראחת" ארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: יש כאלה שאצלם זה wishful thinking "ראחת" פלסטין, איך שלא יהיה.

ראובן ריבלין: זה נכון.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת לפיד.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, בזמן נאומו של ראש הממשלה אהוד ברק התבוננתי בספסלי ש"ס ולא היה שם אף חבר כנסת מטעם ש"ס, אף שר של ש"ס – – –

ראובן ריבלין: הם הסתכלו על המפות.

יוסף (טומי) לפיד: לא אותי הם החרימו.

יוסף (טומי) לפיד: הנה חבר כנסת מש"ס בא לשמוע את הנאום שלי.

יוסף (טומי) לפיד: רבותי, הם החרימו את ראש ממשלת ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: לאן הגעת, אהוד ברק, שאתה נואם נאום חשוב במדיניות החוץ הישראלית ושרים שלך וחברי כנסת מהקואליציה באופן הפגנתי מחרימים אותך, כי לא שילמת?

יוסף (טומי) לפיד: כי אתה צריך להעביר 25 מיליון שקל, דחוף, לתשלום חובות של מערכת חינוך שהושחתה?

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, בהסכם-שארם יש 11 סעיפים; 25 מיליון שקל.

יוסף (טומי) לפיד: 2.25 מיליוני שקל לכל סעיף.

יוסף (טומי) לפיד: לכל סעיף רק מתבקש לתרום 2.25 מיליוני שקל.

יוסף (טומי) לפיד: 11 סעיפים, 25 מיליון שקל, ויש הסכם-שארם.

רחמים מלול: אתה תומך בהסכם?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לפיד, הואיל והזמן הוא על חשבון היושב-ראש כרגע, חבר הכנסת מלול רצה להעיר הערה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רחמים מלול: חבר הכנסת לפיד, לא החרמנו את נאומו של ראש הממשלה ברק.

רחמים מלול: היינו בקבלת פנים לקראת ראש השנה אצל הרב עובדיה יוסף.

רחמים מלול: הרב איחר לטקס ולכן לא היינו.

ראובן ריבלין: שנה טובה.

יוסף (טומי) לפיד: בחרתם לכם מתי לברך.

יוסף (טומי) לפיד: מעכשיו ועד ליום שישי היה לכם גם זמן אחר.

רחמים מלול: אני מברך גם אותך.

יוסף (טומי) לפיד: אני מודה לך.

יוסף (טומי) לפיד: אפשר לומר לראש הממשלה, "א-יענע" בעלי ברית בחרת לך.

יוסף (טומי) לפיד: גדול המדינאים הבריטים של המחצית הראשונה של המאה, לויד ג'ורג', אמר:

יוסף (טומי) לפיד: The duty of opposition is to oppose– תפקידה של האופוזיציה הוא להתנגד.

יוסף (טומי) לפיד: למרות זאת אנחנו ניתן דוגמה, הן לקואליציה והן לאופוזיציה, ואנחנו נהיה סיעה שתשקול כל נושא לגופו של עניין.

יוסף (טומי) לפיד: כאשר מדובר בהרחבה של הממשלה ובבזבוז מושחת של עשרות מיליוני שקלים כדי לתת לשני גנרלים, חבריו של ברק, מקום בממשלה, אנחנו מתריעים ואנחנו מצביעים נגד.

יוסף (טומי) לפיד: כאשר מדובר בתקציב שבו מגדילים את המסים על שכבות הביניים, לא על העניים אבל גם לא על העשירים, כי יש תקרה לביטוח הלאומי ולמס בריאות – פי חמישה מן השכר הממוצע במשק.

יוסף (טומי) לפיד: זאת אומרת, מי שבאמת מרוויח הרבה לא מתבקש לשלם יותר.

יוסף (טומי) לפיד: תמיד רק שכבת הביניים, הבורגנות המוכה והמוקצית והנרדפת, שצריכה לשאת על כתפיה את כל מעללי השלטון, וזאת כדי לא לקצץ בתקציבים כמו של המועצות הדתיות – 300 מיליון שקל, כמיליון שקל ליום על דבר שאפילו החרדים מודים שאיננו נחוץ.

יוסף (טומי) לפיד: שם אי-אפשר לקצץ גרוש מ-330 מיליון שקל של המועצות הדתיות, אבל להטיל מס בניגוד להבטחת הממשלה שלא יהיו מסים, זה כן אפשרי, אז גם בזה אנחנו נצביע נגד הממשלה.

יוסף (טומי) לפיד: אבל אנחנו הבטחנו לבוחרים שלנו שאנחנו תומכים בתהליך השלום.

יוסף (טומי) לפיד: למרות ההצגה שעשה פה ראש האופוזיציה, אריק שרון, הרי הסכם-וואי ב' הוא המשך של הסכם-וואי א'.

יוסף (טומי) לפיד: ואם לא רציתם בהסכם-וואי ב', חבר הכנסת לנדאו, לא הייתם צריכים לרוץ ולא הייתם צריכים לחתום על הסכם-וואי א'.

עוזי לנדאו: אתה צודק.

יוסף (טומי) לפיד: מה תלינו על אהוד ברק, שהשלים את המלאכה של ביבי נתניהו?

יוסף (טומי) לפיד: אני מברך על שניהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לפיד, ברגע זה נכנס כבוד השר, אז מרגע זה נספרות דקותיך.

יוסף (טומי) לפיד: אתה לא יודע איזה מוצג נדיר אתה, השר וילנאי.

יוסף (טומי) לפיד: שר בממשלת ישראל שיושב בכנסת.

מתן וילנאי: ומקשיב.

עוזי לנדאו: יש פחות מדי שרים בממשלה.

עוזי לנדאו: לו היו מספיק שרים, הם היו פה.

יוסף (טומי) לפיד: נכון.

יהודית נאות: – – –

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא באים חשבון לא עם הליכוד ולא עם העבודה.

יוסף (טומי) לפיד: החשבון הוא עם עם ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: בבחירות אמרנו, שאנחנו בעד הסכם השלום.

יוסף (טומי) לפיד: אפשר למצוא ב-11 הסעיפים סעיפים שאנחנו יכולים להסתייג מהם.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו חוששים מאוד מן הנמל בעזה.

יוסף (טומי) לפיד: אבל באופן עקרוני אנחנו רוצים לקדם את השלום, אנחנו רוצים לתת כתף לראש הממשלה, ואנחנו רוצים שהציבור בישראל ידע, שיש סיעה בת שישה חברים, שלוקחת כל נושא בפני עצמו, שוקלת אותו לגופו של דבר, בלי חשבונות עם קואליציה, בלי חשבונות עם אופוזיציה, מפני שאנחנו מייצגים את הציבור הרחב ואנחנו מצביעים בכל פעם בהתאם לעניין שאליו אנחנו נדרשים.

יוסף (טומי) לפיד: לכן אנחנו יכולים להודיע לממשלה, שלפחות בעניין זה אנחנו נצביע בעד הצעת ראש הממשלה, ומברכים את עם ישראל בשנה טובה.

יוסף (טומי) לפיד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת לפיד.

ראובן ריבלין: הבא אחריו – חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אוריאל, הלוא הוא אורי סביר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבר נאמר כאן, ואני לא אחזור על הקלישאה הידועה, שכולנו בעד התקדמות בתהליך השלום, וכולנו בוודאי ובוודאי בעד שלום.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה שנשאלת היום, אחרי שהוצג בפנינו הסכם-שארם, שהוא המשך, כפי שנאמר, להסכם-וואי, עם מה אנחנו נגיע לדיונים האמיתיים, לדיונים על הסדר הקבע.

יולי יואל אדלשטיין: הרי כל ההסכמים שנחתמו עד עכשיו נקראו, אפילו בלשון ההסכם, "הסכמי ביניים".

יולי יואל אדלשטיין: שמחתי מאוד לשמוע את ראש הממשלה אהוד ברק מדבר לפני כחודש על כך שצריך לפסוח על כל הסכמי הביניים ולגשת ישר להסדר הקבע.

יולי יואל אדלשטיין: זאת היתה תמיד עמדת ישראל בעלייה.

יולי יואל אדלשטיין: עוד ב-1996, בשיחות על הקמת הממשלה דאז, דרשנו שזה אכן ייכלל כנושא בפלטפורמה של ממשלת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אז אמרו לנו שזה בלתי אפשרי, לא יסכימו.

יולי יואל אדלשטיין: שמחתי, כי חשבתי שאולי אהוד ברק יצליח.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, אנחנו יודעים שאחרי חודש של איומים מן הצד השני הנושא הזה נעלם ואנחנו הולכים במהירות לביצוע הסכמי הביניים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אכנס למהות.

יולי יואל אדלשטיין: המהות ידועה ודיברו עליה.

יולי יואל אדלשטיין: איסוף כלי נשק – קשה לראות מן הטקסט הלקוני איך הוא יתבצע.

יולי יואל אדלשטיין: בנושא חברון ופתיחת השוק – אפשר לחשוב שאולי כבר בוצעו כל הסעיפים בהסכם חברון המקורי, ואפשר עכשיו, באווירה של שלום וביטחון בחברון, לפתוח את השוק הסיטונאי, שמא אין מקום לקנות סחורה בחברון וצריך דחוף לפתוח דווקא את המקום הזה, הסמוך לשכונת "אברהם אבינו".

יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה, אדוני היושב-ראש, להעלות כאן השערות מה יכול לקרות כשיפרקו שם סחורה ב-04:00 וב-05:00.

יולי יואל אדלשטיין: שחרור האסירים – בעניין זה כבר נאמר הכול.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע מה עוד אפשר להוסיף.

יולי יואל אדלשטיין: אולי אוסיף בנימה אישית, שהתקיימה אצלנו ישיבת סיעה לפני שעה קלה.

יולי יואל אדלשטיין: יושב כאן באולם חבר הכנסת גנדי ריגר, והוא שאל במהלך ישיבת הסיעה מה יאמר למשפחה שלו, שכן בתחילת שנות ה-90 שכנע את בת-דודתו לעלות לישראל, ואחרי שהיתה חודשיים בארץ נרצחה בדם קר ברחובות כפר-סבא על-ידי מרצח.

יולי יואל אדלשטיין: כיום המרצח הזה הופך לשבוי מלחמה, לוחם חופש, וחייב להשתחרר, אם לא ב"נאגלה" הזאת, אז ב"נאגלה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: לי אין תשובה לחבר הכנסת ריגר, אולי למישהו יש, אז אני מציע שתיתנו אותה.

ראובן ריבלין: יש הצעה לתשובה, שהוא פושע מלחמה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, אולי אני לא יודע, אולי אני טועה, אולי אני לא מבין דיי את ההסכם, אולי אילו מישהו היה עובר אתי סעיף-סעיף היה משכנע אותי שעמדתי היא עמדה שגויה.

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו עכשיו יעלה וישאל את זה, אני לא יכול לומר "לא".

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא, לשמחתי, את השפה המקורית שבה נחתם ההסכם, אני קורא את התרגום העברי, בהבנת הנקרא לא נכשלתי בבית-הספר, אבל אם מישהו יתייצב כאן ויגיד שייתכן שאני לא מבין, אני אגיד שייתכן שאני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: ואני, לפחות אישית, לא אשם.

יולי יואל אדלשטיין: כי יש כאן קואליציה בכנסת, שאמורה היום לתמוך בהסכם שהובא לכנסת, והיה כאן נאום של ראש הממשלה, ואני כחבר הקואליציה לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: כי, למשל, על מכתבי לוואי שנתקבלו אני לומד מן התקשורת דרך התקשורת הפלסטינית.

יולי יואל אדלשטיין: ואני אחד מאותם 41 חברי כנסת שפנו לפני שבוע לראש הממשלה, מחציתם חברי קואליציה מישראל בעלייה ומש"ס ומהמפד"ל וממפלגות נוספות, וביקשו פגישה והסברים על נושא חברון.

יולי יואל אדלשטיין: קיבלתם תשובה על המכתב הזה?

יולי יואל אדלשטיין: לפחות איזה טלפון מעוזר?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא קיבלתי.

ראובן ריבלין: למרות דבריך החשובים אני מבקש שתסיים, וגם כדאי שתבהיר איך תצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הנקודה האחרונה היא נקודת מפות.

יולי יואל אדלשטיין: שמחתי אתמול לשמוע את העמדה הנחרצת של יושב-ראש הקואליציה, והשתתפתי בדיוני ועדת הכנסת ודרשנו כהחלטת ועדת הכנסת פה-אחד, אם אינני טועה, קואליציה ואופוזיציה, שיהיו מפות במזכירות הכנסת כבר בבוקר, שנוכל לעיין בהן.

יולי יואל אדלשטיין: במקום זה בשעה 12:00 תלו את המפות.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא הלכתי לחדר הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בשאלות מהותיות כאלה אני לא הולך להצטלם לטלוויזיה, שכביכול למדתי את המפה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי יש גאונים שבתוך חמש שניות מבינים את המפה והולכים; אני לא שייך לגאונים האלה, אני מודיע לכם.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני אצביע היום, יחד עם חברי לסיעה גנדי ריגר – הענקנו רשמית חופש הצבעה – נגד ההסכם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע, כל עוד ראש הממשלה אהוד ברק, שאין לי כל בעיה עם העובדה שהוא נבחר לראשות הממשלה, לא יבין שלא נבחרו עוד 60 אהוד ברקים לכנסת לתת לו רוב אוטומטי בכנסת בכל הצבעה, אני לצערי הרב לא אוכל להתנהג אחרת בשאלות מהותיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אדלשטיין.

ראובן ריבלין: אני מבקש להפנות את תשומת לבם של חברי הכנסת לכך, שהמפות המוצגות על-ידי צה"ל נמצאות בחדר ההרצאות בקומה הראשונה, והן תהיינה שם עד השעה 17:00.

ראובן ריבלין: כל חבר כנסת שמבקש לראות אותן ועדיין לא ראה – יכול להשתמש במפות על מנת ללמוד או לנסות ללמוד את המצב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אוריאל סביר, בבקשה.

אורי סביר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אם מישהו היה אומר לי לפני שש שנים באוסלו, ששש שנים מאוחר יותר יקום כאן אריק שרון כיושב-ראש הליכוד ויתווכח עם אהוד ברק כראש ממשלה, שההסכם שלו עם יאסר ערפאת מנהיג אש"ף יותר טוב מאשר ההסכם של ממשלת העבודה, אני לא הייתי מאמין.

אורי סביר: וזו למעשה אולי התפנית ההיסטורית העמוקה, שגם הליכוד הגיע להכרה במציאות.

אורי סביר: הליכוד ברגע זה נעלם מהספסלים, אין אף חבר שימסור לו זאת, אולי לא במקרה.

ראובן ריבלין: הואיל ואני חבר הליכוד היחיד, אני מוכרח לומר לך, שהליכוד קיבל את הסכם אוסלו כעובדה מוגמרת כאשר הוא חזר.

ראובן ריבלין: כך שיש לו איזה צידוק, אם כי אין לו צידוק על עניין "וואי פלנטיישן" מבחינתי.

אורי סביר: מבחינה פנימית, זה הניצחון למורשת רבין ולדרכם של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

אורי סביר: ההבדל העיקרי בינינו היום בבית, בגלל השבר האידיאולוגי של הימין, הוא לא בהשקפה אלא במיקום העיניים.

אורי סביר: יש כאלה שנדמה לי שעיניהם בעורף וכל הזמן הם מסתכלים אחורה: שום דבר לא השתנה, הערבים לעולם לא ישתנו, הפלסטינים לעולם לא ישתנו, הגויים לעולם לא ישתנו, וגם ישראל חלשה, מסכנה, שלא יודעת להגן על עצמה לעולם לא תשתנה.

אורי סביר: יש עולם משתנה, גם עולם ערבי משתנה, ויש ישראל חזקה.

אורי סביר: יש כאלה שהעיניים שלהם אולי בסנטר, הם מסתכלים אך ורק על ההווה ולא רואים את המחר.

בנימין אלון: אתה יכול – – – שכם, ג'נין או רמאללה, להשקפתך?

אורי סביר: לשכנע.

אורי סביר: להשקפתי – – –

בנימין אלון: יש דגלים אמריקניים וישראליים שנשרפים.

אורי סביר: תקשיב לנאומי, תשמע את השקפתי.

אורי סביר: למי שלא מסתכל אחורה אלא מסתכל קדימה, ההסכם הזה הוא מבחן היסטורי, אני מסכים אתך.

אורי סביר: הוא יוביל לשלום כולל במזרח התיכון, אבל הוא גם מבחן לאלה שהיו נגד – וגם אותם יזכרו – ולאלה שמסתכלים על מספר אקדחים כזה או אחר ולא רואים את הטילים סביבנו ואת הצורך להגיע לשלום אסטרטגי.

ראובן ריבלין: אתה חתמת על האקדחים, לא חבר הכנסת אלון חתם.

ראובן ריבלין: אתה חתמת שהאקדחים יהיו כך וכך.

ראובן ריבלין: הוא לא מבקש שהם יקיימו את החתימה, אתה צריך לבקש שהם יקיימו את החתימה.

אורי סביר: אני בעד ספירת האקדחים; עשינו זאת, הגענו להסכמים ביטחוניים.

אורי סביר: חייבים לראות גם את התמונה הכוללת.

אורי סביר: יש כאלה שמסתכלים גם בראייה חדה.

אורי סביר: זה לא מקרה שחבר הכנסת רוני מילוא בדיוק נכנס.

ראובן ריבלין: כי הוא רצה להבין למה חתמת, אם זה לא היה חשוב.

רוני מילוא: כיוון שאתה נואם.

אורי סביר: אדוני היושב-ראש, זו עמדתך כיושב-ראש?

ראובן ריבלין: זה היה על חשבוני, ואתה תקבל בהתאם.

ראובן ריבלין: חברי הליכוד לא נמצאים פה, ויש דברים שאני חייב להגיב עליהם.

אורי סביר: אומר לך מה ההבדל בין הסכם-וואי לבין הסכם-שארם.

אורי סביר: זה נשמע כמו אוסלו, זה נראה כמו אוסלו, זה מתקדם כמו אוסלו, זה לקוח מסעיפי אוסלו, זה יישום של ועדות אוסלו, ולכן זה הסכם אוסלו – זה הסכם של פריצת דרך נוספת.

אורי סביר: ההבדל העיקרי בין הסכם-וואי להסכם-שארם הוא, שאת "וואי" לא יישמו ול"וואי" גררו אותנו האמריקנים.

אורי סביר: כיוון שביבי נתניהו לא יישם את הסכם-וואי הוא נפל, ואז העמיד אותו להצבעה והעם הכריע שחייבים להתקדם לעבר יישום הסכם זה ולעבר הסכם הקבע.

אורי סביר: זו הליכה רצונית לעבר שינוי עמוק.

אורי סביר: מפלגת המרכז מברכת על ההסכם הזה, היא תצביע בעד ההסכם הזה, הוא חלק ממצעה; גם הסכם המסגרת שמופיע בהסכם הוא חלק ממצעה.

אורי סביר: נכנסה עתה חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף, ולה אני מקדיש את המלים האחרונות מדבריו האחרונים של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ב-4 בנובמבר 1995: "אני רוצה לומר, בלי כחל ושרק, מצאנו שותף לשלום גם בין הפלסטינים, את אש"ף, שהיה אויב והפסיק טרור.

אורי סביר: בלי שותפים לשלום אין שלום.

אורי סביר: נתבע ממנו למלא את חלקו בשלום כשם שאנו נמלא את חלקנו בשלום, כדי לפתור את המרכיב המסובך, הארוך, הטעון רגשות יותר מכול – הסכסוך הערבי-ישראלי, פלסטיני-ישראלי".

אורי סביר: היום אנחנו ממשיכים בדרכו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אוריאל סביר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרב חיים דרוקמן, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני בטוח שראש הממשלה רוצה בטובתו של עם ישראל ובטובתה של מדינת ישראל, וכפי הלשון ב"ספר הכוזרי" נאמר לו: כוונתך רצויה.

חיים דרוקמן: אין לי כל ספק בכך.

חיים דרוקמן: אבל מעשיך בחתימה על הסכם-שארם אינם רצויים כלל וכלל ופוגעים קשות בעם ישראל ובמדינת ישראל.

חיים דרוקמן: בראש ובראשונה רצוני להזכיר דבר שכבר מזמן שכחנו, והוא, כי לא מדובר לא בסעודיה, לא בעירק, אלא בארץ מולדתנו שלנו, בארץ-ישראל.

חיים דרוקמן: אני רואה את עצמי כשליח ציבור של עם ישראל לדורותיו, שבא לזעוק מרה נגד ויתור על חלקי ארץ חיינו, שיש בו נסיגה מהתהליך הציוני בדורנו, שאנחנו רואים בו תהליך של גאולת ישראל.

חיים דרוקמן: אבל הזעקה גדולה עוד יותר: מה אנחנו מקבלים תמורת ויתור על חלקי מולדת?

חיים דרוקמן: האמת היא שהמלך עירום.

חיים דרוקמן: אנחנו רק נותנים ולא מקבלים כלום, והם מקבלים הכול ואינם נותנים כלום.

חיים דרוקמן: הפלסטינים באמת מתקדמים לקראת היעד שלהם: מדינה פלסטינית עצמאית שבירתה ירושלים, חלילה, כפי שראש אש"ף הכריז בטקס החתימה בשארם, ואילו אנחנו נסוגים ומתקפלים.

חיים דרוקמן: בהסכם זה הוספנו להם סממני ריבונות בזה שנתנו להם את המעבר הבטוח ואת הנמל בעזה, שיש בהם גם סכנות ביטחוניות חמורות למדינת ישראל.

חיים דרוקמן: מעניין, הם ידעו לשדר אכזבה אחרי חתימת ההסכם, ואנחנו שידרנו שביעות רצון.

חיים דרוקמן: זה ממש אבסורד, וזה פוגע בנו בדעת הקהל בעולם.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, יש מי שמוכן לכל הנסיגות האלה מחלקי מולדת ולכל הוויתורים המפליגים מצדנו; אבל לעשות זאת בלי שהצד השני ממלא את התחייבויותיו שלו בהסכם?

חיים דרוקמן: זה פשוט לא ייאמן.

חיים דרוקמן: אני שואל: מדוע אין כל התניה בהסכם, שאנחנו נמלא מצדנו את ההתחייבות אך ורק כשהצד השני ימלא את התחייבויותיו שלו בהסכם?

חיים דרוקמן: הם מבטיחים עכשיו, מי יודע באיזו פעם, שיקיימו את התחייבויותיהם שלא קיימו עד כה.

חיים דרוקמן: מה מבטיח את זאת הפעם יותר מבפעמים הקודמות?

חיים דרוקמן: איך אפשר להאמין להם שלא ימשיכו לנהוג כפי שנהגו עד כה ולא קיימו כלום?

חיים דרוקמן: יותר מזה, מדוע שניסוג אפילו במשהו בלי שהם ימלאו קודם מה שהבטיחו עוד לרבין, זיכרונו לברכה, ולא קיימו עד כה כלום?

חיים דרוקמן: למה לא תבענו קיום כל אלה בטרם נמשיך אנחנו מצדנו בנסיגה אחרי כל הנסיגות הקודמות שלנו ואחרי כל מה שנתנו להם עד כה?

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לזעוק במיוחד נגד שחרור המחבלים עם דם על הידיים.

חיים דרוקמן: זוהי פגיעה קשה בקורבנות ובמשפחותיהם, זה עידוד למרצחים פוטנציאלים, שלא קיים שום דבר שירתיע אותם, וזו סכנה מהמרצחים האלה עצמם שיחזרו למעשיהם הנפשעים, כפי שכבר הוכח בעבר.

חיים דרוקמן: אני רוצה להוקיע את ההשוואה של המרצחים הנתעבים של נשים וילדים עם חיילים במלחמה עד כדי ציון שגם ראש הממשלה שלנו ידיו מגואלות בדם.

חיים דרוקמן: לצערי ולבושתי, נשמעו קולות כאלה לפני שבוע גם בכנסת מפי אלה שכנראה מייצגים את הצד השני.

חיים דרוקמן: אם גם כיום זו התפיסה של אלה שניהלנו אתם משא-ומתן, איך בכלל יכולה להיות אתם שפה משותפת?

חיים דרוקמן: על גבי הכול – ההסתה וטיפוח השנאה כלפי יהודים ומדינת ישראל בחינוך של הרשות הפלסטינית בצורתם הקשה ביותר, כפי שהכרנו בתולדות ישראל בפרסומים האנטישמיים הגרועים ביותר, אינם מעידים כלל וכלל על כיוון לשלום.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, מובן שאצביע נגד ההסכם הנורא והמסוכן הזה לעם ישראל, לארצו ולמדינתו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הרב חיים דרוקמן.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני בעד קידום התהליך המדיני.

משה גפני: הייתי בעבר בעד קידום התהליך המדיני, ואני בעדו גם היום.

משה גפני: אני חרד מהסיכונים הגדולים שיש בהסכם כזה.

משה גפני: אני רואה את המתיישבים ביהודה ובשומרון, ואני רואה את הסכנה הגדולה שהם נקלעים אליה כתוצאה מההסכם הזה.

משה גפני: אבל, אני סבור שכדי להתקדם בתהליך המדיני צריך לעשות כל מאמץ על מנת להגיע להידברות כדי למנוע שפיכות דמים.

משה גפני: מה צריכה ממשלה ישראלית, יהודית, כאשר יש מצב של סכנה, כשמצד אחד רוצים לקדם את התהליך המדיני ומצד שני יודעים את הסכנות, וכולם יודעים את הסכנות, אף אחד לא חי באופוריה, למעט אולי בודדים?

משה גפני: צריך שני דברים: דבר ראשון – צריך סייעתא דשמיא.

משה גפני: צריך עזרה של הקב"ה.

משה גפני: לא תמיד אדם יודע אם מה שהוא עושה הוא טוב.

משה גפני: לפעמים הוא גם לא יודע אם הוא עושה רע.

משה גפני: צריך עזרה.

משה גפני: העם היהודי, מאז היותו לעם, נשא עיניו לשמים; כאשר הוא עמד בדילמות קיומיות קשות, סכנות של שפיכות דמים, הוא תלה עיניו והתפלל לבורא עולם.

משה גפני: הדבר השני – חוסנו של העם, חוסנה של החברה, זה שהחברה מאוחדת, מגשרים על פילוגים, מגשרים על שסעים שקיימים בחברה.

משה גפני: צריך לעמוד חזק.

משה גפני: החובה לעשות את שני הדברים האלה מוטלת על מי שעומד בראש הממשלה.

משה גפני: אנחנו סברנו, לאחר שאהוד ברק נבחר לראשות הממשלה, שזה מה שהוא הולך לעשות.

משה גפני: סברנו שהוא הולך לעשות שני דברים חשובים מבחינתנו: הדבר הראשון זה לפחות לא לפגוע בדברים שחשובים לעם היהודי, בדברים הקדושים לנו, לפחות שלא יהיה יותר גרוע.

משה גפני: הדבר השני – כשהוא אמר "אני ראש ממשלה של כולם", היינו בטוחים שכאשר יגיע ומגיע נושא של תקציב וכאשר יגיעו הנושאים החברתיים, הוא אכן יממש את ההתחייבויות שלו, לא יפגע בחינוך, לא יפגע בבריאות, לא יפגע בנושאים החברתיים החשובים מאוד שעליהם הוא דיבר.

משה גפני: והנה, מה נוכחנו לדעת?

משה גפני: ואנחנו נכנסנו לקואליציה.

משה גפני: לא לקחנו תפקידים מסיבותינו.

משה גפני: נתנו לו קרדיט ששום מפלגה לא נתנה מעולם לראש ממשלה.

משה גפני: לא לקחנו תפקידים, לא ביקשנו משרות.

משה גפני: אמרנו בהסכם: אנחנו מבקשים שמירת הסטטוס-קוו, אנחנו מבקשים שלא תיפגענה החברות השונות במדינת ישראל, לרבות הציבור החרדי.

משה גפני: אבל הגיעה פרשה אומללה, פרשת הטורבינה, המשחן, בעברית.

משה גפני: מעולם ראש ממשלה לא התערב בזה, ואם הוא התערב הרי שהוא אמר: מדינה יהודית, לא צריך לחלל שבת.

משה גפני: ואנחנו לא עשינו מזה משבר.

משה גפני: אני פניתי לשר התשתיות, כמו שבשעתו פניתי לאריק שרון, כשהוא היה שר התשתיות, או לשרים לפניו, ואמרתי לו: המשחן הולך לעבור בשבת, זו פגיעה בפרהסיה, ברשות הרבים של מדינה יהודית, אסור לעשות זאת.

משה גפני: והעבירו זאת ליום חול.

משה גפני: 117 מקרים ב-1998 הועברו לימי חול.

משה גפני: פנינו והם הועברו.

משה גפני: אף אחד לא ידע, אף אחד לא שמע.

משה גפני: 18 מקרים עברו בשבת מפני שאף אחד לא ידע.

משה גפני: בסדר, לא בסדר, אבל אף אחד לא ידע.

משה גפני: פתאום, שעה וחצי לפני שבת, כשהתהליך המדיני מתקדם, כשנושא התקציב והנושאים החברתיים בראש סדר העדיפויות, שעה וחצי לפני שבת מודיעה לשכת ראש הממשלה הודעה לעיתונות: המשחן יעבור בשבת.

משה גפני: המשחן, big deal, הבעיה הלאומית של מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: אני לא רוצה להפריע לשבת, אבל זמנך עובר.

משה גפני: אני כבר מסיים.

משה גפני: אנסה לתמצת את דברי.

משה גפני: התהליך המדיני, סכנת נפשות, כל הדברים האלה הם חשובים יותר מכל דבר אחר.

משה גפני: הנושאים החברתיים חשובים עד מאוד.

משה גפני: זה חוסנה של חברה.

משה גפני: לראש הממשלה יש זמן להוציא הודעה שעה וחצי לפני שבת: המשחן עובר בשבת.

משה גפני: לא פרשנו מהקואליציה מפני שהמשחן עבר או לא עבר.

משה גפני: הוא לא היה צריך לעבור.

משה גפני: ההתנהגות של ראש הממשלה, שאמר לנו: אני אהיה ראש הממשלה של כולם – –

ראובן ריבלין: ולכן – – –

משה גפני: – – אני אשמור על הסטטוס-קוו.

משה גפני: הוא ידע את התמורה שאנחנו נתנו תמורת זה.

משה גפני: האמת היא שרציתי להצביע בעד התהליך הזה.

משה גפני: אני בעד קידום התהליך המדיני.

משה גפני: אני בעד מניעת שפיכות דמים.

משה גפני: צריך לתת לעניין הזה צ'אנס.

משה גפני: אבל מכיוון שאני חרד, ואני יודע שההסכם לא יצליח אם תיפגע שבת קודשנו, אני יודע שההסכם לא יצליח אם יהיו פילוגים בחברה הישראלית, אני לא אצביע בעד.

משה גפני: אני מאוד חושש מן העניין הזה.

משה גפני: אני רוצה להזכיר משהו, ובזה אני מסיים.

משה גפני: היתה ממשלה בישראל, ממשלת העבודה-מרצ.

משה גפני: הביאו אז את הסכם אוסלו, ואני הייתי בעד, והצבעתי נגד מפני שהיתה הוראה שאסור לסמוך על ההחלטות של הממשלה הזאת.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

משה גפני: אני עדיין לא במצב להצביע נגד.

משה גפני: אני לא אצביע נגד, אבל לא אצביע בעד.

משה גפני: אני מחכה לראות מה ראש הממשלה יעשה בדברים הקדושים, היקרים והחשובים לעם היהודי בארץ-ישראל.

משה גפני: את הקרדיט שנתנו הוא בזבז.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: עם זאת, אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת הנכבדים, שהזמן שמוקצה לכל חבר כנסת הוא שלוש דקות.

ראובן ריבלין: היושב-ראש הנוכח נותן, מתוך ליברליות מופלגת, ארבע דקות וגם יותר.

ראובן ריבלין: אבל אי-אפשר לאחר מכן רק להתחיל לדבר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את ידידי הנשיא ויצמן ולאחל לו החלמה מהירה.

האשם מחאמיד: בהזדמנות זו של אותן ארבע דקות, אני רוצה לתהות על אותו משפט שאמר יושב-ראש הליכוד.

האשם מחאמיד: זה היה פשוט חידוש מאוד מעניין.

האשם מחאמיד: הוא גילה את אמריקה.

האשם מחאמיד: הוא קולומבוס.

האשם מחאמיד: הוא גילה פתאום שאפשר לחיות עם ערבים.

האשם מחאמיד: אפשר לחיות.

האשם מחאמיד: ניתן.

ראובן ריבלין: הוא לא גילה.

ראובן ריבלין: הוא אמר שתמיד הוא אמר שאפשר.

האשם מחאמיד: כן, תמיד הוא אמר שאפשר, כאילו שזה גם כן חידוש.

האשם מחאמיד: זה עוד יותר גרוע שתמיד הוא אמר את זה.

האשם מחאמיד: אם זה היה חד-פעמי – – –

ראובן ריבלין: אני רק אומר שצריך לדייק.

ראובן ריבלין: אם אתה מצטט, אז צריך לדייק.

קריאה: – – –

האשם מחאמיד: הוא אמר שערבים יחיו עם ערבים.

ראובן ריבלין: יש חברים שאתה יושב על-ידם, שאומרים שהערבים צריכים להיות שם ואתה פה.

האשם מחאמיד: אני שומע את זה.

האשם מחאמיד: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני כמובן – – –

ראובן ריבלין: בבקשה, תמשיך, ונתחיל את ארבע הדקות מההתחלה.

האשם מחאמיד: אדוני, אני מברך על ההסכם.

האשם מחאמיד: אבל אני רוצה לומר שזהו הסכם ביניים.

האשם מחאמיד: יש הדיונים על הסכם הקבע.

האשם מחאמיד: יש לפנינו עוד המון מכשולים.

האשם מחאמיד: אני מקווה ומאחל, שהממשלה הזאת אכן תגיע בסופו של דבר להסדר קבע, אשר ישביע את רצונם של כל הצדדים וישביע גם את רצונו ושאיפותיו של העם הפלסטיני למדינה עצמאית לצד מדינת ישראל, כדי להפסיק עם שפיכות הדמים, להפסיק עם הקורבנות, להפסיק לקבור בנים.

האשם מחאמיד: וזה, אדוני היושב-ראש, בעקבות שלוש שנים של שממה פוליטית, ממש שלוש שנים של שממה פוליטית.

האשם מחאמיד: אני שמח לפחות שהגלגל מתחיל לזוז.

האשם מחאמיד: דבר שני – אני רוצה לתקן את ראש הממשלה ואת מפלגת העבודה.

ראובן ריבלין: ישראל אחת.

האשם מחאמיד: ישראל אחת.

האשם מחאמיד: אני רוצה לתקן אותם ולומר פשוט מאוד, שיפסיקו להגיד: הממשלה של כולם.

האשם מחאמיד: זאת לא ממשלה של כו-לם.

האשם מחאמיד: זה שקר אחד גדול.

האשם מחאמיד: משקרים לעם.

האשם מחאמיד: זו ממשלה של כמה מפלגות, אבל לא של כולם.

האשם מחאמיד: היא לא שלי, ואני מקווה שאני חלק מכולם.

האשם מחאמיד: היא לא ממשלה של כולם.

האשם מחאמיד: אני רוצה פשוט לתקן.

האשם מחאמיד: יש לי כמה דקות ואני חייב להגיד את הדברים בקיצור.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזהיר חלק מחברי הכנסת, ואני לא רוצה לומר שמות, אף שאני יכול לומר שמות.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לומר שמות פשוט מאוד כי אין זמן, ולגבי חלק מהם זה גם לא שווה להזכיר את שמותיהם.

האשם מחאמיד: הם מבטאים ביטויים של הסתה גם נגד חברי כנסת, גם נגד האוכלוסייה הערבית.

האשם מחאמיד: אני פשוט מזהיר מפני הביטויים האלה, שלא רק שהם לא תורמים לדו-קיום בארץ, אלא הם גם הורסים כל מה שעשינו במשך שנים כדי להביא לאותו דו-קיום שעדיין הוא לא כל כך מושלם.

האשם מחאמיד: אבל הגענו למשהו.

האשם מחאמיד: לא נקלקל אותו.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה לקוות שההסכם ייושם ושההדדיות בו תהיה באמת מושלמת.

האשם מחאמיד: כלומר, אם בא מישהו מהליכוד, או מהימין, ואומר שעל הרשות הפלסטינית לדכא, ולדכא, ולדכא, ואחר כך באים ואומרים שהם לא דמוקרטיים, אז בואו נבחר בין שתי האפשרויות: האם אתם רוצים שתהיה דמוקרטיה ברשות הפלסטינית, במדינה הפלסטינית לעתיד, או שאתם רוצים דיקטטורה?

האשם מחאמיד: אם רוצים ששם ידכאו, אז למה שלא תהיה הדדיות וידוכאו אותם קולות שמתנגדים לשלום ומסיתים פה, בתוך הבית הזה?

האשם מחאמיד: יש מפלגות בארץ שלא מסיתות פחות ממפלגות מסוימות ברשות הפלסטינית, או מקבוצות מסוימות.

האשם מחאמיד: אז שתהיה גם פה הדדיות.

האשם מחאמיד: אני רוצה גם לקוות, שהממשלה תממש את הסעיף שדורש לשמור על סטטוס-קוו בשטחים הכבושים, בגדה המערבית ובעזה – שלא תיבנה אבן אחת על אבן בהתנחלויות, כי כל בנייה של בית אחד בהתנחלויות היא בעצם, אדוני היושב-ראש, שינוי של הסטטוס-קוו.

בנימין אלון: אין לך שום התנצלות על ההסתה שלך לערבים ישראלים נגד צה"ל?

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, עכשיו תראה מה שקורה.

בנימין אלון: אין לך שום התנצלות.

ראובן ריבלין: הואיל והכנסת תכונס בשבוע הבא בחתימתך לדיון מיוחד, יהיה לך זמן לענות על זה.

האשם מחאמיד: לא.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: זמנך עבר.

האשם מחאמיד: האזרחים בישראל שמעו את ההערה.

ראובן ריבלין: אז תעיר עכשיו ב-15 שניות.

האשם מחאמיד: כן.

בנימין אלון: אני מחכה עד הסוף לשמוע שאתה מתנצל.

האשם מחאמיד: אנשים שמעו את ההערה המטופשת של חבר הכנסת.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, לך תהיה הזדמנות לענות על – – –

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, מה שנאמר זו הסתה פרועה – הסתה של אדם חסר תרבות פוליטית, שבא וקושר בין דברים בלתי רציונליים.

האשם מחאמיד: אתה בכלל האחרון שיכול לדבר על רציונל.

האשם מחאמיד: איך אתה קושר?

האשם מחאמיד: מה פתאום?

בנימין אלון: אתה לא מתנצל.

האשם מחאמיד: למה אתה מסית עכשיו?

האשם מחאמיד: אתה שונא אנשים.

בנימין אלון: כשאתה אומר להם שערבי שהולך לצה"ל זו בושה – – –

האשם מחאמיד: אתה שונא אנשים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלון, אי-אפשר עכשיו להעביר אפילו את זמנך לחבר הכנסת מחאמיד.

ראובן ריבלין: אני מבקש לסיים – רק לסיים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני לא אתייחס לאנשים אנטי-דמוקרטיים.

האשם מחאמיד: אני לא אתייחס לאנשים שהם נגד כל חלקה טובה בארץ, כל חלקה אנושית בבני אדם – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

האשם מחאמיד: אני רק רוצה להגיד לכל האנשים בארץ הזאת ובאזור: שנה טובה, וגם לך, אדוני.

ראובן ריבלין: חן-חן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

ראובן ריבלין: יעלה חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאבי – אנחנו נדלג על תורו, שכן הוא נמצא בבית-המשפט הגבוה לצדק על מנת להציג צו נגד הדיון כאן.

ראובן ריבלין: לכן תישמר זכותו לדבר בשלב מאוחר יותר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת נודלמן.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה; ואם הוא לא יהיה כאן – יהיה חבר הכנסת עזמי בשארה; ואם לא הוא – נציג רשימת עם אחד; ואם לא הוא – חבר הכנסת רומן ברונפמן; ואם לא הוא – השר מיכאל מלכיאור; ואם לא הוא – חבר הכנסת מיכאל איתן; ואם לא הוא – חבר הכנסת משה ארנס; ואם לא הוא – חבר הכנסת אלי גולדשמידט או חברי הכנסת ענת מאור, יעל דיין, אליעזר זנדברג, יגאל ביבי ומאיר פרוש.

ראובן ריבלין: עד כאן אני קורא את השמות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שר המדע והתרבות – – –

ראובן ריבלין: והספורט.

מיכאל נודלמן: והספורט.

ראובן ריבלין: והקולנוע.

מיכאל נודלמן: אני יודע ספורט ותרבות בהתמדה.

מיכאל נודלמן: הונח בפנינו עוד הסכם, שצריך להביא את מדינת ישראל לשלום עם שכנינו.

מיכאל נודלמן: אין לי מצב רוח כל כך טוב, כשאני ראיתי את מצב הרוח של אורי סביר, כי אני לא מומחה כל כך גדול בדברים כאלה, אבל אני קצת קראתי היסטוריה של עמים.

מיכאל נודלמן: בכל הסכם יש סכנה, ובהסכם הזה יש גם סכנה גדולה.

מיכאל נודלמן: אני קראתי על הסכם מינכן.

מיכאל נודלמן: לא רק קראתי – הייתי אחר כך במלחמה, אחרי הסכם מינכן.

מיכאל נודלמן: אני לא רוצה להשוות, אבל אין חגיגה עכשיו.

מיכאל נודלמן: חגיגה תהיה אחרי חמש עד עשר שנים, אם תהיה מדינה ואם תהיינה שתי מדינות, ועם מה שזה נגמר.

מיכאל נודלמן: בגלל זה אני לא כל כך אופטימי בדברים כאלה.

מיכאל נודלמן: אבל אני קראתי את ההסכם שאנחנו דנים בו עכשיו, ומה ראיתי שם?

מיכאל נודלמן: אני קראתי על ויתורים שלנו.

מיכאל נודלמן: אני קראתי על שחרור מחבלים.

מיכאל נודלמן: אני קראתי על הסכמה שלנו לבניית נמל תעופה.

מיכאל נודלמן: אני קראתי על מעבר בטוח.

מיכאל נודלמן: אני לא קראתי על דרישות שלנו.

מיכאל נודלמן: אני שמעתי לא לפני הרבה זמן על דברים שקיימים בישות הפלסטינית.

מיכאל נודלמן: אני יודע על נשק.

מיכאל נודלמן: אני יודע על שוטרים.

מיכאל נודלמן: אני יודע גם על קומנדו ימי שיש שם, שלא נמצא בשום הסכם.

מיכאל נודלמן: היה פיגוע שם.

מיכאל נודלמן: על זה אנחנו לא מדברים.

מיכאל נודלמן: אני חושב, שהממשלה נכשלה בהבאת שלום אמת לתושבי האזור ובשמירת ביטחון.

מיכאל נודלמן: הממשלה קיבלה את העיקרון שלפיו השלום הוא פרס לפושעים ומחבלים.

מיכאל נודלמן: לא רק שבהסכם שולחים לחופשי פושעים ומחבלים שלא מזמן פעלו נגד אזרחים שלנו, אלא שלא דורשים איזה פיקוח מינימלי ואחריות על משוחררים.

מיכאל נודלמן: לאן הם יפנו לאחר השחרור?

מיכאל נודלמן: האם גם הם ייסעו במעבר הבטוח?

מיכאל נודלמן: האם אפשר בכלל להשתמש במונח "בטוח" בהסכם שכזה?

מיכאל נודלמן: אינני יודע מדוע המנהיגים של מדינת ישראל מתקשים לדרוש מהצד הפלסטיני ביצוע של דברים שהם התחייבו לבצע בהסכמים קודמים.

מיכאל נודלמן: אני כל הזמן חושב: מדוע אנחנו מפקירים שוב את אלו שמשתפים פעולה אתנו ונאמנים לנו?

מיכאל נודלמן: לעומת זאת, אנחנו נותנים פרסים לאלו שפוגעים בנו.

מיכאל נודלמן: למה אנחנו ממשיכים לסכן את חיי היהודים בחברון – הסכם-שארם, אשר משמש מודעת אבל על יישוב יהודי בן 4,000 שנה.

מיכאל נודלמן: איך זה שלאחרונה התגברו הפעולות החבלניות דווקא בקרב ערבים אזרחי מדינת ישראל?

מיכאל נודלמן: אני חושב שהתשובה נמצאת בהסכמי אוסלו ומה שיש אחרי אוסלו.

מיכאל נודלמן: אף אחד לא רוצה להיות נאמן לאלה שתמיד מוותרים.

מיכאל נודלמן: הוא מפקיר פצועים שפעלו יחד אתנו ולמען המדינה שלנו בשטח.

ראובן ריבלין: אדוני, צריך לסיים.

מיכאל נודלמן: עכשיו אני מסיים.

מיכאל נודלמן: עוד דבר אחד אני רוצה להדגיש – חשוב להזכיר שגם מצרים חתומה על ההסכם הזה.

מיכאל נודלמן: האם לא היה מקום לדרוש ממצרים את שחרורו המיידי של עזאם עזאם, אזרח ישראלי, באותו זמן שאנחנו משחררים 350 מחבלים?

מיכאל נודלמן: הרי לכם עוד הוכחה לדרך שבה אנחנו שוכחים את אזרחינו ואלו הפועלים בדרכנו.

מיכאל נודלמן: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת נודלמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלון, אתה תחליף את חבר הכנסת זאבי בתור, אבל אתה תדבר אחרי חבר הכנסת ברכה כי הוא כבר נקרא.

ראובן ריבלין: אחריו יהיה חבר הכנסת אלון, ואחר כך חבר הכנסת בשארה.

ראובן ריבלין: פשוט דילגנו עליו קודם.

עזמי בשארה: – – –

ראובן ריבלין: אני מפריד בינך לבין חבר הכנסת ברכה ושם את – – –

מוחמד ברכה: שום דבר לא יפריד בינינו.

מוחמד ברכה: זה בסדר.

ראובן ריבלין: מפריד – לא, חלילה, ביניכם, אלא בין דבריכם.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך קודם על ההסכם ולהביע תקווה שתם עידן ההשעיות וההשהיות ומשיכות הזמן, הבטחות הכזב והמלל הריק מתוכן.

מוחמד ברכה: אני רוצה להאמין, שאנחנו נכנסים למסלול מעשי רציני ותכליתי לקידום השלום ולמשא-ומתן רציני על הסדר הקבע, תוך כיבוד זכותו של העם הפלסטיני להקים את מדינתו העצמאית שבירתה ירושלים המזרחית לצד מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: ברשותכם, כמה מלים על הסוגיה הטעונה והכאובה של האסירים.

מוחמד ברכה: אני מאוד מצטער ומתקומם על סירובה העיקש של הממשלה לכלול אסירים מירושלים המזרחית וכן אסירים אזרחי מדינת ישראל הערבים בין המשוחררים.

מוחמד ברכה: צריך לזכור, שהללו פעלו בתוך קונטקסט היסטורי ופוליטי מסוים, שעיקרו התנגדות עזה לכיבוד במסגרת הסכסוך הישראלי-הפלסטיני.

מוחמד ברכה: לפיכך, אך טבעי שהם יהיו גם חלק מתהליך הפיוס וחלק מן הפתרון.

מוחמד ברכה: אין זה ראוי – וזה גם לא מסתדר: לא לוגית, לא פוליטית ולא מוסרית – לנהל משא-ומתן עם ההנהגה הפלסטינית, אבל להטיל וטו על שליחיה.

מוחמד ברכה: המושג הרווח לאחרונה בקרב דוברי הימין – דם על הידיים – הוא מושג דמגוגי, כוזב ומתעתע, שאינו מתיישב עם תהליך של פיוס היסטורי עמוק, משמעותי ואמיתי.

מוחמד ברכה: הרי כל הסכסוך הזה הוא סכסוך רווי דמים, ודווקא בגלל זה יש הדחף, הרצון והצורך להגיע לפתרון – כדי שלא תהיה לא רק שפיכות דמים, אלא גם כדי שלא יהיו אנשים עם דם על הידיים.

ראובן ריבלין: האם לשחרר את האנשים שנעצרו עכשיו על סמך הפיגועים בטבריה?

מוחמד ברכה: אתה לא עייף מהשאלה הזאת?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אני שואל אותך.

מוחמד ברכה: האנשים האלה עשו מעשה מגונה ונפשע – –

ראובן ריבלין: ואסור לשחרר אותם.

מוחמד ברכה: – – ואין לסלוח להם על המעשה הזה.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

מוחמד ברכה: אם אני נכנס לנושא הזה, אני חושב שזה גם תפקידי ותפקידם של כל אזרחי המדינה – יהודים וערבים – לא רק לגנות את מה שהיה, אלא לפעול על מנת ליצור אווירה של שיתוף פעולה בין יהודים לערבים ותהליכים של שוויון בתוך המדינה.

מוחמד ברכה: אנחנו, פרנסי הציבור הערבי, יש לנו תפקיד בעניין הזה בכל מה שקשור באוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: אבל המדינה לא יכולה לרחוץ את ידיה והממשלה לא יכולה לרחוץ את ידיה מתהליכים של דחיקה, שוליות, ניכור ואפליה.

מוחמד ברכה: כל הדברים האלה מובילים הרבה אנשים למצבים של ייאוש ושל פעולות בלתי אחראיות.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, אתמול הזדמן לי לפגוש את אבו-מאזן, סגנו של היושב-ראש ערפאת.

מוחמד ברכה: הוא סיפר לי שהוא היה במפגש עם ראש הממשלה, מר אהוד ברק, ופנתה אליו בתו של אבו-יוסף אל-נג'אר, שנרצח בביירות ב-1972 בידי אהוד ברק עצמו.

מוחמד ברכה: היא באה אליו ואמרה לו: איך אתה הולך ללחוץ את היד שרצחה את החבר שלך, יוסף אל-נג'אר?

מוחמד ברכה: הוא אמר לה שהוא עושה את זה, כי מר ברק היום הוא השותף לעשיית השלום וכדי שלא היא ולא בניה יגיעו לאותו מצב שהם יצטרכו לשלם בדמם, מחיר הסכסוך המתמשך הזה.

מוחמד ברכה: לכן, כל הסיפור של דם על הידיים, זה דווקא צריך להיות הקטלי

מוחמד ברכה: זטור להתקדם בשלום, ולא המכשיר כדי לבוא ולנופף בו על מנת למנוע שחרור אסירים שנלחמו בכיבוש; אם אנשים חושבים שזה צודק או לא צודק, בכל זאת זה היה חלק מהסכסוך, ולכן שחרורם צריך להיות חלק מהפתרון.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בני אלון, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

בנימין אלון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני לא אכלה את זמני בהשוואות בין "וואי" לבין שארם.

בנימין אלון: הסכם אוסלו כולו הוא הסכם של שפיכות דמים.

בנימין אלון: התמונה העלובה הזאת של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין ופרס, ייבדל לחיים ארוכים, עם יאסר ערפאת מקבלים את פרס נובל, תישאר בהיסטוריה שלנו תמיד כתמונה עלובה לדיראון עולם.

בנימין אלון: אני בטוח שחבל לי לנסות לשכנע אנשים שעדיין כל מה שיש להם לומר זה: בואו וניתן צ'אנס, בואו ניתן צ'אנס.

בנימין אלון: הם ימשיכו לומר את זה, עד שיכאב להם מאוד מאוד.

מוחמד ברכה: הם לא נותנים צ'אנס אחד – – –

בנימין אלון: אני לא חושב שניתן לשכנע – – –

מוחמד ברכה: כרגע אמרת שאת המלה "שלום" צריך – – –

בנימין אלון: – – עם של שרידי חרב, עם עייף ממלחמות, עם עייף משואה ומפוגרומים, שרוצה קצת מנוחה, ורוצה לרמות את עצמו – –

מוחמד ברכה: למי אתה מתכוון?

מוחמד ברכה: אתה לא מתכוון לערפאת.

בנימין אלון: – – ורוצה לקנות תרמית עצמית.

בנימין אלון: אני לא שמעתי את השיחה שציטט פה קודמי, חבר הכנסת ברכה, אבל אני בטוח שמה שאמר יאסר ערפאת לאותה אחת שאומרת לו, ואחזור על הדברים: איך אתה לוחץ את ידיו של הרוצח אהוד ברק – טוב, בכנסת ישראל – אני בטוח שהתשובה שלו היתה: זה האינטרס של העם הפלסטיני, יא בינתי, ואת לא תלמדי אותי מה זה האינטרס של העם הפלסטיני – –

עסאם מח'ול: – – –

בנימין אלון: – – יא בינתי, תמתיני בסבלנות ותני כבוד לי, יאסר ערפאת, שאני יודע איך להוביל את העם הפלסטיני לפלסטין, גם אם את כרגע לא מבינה את זה.

בנימין אלון: זו התשובה שהוא נתן לה.

מוחמד ברכה: לאן – – –?

בנימין אלון: הוא לא נתן לה את התשובה שזה שלום, כי הוא לא אומר את זה גם לבני עמו.

בנימין אלון: הוא מדבר על עצמאות ועל מדינה.

מוחמד ברכה: אלא מה?

בנימין אלון: הוא לא מדבר על שלום.

בנימין אלון: היהודים התמימים האלו ממשיכים לשיר שירים לשלום.

בנימין אלון: היהודים התמימים האלו ממשיכים לרמות את עצמם.

בנימין אלון: הערבים לא מדברים על שלום.

בנימין אלון: הקיצונים שם מדברים על ג'יהאד, והמתונים מדברים על מדינה עצמאית והקיום של האינטרסים של הפלסטינים.

בנימין אלון: זה הדו-שיח של החירשים שמתנהל במדינה שלנו, גברתי היושבת-ראש.

דליה רבין-פילוסוף: הזמן שלך נגמר.

בנימין אלון: אני אסיים כאן.

בנימין אלון: אני מקווה ורוצה להאמין, שנבואתי הקשה הזאת תישאר נבואת זעם מיותרת ושאני טועה, כי אם אני טועה – זה לא כל כך יכאב.

בנימין אלון: אבל, אם כל אלו שמוליכים את העם הזה "שלום שלום ואין שלום" טועים – זה יכאב מאוד מאוד לעם הזה, שלמרות הכול ישוב לארצו וישב בה, יבסס אותה ויבנה אותה כחלום עם ישראל והתנועה הציונית.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: עתה, חבר הכנסת עזמי בשארה.

דליה רבין-פילוסוף: לאחר מכן, נציג עם אחד; ובהעדר נציג עם אחד – חבר הכנסת רומן ברונפמן.

עזמי בשארה: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, ללא ספק, כל הזדמנות שיש בה נסיגה ישראלית מהשטחים שנכבשו ביוני 1967 – על כל הזדמנות כזאת צריך לברך.

עזמי בשארה: צריך גם לברך על כל הזדמנות שבה יש שחרור של אסירים שנשלחו על-ידי ההנהגה שנמצאת במשא-ומתן עם ישראל.

עזמי בשארה: האנשים האלה לא עשו מעשים פליליים או לא מוסריים.

עזמי בשארה: מה שהם עשו זה בדיוק מה שעשו החיילים הישראלים שביצעו פקודות – הם ביצעו פקודות.

עזמי בשארה: אם היו לפלסטינים אסירים ישראלים, הם היו צריכים לשחרר אותם עכשיו.

עזמי בשארה: זה הזמן לשחרר אסירים ישראלים, כאשר הם במשא-ומתן לשלום.

עזמי בשארה: אלא שאין אסירים ישראלים אצל הפלסטינים, מכיוון שהישראלים שרצחו ערבים משוטטים חופשי ברחובות.

עזמי בשארה: אין אסירים ישראלים.

עזמי בשארה: יש רק אסירים פלסטינים.

עזמי בשארה: עם ההנהגה הפלסטינית מדברים – צריך לשחרר אותם.

עזמי בשארה: לא שחררו מספיק.

עזמי בשארה: קיצצו במספר האסירים שהיו צריכים לשחרר על-פי אוסלו, בדיוק כפי שקיצצו בפריסות מחדש – הנסיגות, המכונות "פריסה מחדש", מכיוון שישראל לא יכולה לוותר על הלקסיקון הביטחוני גם בחוזה שלום, והיא חייבת לקרוא לזה "פריסה מחדש".

עזמי בשארה: היא לא יכולה לקרוא לזה "נסיגה".

עזמי בשארה: נכון שצריך לברך על כל זה, אבל בד בבד עם הדבר הזה יש להזהיר מכמה דברים: מהעניין הזה שקיצצו במספר האסירים, גם אלה שנכלאו לפני 1993 – על זה שבכלל פתחו הסכמים.

עזמי בשארה: אני נגד פתיחת הסכמים, גם אם נתניהו עושה את זה וגם אם ברק עושה את זה, כי כל זה היה קרוי פעם הסכם חברון, והביצוע של הסכם חברון נדחה כשלוש שנים.

עזמי בשארה: עכשיו, בעצם, זה עוד תרגום להסכם חברון.

עזמי בשארה: אני לא שותף לביטחון הקיים כאן כאילו הסכם זה עכשיו הולך להתבצע.

עזמי בשארה: אני לא בטוח.

עזמי בשארה: אין לי טענות להנהגה הפלסטינית, שבשלב הביניים היא יכולה רק לקבל.

עזמי בשארה: בשלב הדיבור על הסכם הקבע היא יכולה להגיד "לא", בוודאי, אבל בשלב הביניים היא תקבל.

עזמי בשארה: היא תקבל את מה שמציעים.

עזמי בשארה: ברק סחט אותם, פתח את הסכם-וואי מחדש.

עזמי בשארה: יש לי טענות לברק.

עזמי בשארה: הוא עמד על כך שיכרכו את הסכם הביניים בהצהרת עקרונות בפברואר, כאשר הנסיגה האחרונה בשלב השני היא בינואר 2000.

עזמי בשארה: אני בכלל לא אתפלא אם הנסיגה הזאת תתמהמה עד פברואר, כדי לכרוך אותה בהסכם העקרונות.

עזמי בשארה: אם היא לא תתבצע עד סוף ינואר, זה יהיה כבר בפברואר, בזמן שצריך להגיע להסכם עקרונות.

עזמי בשארה: אולי אז הוא יכרוך את זה ויגיד: לא, לא אעשה שלב שלישי, אלא אם יש הסכם עקרונות.

עזמי בשארה: אני לא כל כך מאמין לו.

עזמי בשארה: אני לא צרכן תקשורת וחושב שברק איש אמין, ולכן אני מתנה ומתנה ומתנה.

עזמי בשארה: אני לא תומך בהסכמים האלה כך, בלי תנאים.

עזמי בשארה: זה בדיוק מה שאמרנו על הסכם-וואי, שלא שמה שאמרנו על הסכם-וואי, אמרנו יותר בחריפות, ואמרתי מעל הדוכן הזה: הוא לא הולך לבצע את הסכם-וואי.

עזמי בשארה: ונתניהו לא ביצע את הסכם-וואי.

עזמי בשארה: עכשיו אני יודע, ברק יבצע את החלקים הראשונים, יבצע בצורה מעוותת, הכי ביטחוניסטית שיש, יותר ביטחוניסטית מנתניהו.

עזמי בשארה: כך הוא יבצע.

עזמי בשארה: את הנסיגה השלישית הוא יכרוך בהסכם עקרונות.

עזמי בשארה: וצריך להתכונן למצב כזה.

עזמי בשארה: אין לנו טענות, כפי שאמרתי, לגבי קבלת מה שניתן לקחת, אבל יש לנו טענות לגבי הזמן, לגבי הביצוע, לגבי ה-safe passage .

עזמי בשארה: אין safe passage.

עזמי בשארה: חבר הכנסת בני אלון, או מישהו אחר, אני לא יודע, אני חושב שחבר הכנסת נודלמן דיבר על safe passage.

עזמי בשארה: יש safe bus – ייקחו אוטובוס עם ג'יפ קדימה וג'יפ מאחור.

עזמי בשארה: אין safe passage, ולכן זה לא יעזור לכלכלה הפלסטינית.

עזמי בשארה: עזה תישאר במצור.

עזמי בשארה: לגבי ההסכם הזה יש הרבה תנאים, יש עליו הרבה ביקורת, וצריך להישאר ערים, כי המאבק העיקרי מגיע, וזה המאבק על השלום הצודק, על הסכם הקבע.

עזמי בשארה: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: נציג עם אחד – לא נמצא.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רומן ברונפמן – לא נמצא.

דליה רבין-פילוסוף: כבוד השר מיכאל מלכיאור – לא נמצא.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת משה ארנס – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אלי גולדשמידט – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת ענת מאור.

חיים אורון: חבר הכנסת ברונפמן הגיע.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ברונפמן יעלה אחרי חברת הכנסת ענת מאור.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, דומה שלא יכולנו לחשוב, לחלום ולזכות במתנה טובה יותר לעם ישראל לקראת ראש השנה מפריצת הדרך המחודשת לשלום.

ענת מאור: לכאורה הדבר בעצם כבר דובר והוסכם באוסלו, בדיוק בספטמבר לפני שש שנים.

ענת מאור: מי שזוכר את שלושת ימי הדיונים, יום ולילה, כשמתוך 120 חברי כנסת דיברו 119, את המחלוקת בעם – לא יכול שלא להעריך את העובדה, שלמרות עיכוב בשלוש שנים, אנחנו חוזרים לנקודת מוצא מחודשת.

ענת מאור: הייתי אומרת שעל מנת שההסכם החדש יהיה הסכם של ממש, צריך לצאת מהשאלה to be or not to be– כן שלום, לא שלום.

ענת מאור: הנושא הוכרע.

ענת מאור: הוא הוכרע בקרב 70%-80% מן העם שתומך בהסכם של פשרה.

ענת מאור: לכן השאלה כעת היא איך לעשות ואיך לקדם את השלום.

ענת מאור: הדבר העיקרי הוא ליצור תרבות של שלום, ליצור אותו מכנה משותף, שלפיו אין שלום בלי פיוס, בלי הבנה.

ענת מאור: הייתי פונה אלינו, דווקא אל הקואליציה, שנלמד משגיאת העבר.

ענת מאור: אם יש לקח מהכישלון, מהרצח המזעזע שקדמה לו הסתה, ומהכישלון בבחירות של 1996, הלקח הוא שצריך היום נדיבות של מנצחים.

ענת מאור: אינני מתכוונת, חבר הכנסת בני אלון, שאנחנו צריכים בצורה פטרנליסטית ובהסברה – אבל אנחנו כן צריכים לגלות אמפתיה והבנה כלפי אלה שעבורם אותו הסכם, שבשבילי הוא הגשמת חלום מ-1968, שנה שבה הצטרפתי למחנה השלום – אותו הסכם הוא כאב, הוא ויתור על ערכים.

ענת מאור: ואנחנו לא נחזור על ביטויים, ולא נתעלם, אבל צריך למצוא דרך לדיאלוג ולהבנה כדי לקדם ביחד אותו פיוס היסטורי.

ענת מאור: אנחנו דנים פה הרבה: איך משחררים מרצחים עם דם על הידיים.

ענת מאור: בדיון לפני שבוע אמרתי פה בכנסת: שלום אי-אפשר לעשות עם דם בעיניים.

ענת מאור: שלום זו אווירה אחרת, זו תרבות של שלום.

ענת מאור: יחד עם בשורת השלום, לקראת ראש השנה, הממשלה הזאת הביאה לנו גם תקציב ראוי יותר, כי הוא סולידרי יותר, והוא מטיל נטל דווקא על השכבות העליונות.

ענת מאור: ואי-אפשר להגיע למכנה משותף ולתמיכה גורפת בשלום, ואנחנו צריכים להגיע ל-80% בקלפי ויותר, בלי סולידריות מבית.

ענת מאור: ואסור לדבר על אחדות העם רק בססמאות, אלא ליצור צמצום פערים ותקציב חברתי.

ענת מאור: ועל כן, אני מברכת את הממשלה על כך.

ענת מאור: אני רוצה לסיים בצלע השלישית.

ענת מאור: אנחנו גם עומדים היום בפני משבר קואליציוני עם סיעת ש"ס.

ענת מאור: ודווקא כנציגת מרצ אני רוצה לומר, שיש לנו כל העניין להגיע להסכמה גם בנושא הזה, אבל מתוך אותו מסלול של פשרות וויתורים.

ענת מאור: ופניתי לראש הממשלה, שלא יהיה משא-ומתן על סיוע ועל העברת תקציבים למערכת החינוך של ש"ס, כל עוד ש"ס לא יגבו גם במעונות-היום, מכל זוגות ההורים, וגם בגנים, כמו שגובים כל שאר הארגונים: "אמונה", "נעמת" וויצ"ו.

ענת מאור: אי-אפשר לגבות סכום כל כך פעוט מהורים, ואז לבוא אל הקופה הציבורית ולבקש לממן את מערכת החינוך.

ענת מאור: נכון, מי שזקוק צריך לסייע לו, אסור שאפילו ילדה אחת או ילד אחד יישארו בבית, לא במגזר היהודי ולא במגזר הערבי, לא בפעוטון ולא בגן.

ענת מאור: בשביל זה צריך לזרז את חוק חינוך חינם, ובשביל זה צריך לסבסד דרך ילדי הרווחה כל מי שזקוק למעון חילוני או דתי או חרדי, או לגן חילוני, דתי או חרדי.

ענת מאור: אני מקווה שראש הממשלה ישים זאת כתנאי להעברת כספים, שצריך להעביר, בתנאי שהכול יהיה כדין, כל אותה גבייה, ואז נוכל באמת לאחל שנה טובה, שנה של שלום, שנה של צמצום פערים ושנה של צדק בחינוך לכל ילדה וילד.

ענת מאור: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רומן ברונפמן, ואחריו – כבוד השר מיכאל מלכיאור.

רומן ברונפמן: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, אני חושב שההסכם שהונח על שולחנה של הכנסת והושג על-ידי הממשלה בימים האחרונים הוא הסכם שכל מדינת ישראל צריכה לשמוח עליו, כי הוא מחזיר אותנו בזהירות ובפיקחות לדרך המלך, לדרך של הידברות ישירה עם הרשות הפלסטינית.

רומן ברונפמן: אומנם עם מעורבות אמריקנית, אבל עם מעורבות מוגבלת, ואני מקווה שהמעורבות הזאת תלך ותפחת.

רומן ברונפמן: ההסכם בעצם נותן לעם ישראל אתנחתה זמנית לחשיבה מחודשת על היחסים שלנו עם הרשות הפלסטינית ועם העם הפלסטיני בכלל.

רומן ברונפמן: ההסכם, נוסף על כך שהוא נותן מרווח של חצי שנה נוספת, מתייחס גם להסכם מסגרת על הסדר קבע.

רומן ברונפמן: בזה היתרון היחסי שלו בהשוואה להסכם הקודם, שנחתם על-ידי הממשלה הקודמת.

רומן ברונפמן: פה אולי הזמן והמקום להגיד מלה טובה על הממשלה הקודמת ועל ראש הממשלה הקודם, שלמרות לחצי הקואליציה מצאו לנכון לחתום על הסכם-וואי, שבכל הקשיים שהתבררו בחתימות, הם בכל זאת המשיכו תהליך מדיני, תהליך של הידברות ישירה עם הרשות הפלסטינית.

רומן ברונפמן: אני חושב שלראש הממשלה ברק מגיעה היום זכות להציג בפני הכנסת את המשך דרכו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

רומן ברונפמן: ולך, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שיש התייחסות מיוחדת ליום הזה, ואני מאמין שהכנסת תאשר ברוב מכריע את הסכם שארם-אל-שיח'.

רומן ברונפמן: אני אנצל אולי הזדמנות זו כדי להגיד, שהתבונה המדינית שהתגלתה בימים האחרונים אצל ראש הממשלה צריכה להיות מופנית לא רק לענייני חוץ אלא גם לענייני פנים.

רומן ברונפמן: החברה הישראלית חשה לא בטוב.

רומן ברונפמן: היא מציגה וחושפת חולי בהרבה מאוד תחומים.

רומן ברונפמן: אני קורא לממשלה ולנציגיה שיושבים ליד שולחן הממשלה להפנות אותה אנרגיה שאנחנו רגילים שהיא מופנית להשגת שלום עם שכנותינו, להשכנת שלום, הידברות, שוויון וצדק חברתי בתוך החברה הישראלית.

רומן ברונפמן: בלי זה שום השגת שלום לא תהיה אפשרית, וגם פירות השלום לא יורגשו.

רומן ברונפמן: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: כבוד השר מיכאל מלכיאור.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברת הכנסת יעל דיין.

דליה רבין-פילוסוף: אחריה – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

דליה רבין-פילוסוף: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, עליתי לדוכן כדי להגיד, שקודם כול אני מאמין שההסכם הזה הוא הסכם טוב, הסכם נכון, והוא בא בזמן הנכון.

מיכאל מלכיאור: הוא לא שונה בהרבה מההסכם שנקבע ב"וואי" על-ידי הממשלה הקודמת, אבל אני חושב שהדרך שבה הוא הושג יש בה התקדמות אדירה, קודם כול בשני תחומים: ראשית, בתחום של הקשר הישיר בינינו לבין הפלסטינים, שאתם אנחנו מקווים ומתפללים שנגיע לשלום, ולא בגלל כפייה אמריקנית להגיע להסכם.

מיכאל מלכיאור: יש לזה גם השלכה לגבי יחסינו עם הפלסטינים.

מיכאל מלכיאור: היות שהפלסטינים הרגישו שכפו על הממשלה הקודמת את ההסכם ושבעצם לא רצו אותו, גם תוצאות ההסכם לא היו כמו שרצו, כי חלק מהדברים התבצעו בצורה כזאת: אתה נותן ובו-זמנית אתה יורק בפנים, אז כאילו לא נתת שום דבר, וכל הפירות של ההסכם, שנגיע לזמנים אחרים, ליותר הבנה ולדו-קיום, כל אלה הלכו לאיבוד.

מיכאל מלכיאור: עם זאת, אני חושב שגם ראש הממשלה השכיל לעשות את ההסכם בצורה כזאת, שהציבור בארץ היה משוכנע שהוא עשה הכול כדי להגיע להסכם טוב ככל האפשר וכדי לשמור ככל האפשר על האינטרסים הישראליים.

מיכאל מלכיאור: אני מברך אותו גם על כך וחושב שזה הישג חשוב.

מיכאל מלכיאור: גם מבחינה ערכית, מבחינה דתית, חשוב לנו מאוד להדגיש מה שראש הממשלה גם אמר, שזה כואב.

מיכאל מלכיאור: זה חלק מארץ-ישראל שאנחנו נפרדים ממנו וזה כואב לכולנו, גם הציבור הדתי וגם הציבור החילוני.

מיכאל מלכיאור: חשוב מאוד בתהליך הזה לא להרחיק את ציבור המתיישבים ביש"ע, שגם אם עם חלק מהם לא נגיע להבנה מלאה שהדבר הנכון נעשה, חשוב מאוד שירגישו שרוצים לקרב את הציבור הזה, לא "לייבש" אותו, להבין ולשמוע, כפי שגם נעשה כשקבעו את המפות פה, התחשבו בהרבה מאוד עמדות של ציבור המתיישבים, ואני מקווה שכך ייעשה גם בעתיד בתהליכים הלא-קלים שאנחנו נכנסים אליהם.

מיכאל מלכיאור: מבחינה דתית אני מרגיש שיש הצדקה אחת לוותר על שטחי מולדת שלנו, וההצדקה הזאת היא מניעת שפיכות דמים.

מיכאל מלכיאור: בשביל פיקוח נפש אנחנו שמים כמעט את כל התורה כולה הצדה.

מיכאל מלכיאור: ופה, כדי שנוכל לחסוך בחיים שלנו ובחיים של האויבים מאתמול, אם נוכל באמת להגיע לשלום אמת וגם להגיע לדבר מוסרי בהמשך התהליך, בשביל זה היה כל התהליך כדאי.

מיכאל מלכיאור: בסיום דברי אני רוצה לברך את כל עם ישראל גם פה וגם את כל יהדות התפוצות בשנה טובה, שנה שבה נגשים גם את השלום החיצוני, אבל גם את השלום הפנימי בתוכנו.

מיכאל מלכיאור: שנה טובה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה לכבוד השר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מודי זנדברג.

אליעזר זנדברג: גברתי היושבת בראש, זו הזדמנות לברך אותך.

אליעזר זנדברג: זו פעם ראשונה שאני על דוכן הנואמים שעה שאת מנהלת את ישיבת הכנסת.

אליעזר זנדברג: אנחנו עוסקים כאן באישור הסכם-שארם.

אליעזר זנדברג: אני חייב לומר, שכאשר עיינתי, וגם מתגובות ששמעתי, התחושה היא שיש פה קצת יותר או קצת פחות מהסכם-וואי, תלוי מאיזה צד אתה מסתכל.

אליעזר זנדברג: הייתי אפילו מעז ואומר, שלפחות חלק מחברי הכנסת של הליכוד אולי לא היו מתייצבים, אלמלא היו אופוזיציה לוחמנית, כאיש אחד ומצביעים נגדו.

אליעזר זנדברג: אולי כמה מהם היו נמנעים, אולי אפילו מצביעים אחרת.

אליעזר זנדברג: אני אישית תמכתי עקרונית בהסכם-וואי.

אליעזר זנדברג: חשבתי שצריך ללכת ולהתקדם הלאה.

אליעזר זנדברג: אני גם חושב, שלראש הממשלה הקודם נתניהו היתה כוונה לקיים את ההסכם, אבל הנסיבות היו כאלה, שעל ציר הזמן התקיימו בחירות.

אליעזר זנדברג: אני לא משוכנע אפילו שהיה צריך לבנות הסכם כפי שההסכם הזה נוסח בסופו של דבר על-ידי ראש הממשלה החדש, אבל זו היתה דרכו ליצור הסכם, וטעמיו עמו.

אליעזר זנדברג: אני סבור, כפי שכאן העלו והציעו כמה אנשים וכפי שנאמר גם בדברי הפתיחה, שכל ניסיון להצמיד כל ויתור על שטח להסדר הקבע הוא ניסיון מבורך.

אליעזר זנדברג: בעיני אם כל חטא בכל סדרת ההסכמים שנחתמו עם הפלסטינים זה הרעיון שמוסרים שטח ולא פותרים את בעיות האמת, אותן בעיות שנדחו להסדר הקבע.

אליעזר זנדברג: אני סבור שנכון וטוב היה, וכך הצעתי גם בעבר, אם היה אפשר לכרוך ויתור על שטח בפתרון, ולו באחת מן הסוגיות; אם אפשר היה לדון בסוגיות השונות באופן נפרד אחת מן השנייה.

אליעזר זנדברג: אני סבור שאין צורך או היגיון רב מבחינתנו לנהל דיון מקביל על כל הסוגיות הקשות שעומדות על הפרק במסגרת הסדר הקבע.

אליעזר זנדברג: הרבה יותר נבון היה אם היינו יכולים או דורשים ועומדים על כך, וגם הסכם-שארם היה יכול להיות הזדמנות טובה לכך, לתקן ולדרוש קיום של דיון מפורט באחת מן הסוגיות, אולי זאת שהכי קל להגיע בה לפתרון, לפני שאנחנו מתקדמים הלאה בעניינים האחרים.

אליעזר זנדברג: משום שאם לא נצליח לפתור אותן סוגיות, מה לנו כל הסכמי הביניים?

אליעזר זנדברג: ואם התקדמנו ופתרנו אחת מאותן סוגיות, הרי שהצעד המשמעותי קדימה שווה את יישומם או ויתורים מסוג אחר במסגרת הסדר הביניים.

אליעזר זנדברג: למה אני מכוון, גברתי היושבת-ראש?

אליעזר זנדברג: אני מכוון, למשל, לסוגיה כמו זכות השיבה.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שבמדינת ישראל יש קונסנסוס רחב ביותר נגד זכות השיבה.

אליעזר זנדברג: הנושא הזה בעיני, אם היו מנסים לקיים בו דיון ולהגיע לכלל פתרון, במסגרת או במקביל לכל הליכי הביניים, יש בכך היגיון רב.

אליעזר זנדברג: אבל ההסכם שנחתם כמדומני ב-1995 או ב-1993, שדיבר על פעימות שבהן מוסרים שטח ולא פותרים את הסוגיות האלה, יצר מצב מוזר, שבו מצד אחד יש ויתור ועוד ויתור ועוד ויתור, ומנגד אני לא רואה כיצד יש התקדמות בפתרון בעיות המהות.

אליעזר זנדברג: זה להבדיל מהשלבים הראשונים, שאפשר למצוא בהם היגיון גם אם התנגדת להם מלכתחילה, שלבים שבהם מוסרים שטח לשליטה של הרשות הפלסטינית, מקיימים שם בחירות, נותנים אפשרות למנהיג להיבחר ולהוביל את הציבור שהוא שולט בו או שולט עליו.

אליעזר זנדברג: אבל כאן נמצא, לדעתי, ה-CATCH של כל התהליך, ואני לא חושב שההסכם הזה מצליח לפתור את הבעיה הזאת.

אליעזר זנדברג: אבל הואיל וגם הסכם-וואי לא הצליח בדיוק להתמודד עם העניין בדרך טובה, הרבה הבדל בין הדברים אני לא רואה.

אליעזר זנדברג: שתי הסוגיות שמטרידות אותי יותר מכול בהסכם הזה הן הסוגיה של הנמל בעזה והמעבר הבטוח.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שבעניין הזה גם הכנסת, גם ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, ובכלל הכנסת כולה, נצטרך לקיים סוג של מעקב, גם פרלמנטרי, אחר ההתפתחויות השונות בתחום.

אליעזר זנדברג: החשש, לדעתי, הוא כבד.

אליעזר זנדברג: עם זאת, אנחנו באיזה סוג של תהליך, שטוב או רע מלכתחילה, לא משנה מה חשבת עליו, אבל אנחנו כבר בתוכו וצריכים לראות כיצד אנחנו מצליחים בכל זאת להתקדם הלאה בפתרון הבעיות האמיתיות, שכן נסיגה לשם נסיגה בעיני אין בה תועלת, וגם לא ויתור לשם ויתור.

אליעזר זנדברג: אני רוצה רק לקוות, שראש הממשלה ידע לעמוד בנחישות על כל מה שנוגע לעניינים הביטחוניים שמלווים את ההסכם הזה, ושבסופו של מהלך לא נהיה במצב שבו מחד גיסא קיימנו, ויתרנו על מה שהיינו צריכים לוותר על-פי ההסכם, אבל דבר וחצי דבר לא קוים מן הצד האחר.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שהמחויבות שלנו כפרלמנט תהיה לעמוד על המשמר גם בעניין הזה, ולשוב ולהזכיר ולדון בדברים.

אליעזר זנדברג: אבל בשלב הזה נראה לי, גברתי היושבת-ראש, שהבדל גדול ומהותי בין ההסכם הזה לבין הסכם-וואי לא נמצא, וכך אני חושב שאנחנו צריכים לראות את ההסכם.

אליעזר זנדברג: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יגאל ביבי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מאיר פרוש.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת הירשזון.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מלאו שלושה חודשים וחצי להיבחרו של אהוד ברק לראשות הממשלה.

מאיר פרוש: מלאו גם בימים אלה כמעט חודשיים ימים מתחילת כהונתו, וניתן לומר היום בוודאות, כי האיש הזה מיצה בזמן הקצר הזה את כל הקרדיט הציבורי – אני מדבר על הציבור החרדי – שניתן לו באמצעות סיעת יהדות התורה.

מאיר פרוש: ראש הממשלה מבקש שנתמוך בו בהצבעתנו היום.

מאיר פרוש: ואני שואל: על מה נוכל לתמוך?

מאיר פרוש: על מה נתמוך?

מאיר פרוש: על חילול השבת ההמוני בהעברת המשחנים בלילות שבת?

מאיר פרוש: על הולכת שולל באמצעות הבטחות שהמשחן העתידי יעבור באמצע השבוע?

מאיר פרוש: על מה נתמוך בממשלה, על חילולי השבת הרבים שליוו את חתימת ההסכם במוצאי שבת?

מאיר פרוש: אנחנו אומרים בתפילה: ומפני חטאינו גלינו מארצנו ונתרחקנו מאדמתנו.

מאיר פרוש: אנחנו מאמינים, ששמירת התורה, שמירת המצוות הן הן הערובה לאחיזתנו כאן בארצנו הקדושה.

מאיר פרוש: התורה אומרת: אם בחוקותי תלכו ונתתי שלום בארץ.

מאיר פרוש: איך אפשר לתמוך, איך אפשר להרים יד בעד, כשחתימת ההסכם לוותה, כאמור, בחילול השבת, ההיפך משמירת חוקי התורה.

מאיר פרוש: אנחנו פונים ומתחננים, דווקא מתוך זה שאנחנו מאמינים בני מאמינים; אנו חוששים שהחטאים עלולים להרחיק אותנו, חלילה.

מאיר פרוש: אנחנו חוששים שחילולי השבת עלולים חלילה להרחיק אותנו מאדמתנו.

מאיר פרוש: אנחנו חוששים, ואני אומר זאת בסוגריים כדעה אישית, שגם ההסכם הזה לא יקרב אותנו לשלום המיוחל, כי הפלסטינים מצפים שאנחנו נחזיר גם את ירושלים.

מאיר פרוש: אבל אני חוזר שוב לנושא, לבנו מלא חששות לנוכח האופי המנוכר שבו הממשלה נוהגת בשבת קודשנו תוך כדי זלזול במאות אלפי יהודים שומרי שבת.

מאיר פרוש: צר לנו שהממשלה לא השכילה ולא התגברה על המלכודת שהונחה לה ולמרות ההתראות בוצעו חילולי שבת שגרמו לחילול השם גדול.

מאיר פרוש: בעקבות אירועים אלה הורו חברי מועצות גדולי התורה לסיעת יהדות התורה לפרוש מהקואליציה ואנחנו באופוזיציה.

מאיר פרוש: כואב לנו.

מאיר פרוש: כואב לי שראש הממשלה, אומנם אני יודע ואנחנו יודעים שהוא לא דתי, אנחנו יודעים שהוא לא נוהג אורח חיים דתי, אבל הוא עומד בעצם בראש הפירמידה של השלטון, שבו נתקבצו ובאו יהודים מכל העולם.

מאיר פרוש: הוא כראש ממשלה, כאשר הוא יודע על מעשה של חילול שבת, חילול שבת כה גדול, והוא מתבקש למנוע את חילול השבת, את חילול השם, תשובתו היתה שזה נושא מקצועי.

מאיר פרוש: לי אין ספק שתשובתו באה כתוצאה מכך שלא מתאים לו, לא נאה לו, אולי לא מספיק מכובד בעבורו לעסוק במניעת חילולי שבת.

מאיר פרוש: דווקא בזה כנראה הוא רוצה להוכיח שהוא מקיים את ההבטחות, הוא מקיים אותן אמירות לפני הבחירות כלפי מה שקרוי הדרישות של הדתיים, שהוא לא ייכנע להן.

מאיר פרוש: צר לי ואני מצר על המציאות שבה אנו נמצאים.

מאיר פרוש: לא נותר לנו אלא לקוות, שהשנה הבאה עלינו לטובה תהיה שנה שבה נדבק בדרכי השם, שנה שבה נרומם את כבוד השם, את כבוד השבת, ונרומם את קרן ישראל.

מאיר פרוש: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אברהם הירשזון – לא נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: כבוד השר חיים אורון.

חיים אורון: אני צריך לדאוג למחליף.

דליה רבין-פילוסוף: אז בינתיים יעלה חבר הכנסת יגאל ביבי.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אני מבקשת לשים לב לתור.

דליה רבין-פילוסוף: חבר כנסת שלא יימצא באולם כאשר הוא נקרא, יאבד את תורו לנאום.

דליה רבין-פילוסוף: מעתה ואילך אני אנהג על-פי החלטת ועדת הכנסת.

יגאל ביבי: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו לא נצביע בעד ההסכם.

יגאל ביבי: אנחנו חושבים שגם בממשלה הקודמת נעשו טעויות בהסכם-וואי, ולכן גם בממשלה הקודמת לא הצבענו בעד ההסכם, וודאי שגם עכשיו לא שינינו את דעתנו ולא נצביע בעד ההסכם.

יגאל ביבי: אני מאמין, לאחר השיחה עם ראש הממשלה, שהוא מאוד מודאג לגבי העתיד, ואני רוצה רק לחזק את ידיו לאחר שנשפכו המים בהסכם הזה, לאחר שנעשו טעויות גם על-ידי הממשלה הקודמת וגם על-ידי הממשלה הזאת בהסכם, לפחות שבהסדר הקבע יתוקנו דברים וייעשו דברים בחוכמה.

יגאל ביבי: שואלים אותנו:

יגאל ביבי: אם אתם מתנגדים להסכם הזה, למה אתם בממשלה?

יגאל ביבי: המפד"ל נקטה בקדנציה הזאת מדיניות, והיא יודעת שהיא מונה רק חמישה מנדטים, לפחות להציל את יבנה וחכמיה.

יגאל ביבי: היא תשתדל להיאבק בממשלה, בכנסת, על ביטחונה של ישראל, על הערכים שהיא דוגלת בהם, אבל אנחנו רוצים לפחות לטפל בדגלים הנוספים של הציונות הדתית דרך הממשלה ודרך העבודה המשותפת.

יגאל ביבי: אני מקווה שנצליח בדרך שלנו.

יגאל ביבי: לפי התקציב ולפי הבעיות שהתעוררו, אני רואה שחלק גדול ממוסדות התורה הולכים וניזוקים.

יגאל ביבי: הבהרנו היטב לראש הממשלה לפני יומיים, שאם בתחומים האלה של עם ישראל ותורת ישראל – אנחנו דואגים כמובן למפעלים של הציונות הדתית – לא נוכל להגיע להישגים, לא נוכל לשמור, יהיה קשה לנו להמשיך בשותפות שאנחנו מאוד רוצים להמשיך בה.

יגאל ביבי: אני מקווה שלפחות את שני הדגלים האחרים של הציונות הדתית נוכל להציל.

יגאל ביבי: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: כבוד השר חיים אורון.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

דליה רבין-פילוסוף: לאחר מכן חבר הכנסת צחי הנגבי.

חיים אורון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני בהחלט מבין את מצוקתו של חבר הכנסת יגאל ביבי, כאשר המפד"ל בחרה להיות בממשלה שבנושא המרכזי, ולא מדובר בנושא שולי, חבר הכנסת ביבי, היא פועלת בניגוד לדעתה.

חיים אורון: זו הבחירה שלכם.

חיים אורון: אני שמח על השותפות מתוך ידיעה ומתוך תקווה שמה שקרה היום בישיבת הממשלה יימשך גם בעתיד.

חיים אורון: חברי ממשלה הצביעו בעד, אחד התנגד.

חיים אורון: אנחנו לא עוסקים עכשיו בשאלות של משמעת קואליציונית, ואני מודה, ככל שניתן לא להשתמש בה, אין לי עם זה שום בעיה.

חיים אורון: אבל גם לאנשי המפד"ל ברור לגמרי לאן הולכת הממשלה, ולאלה שמצביעים נגד ברור לאן הולכים.

חיים אורון: חבר הכנסת ביבי, הבעיה היא לא ההצבעה בממשלה.

חיים אורון: אני יודע שמה שאני אומר הוא לא קל, הציבור הכריע הכרעה מאוד ברורה.

חיים אורון: אני הייתי הרבה שנים במיעוט, מעולם לא חשבתי שהרוב צודק, חוץ מעובדה אחת – שלרוב יש היכולת לממש את צדקתו כפי שהוא מבין אותה.

חיים אורון: אני מודה שהרבה יותר נעים להיות רוב שאתה חושב שהוא גם צודק מאשר להיות במיעוט צודק אבל בלי יכולת להשפיע.

חיים אורון: וההסכם שמוגש היום לכנסת, הוא שלב.

חיים אורון: אני מודה, לטעמי יכול להיות שאפשר היה לקצר בחודשיים.

חיים אורון: אני גם לא נזקק לכל הפלפולים וההשוואות בין הסכם-וואי המקורי לבין הסכם-שארם.

חיים אורון: נדמה לי שיש בו כמה דברים יותר טובים.

חיים אורון: מבחינתי מה שחשוב הוא הכוונה: חתמו על הסכם-וואי בשביל לא לבצע אותו.

חיים אורון: היום זו כבר לא שאלה של הערכה.

חיים אורון: אמרתי את זה גם מעל דוכן הכנסת, אבל אז אמרתי שאני מקווה שאני טועה.

חיים אורון: היום זו כבר לא שאלה: הסכם-וואי נחתם בשביל לא לבצע אותו.

חיים אורון: ההסכם הזה נחתם בשביל לבצע אותו, ויותר מכך, כדי לפתוח את הדלת לשער רחב, להסכם כולל ולסוף הסכסוך בינינו לבין העם הערבי הפלסטיני.

חיים אורון: משמעותו חלוקתה מחדש של הארץ וקיומן של שתי מדינות זו בצד זו.

חיים אורון: מה שאמרתי עכשיו הוא אולי לא העמדה המנוסחת המדויקת שמופיעה בקווי היסוד של הממשלה, אבל זו העמדה המנוסחת – שאגב אינה מוצנעת – של סיעתי בתוך הממשלה.

חיים אורון: לא רק מזמן שאנחנו בתוך הממשלה, אלא לאורך כל התקופה.

חיים אורון: ההכרעה ההיסטורית הזאת, חבר הכנסת יגאל ביבי, זכתה לרוב מוחץ בעם בבחירות האחרונות, בכל החתכים.

חיים אורון: פעם היו עושים לנו הבחנות: יש לכם פה, אין לכם שם; בכל החתכים – אני אפילו לא רוצה לחזור על כך.

חיים אורון: תמיד אמרתי, כי מבחינתי רוב של 1%, אפילו רוב של אחד, ראוי לו שיקבל החלטות, קל וחומר כאשר הרוב ברור מאוד.

חיים אורון: יותר מאשר הרוב שזכתה בו תפיסתנו, המפלה שזכתה בה התפיסה האחרת והרצון שלכם להתרחק ממנה ולא להידבק אליה, כמו המפד"ל לימינך בבחירות הקודמות – מראים שהמחלוקת ההיסטורית שהיתה בציונות במשך למעלה מ-100 שנים הוכרעה.

חיים אורון: היא הוכרעה על-פי השקפתי, כאשר העמדה שדגלתי בה לאורך כל השנים, העמדה שתנועתי דגלה בה לאורך עשרות שנים, נתקבלה כעמדת הרוב.

חיים אורון: אבל, אני מעולם לא קיבלתי על עצמי את הזכות להיות מעל כל המחלוקות, ולקבוע מה טוב ומה רע, להוציא דבר אחד: הזכות להיאבק על עמדתי, לקבל לה רוב דמוקרטי, ואת הזכות שהעמדה הזאת תמומש על-ידי הרוב בתהליך שאני מקווה שהמהלך של היום מסמן את חידושו.

חיים אורון: לא את תחילתו, תחילתו בקמפ-דייוויד, המשכו בהסכם אוסלו, דרך ההסכם עם ירדן, וסופו השלם – זו אולי מלה גדולה מדי – בהסכם, אני מקווה, עם לוח זמנים שמופיע פה.

חיים אורון: ככל שהדבר תלוי בנו, אנחנו ניאבק על קיומו של הסכם עם הפלסטינים, ובמקביל לו הסכם עם סוריה, ובמקביל לו גם הסכם עם לבנון ויציאה מלבנון.

חיים אורון: זהו הוויכוח האמיתי.

חיים אורון: אני מודה, יש חברים בבית הזה שמתייחסים אל ההסכמים על-פי הכיסא שהם יושבים בו: הם נגד אוסלו עד חברון, הם בעד חברון עד "וואי", הם נגד שארם, כי הם כבר לא בממשלה.

חיים אורון: לזכותו של בני אלון ייאמר, שהוא לא צריך לבדוק כמה רובים אספו, והאם יאספו את כל הרובים.

חיים אורון: הוא לא רוצה לבדוק כמה שוטרים יש, גם אם לא יהיה אף לא שוטר אחד.

חיים אורון: לטעמו, גם אם יאסר ערפאת יחתום על השקל, שפעם היה כרטיס כניסה להסתדרות הציונית, הוא איננו רואה בו שותף למשא-ומתן.

חיים אורון: מבחינתו אין שאלה.

חיים אורון: ועמדתו זו, בבחירות האחרונות – אולי זה ישתנה בבחירות הבאות, אף שאין לי הרגשה כזאת – זכתה לארבעה, חמישה או שישה חברי כנסת מתוך 120.

חיים אורון: כל האחרים ברחו מהעמדה הזאת.

חיים אורון: מבחינה זאת, הממשלה מציעה הסכם שלטעמי הוא טוב.

חיים אורון: אמרתי כבר קודם, אולי אפשר היה לדלג עליו.

חיים אורון: מה שחשוב יותר הוא להיות בטוחים ונחרצים במהלך הזה על כל מסלולו.

חיים אורון: אם מותר להעיר, דווקא כאשר דליה רבין-פילוסוף יושבת כאן בראשות הישיבה, זוהי מצווה וזהו צעד שאנחנו חייבים ליצחק רבין המנוח, ואנחנו נעשה את הכול כדי להגשימו.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת סאלח טריף, ולאחר מכן – חבר הכנסת צחי הנגבי.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

סאלח טריף: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת ביבי, דווקא רציתי לכוון אליך מלה או שתיים.

יגאל ביבי: רציתי לנסוע לחנוך איזה בית-כנסת.

סאלח טריף: זה חשוב מאוד, אל תתעכב בגללי, אבל אני רוצה לומר כבר בראשית דברי, ששמחתי מאוד על שחבר הכנסת לנגנטל מהמפד"ל נסע למפגש עם פלסטינים.

סאלח טריף: אני שמח גם על כך שהמפד"ל היא חלק מהממשלה הנוכחית, והיא נוטלת חלק בתהליך היסטורי חשוב מאוד לגורל המדינה.

סאלח טריף: טוב שהממשלה היא כזאת, שיש בה ייצוג לחלקים רבים של העם היהודי, והיא ממשיכה בדרך השלום.

סאלח טריף: מסתבר שגם הממשלה הקודמת, שהיתה ממשלת ימין ישראלית, חתמה הסכמים על חברון ואת הסכם-וואי, ועכשיו יש ממשלה חדשה, ואת המנגינה הזאת אי-אפשר להפסיק.

סאלח טריף: אתה יכול ללכת, אדוני.

סאלח טריף: אני מברך אותך, תחנוך בתי-כנסת, ורק שיהיו שלום ובריאות לכולנו.

סאלח טריף: השלום הוא מרכיב חשוב מאוד, גברתי היושבת-ראש, בביטחונה ולעתידה של ישראל.

סאלח טריף: התפלאתי לשמוע היום את שר החוץ לשעבר אריק שרון.

סאלח טריף: הוא עצמו נטל חלק פעיל מאוד בהשגת הסכם-וואי, והיום אנחנו מקבלים את הסכם-וואי, חבר הכנסת אלון, בצורה אחרת – הסכם-שארם.

סאלח טריף: זה אותו דבר, אלה אותם דברים: שחרור האסירים, החזרת שטחים וכן הלאה.

סאלח טריף: כל הדברים הללו חיוניים מאוד להמשך תהליך השלום עם הפלסטינים.

סאלח טריף: הם מרכיב חשוב ביותר בביסוס האמון, ההבנה והפיוס בין שני העמים.

סאלח טריף: אין מה לעשות, תהליך השלום נקנה בייסורים, וזוהי דרך קשה מאוד.

סאלח טריף: התהליך נבנה לאט לאט וביסודיות: פעם צד זה מוותר, פעם הצד השני מוותר.

סאלח טריף: טוב שאנחנו מתקדמים בצעדים בטוחים וחד-משמעיים, וממשיכים בדרך הזאת, כי אין בלתה; אין דרך אחרת.

סאלח טריף: השר חיים אורון ציין כאן, ואני שמח לשמוע את דבריו, שאנו חייבים חובה מוסרית וחברית לזכרו של יצחק רבין, להמשיך את התהליך הזה ולהשיג הישגים גם בשלום עם סוריה ועם לבנון.

סאלח טריף: אני רואה לנגד עיני את החזון הזה מתגשם.

סאלח טריף: זה כבר לא חלום, זו מציאות שאנחנו יכולים לגעת בה.

סאלח טריף: אני מקווה מאוד שחלקים רחבים של הבית הזה יתמכו בהסכם.

סאלח טריף: העם בישראל רובו ככולו רוצה בשלום.

סאלח טריף: אין שלום ללא מחיר, ואין טוב יותר לביטחון ישראל מאשר שלום, עם כל הקשיים, עם כל הבעיות, עם כל הצרות.

סאלח טריף: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לסיים ולברך בפתחה של השנה החדשה את כל העם היהודי ואת כל העם בישראל בשנה טובה.

סאלח טריף: אני רוצה לקוות שהתקציב החדש יביא בשורות לפתרון בעיות.

סאלח טריף: אני רוצה לציין את שביתתם של ראשי הרשויות הדרוזיות, היושבים כאן באוהל מחאה.

סאלח טריף: אני מקווה מאוד שתבקרו אותם.

סאלח טריף: אני מקווה שנפתור את בעיותיהם, וכולנו כאיש אחד נסייע זה לזה, כדי להתגבר על המצוקות הקשות שיש לנו.

סאלח טריף: אני רוצה לאחל לכולכם, לכל המשפחות ולכל בית ישראל שנה טובה ומבורכת.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת צחי הנגבי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת יוסי כץ.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת דנה היום באישור הסכם-שארם, ואני הופתעתי לשמוע היום בכנסת ולקרוא בעיתונים ולשמוע ברדיו חברי כנסת מן הימין מדברים בגנות ההסכם, וזאת כאשר אנחנו מדברים על שלום ועל המשך תהליך השלום, תהליך אמיתי ולא סתם, כי פעם אמרו שהערבים אינם רוצים שלום, והיו הלאווים הידועים.

מוחמד כנעאן: היום, לצערנו הרב, המצב התהפך.

מוחמד כנעאן: ממשלת ישראל הקודמת לא התקדמה מאומה בתהליך השלום.

מוחמד כנעאן: להיפך, עיכבה אותו שלוש שנים אף שציפינו שהתהליך שהתחיל בו ראש הממשלה המנוח, יצחק רבין, יימשך בתאוצה רבה, תוך אימוץ השאיפה האמיתית של העם בישראל לחיי שלום ודו-קיום במזרח התיכון.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, עדיין חברי כנסת, מנהיגים, או מי שקוראים לעצמם מנהיגים, לא השכילו להבין, שמדינת ישראל חיה בתוך אזור שכולו ערבי, שאנחנו חייבים לנהל משא-ומתן אמיתי על מנת לסיים את מצב המלחמה, את הסכסוך הנמשך, ויש לנו היום הנהגה אמיצה של העם הערבי הפלסטיני, שאכן רוצה בשלום, חרתה על דגלה שלום, זנחה טרור ונלחמת בטרור יום יום ושעה שעה על מנת להשכין שלום אמיתי באזור הזה.

מוחמד כנעאן: מתווכחים אתם על שחרור אסיר פה ושם.

מוחמד כנעאן: לדעתי, ממשלה או מדינה שרוצה שלום אמיתי צריכה לשחרר את כל האסירים בלי הבדל ולא להתחמק ולדבר על אסיר עם דם על הידיים או אסיר שאין לו דם על הידיים.

מוחמד כנעאן: הרי כולנו יודעים שהיתה מלחמה בין מדינת ישראל, מצד אחד, לעם הפלסטיני ולמדינות ערב, מצד שני.

מקסים לוי: גם אלה שמפוצצים אוטובוסים?

מוחמד כנעאן: מנהלים משא-ומתן בין אויבים ולא בין שכנים טובים או בין חברים.

דליה רבין-פילוסוף: אתה צריך לסיים.

מוחמד כנעאן: אדון מקסים לוי, אתה יודע מי שלח אותם.

מוחמד כנעאן: אתה ניהלת משא-ומתן אתם.

מוחמד כנעאן: אתה לחצת ידיים, אתה חיבקת, אתה נישקת.

מוחמד כנעאן: האם יש מקום לטענות האלה?

מוחמד כנעאן: מה עוד שאותם אסירים, שאותם אנשים שהיום מנהלים את המשא-ומתן, ואתה לא מזמן היית באתונה ונפגשת שם אתם, הם אסירים שהיו 17 ו-20 שנה בכלא הישראלי והיום הם מנהלים משא-ומתן אמיתי וצודק, כי רוצים שלום אמיתי.

מקסים לוי: מה זה אומר לגבי – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, מאחר שאין לי זמן רב אני רוצה לומר במשפט אחד – כי שמעתי היום מעל הדוכן הזה ובכל כלי התקשורת שדיברו על מה שהתרחש, לצערי הרב, לפני יומיים בטבריה ובחיפה.

מוחמד כנעאן: היו האשמות על ימין ועל שמאל כלפי האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, כאילו אנחנו חייבים להוכיח את ה"אני מאמין" שלנו כלפי המדינה, היום, לאחר 51 שנה, אף שההנהגה הערבית גינתה באומץ רב ומגנה את המעשים האלו, כי אנחנו מאמינים בדו-קיום אמיתי, בניהול משא-ומתן לשלום אמיתי.

מוחמד כנעאן: אנחנו נמצאים כאן במדינה הזאת כאזרחים שווי זכויות בזכות ולא בחסד של זה או אחר, של עוזי לנדאו או של אחרים.

מוחמד כנעאן: כשאנחנו מגנים לא רוצים לשמוע, ולא במקרה מחר מתכנסת ועדת המעקב העליונה של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל על מנת לדון בנושא הזה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר כנעאן, עליך לסיים.

מוחמד כנעאן: אני וסיעתי נצביע בעד ההסכם.

מוחמד כנעאן: אנחנו נחזק את הממשלה בתהליך השלום בהליכה קדימה, על מנת לסיים בכמה שפחות זמן את התהליך עם הפלסטינים, עם סוריה, עם לבנון, ונחיה סוף סוף באזור שכולו שוחר שלום ושגשוג מבחינה כלכלית, חברתית ותרבותית בין כל העמים באזור הזה.

מוחמד כנעאן: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יוסי כץ.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואחריה – חבר הכנסת מקסים לוי.

יוסי כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אין צורך לומר שאני מברך על ההסכם הזה.

יוסי כץ: אני חושב שהוא סילק גם איזה מחסום והביא לידי כך שאהוד ברק, ראש הממשלה הנבחר, חתום בפעם הראשונה על אחד מההסכמים שנחתום בוודאי גם בעתיד עם הפלסטינים ועם מדינות ערב.

יוסי כץ: אתמול בערב שאלתי את עצמי, במה אני יכול לתרום לקידום מערכת היחסים בין יהודים לערבים במסגרת תהליך השלום, במיוחד על רקע הפיגועים, והחלטתי לעשות מעשה: הבוקר ביקרתי במשהד ובדבוריה.

יוסי כץ: באתי לעודד את ראשי המועצות המקומיות ואת נבחריהן, לחזק את ידיהם, משום שאני יודע ואנחנו שומעים את זה גם מעל במות שונות, שיש מי שמפנים כלפיהם אצבע מאשימה; הציבור הערבי במדינת ישראל צריך כל שני וחמישי להצהיר על הנאמנות שלו ועל כך שהוא מגנה טרור ולא נוטל בו חלק.

יוסי כץ: באיזה מקום אתה שואל את עצמך, האם יש לדרישות האלה מקום, האם ההנהגה של הציבור הזה לא נמצאת ממילא בבעיות קשות מאוד בתחום החברתי, בתחום הכלכלי, בתחום של הקצאת משאבים, והאם זהו בדיוק הזמן שאנחנו צריכים להפנות אצבע מאשימה כלפיו?

יוסי כץ: האם אנחנו לא צריכים לעודד, לחזק אותם, לחזק את השוויון?

יוסי כץ: אני חושב שזה מה שאנחנו צריכים לעשות.

יוסי כץ: אני גם חושב, שלמרות הפיגועים האלה, ואולי דווקא בגלל הפיגועים האלה, המדיניות של הממשלה לשחרר אסירים מן הכלא היא מדיניות נכונה ונבונה.

יוסי כץ: עם כל הצער והכאב ועם כל התמיכה שלי בכל מי שנלחם בטרור, אני אומר לכם שצריך לשחרר את האסירים, ולא רק את האסירים האלה.

יוסי כץ: מי שפניו לפיוס אמיתי בין העם שחי כאן בישראל לבין העם הפלסטיני, חייב בסופו של דבר, וכמה שיותר מהר טוב יותר – זה יביא לפיוס אמיתי.

יוסי כץ: צריך גם לשחרר רוצחים.

יוסי כץ: אני אומר את זה בצורה מפוקחת.

יוסי כץ: אנשים שיושבים בכלא 29 שנים ופניהם לתהליך השלום, הם תומכים בתהליך השלום, אנשים כאלה צריך לשחרר מן הכלא.

יוסי כץ: אין שום סיבה שהם ימשיכו לשבת בכלא, משום שמי שבאמת ובתמים רוצה שהמדינה הזאת תצעד בכיוון של נתיב השלום צריך להבין, שגם אם אנחנו נלחמים בטרור, ואנחנו נלחמים, וגם אם אנחנו דורשים מהרשות הפלסטינית להילחם בטרור, ואנחנו דורשים, הרי בסופו של דבר האנשים האלה, גם אם הם רצחו, והם יושבים 29 שנים בכלא, הם יהיו לוחמי החופש של המדינה הפלסטינית שתקום.

יוסי כץ: כך היה בקניה, כך היה בקפריסין, כך היה בכל מקום שבו עם נלחם לעצמאותו.

יוסי כץ: נרצה או לא נרצה.

יוסי כץ: לכן אני חושב, שאחד הדברים שהכנסת הזאת תצטרך לעשות הוא להכין את דעת הקהל בישראל לכך שהתהליך הזה יביא גם לשחרורם של רוצחים.

יוסי כץ: נכון, בוודאי לא בשלב הזה כאלה שרצחו אחרי הסכם אוסלו, אבל אנשים שנמצאים 20 ו-30 שנה בכלא, אין שום סיבה להחזיק אותם שם, ואני מאוד מקווה שאנחנו נעשה זאת.

יוסי כץ: ומלה אחרונה – עליכם לדעת, האחריות של הרשויות המקומיות, של ראשי הרשויות המקומיות למעשים שעשו מבצעי הפיגועים אינה נופלת ואינה עולה על האחריות של ראש עיריית תל-אביב למעשים של ארז טבעוני.

יוסי כץ: אין שום הבדל בעניין הזה, ואני מציע לכולנו לא לבוא בטענות למנהיגות; לא לבוא אליהם בטענות, אלא אדרבה, להשקיע משאבים כדי לתת להם את השוויון ואת יכולת הקליטה וההטמעה של הערכים שכולנו מאמינים בהם.

יוסי כץ: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת וסגנית השר מרינה סולודקין, ואחריה – חבר הכנסת מקסים לוי.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, ברצוני לברך את ממשלת ברק על קיום ההמשכיות בהחלטות של הממשלה הקודמת בנושא המדיני.

מרינה סולודקין: כפי שראש הממשלה הקודם, בנימין נתניהו, הוציא את צה"ל מחברון על-פי ההסכם שחתם קודמו, מר שמעון פרס, כך ראש הממשלה הנוכחי, מר אהוד ברק, מביא לכנסת את הסכם-שארם, המהווה למעשה גרסה מעודכנת של הסכם-וואי.

מרינה סולודקין: אני משוכנעת, שבנושאים של ביטחון המדינה והאינטרסים הלאומיים של ישראל לא צריכה להיות חלוקה בין ימין לשמאל.

מרינה סולודקין: הרי בעצם כולנו חרדים לגורל המדינה ורוצים עתיד טוב יותר לילדינו.

מרינה סולודקין: אני היחידה מסיעתי, ישראל בעלייה, שמתכוונת להצביע בעד הסכם שארם-אל-שיח'.

מרינה סולודקין: אין לאיש מאתנו אפשרות לעצור את מהלך ההיסטוריה.

מרינה סולודקין: התהליכים שעוברים עלינו עוד מאז הסכם קמפ-דייוויד הם תהליכים כואבים מאוד, אבל בלתי נמנעים.

מרינה סולודקין: ביום זה אני מאוד מבינה את תחושותיהם הקשות של חברי לסיעה לגבי ההסכם.

מרינה סולודקין: המצב מאוד עדין, ולא כולם באוטונומיה הפלסטינית בשלים לפיוס בין העמים.

מרינה סולודקין: גלי הטרור עלולים להטביע את ההסכם הנוכחי, חס וחלילה, כפי שניסו להטביע את הסכם אוסלו.

מרינה סולודקין: לא הכול תלוי בנו, ולכן המשימה המרכזית של הממשלה הנוכחית ושל צה"ל היא למנוע התחזקות של הכוחות הקיצוניים, כוחות הרשע.

מרינה סולודקין: למרות התחושות והחששות אנו חיים בכפר גלובלי, שרק הולך ומצטמצם.

מרינה סולודקין: גם אנו וגם הצד השני מחויבים לכללי המשחק של הקהילייה הבין-לאומית, והדבר מחזק את התקווה שניתן יהיה לקיים את ההתחייבויות של הסכם שארם-אל-שיח'.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מקסים לוי, ואחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

אברהם רביץ: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת תאופיק חטיב; ואם גם הוא לא יהיה נוכח – חברת הכנסת סופה לנדבר.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ודאי שכאשר אני שומע את הדוברים מסיעת הליכוד אני תמה על העובדה שאין ימין ואין שמאל, משום שמרגע שהליכוד אימץ את תוכנית אוסלו והביא את הסכם-וואי, הרי שאין לא ימין ולא שמאל במדינת ישראל.

מקסים לוי: ותרומת ביבי נתניהו להסכם השלום היתה תרומה חשובה מאוד, משום שהוא הכיר ומרכז הליכוד הכיר בעובדה, שאין שלמות, אין הגישה שנקט שמיר בהיותו ראש הממשלה, לא ללכת לתהליך השלום.

מקסים לוי: הרי אין אלטרנטיבה אחרת.

מקסים לוי: כשאתה שומע את הדוברים אתה חש שאין אלטרנטיבה אחרת.

מקסים לוי: הסכם-וואי משופר, כפי שקראתי אותו, יש בו גם סיכון לא מועט של אותם מתנחלים שהתנחלו על דעת כל ממשלות ישראל.

מקסים לוי: שמעתי את ראש הממשלה, ואני רוצה לקוות שאכן בהסדר הקבע הדבר הזה יוכרע על-ידי משאל-עם.

מקסים לוי: קווי היסוד של הממשלה מנציחים את ירושלים מאוחדת, מנציחים אותם גושי התיישבות גדולים, ולכן אני משער שהעם יבוא למשאל כאשר הוא יישאל על נושא השלום עם הפלסטינים.

מקסים לוי: אחד הדברים החשובים שעשינו השבוע היה שהיינו ביוון, קבוצת חברי כנסת, עם אותם חברי הרשות המחוקקת הפלסטינית שדנו בשינוי אווירה, בהחלפת דעות.

מקסים לוי: כולם מבינים שצריך שלום.

מקסים לוי: יש אחד שאיננו רוצה שלום?

מקסים לוי: אני בהחלט מצביע על ההסכם הזה היום כאשר אני עומד בפני הברירה וכולנו מייחלים ליום שבו במזרח התיכון יהיה שלום עם כולם וניקח את הסיכון הזה.

מקסים לוי: אני מקווה שהממשלה הזאת תקום נגד מעשי הטרור, שגם בימים אלה אנחנו חשים אותם בחיפה ובטבריה, בצורה שביטא אותה ראש הממשלה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, כולם מדברים על התהליך, ואני מקווה שיהיה רוב גדול להסכם היום, אבל אף אחד לא מדבר על המצוקות החברתיות שישנן.

מקסים לוי: אם אתה הולך לעזה ואתה הולך לרמאללה ואתה הולך לכל מיני מקומות, יש תחושה קשה ביותר שהעוני המשווע מוליד שנאה.

מקסים לוי: כשאתה רואה כיצד בעזה אין לאנשים מה לאכול, יש בעיה לא פשוטה.

מקסים לוי: העם הפלסטיני אינו מרגיש בשלום בכלל, כך אני חושב.

מקסים לוי: לכן השנאה הזאת לא באה לידי ביטוי, לא על-ידי הרשות הפלסטינית ולא על-ידי ממשלת ישראל, וצריך להתמודד עם בעיות חברתיות בתוך תהליך השלום.

מקסים לוי: גם אצלנו, אדוני היושב-ראש, ראינו את האוצר היום מונע את קיצוץ קצבאות הילדים, אבל זה חוזר כל שנה.

מקסים לוי: כל שנה מביא האוצר את קצבאות הילדים ובסופו של דבר מוריד.

מקסים לוי: שכבת הביניים תיפגע על-ידי כך שקיצוץ במשרד השיכון, קיצוץ במשרד הפנים ובבריאות יביאו לפגיעה ישירה באותה שכבת ביניים שמרוויחה את שכר המינימום.

מקסים לוי: לכן אינני חושב שיש בשורה בתקציב, ואני מקווה שראש הממשלה והממשלה הזאת יתעשתו בוועדת הכספים, כדי להביא בשורה לאותם זוגות צעירים ולאותן משפחות ברוכות ילדים ולאותו ציבור שהיום אנחנו שומעים עליו ברשויות המקומיות – על כך שמחליפים את העובדים המאוגדים ברשויות המקומיות בקבלני כוח-אדם.

מקסים לוי: אני רוצה לקוות, שלמשרד הפנים תהיה אוזן קשבת לרשויות המקומיות והעובדים ברשויות יחזרו לעבודה, אבל אינני חושב שתקציב המדינה יכול להביא בשורה לשלטון המקומי.

מקסים לוי: ולכן, ודאי שבדיון על תקציב המדינה כאן ובוועדות הכנסת יהיה הוויכוח המר בנושא השלטון המקומי.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ישראל כץ וחבר הכנסת תאופיק חטיב אינם כאן.

אברהם רביץ: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני גאה שהיום, דווקא לקראת ראש השנה, לקראת השנה החדשה, יש התקדמות של ממשלת ישראל, של ראש הממשלה אהוד ברק, בתהליך השלום.

סופה לנדבר: סבורתני שמנהיגות אמיתית נמדדת באומץ לעשות מעשה.

סופה לנדבר: מנהיגות אמיתית נמדדת בלקיחת סיכון לפעמים.

סופה לנדבר: לא היתה זו גבורה להקפיא במשך שלוש שנים את תהליך השלום, תהליך השלום שכולנו מדברים וחולמים עליו, ואין איש במדינת ישראל שלא רוצה שלום.

סופה לנדבר: להקפיא שלוש שנים את השלום – ההקפאה, היא היתה הנסיגה.

סופה לנדבר: היתה נסיגה במדינת ישראל בכל התחומים של חיינו.

סופה לנדבר: היתה נסיגה בהשקעות, בצמצום העלייה, בעלייה באבטלה, בבעיות חינוך ובריאות ובכל פינה במדינת ישראל.

סופה לנדבר: זו לא היתה נסיגה טריטוריאלית, אבל עם זאת היתה נסיגה בכל תחום ותחום בחיינו במדינה, ואנחנו היום חייבים לשמור על קור רוח, ואני אומרת שאנחנו היום צריכים לקרוא לכל אזרח במדינת ישראל לבטא את הסבלנות, סבלנות בלב, סבלנות אצל כל אדם.

סופה לנדבר: ובימים האלה אני נזכרת – כנראה, כמו כולנו – בשיר של אלתרמן "מגש הכסף": שם, אחרי הערפל, קמות דמויות של חיילים שנהרגו עבור השלום הזה, עבור מדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואחרי שאני נזכרת, עם כל הכוח אני רוצה לחזק את ידיו של ראש הממשלה אהוד ברק על העלייה שלו על דרך חדשה ומחודשת, על הדרך של רבין ושמעון פרס, הדרך שכולנו מצפים שתהפוך למציאות יותר ויותר אמיצה ויותר קלה.

סופה לנדבר: אני יודעת שהדרך הזאת יכולה להיות לפעמים צרה וקשה, אבל כולנו חייבים להיות אמיצי רוח ולדאוג שהשלום יבוא.

סופה לנדבר: ואני שוב רוצה לאחל לאזרחי מדינת ישראל שנה טובה, שנת שלום, ושהילדים שלנו יגדלו ושבבר-מצווה שלהם אנחנו נוכל להגיד: אתם תהיו חיילי שלום.

סופה לנדבר: תודה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נוכח.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אליעזר כהן, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, חברת הכנסת לימור לבנת – אינם כאן.

אברהם רביץ: חבר הכנסת שירי ויצמן, בבקשה.

יובל שטייניץ: סליחה, אני פה, אדוני.

ויצמן שירי: הרגע הגעת.

אברהם רביץ: למען הדיוק, כשקראתי את שמך, לא היית כאן.

יובל שטייניץ: הייתי עם רגל אחת בפנים.

יהודית נאות: – – –

יובל שטייניץ: רבותי הנכבדים, חברי הכנסת ושרי הממשלה, ובעיקר ראש הממשלה, שלצערי לא נוכח פה ישירות, בפתח דברי אני רוצה לפנות לכבוד ראש הממשלה אהוד ברק לנצל את הקרדיט העצום שניתן לו, בצדק או שלא בצדק, בהתחלת כהונתו על-ידי הקהילייה הבין-לאומית, על-ידי הסביבה, על מנת לדאוג לכמה ישראלים שאינם כאן אתנו – לשחרורו של עזאם עזאם.

יובל שטייניץ: אין שום סיבה לעלות לרגל למצרים ולספק את תאוותם המדינית לתת חסות להסכם בינינו לבין הפלסטינים בלי המחווה האנושית המינימלית הזאת.

יובל שטייניץ: אין שום סיבה לא לנצל את ההתפתחות המדינית הזאת ואת הקרדיט העצום שניתן לראש הממשלה בשבועות הראשונים לכהונתו, בלי לדאוג לנעדרי צה"ל מקרב סולטן-יעקוב ולנווט רון ארד ובלי ללחוץ על הרשות הפלסטינית ועל המצרים – ואנחנו יודעים בבירור שיש להם אינפורמציה, שלא הועברה אלינו, לגבי גורלם של הנעדרים שלנו – ולהתנות את ההסכם בכך שכל האינפורמציה תועבר סוף סוף למדינת ישראל כדי שנוכל לדאוג לנעדרינו.

יובל שטייניץ: יש כאן רגע היסטורי של תחילת כהונה, של פריצה מדינית.

יובל שטייניץ: ראוי לנצל אותו גם לזכר בנינו.

יובל שטייניץ: ועכשיו, לגבי ההסכם, אני רוצה לשאול אם זה הסכם-וואי המשופר שחיכינו לו חודשיים.

יובל שטייניץ: יש כאן אולי שיפור קל בעניין של הסכם המסגרת, אומרים לי.

יובל שטייניץ: אני מוכן לברך על השיפור הזה.

יובל שטייניץ: זה שיפור ברמה הפורמלית-הדקלרטיבית, אבל יש כאן החמרה קשה בעניינים שאינם פורמליים, כמו הנמל החדש, ואלה סיפורי סבתא שמתחילים לבנות אותו אבל לא ישתמשו בו עד שיהיה הפרוטוקול הביטחוני.

יובל שטייניץ: כשהוא יהיה גמור, לאט לאט, לקראת סיומו, המשא-ומתן על הפרוטוקול הביטחוני ילך ויהיה קשה עד שבסוף לא יישאר ממנו כלום, כי ברור שהנמל יופעל מרגע שיסתיים.

יובל שטייניץ: והדבר החמור ביותר הוא המעבר הבטוח.

יובל שטייניץ: בהסכם-וואי המקורי דובר על הפעלה של המעבר הדרומי רק לאחר שיהיה פרוטוקול ביטחוני, והדבר לא יבוצע עד שיוכלו לבצע את המעבר בצורה כזאת שלא יקרע את מדינת ישראל, לא באופן ממשי וגם לא באופן פסיכולוגי, שתושבי מדינת ישראל לא ירגישו שהמדינה בותקה לשניים על-ידי המעבר הפלסטיני.

יובל שטייניץ: כאן, בהסכם-וואי המשופר, חותכים את מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: מוסיפים את המעבר הצפוני, מוסיפים את המעבר בלי לשמוע בעצת מומחים לגבי רכבת ולגבי מנהרה ולגבי כל מיני הצעות שמשלבות איכשהו את האבסורד הזה של מעבר פלסטיני חופשי בלב מדינת ישראל, בלי לתת לאזרחי ישראל אפילו לגבי התחושה הפסיכולוגית שהמדינה חתוכה וקרועה לשניים.

יובל שטייניץ: יש כאן אולי שיפור באיזו רמה דלקרטיבית ערטילאית, ויש פה הרעה חמורה בכמה עניינים שנוגעים גם לביטחון המדינה וגם לתחושה של אזרחים שחיים במדינה נורמלית.

יובל שטייניץ: והנקודה האחרונה שלא ברורה לי בכל העניין הזה היא ההתייחסות המזלזלת של ראש הממשלה ושל שריו לאזרחי ישראל בעניין הפיגועים.

יובל שטייניץ: לפני חודש–חודש-וחצי מכרו לנו רוב הפרשנים, וגם כמה מבכירי העבודה, שבגלל הנוקשות של אהוד ברק וכיוון שהוא רוצה לדחות את הסכם-וואי, התסכול בצד הפלסטיני כל כך גדול, שהדבר הזה עלול לגרום להתחדשות הפיגועים.

יובל שטייניץ: היום באים אותם אנשים ואותם חוגים ואומרים לנו, שהפיגועים הם בגלל ההתקדמות ופריצת הדרך המדינית.

יובל שטייניץ: הרי זו סתירה מיניה וביה, עלבון לאינטליגנציה.

יובל שטייניץ: פעם הפיגועים הם בגלל תסכול מכך שאין התקדמות מדינית, ופעם אומרים לנו: אה, פיגועים?

יובל שטייניץ: – בגלל פריצת הדרך המדינית.

יובל שטייניץ: אז קודם כול, אל תמכרו לאזרחי ישראל דבר והיפוכו ולוקשים כאלה.

יובל שטייניץ: ודבר שני, אני רוצה להזכיר לאהוד ברק ולאזרחי ישראל, ובזה אני אסיים – –

אברהם רביץ: בתזכורת הזאת תסיים.

יובל שטייניץ: – – שפריצת דרך מדינית היתה גם בהסכם-וואי שנתניהו חתם עליו – הלא-משופר, אבל הטוב יותר.

יובל שטייניץ: בלי קשר לשאלה מה טוב יותר, כשנתניהו חתם על הסכם-וואי, זאת היתה פריצת דרך מדינית, וחודש לאחר מכן גם בוצע השליש הראשון שלו.

יובל שטייניץ: היתה נסיגה, היתה גם הדדיות.

יובל שטייניץ: היתה פריצת דרך מדינית.

יובל שטייניץ: לא היו פיגועים, לא נהרגו ישראלים.

יובל שטייניץ: כך שלבוא היום ולהגיד: מה אתם רוצים?

יובל שטייניץ: יש פיגועים, כי היתה פריצת דרך מדינית – שקר וכזב.

יובל שטייניץ: בתקופת נתניהו, גם כשהיתה פריצת דרך מדינית, לא היינו עדים לגל כזה של פיגועים, ואסור להתחיל שוב למכור לאזרחי ישראל שהפיגועים הם מחיר פריצת הדרך המדינית, ותיכף יתחילו להגיד לנו עוד הפעם, שהדם הוא מחיר השלום.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יהודית נאות: ועדיין לא נעשים על-ידי שוחרי שלום.

אברהם רביץ: בערב ראש השנה אני גם כן עושה מחילה, ואני אזמין בכל זאת את אלה שלא היו נוכחים כאשר קראתי את שמותיהם.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אליעזר כהן, בבקשה.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד כמה שעות נצביע על ההסכם שהושג בשארם.

אליעזר כהן: אף-על-פי שדי ברור מה תהיה התוצאה, אנחנו עומדים כאן ומעלים מהרהורי לבנו.

אליעזר כהן: אני רוצה לומר, שיש אווירה לא נוחה בציבור.

אליעזר כהן: אנשים לא בדיוק יודעים למה ואיך.

אליעזר כהן: ביציעים יושבים כמה ממשפחות נפגעי הטרור, כמה מהם דיברו אתי בשעות האחרונות.

אליעזר כהן: חלק מהם נפגש אתנו בכנסת.

אליעזר כהן: אף אחד לא ראה בבירור מה רשימת האסירים שמיועדים להיות משוחררים בשעות הקרובות ובימים הקרובים.

אליעזר כהן: וזה לא סתם לא בסדר שאנחנו לא מקבלים את הרשימה המדויקת של מי שמיועד להיות משוחרר.

אליעזר כהן: זה נעשה בין השאר כדי להעלים בין אלה שעומדים להיות משוחררים כאלה שאין בכלל ספק שהם לא צריכים להיות משוחררים.

אליעזר כהן: כי אילו היתה הרשימה מורכבת רק ממי שבאמת מגיע להם להשתחרר, היו מראים אותה.

אליעזר כהן: הם יודעים שיש כמה הורים שכולים וכמה משפחות וכמה גופים שמוכנים לראות את השמות ולצאת אפילו בתביעות משפטיות נגד הממשלה על המהלך הזה של שחרור רוצחים.

אליעזר כהן: לעניין החוזה וההסכם שהולך להיות מסוכם היום אני רוצה להגיד שני דברים שנראים לי חשובים.

אליעזר כהן: הדבר הראשון, אנחנו כל הזמן מוותרים ונותנים, וכל הזמן לא מקבלים כלום.

אליעזר כהן: כל הזמן מבטיחים לנו שלום, והוא לא בא.

אליעזר כהן: כל הזמן מתפוצצות מכוניות ברחובות ישראל.

אליעזר כהן: עכשיו קיבלנו חידוש: פיגועים של ערביי ישראל.

אליעזר כהן: אני לא יודע מתי זה ייגמר; כל פעם המצב שלנו הולך ונהיה רק יותר גרוע, והמצב של היריבים שלנו הולך ונהיה רק יותר טוב.

אליעזר כהן: הם מקבלים בלי הפסקה.

מוחמד כנעאן: אחדים, זה לא ערביי ישראל.

אליעזר כהן: אחדים, אני יודע.

אליעזר כהן: אני גם שמעתי כמה חברים שלך שמגנים את הפיגועים האלה, חסר היה שגם זה לא היה קורה.

אליעזר כהן: אבל זה קרה, כנעאן, זה קרה.

אליעזר כהן: אז בואו לא נטאטא את זה אל מתחת לשולחן.

אליעזר כהן: אני שמח שאנחנו מגיעים לשלב של ההסכמים הסופיים, מפני שפה סוף-סוף יהיה מונח על השולחן איפה יהיו גבולותיה של מדינת ישראל.

אליעזר כהן: כל הזמן מדברים על גבולותיה של מדינת פלסטין; מישהו בדק מה הוא הגבול המזרחי של מדינת ישראל?

אליעזר כהן: יש לנו ריבונות?

אליעזר כהן: עוד אין לנו גבול.

אליעזר כהן: איך יכולה להיות לנו, למדינת ישראל, ריבונות, כאשר אנחנו לא יודעים מה הגבול שלנו?

אליעזר כהן: אני שמח שאנחנו מגיעים להסכמים הסופיים סוף-סוף, אחרי כל שלבי הסלאמי במסירת קטע אחרי קטע ממדינת ישראל ליריבים.

אליעזר כהן: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חברת הכנסת לימור לבנת.

אברהם רביץ: אם היא לא תהיה, אז בכל זאת חבר הכנסת ויצמן שירי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשו לי לפתוח את דברי בברכה לשנה החדשה לכבודו, אדוני היושב-ראש, ולכל בית ישראל, בתקווה שהשנה הבאה תהיה גם שנת שלום, או לפחות התקדמות לשלום, וגם שנה שבסופה נוכל לומר, שהתקדמנו בפתרון כמה מהבעיות החברתיות הכואבות.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שחובה עלינו לתמוך בהסכם, לא משום שהוא הטוב ביותר, לא משום שכל סעיפיו נראים לי כפי שהם היו צריכים להיות, אלא משום שאני רוצה לקוות שהושם קץ לסחבת ועכשיו מתחילים לבצע.

תמר גוז'נסקי: והמבחן יהיה לא בחתימה, אלא בביצוע ובעמידה בכל לוח הזמנים.

תמר גוז'נסקי: לכן השאלה המרכזית היא שאלת הסדר הקבע.

תמר גוז'נסקי: בנושא של הסדר הקבע, שהדיונים עליו אמורים להיפתח, אני רוצה להזהיר את הממשלה, אני רוצה להזהיר את עצמנו, שמי שחי באשליה שאנחנו נכתיב לפלסטינים הסדר קבע שבו מחצית מהגדה תהיה מסופחת לישראל, מזמין בעצם את המלחמה הבאה.

תמר גוז'נסקי: לכן חשוב מאוד שההסדר יביא בחשבון את הזכויות של שני העמים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לברך על החלטת הבג"ץ על ביטול העינויים, להזכיר את היוזמה שלנו לביטול העינויים בהצעת חוק עוד ב-1991.

תמר גוז'נסקי: הכנסת צריכה להתבייש על שחיכינו להכרעת בג"ץ.

תמר גוז'נסקי: לא בכנסת הזאת ולא בקודמת ולא בזאת שקדמה לה לא היה האומץ המוסרי והחברתי לחוקק חוק לאיסור עינויים.

תמר גוז'נסקי: פשוט חוק שאומר, אסור לענות.

תמר גוז'נסקי: אבל בא בג"ץ ועשה, ועכשיו אני חוששת שיש בימין, ואולי גם בממשלה, מי שחולם על חוק עוקף בג"ץ, שיכשיר עינויים בניגוד לדעתו של הבג"ץ.

תמר גוז'נסקי: אני מזהירה ומתריעה, שלא נהיה מדינה מצורעת, שמכשירה עינויים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, הממשלה אישרה את תקציב המדינה והוצאו כמה עזים, שהוכנסו מלכתחילה כדי שאפשר יהיה להוציא אותן.

תמר גוז'נסקי: אבל ביסודו של דבר המגמה של תקציב המדינה היום לא שונתה, ויש יחס מחפיר של הממשלה לעובדי הרשויות המקומיות, שנחתם לגביהם הסכם, מגיעה להם תוספת שכר, ועכשיו רבים ביניהם הממשלה והשלטון המקומי; האוצר לא מעביר את הכסף והציבור הישראלי טובע באשפה.

תמר גוז'נסקי: ממשלה שמאשרת תקציב, אבל לא מוצאת אפשרות לנקות לנו את הרחובות ערב החג, אומרת משהו לגבי התקציב שלה.

תמר גוז'נסקי: אין בתקציב החדש מיסוי על ההון.

תמר גוז'נסקי: נכון שהוסיפו קצת מיסוי על בעלי הכנסות גבוהות, אבל אין מיסוי על ההון, אין מיסוי על רווחים בבורסה, אין מיסוי על עסקות מטבע חוץ, אין מיסוי על כל התחום הזה, שהוא התחום שבו הממשלה יכלה בקלות לקבל 10 מיליארדי שקלים.

תמר גוז'נסקי: אין עבודה בנושא המובטלים.

תמר גוז'נסקי: גם לפי התחזיות של הממשלה, מספר המובטלים יישאר בעינו.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת, שאנחנו צריכים תקציב שיש בו תוספת לבעיות חיוניות כמו הבעיה של מועדוניות, פנימיות ועוד שורה של נושאים שקשורים לילדים ולנכים, ואין, אדוני היושב-ראש, שום כיסוי להבטחה של ראש הממשלה שהוא ייתן העדפה מתקנת; העדפה מתקנת למי שנחוץ לו ביותר, בין שמדובר בעיירות פיתוח, ובמיוחד באוכלוסייה הערבית.

תמר גוז'נסקי: היו הבטחות גדולות, אבל בתקציב שהממשלה אישרה אין אפילו אגורה אחת שחוקה למילוי ההבטחה הזאת.

תמר גוז'נסקי: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת לימור לבנת – אינה נוכחת.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ויצמן שירי, בבקשה.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הבית, קודם כול שבאמת תהיה לנו שנה של שלום, של אהבה זה את זה, מתוך הבנה ובעיקר מתוך צניעות.

ויצמן שירי: לפני שהגעתי לבית הזה, אדוני היושב-ראש, שאלו אותי חברים שלי: איך אתה תסתדר, עם הפה שלך, אתה הישיר, היורה, מול הצבועים שיש בירושלים?

ויצמן שירי: אמרתי שאני אסתדר.

ויצמן שירי: ידעתי שיש פה צבועים, אבל לא ידעתי עד כמה הצביעות חוגגת.

ויצמן שירי: שמעתי היום את יושב-ראש האופוזיציה, אריק שרון, ולא ידעתי אם לצחוק או לבכות.

ויצמן שירי: ב-25 באוקטובר 1998 אמר אריאל שרון בעיתון "הארץ" על הסכם שהושג: "הסכם טוב, שיש בו הישגים גדולים.

ויצמן שירי: ההסכם הושג אחרי משא-ומתן קשה מאוד בסיועה של ארצות-הברית ובמאמץ מיוחד מצדו של הנשיא קלינטון".

ויצמן שירי: היום הוא תוקף על המעורבות של האמריקנים.

ויצמן שירי: אז אריק שרון של 1998 זה לא אותו אריק שרון של 1999.

ויצמן שירי: זאת דוגמה אחת, כמו שאריק שרון של 1998, ששחרר את שיח' אחמד יאסין, לא מוכן להתמודד בבית הזה מול השאלה למה הוא שחרר את שיח' אחמד יאסין.

ויצמן שירי: הוא בא בטענה, שהוא היה צריך לשחרר את אנשי המוסד שהוא שלח לשם.

ויצמן שירי: אז מי "פישל", הם או הוא, או מי שהיה ראש הממשלה?

ויצמן שירי: נראה שהחברים בצד הזה של האולם חושבים שלציבור יש זיכרון קצר והם התחילו להאמין שרק הליכוד יכול.

ויצמן שירי: אבל בכל פעם שהליכוד הזה שם את ידיו על נושא – ולא משנה מה הנושא – הנושא התפרק.

ויצמן שירי: אותו ליכוד גרם לאבטלה, אותו ליכוד גרם לעוני שהמדינה הזאת לא ידעה כמוהו מאז קיומה, פרופורציונלית לרמת החיים שהאוכלוסייה הזאת היתה רגילה לה.

ויצמן שירי: אבל לא די בזה.

ויצמן שירי: בעיתון "ידיעות אחרונות" הוא אמר: "תהליך השלום הוא קשה כמעט כמו מלחמה, אבל החלטנו, למרות הכאב, לעשות כל מאמץ להגיע לשלום תוך הבטחת ביטחון מרבי למדינת ישראל ולתושביה".

ויצמן שירי: מה, עם כל הכבוד – הוא היה מצביא גדול – הוא רוצה ללמד את אהוד ברק ששלום ומלחמה הולכים עם סיכונים?

ויצמן שירי: הוא רוצה ללמד אותו מה זה לקחת סיכונים?

ויצמן שירי: אבל זה לא הכול.

ויצמן שירי: ב-4 בנובמבר הוא אמר לעיתון "הצופה": "בכל הסכם יש סיכונים, צריך לסייע לממשלה לצמצם ולא להיפך".

ויצמן שירי: זה אריק שרון, זה האיש שנבחר לפני שבוע להיות יושב-ראש האופוזיציה, אותו איש ששואל ושאל, לאיזו יד להאמין, ליד ימין או ליד שמאל.

ויצמן שירי: אני שואל, באיזו שנה להאמין לאריק שרון – בשנת 1998 או בשנת 1999?

ויצמן שירי: אני חייב להביא גם ציטוט מדבריו של בנימין נתניהו.

ויצמן שירי: במאמר שלו ב"ידיעות אחרונות" ב-25 באוקטובר – "למען עתיד בטוח לילדינו", נכתב: "להלן עיקרי נאומו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בטקס החתימה בבית הלבן: היום הוא יום שבו ישראל והאזור כולו בטוחים יותר.

ויצמן שירי: זהו רגע חשוב, שיעניק עתיד בטוח יותר ושלום לילדינו ולילדי שכנינו הפלסטינים".

ויצמן שירי: אני שואל אתכם, חברי, עד לאן יכולה להגיע הצביעות של זה שכאשר פינה את חברון אמר:

ויצמן שירי: ירשנו הסכם גרוע, ירשנו הסכם, אבל הסכמים צריך לכבד, מה לעשות.

ויצמן שירי: הוא פינה את חברון בלי להניד עפעף, כי אמר שהממשלה הקודמת בראשותו של שמעון פרס חתמה על פינוי חברון.

ויצמן שירי: פתאום, על הסכם שאתם חתמתם עליו, ויצאתם בקול תרועה ואמרתם כמה הוא חשוב, וציטטתי כאן עד כמה הוא בטוח – הכול השתנה.

ויצמן שירי: מה קרה?

ויצמן שירי: יאסר ערפאת השתנה?

ויצמן שירי: הפלסטינים השתנו?

ויצמן שירי: דבר אחד השתנה: רק הממשלה, ומי שהיתה הקואליציה הפכה להיות אופוזיציה.

ויצמן שירי: הציבור רוצה לראות התקדמות משמעותית בשלום לכאן או לכאן כי נמאס לאנשים.

ויצמן שירי: כתוצאה מהמצב התקוע הזה האבטלה מכה בכל בית שני.

ויצמן שירי: הגיע הזמן שתסתכלו באנשים שבמשך שנים אמרתם להם את הדברים כאנשים שכביכול לא מתנשאים, לעומתנו – המתנשאים.

ויצמן שירי: אתם דאגתם שבירוחם, בנתיבות, באופקים ובמצפה-רמון תהיה אבטלה של יותר מ-10%, וכרגע זה כבר הגיע ל-12%.

ויצמן שירי: אין לי ספק שהשלום שאהוד ברק הולך אתו, עם אומץ, עם יושר ועם המלה, יביא עתיד טוב יותר לאותו אזור שהכיתם בו 20 שנה, אזור שלם שתופס 60% משטח מדינת ישראל.

ויצמן שירי: בסיום אופטימי אני מאחל פעם שנייה לכולנו, שבאמת תהיה שנה טובה – וכן "ואהבת לרעך כמוך".

ויצמן שירי: תודה רבה, אדוני.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת דני נווה.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מעמד זה, ערב תחילתה של שנה חדשה, מבשר בשורה של שלום ותקווה לעם בישראל ולשכנינו ומעיד על הנהגה המאמינה בדרכה, הנהגה המקדמת בברכה את השיח, הנהגה הבוחרת להיאבק למען הגשמת ערכים של שלום, צדק ואחווה, ולא יוצאת נגדם.

אבשלום וילן: מסורתנו מושתתת על חתירה לשלום מתוך כבוד והערכה לעמים ולדתות אחרות.

אבשלום וילן: עיצוב פנינו אינו מתמצה בגודלה של כברת אדמה.

אבשלום וילן: גיבוש דמותנו הרוחנית והמחויבות לשלום הם המניעים את גלגלי העשייה המדינית, הם שיהפכו את הקשיים לאתגר חדש, וכל מכשול – לרובד נוסף בחומה של אמון הדדי.

אבשלום וילן: "דרך השלום" אינה רק ססמה, והסכם השלום שלאישורו התכנסנו היום אינו רק מסמך.

אבשלום וילן: זו התחייבות מתמדת לדור הבא ומפתח לבניית מזרח תיכון למענם של אלו החיים בו.

אבשלום וילן: ההסכם המובא בפנינו היום מבטא את נכונות הצדדים להגיע לשלום אמיתי:

אבשלום וילן: יצירת מסמך מתווה כיוון להסדר הקבע מחזק את עמדת הפתיחה בשלב הבא של המשא-ומתן; קביעת היעד של ינואר 2000 ממזער את חשיבותה של הכרזת עצמאות חד-צדדית אם וכאשר תהיה; התניית הפעימה האחרונה במימושו של הסדר הקבע קושרת בין חזון השלום המוצהר ליישומו במציאות.

אבשלום וילן: בתקופת כהונה של שלוש שנים הצליח הימין למלא את הציבוריות הישראלית בפניקה ובפחד באשר ליכולתה של מדינת ישראל לקיים יחסים של שכנות טובה עם שכניה.

אבשלום וילן: מתבוסת

אבשלום וילן: כם בבחירות לא למדתם דבר – אתם ממשיכים לזרוע פחדים וחשדנות.

אבשלום וילן: שררת שלטון נטולת אידיאולוגיה או דרך משמשת לכם מצע בלתי פוסק להתרסה.

אבשלום וילן: אריק שרון, מנהיג האופוזיציה החדש-הישן, שמענו את התורה שלו היום על רגל אחת.

אבשלום וילן: כאשר הוא מוביל, הכול בסדר; כאשר הוא באופוזיציה, הכול טעות.

אבשלום וילן: גמרנו, שבענו, שמענו, כל החוכמה הצבאית לא נמצאת בידיו של מנהיג מבוגר ורב-זכויות בעבר.

אבשלום וילן: הגיע הזמן שנסתכל קדימה ונפסיק עם שיטת הפחדים וההפחדות הזאת.

אבשלום וילן: אנחנו צריכים להתחיל להשתחרר מהחשש מהתכתיבים של הקיצונים, וצריכים להתחיל לדבר באומץ על מהות הסדר הקבע.

אבשלום וילן: אנחנו צריכים להתחיל לדבר עם סוריה ולנסות להגיע לפתרון שאלת לבנון.

אבשלום וילן: אנחנו צריכים להתקדם בדרך של שלושת הצד"ים – צעידה לשלום, צמיחה כלכלית וצדק חברתי.

אבשלום וילן: אני שמח שהתקציב שהממשלה אישרה אתמול לאחר כיוון מאוד לא טוב שהיה בו הוסט חזרה למסלול של שלושת הצד"ים, ועל כך אני רוצה לברך את הממשלה.

אברהם רביץ: עם "צדיק" טוב לסיים.

אבשלום וילן: ערב השנה החדשה, אני מודה לך, אדוני ראש הממשלה, על שבירכת אותנו בתקווה מחודשת לשנה של שלום.

אבשלום וילן: אכן, אני תקווה שהשנה הבאה תהיה שנת שלום, שנת צמיחה, גם כלכלית, גם חברתית, ושהיסודות שהממשלה הזאת נוטעת בתחילת הדרך היום יצמחו, יתעצמו ויהיו כאלה, שגם אם האופוזיציה רעשנית ככל שתהיה, בסופו של דבר דרך השלום תנצח.

אבשלום וילן: שנה טובה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דני נווה, ואחריו – חבר הכנסת משה קצב.

אברהם רביץ: אם הוא לא יהיה – חברת הכנסת יהודית נאות.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כחודשיים וחצי, כאשר ראש הממשלה מר אהוד ברק הציב את יעדיה המדיניים של ממשלתו במשא-ומתן מול הפלסטינים, הוא הציב יעד שלכאורה נשמע טוב והגיוני.

דני נוה: הוא אמר: בואו ניקח את השלב השלישי של הנסיגה שנקבעה בהסכם "וואי פלנטיישן" ונכניס אותו להסדר הקבע.

דני נוה: כאיש אופוזיציה אני חייב לומר שהרעיון הזה כשלעצמו הוא רעיון חיובי ונכון, אבל כשאנחנו מסתכלים על התוצאה, על ההסכם שנחתם במוצאי שבת בשארם, אין לדבר הזה שום זכר ושום ביטוי.

דני נוה: היעד העיקרי שראש הממשלה הציב במשא-ומתן שאליו הוא נכנס לא הושג.

דני נוה: אבל לא די בכך.

דני נוה: לא רק שהיעד הזה לא הושג, שילמנו מחיר מדיני מיותר לחלוטין על משא-ומתן שנמשך כחודשיים, לא הוביל לשום מקום, אלא להסכם שללא ספק, כפי שאמרתי גם בימים האחרונים, הוא לא הסכם-וואי משופר, הוא פשוט הסכם-וואי מפונצ'ר, הסכם שלקחו אותו ועשו בו חור אחרי חור אחרי חור כדי להשיג הישג מדומה, שלא קיים במציאות.

דני נוה: אם ניקח, למשל, את סוגיית האסירים הביטחוניים, או במלים אחרות, אמיתיות יותר, את סוגיית שחרור המחבלים מן הכלא, הרי בא אהוד ברק והסכים לדבר שאנחנו בשום אופן לא הסכמנו לו: לשחרר מחבלים שיש דם על ידיהם, כאלה שרצחו ערבים, כאלה שפצעו יהודים ואחרים.

דני נוה: אם ניקח את נושא הנמל הימי בעזה, הרי בא אהוד ברק והסכים לאפשר לפלסטינים להתחיל בעבודות בנמל אף שעדיין לא נחתם הפרוטוקול הביטחוני בנושא הזה בינינו לבין הפלסטינים.

דני נוה: והדבר הזה טומן בחובו סכנות פוטנציאליות לא פשוטות ומורכבות לא פשוטה לעתיד.

דני נוה: אם ניקח את נושא המעבר הבטוח – גם פה יש פרצות.

דני נוה: ולא רק זאת.

דני נוה: מבטיח גם אהוד ברק שהוא יוכל לאפשר, שהממשלה שלו תאפשר לפלסטינים מעברים נוספים, פרט למעבר הדרומי, עד שנגיע לסיכום לגבי המעבר הצפוני.

דני נוה: קחו, למשל, את נושא ועדת העקורים, ועדה שלא התכנסה כבר הרבה זמן.

דני נוה: בא אהוד ברק והפיח בה רוח חיים מחדש ואמר: הנה, תתכנס הוועדה.

דני נוה: וקחו את הנושא המרכזי, שבעמל מדיני כה רב השגנו אותו, את נושא ההדדיות.

דני נוה: הממשלה עומדת בתוך יום-יומיים למסור שטח נוסף, 7% משטח C לשטח B.

דני נוה: האם הפלסטינים מילאו את ההתחייבויות כפי שראש הממשלה בא ואמר כאן על הדוכן היום?

דני נוה: בשום אופן לא.

דני נוה: אני רוצה לשמוע דיווח מראש הממשלה, מהממשלה, כמה כלי נשק אספו הפלסטינים, לפני שתתבצע הנסיגה הזאת; בכמה צומצם גודלה של המשטרה הפלסטינית לפני שתבוצע הנסיגה הזאת.

דני נוה: אני לא מצפה לתשובה.

דני נוה: אבל אני מציע לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי הכנסת, לא לעצור את הנשימה למשמע התשובה והדיווח בנושא הזה, משום שאני מניח שאין כאן שום דבר ממשי ורציני, אלא רק ססמאות ריקות ומכירת כזב לציבור, שכביכול יש פה "וואי משופר"; אבל כל מה שיש פה זה איזו חגיגה שראש הממשלה, כנראה לצורכי יחסי הציבור שלו, צריך היה לארגן לעצמו בשארם-אל-שיח', כדי להראות שהנה, כביכול, הוא מתקדם בתהליך השלום.

דני נוה: ועל הדבר הזה עם ישראל, מדינת ישראל, שילמו מחיר מדיני מיותר.

דני נוה: מצער מאוד שהגענו למצב הזה, והוא מעורר גם דאגה.

דני נוה: הוא מעורר דאגה, משום שאנחנו עומדים לפני כניסה להסדר הקבע, למשא-ומתן על הסדר הקבע.

דני נוה: גם פה, אגב, מוכרים כזב לציבור, כי חידוש המשא-ומתן על הסדר הקבע כבר סוכם בהסכם-וואי.

דני נוה: אי-קביעת עובדות חד-צדדיות.

דני נוה: האמינו לי שקראתי את הניסוח המופיע בהסכם-שארם, והוא מלה במלה הניסוח שמופיע בהסכם-וואי.

דני נוה: אז זה ה"וואי המשופר", וזה, כמובן, אחד הכזבים מני רבים שמוכרים לציבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את הסכם-וואי אתם עשיתם.

דני נוה: זה לקוח מלה במלה מהסכם-וואי.

דני נוה: אני אצביע נגד ההסכם הזה היום, משום שפרט לסעיף הזה, שלקוח מלה במלה מהסכם-וואי, חבר הכנסת מקסים לוי, כל יתר הדברים שהזכרתי, ורבים אחרים, רעים יותר, גרועים יותר, מקולקלים יותר מההישגים שישראל השיגה בהסכם-וואי, אחד לאחד.

דני נוה: לכן, אני מלא דאגה, משום שאם זו הדרך החובבנית שבה מנהל אהוד ברק את המשא-ומתן המדיני על סוגיות כאלה, אני מלא חששות לגבי הדרך שבה הוא ינהל את המשא-ומתן על הסדר הקבע, על הנכסים הלאומיים של ישראל, על עתידה של ישראל, על גבולות ישראל, על ירושלים, על ביטחוננו.

דני נוה: הדרך שבה הוא הולך בעניין הזה מעוררת דאגה.

דני נוה: היא צריכה לעורר חשש בלב כולנו, שלפנינו ממשלה וראש ממשלה שלא יודעים לעמוד איתן על האינטרסים של מדינת ישראל, ולא יודעים להבטיח את ניהול המשא-ומתן שלנו, של עתידנו, של ילדינו, כפי שבאמת היינו רוצים לראות.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת משה קצב – אינו נוכח.

אברהם רביץ: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

אברהם רביץ: אחריה – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, תודה שאתה נוכח.

יהודית נאות: לכבוד לי להיות חברה בכנסת שעומדת, ערב ראש השנה, לקדם את השלום צעד אחד קדימה, צעד נוסף.

יהודית נאות: אומנם מבחינה פרוצדורלית אני לא חשה שאני מאשרת את הסכם השלום, אלא למעשה רק מביעה ומחווה את דעתי לגביו, משום שההסכם חתום ונעול מבחינת כל הפרוצדורות החוקיות.

יהודית נאות: אך אני גם לא מזלזלת בחשיבות המעמד – לעמוד כאן ולדבר בשמם של כל אותם אזרחים ששנים רבות – וגילי מעיד על כך שזה שנים רבות – מייחלים לשלום, ואף הקדישו ממרצם ומזמנם כדי לקדם את האפשרות שיום אחד נחיה כאן בשלום.

יהודית נאות: בעיני, ההבדל בין הסכם-וואי לבין הסכם-שארם הוא לא בדקויות של השטחים – והלכתי וראיתי את המפות – אלא באמונה שאת ההסכם הזה יש כוונה לקיים, כך אני מקווה.

יהודית נאות: לא האמנתי לראש הממשלה הקודם, בנימין נתניהו, גם כאשר הוא השים עצמו כשוחר שלום מובהק והלך, ורץ וחתם ב"וואי" על ההסכם.

יהודית נאות: לא האמנתי שיש בכוונתו ליישם אותו, ולכן גם לא התפלאתי מכל התירוצים שהושמעו לנו יום-יום, למה לא לקיים את אותו.

יהודית נאות: היה ברור מלכתחילה שאין כוונה ליישם.

יהודית נאות: הפעם אני כן מאמינה – ואני מאוד מקווה לא להתבדות – שאת ההסכם הזה יקיימו.

יהודית נאות: יש הבדל מהותי בין הדוברים כאן היום.

יהודית נאות: למעשה, אם מאזינים, ההבדל הוא בין אנשים שמאמינים שיכול לבוא שלום לבין אנשים שאולי היו רוצים שלום אך אינם מאמינים שזה ייתכן, ולכן רוצים לשים את כל המחסומים האפשריים ולקבל את כל הערבויות והבטוחות כדי שהשלום, שלדעתם לא יגיע, לא יגרום לנו להגיע למצב רע מזה שהיינו בו.

יהודית נאות: אני נמנית עם אלה שמאמינים שאפשר להגיע לשלום.

יהודית נאות: לכן, יש לי שאלה לחברי הליכוד: אם היום אני שומעת אחד-אחד מדובריכם קם ואומר שלמעשה הסכם-שארם הוא פחות טוב מהסכם-וואי, למה לא יישמתם את ההסכם הכל-כך טוב בעיניכם, שעליו חתמתם?

דני נוה: בגלל ההדדיות.

יהודית נאות: אל תדבר אתי על ההדדיות, משום שההדדיות היא דו-צדדית, דני נווה.

דני נוה: הפלסטינים לא קיימו את המחויבויות שלהם, והממשלה הזאת מוכנה ללכת ולתת בלי שהם ממלאים אחר ההתחייבויות שלהם.

יהודית נאות: אני בושתי בכך שאתם לא יישמתם את החלק שלכם.

יהודית נאות: תמיד נוח להטיל זאת על הצד השני.

דני נוה: חזרנו לימים של נתינה בלי קבלה.

יהודית נאות: ויש עוד אנשים שאני מתפלאת עליהם.

יהודית נאות: הם לא נוכחים כאן היום.

יהודית נאות: לי לא ברור איך אפשר בכלל להתנות הצבעה בכסף.

יהודית נאות: היום התרופה למניעת מחלת הסרטן, "הרצפטין", והתרופה "פוסלן", שצריכה למנוע בריחת סידן מהעצמות, עדיין אינן קיימות בסל הבריאות.

יהודית נאות: האם בגלל זה אקום ואתנה הצבעה שלי בהסכם שלום, כי זה עדיין לא נמצא בסל הבריאות?

יהודית נאות: אני לא מבינה איך בכלל ראש ממשלה, שהולך להתמודד בהסכם עם ממשלות ומדינות אחרות, מוכן לשיח ושיג שבו קונים שלום בכסף.

יהודית נאות: זה נפלא מבינתי.

יהודית נאות: ייתכן שאני עדיין תמימה ונאיבית.

יהודית נאות: אבל, לדעתי זו אלימות.

יהודית נאות: וכמו שאנחנו רוצים להפסיק את האלימות עם שכנינו, אנחנו צריכים להפסיק גם את האלימות ברחובותינו.

יהודית נאות: אני לא מדברת רק על סחטנות כאלימות.

יהודית נאות: אני מדברת גם על השביתה ברשויות המקומיות.

אברהם רביץ: חברת הכנסת נאות.

יהודית נאות: אני מסיימת מייד.

יהודית נאות: אני מדברת גם על השביתה ברשויות המקומיות כעל סוג של סחטנות.

יהודית נאות: בערב ראש השנה אני קוראת לראשי הערים לקום מרבצם ולנקות את הערים.

יהודית נאות: אני רוצה לאחל לכל בית ישראל שנת שלום וניקיון.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

אברהם רביץ: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, ממשלת ברק הציגה שרירים והעמידה תביעות, אבל נכנעה לראש כנופיות אש"ף.

רחבעם זאבי: היא מוסרת שטחים, היא משחררת מחבלים, היא מאפשרת את הקמת נמל ההברחות בעזה.

רחבעם זאבי: מכל הדיבורים הרמים והתקיפים של ראש הממשלה, לא נשאר דבר כאשר הוא מיהר במוצאי שבת לשארם-אל-שיח' ולחץ בחמימות ובאריכות את ידיו של ראש המרצחים כאילו היה זה חסיד אומות העולם.

רחבעם זאבי: ברק הזהיר פעם, שאם יתחדש הטרור הערבי, הוא יעצור את התהליך הנקרא בטעות ובשקר "תהליך השלום".

רחבעם זאבי: והנה באו פעולות טרור, והן לא השפיעו כהוא זה על מירוץ ההתקפלות והנסיגות שלנו ביהודה ובשומרון.

רחבעם זאבי: בכוונה טובה רציתי להבין את מדיניותו של ברק, ולא הצלחתי בכך.

רחבעם זאבי: אולי האשם לכך הוא בי, אבל גם המוני בית ישראל לא מבינים, והם מבולבלים ומתוסכלים.

רחבעם זאבי: אז האשם הוא גם בם?

רחבעם זאבי: ברק טוען שקיבל ירושה קשה מנתניהו, שקיבל ירושה קשה מפרס.

רחבעם זאבי: אבל במקום לתקן את המקולקל, הוא הגדיל אותו ביהירות ובשחצנות של "אני ואפסי עוד".

רחבעם זאבי: הוא דוהר אל האסון של מדינת מחבלים בלב ארץ-ישראל, הוא לא מתרגש מצבא מחבלים גדול ומאומן בכיסוי של "משטרה", הוא לא שומע את הזעקות העולות מהיישובים הנתונים במצור פלסטיני, הוא מפקיר את ביטחונם של היהודים החיים בחברון כאשר הוא מורה על פתיחת רחוב השוהדא – רחוב דוד המלך – הוא עומד לשתף את משטרת המחבלים בנוכחותם במערת-המכפלה, הוא לא התנה את מילוי חלקו בהסכם בהדדיות, הוא לא תבע מהערבים את החזרת השבויים והנעדרים של צה"ל, הוא לא תבע מהאמריקנים את שחרורו המיידי של אחינו, יונתן פולארד, המוחזק על-ידם בכלא שנים כה רבות.

רחבעם זאבי: ברק השכיל לנפח את ממשלתו ולצמצם את שטחי המולדת.

רחבעם זאבי: ברק יקבל הרבה כספי אתנן מהאמריקנים עבור הסכמתו לנסיגות והיותו כצעצוע בידי נשיאם, אבל הוא לא מצליח לסגור את תקציב המדינה, הוא לא מבריא את מערכת הבריאות הקורסת, והאשה מנהרייה תמשיך להיות בפרוזדור; הוא מקצץ בתקציב הביטחון ומסכן את עתידנו, הוא אדיש למצב הקשה בחינוך, הוא מתעלם מבעיות העוני בישראל השנייה.

רחבעם זאבי: אין לו זמן לכל אלה, כי הוא עסוק כולו במסירת מחוזות המולדת לפורעי אש"ף.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק תירשם לדיראון בתולדות עמנו, כמי שהלכה בדרך הנלוזה של התפרקות מערכים ומנכסים, כמי שתרגמה את משימות ההגשמה הציונית למנעמי שלטון חולפים ומושחתים.

רחבעם זאבי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, משפט אחרון.

רחבעם זאבי: בזכות בג"ץ זכיתי לראות את המפה – המפה, אוי ואבוי לנו – את המפה שהערב נאשר אותה.

רחבעם זאבי: ולכל אורכה היא איננה אלא פרוזדורים צרים שלנו; אנחנו נכנסים למצור, לגטאות, ואילו הם מקבלים רצף.

רחבעם זאבי: וברצף הזה יכריז ראש הרשעות הפלסטינית על מדינה פלסטינית.

רחבעם זאבי: תודה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאשר כבוד בית זה בא להכריע בסוגיית הסכם שארם-אל-שיח', אין מנוס מלהביא בחשבון תרחישים נוספים הקשורים לאזרחים ישראלים שחשובים מאוד לכולנו, ובמיוחד למשפחותיהם, ואשר מסיבות שונות ומשונות נמצאים בבתי-כלא שונים, הן במדינות ערב וגם בארצות-הברית, המתווכת העיקרית בקונפליקט במזרח התיכון, שכולנו צמאים לסיימו בשלום אמת ובשלום בטוח.

איוב קרא: האבסורד הוא, שמצד אחד הכתרת, אדוני ראש הממשלה, את מובארק כשושבין המרכזי הקוטף את כל זרי התהילה, וכל זאת בלי להתנות כתנאי מוקדם ומרכזי את שחרורו של עזאם עזאם, שלהבדיל מאותם מרצחים יושב בכלא המצרי על לא עוול בכפו.

איוב קרא: איך תוכל, אדוני ראש הממשלה, להתבונן בעיני תושבי ארץ-ישראל ובני הכפר מע'אר, ובפרט בעיני בני משפחתו של עזאם, אחרי שהבטחת בבחירות האחרונות להיות ראש הממשלה של כולם?

איוב קרא: איך אפשר לחתום על הסכם זה כאשר בנינו, רון ארד וזכריה באומל, ושבויי ונעדרי צה"ל נוספים, לא מקבלים על-אודותיהם פרטים חדשים?

איוב קרא: איך אפשר לחתום על הסכם זה כאשר משתחררים מרצחים שהביאו להריגת סייענים באזור יהודה ושומרון?

איוב קרא: האם זה המחיר שצריכים לשלם אוהדי ישראל הערבים אשר חפצה נפשם לעזור לכוחות הביטחון, כדי שלא ייפגעו אזרחים חפים משפע?

איוב קרא: איך אפשר לחתום על הסכם זה, אדוני ראש הממשלה, בלי לבקש מארצות-הברית, הדוחפת להסכם זה במיוחד, לשחרר את יונתן פולארד, הכלוא בגלל סיוע שהגיש לישראל?

איוב קרא: – – –

טלב אלסאנע: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: אתה מדבר אחריו.

איוב קרא: האם זה המחיר שצריכים לשלם אנשים שרוצים בהמשך קיום ישראל לנצח נצחים?

טלב אלסאנע: מי כתב את הנאום הזה?

טלב אלסאנע: מה זה?

איוב קרא: בחוץ, אדוני ראש הממשלה, שובתים ראשי המועצות הדרוזיות זה ארבעה ימים.

איוב קרא: ציבור שאיבד את פרנסתו בגלל המצב הפיננסי ברשויות המקומיות, ואשר כפריהם וילדיהם נמצאים במצוקה הקשה ביותר מבין אזרחי מדינת ישראל, וכבודך, יחד עם קברניטי הממשלה, נשארים אדישים למולם.

איוב קרא: האם זה המחיר שצריכים לשלם אזרחים לויאלים וציבור מסור זה?

איוב קרא: אדוני ראש הממשלה, כקצין נכה צה"ל ובן למשפחה ששכלה כמה מבניה, הריני קורא לך לעצור ולחשוב פעמיים.

איוב קרא: השלום חשוב לשני הצדדים, אבל צריך להבטיח ששלום זה יכלול את כל הציבור וגם את כל הסוגיות המיוחדות שהזכרתי בפתח דברי, אבל חשוב מכול, צריך לדאוג לשלום אמיתי, כן ובטוח, כדי שבעתיד לא נכה על חטא שהיינו חפוזים מדי.

איוב קרא: והרשה לי, אדוני היושב-ראש, לברך את כל עם ישראל בשנה טובה, ושממשלת ישראל תפסיק לשלם כספים להרחבת הממשלה ולהתעלם מן העוני, מן הלחם, מן הדברים החשובים והיסודיים של המדינה הזאת.

טלב אלסאנע: – – –

איוב קרא: אני מאחל לכל שומעי – – –

טלב אלסאנע: – – –

אברהם רביץ: מה אתה צועק?

איוב קרא: אני מאחל לכל שומעי שנת בריאות, אושר, שלום וביטחון, ושיתפוצצו הקנאים, אדון טלב אלסאנע.

איוב קרא: אני לא אקבל ממך רשות, ואתה תסתום את הפה, ואתה תשב בשקט, ואין לך זכויות פה.

איוב קרא: שב בשקט.

טלב אלסאנע: אתה חוצפן.

טלב אלסאנע: אתה חוצפן ממדרגה ראשונה.

בנימין אלון: הוא הולך לצבא, הוא אומר מה שהוא מרגיש.

טלב אלסאנע: – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אתה רוצה לדבר?

אברהם רביץ: או בפלאפון או במיקרופון.

איוב קרא: תן לאנשים לדבר, ותסתום את הפה.

טלב אלסאנע: תסתום את הפה אתה, חוצפן.

איוב קרא: אתה חושב שהכול מותר לך, חתיכת פיצאלע?

טלב אלסאנע: חתיכת טיפש.

אברהם רביץ: חברים, זו לא מלה פרלמנטרית בכלל.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איזה לב טוב יש לך ולו.

בנימין אלון: אתם מסיתים נגד ערבים שמשרתים בצה"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מוטב חסר לב מאשר לב כזה.

בנימין אלון: ואתם יש לכם פה מלא.

בנימין אלון: אתם מסיתים נגד חיילי צה"ל ערבים.

בנימין אלון: קצין ערבי דרוזי מדבר, ואתם צוחקים עליו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים נראים ונשמעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ציבור שלם שומע אותם.

טלב אלסאנע: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יודעים גם מה אתה אומר, הרי זו אותה שפה, אותה מנטליות.

אברהם רביץ: עד כאן.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דהאמשה, זה מתחיל להיות על חשבונך.

אברהם רביץ: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול לברך את כל העם בארץ לרגל השנה החדשה, שתבוא עלינו בשלום ובסימן טוב של הסכמים, אשר יקדמו את שני העמים לדרך הדו-קיום, דרך השלום, דרך שלא ייזכרו בה עוד שפיכות דמים והריגות ורציחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא הוא הסכם השלום האחרון שנחתם בשארם-אל-שיח', ואשר בו חזרה למעשה הממשלה הזאת על אותו הסכם שחתמה ממשלת הליכוד קודם עם שינויים קלים ופעוטים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה שמפליא, שאנשי הימין, בצד הזה של הבית, אנשי ליכוד ברובם, לא כולם, אומנם, יש גם כאלה שהם בעמדה הרבה יותר שפויה, ואנשים שיודעים טוב מאוד איך מתבטאים בציבור, והציבור מכיר אותם, חושבים כאילו שרק הם מבינים, שרק הם ממונים, רק הם יודעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם חתמו על שחרור של 750 אסירים פלסטינים באוסלו, וכל ילד קטן בישראל יודע שיש 750 אסירים פלסטינים, ופירושו של דבר אסירים שנשפטו בעניין הפלסטיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא גנבי רכב, ולא אלה שנכנסו לארץ שלא כדין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ועכשיו הממשלה הזאת הולכת ומשחררת חלק מהמספר הזה, עדיין לא 750.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על מה אתם מתקוממים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל כנראה מי ששם את פניו אל העבר ומוצא לנכון לבחור את המנהיג שמסמל את העבר, ימשיך לצעוד אחורה לכיוון העבר, ואני לא יודע לאן תגיעו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לבי לבי לשבויים מביניכם, איך באמת תמשיכו לצעוד נגד החיים, נגד הזמן, נגד כיוון השעון, נגד כל כיוון חיובי אפשרי לטובת העם והמדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אסכם רק בכמה משפטים את עיקרי הנאום בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום, רבותי המאזינים, הנושא הוא הסכם השלום אשר נחתם לאחרונה בשארם-אל-שיח'.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו ברשימה הערבית המאוחדת אומרים באופן ברור, כי ההסכם – בהתעלם מפרטיו, מהצדדים החיוביים שבו ומהצדדים השליליים – אפשר שאנו חלוקים בדעותינו לגביו, אך בסופו של דבר ובכלל הוא הסכם חיובי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו מקווים שהוא יהיה בבחינת התחלה מחודשת קדימה למען שלום צודק וכולל – שלום אשר יציל את שני העמים מהדרך של שפיכות דמים, מדרך המלחמות הממושכות ומהדרך של הפשעים השונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו אומרים בסיכום הדברים, כי אם קיימים נכונות ממשית, ביצוע מעשי של הסכמי השלום האחרונים וכן מגמה לבצע את ההסכמים האחרים אשר נחתמו בעבר ולגביהם יתקיים דיון בעתיד הקרוב – אזי, זו הדרך הבטוחה להתקדם קדימה בתהליך של דו קיום בשלום, שלום צודק וכולל בין שני העמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת, כאשר המינימום שבו הוא הקמת מדינה פלסטינית עצמאית, בעלת ריבונות מלאה, שבירתה ירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, למה אין תרגום?

בנימין אלון: אני לא מבין.

אברהם רביץ: קודם הוא דיבר בעברית, לפני הערבית.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

אברהם רביץ: אם הוא לא יהיה באולם – חברת הכנסת ציפי לבני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני חושב שחבר הכנסת אלון צודק.

מוחמד ברכה: צריך לספק תרגום כאשר חבר הכנסת מדבר ערבית.

מוחמד ברכה: לא ייתכן כדבר הזה.

אברהם רביץ: אבל אז, לפי התקנון תוכלו לבקש שיתרגמו את כל הנאומים מעברית לערבית.

מוחמד ברכה: אין שום צורך.

מוחמד ברכה: פעם זה היה, אבל – – –

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מברך את חברי הכנסת הערבים שבינינו על כך שנשארו לשמוע אותי.

ראובן ריבלין: הם בוודאי היו הולכים לראות טלוויזיה אם הם לא היו נמצאים פה, אבל אני מברך אותם על חריצותם ועל נאמנותם לרעיונות שבהם הם דוגלים ועל רצונם לקדם כמה שיותר את הדברים שהם מאמינים בהם, ועל כך אני רוצה לדבר בשולי ההסכם הקרוי הסכם שארם-אל-שיח', שהוא תולדה של הסכם "וואי פלנטיישן".

ראובן ריבלין: אני לא צריך להסביר לציבור שנמצא בבית וגם לציבור שנמצא כאן מדוע אני לא אתמוך בהסכם היום, שהרי לא תמכתי בהסכם אוסלו ולא תמכתי בהסכם חברון ולא תמכתי בהסכם-וואי, וודאי שלא אתמוך גם בהסכם שארם-אל-שיח'.

ראובן ריבלין: עוברים פה לנגד עינינו, עולים ויורדים מהבמה אנשים הבאים ואומרים: חלום ארץ-ישראל חלף ועבר מן העולם.

ראובן ריבלין: חלום ארץ-ישראל חלף ועבר מן העולם.

ראובן ריבלין: ולפעמים אדם לא חזק מספיק, כמוני למשל, מהרהר וחושב, שמא, אולי זו באמת חצי רעה.

ראובן ריבלין: אולי באמת הגיע הזמן שבו אנחנו נאלצים, אם לא דה-יורה, דה-פקטו, להכיר בעובדה שחלום ארץ-ישראל מתרחק מאתנו, שהרי מתי היה חלום ארץ-ישראל חזק בלבנו?

ראובן ריבלין: כאשר האמנו באמונה בלתי מתפשרת, כאשר ידענו בכל רמ"ח איברינו ושס"ה גידינו שאנחנו חזרנו לארצנו צודקים, שאין דבר מוסרי יותר מחזרת העם היהודי לארצו.

ראובן ריבלין: כאשר האמנו בעניין זה, כאשר גם דגלנו, גם הטפנו, גם היינו שותפים והיינו נאלצים להיאבק, גם יריבינו ושכנינו והגרים בתוכנו והגרים לידינו הבינו שהעם היהודי חזק באמונתו, שהוא צודק בחזרתו לארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: כי מה זה חזרה לארץ-ישראל?

ראובן ריבלין: חזרה לשיח'-באדר היא כמו חזרה לחברון.

ראובן ריבלין: אם אין לנו איזה צדק מוסרי לבוא לשיח'-באדר, לא נעים לי עוד הפעם לומר זאת, חבר הכנסת טלב אלסאנע וחבר הכנסת אחמד טיבי וחבר הכנסת ברכה, אתם יושבים פה בבניין, אדוני היושב-ראש, שבנוי על חורבותיו, אבוי, של כפר ערבי שהיה קרוי שיח'-באדר.

ראובן ריבלין: זו האמת.

ראובן ריבלין: ואם אנחנו לא צודקים שאנחנו יושבים פה, אז אנחנו לא צודקים שאנחנו יושבים שם.

ראובן ריבלין: ואם אנחנו צודקים שאנחנו יושבים פה, והצדק המוסרי אומר שכאשר יש קונפליקט בין שני עמים ולעם אחד אין שום ברירה, כי אין לו שום דרך אחרת אלא לחיות רק במקום הזה, אז אנחנו שלמים בעמדתנו, שהיא: אל תבלבלו לנו את המוח עם הסכמים כלשהם אשר ייתנו לנו שלום תמורת אותה ארץ שאנחנו נמצאים בה בזכות מוסרית שאין למעלה ממנה.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שכאשר התגלגלה איזו חולשה ללבי, וכאשר חשבתי – ואני איתן בדעתי שכולנו יחד במדינה יהודית, שכן אין מדינה יהודית אחרת, צריכים לחיות, נועדנו לחיות; יש יאמרו נגזר עלינו, יש כאלה האומרים, זו לא גזירה, צריך להיפרד.

ראובן ריבלין: אנחנו חייבים לחיות יחד.

ראובן ריבלין: מתי התחזקתי עוד הפעם באמונתי?

ראובן ריבלין: כאשר התחלתי להבין, שיש היום אנשים שכופרים גם בזכותנו להיות בגליל, בזכותנו להיות במשולש, בזכותנו להיות בכל מיני מקומות אחרים, שאחרת לא היה עולה על דעתם לבוא במדינתם – שהיא מדינתם – ולקום עליה, בין שהם שוטים ובין שהם עשבים ובין שהם מיעוטים.

ראובן ריבלין: יש פה איזו חולשת דעת.

ראובן ריבלין: רבותי בבית, חולשת דעת שלנו, לא של אחינו הערבים, חולשת דעת שלנו היא הנוטעת בלבם של אנשים אחרים את האמונה שאנחנו איבדנו את אמונתנו בצדקתנו.

ראובן ריבלין: לכן אבוי ל"וואי" ואבוי לשארם, אבוי לחברון ואוי לאוסלו, ואני חוזר לעמדותי מוצק כסלע איתן עוד יותר משהייתי נחוש בעמדותי כאשר סירבתי לאוסלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת ריבלין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת ציפי לבני – איננה נוכחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נואף מסאלחה – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מאיר שטרית – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שלום שמחון – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, בעוד כמה ימים, בסוף השבוע, בשבת קודש ולמחרת, ביום ראשון, אנחנו מאמינים שכל באי עולם עוברים לפני הקדוש-ברוך-הוא כבני מרון, והוא דן כל אחד ואחד לפי מה שיש לו, לפי זכויותיו, והוא גם דן כל עם ועם.

אברהם רביץ: לכן אני גם מאמין, כמובן, שלב מלכים ושרים ביד השם.

אברהם רביץ: נכון, אני פוליטיקאי, ואני צריך לתת את דעתי בעולם הזה בארציות, אבל אני אומר, שבערב ראש השנה אנחנו צריכים לזכור בסופו של דבר, שהקדוש-ברוך-הוא מנהל את העולם.

אברהם רביץ: ואני תפילה, יחד עם כל בית ישראל בימים המיוחדים האלה והקשים, בימים שהם ימים של "גילו ברעדה", לומר "תן כבוד ה' לעמך, תהילה לעירך, תקווה טובה לדורשיך, שמחה לארצך, ששון לעירך וצמיחת קרן לדוד עבדך".

אברהם רביץ: אנחנו מתפללים שיבוא היום שכולנו נראה, שאכן, מלכותו של הקדוש-ברוך-הוא היא בעולמנו, ונאמר "מלוך על כל העולם כולו בכבודך".

אברהם רביץ: בימים ההם הצדק השמימי ייראה בחיינו שלנו וההבטחות של הקדוש-ברוך-הוא לכל עם ועם, לכל מדינה ומדינה, יהיו בהתאם ולפי הזכויות שכל אחד מאתנו צובר לפי מעשיו.

אברהם רביץ: לכן אני רוצה לפנות אל עצמנו, אל החברה בישראל, בערב ראש השנה, בערב יום הדין.

אברהם רביץ: הדברים שיקבעו את חיינו יהיו המעשים שאנחנו נעשה כאן עלי אדמות.

אברהם רביץ: יהיו המעשים, ההתנהגויות שלנו, כל אחד כלפי זולתו; הם יהיו אותם מעשים שנעשה כל אחד כלפי הבורא.

אברהם רביץ: אני רוצה לסיים.

אברהם רביץ: אני יודע שהדעות חלוקות, אבל באמת ברצוני לומר לחברי דברים של אמונה אמיתית ועמוקה, שאכן מה שעם ישראל יהיה ראוי לו, יש לנו הבטחה מבורא עולם, שאת זה הוא יקבל גם בנושא הארציות, בנושא ארצנו.

אברהם רביץ: לכן אני מברך את כל בית ישראל בשנה טובה, כתיבה וחתימה טובה.

אברהם רביץ: שנזכה לשנה של שלום אמיתי, לשנה של שמחה, לשנה שכל אחד יאהב את חברו וכולנו יחד נהיה גאים.

אברהם רביץ: שיהיה לנו כבוד לעמנו, לארצנו ולתורתנו.

אברהם רביץ: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נואף מסאלחה, בבקשה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, שנה טובה.

נואף מסאלחה: לכולם אני מאחל שנה טובה, לכל אזרחי מדינת ישראל שנה טובה, בוודאי.

נואף מסאלחה: ראש השנה הוא חג לעם היהודי, שאני מברך אותו.

נואף מסאלחה: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על שאפשרת לי לדבר על הסכם השלום.

נואף מסאלחה: הסכם-וואי – ויושב פה חבר הכנסת אחמד טיבי, שהיה דובר המשלחת הפלסטינית אז, ראינו אותך ב"וואי".

רחמים מלול: היום הוא יכול להיות דובר המשלחת הישראלית.

נואף מסאלחה: עכשיו אני רוצה לגייס אותו למשרד החוץ, כי הוא חבר כנסת בישראל.

נואף מסאלחה: ההסכם החדש-ישן, חוץ מכמה עיכובים בזמן, בתזמון, ב"טיימינג", חוץ מהחלפת מדבר יהודה, ה-3%, במקום אחר בצפון, בעצם זה אותו הסכם.

נואף מסאלחה: ההסכם ההוא, אני הצבעתי עבורו כאיש אופוזיציה, ואני שמח מאוד להצביע היום גם כחבר כנסת מהקואליציה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, ידוע לכולם – אני לא יודע על מה מתלוננים.

נואף מסאלחה: זה רק צעד קטן בדרך הקשה לשלום.

נואף מסאלחה: לדעתי המשא-ומתן יימשך הרבה שנים, לדעתי האישית.

נואף מסאלחה: כי מה קרה?

נואף מסאלחה: חשוב שמשחררים אסירים פלסטינים, והחודש.

נואף מסאלחה: חשוב שקבעו שבנובמבר משחררים עוד 150 חוץ מה-200.

נואף מסאלחה: חשוב גם להתחיל לבנות את נמל עזה.

נואף מסאלחה: אנחנו כל שבוע-שבועיים בעזה.

נואף מסאלחה: זה טוב לכולנו.

נואף מסאלחה: המעבר הבטוח הדרומי, וגם הצפוני – הדרומי ראשון באוקטובר והצפוני בנובמבר.

נואף מסאלחה: חשוב מאוד שהנסיגה השנייה תהיה בנובמבר והאחרונה תהיה לא יאוחר מ-20 בינואר.

נואף מסאלחה: חשובה גם הקמת צוותות המשא-ומתן להסכם הקבע, ואני שמח שהיום משרד ראש הממשלה קבע, ששר החוץ דוד לוי יעמוד בראש הצוות הישראלי למשא-ומתן עם הפלסטינים.

נואף מסאלחה: אני יודע – חבר הכנסת בנימין אלון, לא טוב?

בנימין אלון: אתה בסדר גמור.

נואף מסאלחה: אני מודה לך.

נואף מסאלחה: אני חושב שחשוב לנו בימים כאלה לשמור על השלום.

נואף מסאלחה: בהזדמנות זו אני מגנה את ניסיון ההתאבדות והפגיעה ההמונית ששלושה אזרחים ערבים, ולפניהם עוד אזרח, ישראלים, חשודים – ואני חייב להיות זהיר – חשודים שביצעו את המעשים האלה.

נואף מסאלחה: אני חושב שכערבי אזרח מדינת ישראל, כל הערבים אזרחי מדינת ישראל, הם לא מצטדקים כשהם אומרים שהם נאמנים למדינת ישראל ולחוקיה.

נואף מסאלחה: אני בטוח שלא רק הפוליטיקאים – אני ראיתי תגובות של הרחוב הערבי, שאנשים מגנים את זה שאזרח כמונו, כשאנחנו נלחמים למען שלום ושוויון בדרכים החוקיות, ייקח את החוק לידיים וינסה לפוצץ ישראלים, בין שאלה יהודים ובין שהם ערבים.

נואף מסאלחה: אני מקווה שכולנו "נעשה חושבים".

נואף מסאלחה: לא אנחנו אחראים.

נואף מסאלחה: אנחנו לא אנשי שב"כ ולא אנשי משטרה.

נואף מסאלחה: אף אחד, גם אמא שלו לא יכלה לדעת.

נואף מסאלחה: אסור לנו שדברים כאלה, או כמו שאמר אליק רון – סוף-סוף הסכמתי אתו – "עשבים שוטים".

נואף מסאלחה: אוי לנו גם אם יהיה עשב אחד שוטה כזה.

נואף מסאלחה: זה יגרום להרס בדעת הקהל.

נואף מסאלחה: דעת הקהל זה לא פוליטיקה, זה לא החלטות ממשלה וכנסת.

נואף מסאלחה: מדובר על מרקם היחסים העדין שנבנה בין יהודים לערבים; עם הבעיות, עם הקיפוח, עם האי-רצון.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, ידוע שהמשא-ומתן על הסכם הקבע מחכה לנו עם קשיים רבים.

נואף מסאלחה: בואו נצעד לאט לאט.

נואף מסאלחה: עניין ירושלים, עניין המים, נושא המתנחלים – אלה כתובים בהסכם אוסלו – עניין האסירים הביטחוניים, גבולות הקבע, הכרה או לא הכרה במדינה פלסטינית, מי יכריז עליה ומתי; וכן המפעלים הכלכליים בין הפלסטינים לישראל.

נואף מסאלחה: אני אדם אופטימי זהיר, הייתי אופטימי זהיר.

נואף מסאלחה: אני רוצה לברך את ראש הממשלה ושר הביטחון, את שר החוץ ואת היושב-ראש יאסר ערפאת, את המלך עבדאללה, את הנשיא מובארק, את ארצות-הברית – – –

אחמד טיבי: הנשיא ערפאת.

אחמד טיבי: פרס אמר "הנשיא".

נואף מסאלחה: הנשיא ערפאת.

נואף מסאלחה: אתה קיבלת ממני הצהרה כסגן שר חוץ.

נואף מסאלחה: הנשיא ערפאת.

נואף מסאלחה: בסדר.

טלב אלסאנע: פרס אמר "הראיס".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טיבי, תן לו לסיים.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך כסגן יושב-ראש הכנסת.

נואף מסאלחה: אני מאוד שמח שגם אתה, יחד עם חברים אחרים, יושב כאן על הכיסא המכובד הזה בזכות.

נואף מסאלחה: אני מקווה שזה עוד צעד קטן למען שילובם של ערביי ישראל במדינת ישראל.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת נואף מסאלחה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת חנן פורת, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היטיב הרב רביץ לבטא את הציפייה ואת האיחולים שלנו לקראת השנה הבאה לקראתנו.

חנן פורת: אותם דברים שאנחנו אומרים בתפילת הימים הנוראים: "ובכן תן כבוד ה' לעמך, תהילה ליראיך, תקווה טובה לדורשיך, פתחון פה למייחלים לך, שמחה לארצך וששון לעירך".

חנן פורת: ההסכם הזה, שאנחנו עומדים לאשר אותו היום, אין בו לא כבוד לעם, לא שמחה לארץ, לא ששון לעיר, עיר הקודש שלנו.

חנן פורת: אין בו כבוד.

חנן פורת: ואני רוצה לדבר על שתי נקודות מרכזיות.

חנן פורת: האחת, עדים היושבים כאן ביציע המכובדים, והם כבר עדים למחזה הזה פעם שנייה, הם, ששילמו בחיי יקיריהם מול הטרור, והדם של יקיריהם שנשפך עדיין תוסס ומחלחל – כתב לי אחד ההורים השכולים, אדוני היושב-ראש:

חנן פורת: אילו פנים יש לחברה המשחררת מחבלים אשר לא רק פגעו ביחידיה אלא גם התנכלו לעצם קיומה ומצהירים שימשיכו לעשות כן בעתיד.

חנן פורת: אין זו פגיעה נוספת במשפחות ששכלו את יקיריהן, אין כאן רק סיכון ממשי של חיים הנובע משחרור פושעים מאומנים שהצטרפו כבעלי ניסיון לכנופיית הרצח, ובשלב זה, כך אומרים לנו, ישוחררו רק אלה שמלאכתם לא צלחה, הם רק פצעו יהודים וכן הרגו ערבים.

חנן פורת: בוודאי כדאי להם לתת הזדמנות נוספת, אולי בפעם הבאה יצליחו יותר.

חנן פורת: כך כותב לי אותו אב שכול.

חנן פורת: חמורה מאלה הפגיעה ביסודות קיומה של חברה.

חנן פורת: כואבת מהכול המשמעות שיש לדבר ביחס לעולם הערכים המוסרי שלנו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, תפסיק את הישיבה כי אין שר על מנת להשיב על הדברים.

חנן פורת: אבל הדברים יישמעו ואני רוצה להמשיך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, יש לך עוד 40 שניות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנה הגיע שר, חבר הכנסת טיבי.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, בשולי ההסכם, וזה עיקר הדברים שאני מבקש לומר, יש סעיף שאומר, שכל אחד מהצדדים יגיב באופן מיידי וביעילות על התרחשות צפויה של אלימות או הסתה וינקוט את כל הצעדים הנדרשים למניעת התרחשות כזאת.

חנן פורת: ובכן, אני רוצה לומר לממשלה שאינה נמצאת כאן, אני רוצה לומר לאלה שחתמו על ההסכם, לא צריך להרחיק לכת – – –

קריאה: הממשלה נמצאת.

חנן פורת: אדוני השר חיים רמון, לפני מונח הספר הזה, מקראות בהיסטוריה, בספרות, שנלמד בבתי-הספר ביהודה, בשומרון ובחבל עזה.

חנן פורת: אני עומד נדהם כשאני שואל את עצמי: מדוע הדברים הללו לא מתפרסמים בשער בת-רבים?

חנן פורת: למה השקט הזה סביב העניין?

חנן פורת: מהספר הזה בחרתי לצלם את הדברים האלה באותיות של קידוש לבנה, מתוך מקראה ספרותית לכיתה ח', עמוד 122 – רבותי, כאן.

נעמי חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש, זה מיצג, זה בניגוד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אסור להציג דברים כאלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת פורת, תאמר במשפט מסכם אחד את העיקר, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אאפשר לך.

חנן פורת: נאמרים הדברים בספר.

חנן פורת: אחי – כתוב במקראה הספרותית לכיתה ח' – העושקים עברו את הגבול.

חנן פורת: לכן מתחייב ג'יהאד ומתחייבת הקרבה.

חנן פורת: האם נניח להם לגזול את הערביות שלנו?

חנן פורת: שלוף את חרבך מנדנה, נפרוץ למלחמת דם ואש חזקה, המוות יקרא והחרב תשתגע מרוב הרג.

חנן פורת: פלסטין, הצעירים יבכו את אדמתך.

חנן פורת: זה בספר מקראה לכיתה ח' של נערים ביהודה ובשומרון.

חנן פורת: ואני שואל: כך מחנכים לשלום?

חנן פורת: כך חושבים שאפשר להגיע לאיזה מינימום?

חנן פורת: אדוני השר, אם תיקחו את החומר הזה שנמצא לפני ועדת מעקב ותשימו אותו לפני אלה שחתמו על איסור הסתה ותשאלו אותם, מה כוונתכם לעשות – – –

אחמד טיבי: – – – ערוץ-7.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא ארשה דו-שיח כזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת פורת, אני מקווה שסיימת.

חיים רמון: חבר הכנסת פורת, באמת דברים חמורים, אבל יש לי תחושה שגם אם היו כתובים שם דברי נופת צופים, זה לא היה משנה את עמדתך.

חיים רמון: אני חושב שצריך להילחם בזה, הכול בסדר – – –

חנן פורת: אתה לא חושב שצריך להילחם בזה.

חנן פורת: עובדה שאתה לא נלחם, עובדה שאתם לא שמים את הדברים הללו ואומרים: כל זמן שזה לא יסודר, שום דבר לא יהיה.

חיים רמון: אני חודשיים בשלטון, אתה היית הרבה יותר זמן בשלטון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת פורת, אני מבקש לעזוב את הדוכן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סיימת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרת את הדברים, השר ענה לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נמשיך בדו-שיח.

חנן פורת: אני אסיים, אדוני היושב-ראש, ואומר, שממשלה שנוהגת בחוסר כבוד ובחוסר דין וצדק, לא תוכל לרחוץ בניקיון כפיה.

חנן פורת: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת נעמי חזן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת עמיר פרץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת אחמד טיבי.

מוחמד ברכה: אם לא יהיה שכול ודם, על מה ידבר חנן פורת?

מוחמד ברכה: אם יהיה שלום, על מה תדבר?

מוחמד ברכה: אתה תפרוש מהחיים הפוליטיים.

מיכאל קליינר: תראה מה מלמדים את הנוער.

מיכאל קליינר: הבעיה היא מה אומר או מה לא אומר חנן?

מוחמד ברכה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר לחברת הכנסת נעמי חזן לדבר.

טלב אלסאנע: זה הספר היחיד שמלמדים שם, אין ספרים אחרים.

טלב אלסאנע: מה מלמדים בהתנחלויות?

מיכאל קליינר: לא מלמדים אותם הסתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קליינר, אמרת את שלך והוא אמר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נמשיך בדו-שיח חופשי היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חברת הכנסת חזן.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השר רמון.

נעמי חזן: השר רמון, באמצע דיון עם חבר הכנסת פורת, שפעם נוספת נשא נאום כמעט זהה לנאום שנשא בדיון שהיה כאן ערב הסכמי-וואי.

חנן פורת: האינפורמציה הזאת לא היתה לפנינו.

נעמי חזן: אני זוכרת את התכנים, כי לצערי או לשמחתי יוצא לי לדבר כמעט תמיד אחרי הנאום שלך.

נעמי חזן: זו לא פעם ראשונה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, אנחנו התכנסנו כאן ערב ראש השנה תש"ס – – –

מיכאל נודלמן: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה רוצה לעקוב אחרי הזמן?

נעמי חזן: הוא רוצה לעקוב שאני לא אדבר יותר מהדקות המוקצבות.

נעמי חזן: חבר הכנסת נודלמן, אני מבטיחה לך שאני אעמוד בלוח הזמנים.

מיכאל נודלמן: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא תהיה לנו בעיה של זמן, אני מקווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא לאפשר לחברת הכנסת חזן לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

נעמי חזן: אני אתחיל מההתחלה.

נעמי חזן: אנחנו מתכנסים כאן, רבותי חברי הכנסת, ערב ראש השנה תש"ס, לאשר את ההסכם שנחתם לפני ימים ספורים בשארם.

נעמי חזן: היתרון הגדול של ההסכם הזה, רבותי חברי הכנסת, הוא בכך שהוא מתחיל להניע מחדש את הגלגל של תהליך השלום, והנעה מחדש של הגלגל הזה, חבר הכנסת קליינר, היא לא בהסכם נוסף, אבל ביישום הסכמים.

נעמי חזן: על כן, אני מייחסת חשיבות רבה גם לעיתוי וגם לתכנים של ההסכם הזה, משום שיש אפשרות, כבר בימים הקרובים, עוד לפני כניסת השנה החדשה, להתחיל מחדש את תהליך היישום, ותהליך היישום בונה גם אמון, אין ספק בכך.

נעמי חזן: אבל, אדוני היושב-ראש, אני מוכרחה להודות, שבשני נושאים מרכזיים, פרוצדורליים, אני עומדת כאן היום בחוסר נחת מסוים.

נעמי חזן: קודם כול, את ההסכם הזה אנחנו אישרנו בכנסת הקודמת.

נעמי חזן: ההבדלים בין ההסכם הזה לבין הסכם-וואי הם זעירים, הייתי אומרת – כמעט זניחים.

נעמי חזן: ואני לא חושבת שצריך כל הזמן לאשר מחדש אותו הסכם.

נעמי חזן: צריך גם לבצע.

נעמי חזן: זה הדבר הראשון.

אברהם רביץ: חברת הכנסת חזן, אין שום צורך חוקי לאשר.

נעמי חזן: לא, אבל אני חושבת שטוב שמביאים כל הסכם לכנסת.

נעמי חזן: נאבקתי אתמול על קיום דיון אישי, כי אני חושבת שחשוב שכל חבר כנסת יביע את דעתו בעניין.

נעמי חזן: יש לי גם חוסר נחת מנושא אחר, והוא התוספת האמיתית שקיימת בהסכם הזה, שחסרה בהסכמים קודמים, וזו תוספת של שלב נוסף במשא-ומתן על המסגרת להסדר הקבע עד פברואר שנת 2000.

נעמי חזן: אני לא בטוחה שאנחנו צריכים שלב נוסף ומורכב במסגרת סדרה של שלבים מורכבים ומסובכים.

נעמי חזן: אולי היה לי נוח הרבה יותר, מהטעמים שכבר הזכרתי, לחבק את ההסכם הזה, לולא היה שלב נוסף שהוכנס בתוכו.

נעמי חזן: מדוע?

נעמי חזן: המטרה הברורה של הסכם-וואי היא להביא לכך שתקום מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל.

בנימין אלון: במקום, במקום.

נעמי חזן: וחשוב להגיע לסעיפים המרכזיים.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, אתה נאמת, אני נואמת עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבר עברת את מסגרת הזמן, חברת הכנסת חזן.

נעמי חזן: אני מסיימת.

נעמי חזן: להקים מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל.

נעמי חזן: חשוב שהמדינה הזאת תקום בהסכמה, חשוב שנגדיר את אופי היחסים בינינו לבין הפלסטינים, במסגרת הסדרי הקבע, ולדעתי, אדוני היושב-ראש, חשוב מאוד למדינת ישראל, שהמדינה הפלסטינית שתקום בהסכמה ליד מדינת ישראל, תהיה מדינה חסונה, חזקה ובת-קיימא, כי כך נוכל לשמור על האינטרסים שלנו לאורך זמן.

נעמי חזן: ובהזדמנות זו אני רוצה לאחל לכל חברי הכנסת ולצופים שנה טובה – שנה טובה יותר, שנת שלום ושגשוג.

נעמי חזן: תודה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, חבר הכנסת אברהם יחזקאל – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מאוד מקווה שהשביתה ברשויות תסתיים בעוד כמה שעות.

עמיר פרץ: סוף-סוף הצלחנו לשכנע גם את האוצר וגם את השלטון המקומי, שהעובדים ברשויות לא צריכים להיות כלי משחק ולא להימצא בין הפטיש לבין הסדן.

אברהם רביץ: אם יש קושי, אפשר להביא את גלעד שר ואת ערפאת.

עמיר פרץ: כדי שיסדרו את העניינים.

עמיר פרץ: ברגעים אלה יושבים נציגי ההסתדרות ומרכז השלטון המקומי כדי לעבד את ההסכם.

עמיר פרץ: סוף סוף מצאו פתרון, והאוצר הסכים להתחייב במסגרת הסדר כזה או אחר כלפי השלטון המקומי על דרכי המימון של אותו הסכם שכבר נחתם.

עמיר פרץ: כדאי שפעם אחת נסביר:

עמיר פרץ: העובדים בישראל אינם יכולים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: טוב לשמוע את הדברים האלה, לקראת השנה החדשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי השביתה תסתיים לקראת השנה החדשה, ואז זה יהיה סיום טוב לשביתה הזאת.

עמיר פרץ: אני מקווה שהשביתה תסתיים עוד לפני השנה החדשה, כדי שנספיק לנקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם חותמים היום את ההסכם, אז אולי יספיקו.

עמיר פרץ: אם נחתום על ההסכם בתוך כמה שעות, עובדי הרשויות המקומיות הם עובדים חרוצים מאוד, יש להם הלילה, מחר ויום שישי, כדי לעבוד.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שיצליחו להכין את החג.

עמיר פרץ: אני רוצה שתדע, חברי חבר הכנסת רביץ, שהיום נעתרנו לבקשת כמה גורמים בתוך ירושלים, וביקשנו שינקו את כל האזורים שסביב הכותל המערבי וסביב בתי-כנסת מרכזיים, כי אנחנו יודעים שהמתפללים מקדימים.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שיסיימו את ההסכם כולו והעובדים יחזרו לעבודה ויעשו את מלאכתם.

עמיר פרץ: הגיע הזמן שבאוצר, מי שרוצה להשיג הישגים יפסיק להשתמש בעובדים כבכלי משחק.

עמיר פרץ: כאשר נחתמים הסכמים, צריך להיקבע מנגנון שיכריע בין גורמים ציבוריים שיש ביניהם ויכוח.

עמיר פרץ: לא ייתכן שבכל פעם גורם זה או אחר ישלח את העובדים לשביתה, כדי ללחוץ על הגורם האחר.

עמיר פרץ: אנחנו מדברים על הסכמי השלום שנחתמו, והממשלה הזאת מכבדת אותם.

עמיר פרץ: גם ההסכם שנחתם עם העובדים, הוא אומנם הסכם שנחתם על-ידי הממשלה הקודמת, אבל גם אותו צריך לכבד.

עמיר פרץ: אני רוצה להתייחס בכמה משפטים להסכם-שארם ולומר את עמדתי בצורה הברורה ביותר: אני בהחלט אחד המתנגדים החריפים ביותר לכמה צעדים שנעשים על-ידי ממשלת ברק בתחומים הכלכליים-החברתיים, גם לדרך שבה הם נעשים, גם לדרך שבה הם מוצגים, דרך שפותחת שורה של מאבקים קשים מאוד, שצפויים לנו במשק בחודשים הקרובים.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שתימצא דרך של הידברות.

עמיר פרץ: אבל באותה עוצמה שבה אני מתנגד למהלכים הכלכליים ולדרך שבה מנסים להעביר את תקציב המדינה, אני תומך בכך שתהליך השלום יקבל תאוצה.

עמיר פרץ: כל הסכם, גם אם יוגדר כהסכם ביניים, גם אם יוגדר כהסכם מעבר, הוא הסכם שבהחלט מוסיף עוד שמן לגלגלי תהליך השלום.

עמיר פרץ: אני יודע שיש חברים רבים בכנסת, שרואים בשלום גורם מאיץ פעולות של גורמים קיצוניים, שבדרך של טרור רוצים לטרפד את תהליך השלום.

עמיר פרץ: אבל מאז ומתמיד קיצוניות אחת שירתה קיצוניות שנייה.

עמיר פרץ: אם יהיה ברור שהסכמי השלום, מהסכם אוסלו, דרך הסכם-וואי ועד להסכם-שארם, הם הסכמים יציבים, שכל הממשלות מתכוונות לקיימם, שכל הממשלות מתכוונות לקיים את ההתחייבויות האלה – יכול להיות שהרבה מאוד גורמים קיצוניים, שאולי רוצים לגרום באמצעים אלימים למבוכה גדולה בציבוריות הישראלית, על מנת לטרפד את רוח הפשרה והפיוס שצריכה לבוא למזרח התיכון, לא ישיגו את מטרתם.

עמיר פרץ: אני חושב שלנו בכנסת יש תפקיד חשוב מאוד לשדר את הרוח הזאת אל העם, מכיוון שעד עכשיו, לצערי הרב, כל הסכמי השלום – אני אומר זאת לחברי, חברי הכנסת הערבים – הם הסכמים שנשארו הסכמים בין פוליטיקאים.

עמיר פרץ: עדיין לא הצלחנו להעביר את ההסכמים האלה למסגרת של הסכמים בין העמים.

בנימין אלון: סוף-סוף.

עמיר פרץ: הסכם השלום עם מצרים עדיין לא הפך להיות הסכם בין העמים; הסכם השלום עם ירדן עדיין לא הפך להסכם בין העמים; והסכם השלום עם הפלסטינים, מוכרח שתימצא הדרך להפוך אותו להסכם בין העמים.

עמיר פרץ: בהסכם פוליטי אפשר לעצור טנק, אפשר לעצור מטוס – קשה מאוד לעצור תופעות של עימות וחיכוך, שהן חלק מההיכרות הנדרשת בין בני-אדם כבני-אדם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שתי דקות מעבר לזמן.

עמיר פרץ: אני מודה לך, אדוני, על אורך הרוח והסבלנות שלך.

עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שאנחנו צריכים למצוא דרך להביא את ההסכמים האלה לבשלות הרצויה והראויה, כדי שתהיה נכונות של כל הצדדים לקבלם, ולא שחלילה יישארו על הנייר בלבד.

עמיר פרץ: אני מקווה מאוד שבשורת השלום היום תהיה אמיתית, כי אי-אפשר להתעלם מהתופעה שאזרחים ישראלים מהמגזר הערבי חשודים בפעילות כזאת או אחרת.

עמיר פרץ: אני חושב שהחובה של אנשי הציבור הערבים כאן לעשות הכול – ושמעתי את הקולות; כי חס וחלילה שלא כל העדה תוכתם, שלא יהיה מצב שיוטל כתם גדול אחד על כל ציבור האזרחים הערבים במדינת ישראל.

עמיר פרץ: זה יהיה עוול גדול.

עמיר פרץ: כולנו מכירים אותם.

עמיר פרץ: לכן אני חושב שיש צורך שאנשי הציבור הערבים כאן הם אלה שידגישו ויחדדו שמדובר באותם עשבים – אני לא יודע איך לכנות אותם – גורמים, שאין להם חלק, שלא יקבלו שום לגיטימציה בציבור הערבי.

עמיר פרץ: בסימן של בשורה לשלום אני מקווה שיהיה גם שלום פנימי.

עמיר פרץ: אני מאחל למדינת ישראל כולה, לכל אזרחי ישראל, שתהיה לנו באמת שנה טובה.

עמיר פרץ: פתח שנה הוא תמיד זמן טוב לברך, ולא חשוב מי מכריז על זה.

עמיר פרץ: זה יכול להיות פתח שנה של היהודים ויכול להיות פתח שנה של קבוצה אחרת, ונברך בכל הזדמנות עד שזה יתפוס.

עמיר פרץ: אבל היום אני מאחל לכל אזרחי ישראל ומאחל לכולנו, שפתח השנה החדשה הזאת יהיה פתח לשלום יציב, לתעסוקה מלאה, לפיוס בין כל העמים באזור ולפיוס פנימי בתוך מדינת ישראל ובתוך העם בישראל.

עמיר פרץ: תודה רבה וחג שמח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו – חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת גנדי ריגר, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אחמד טיבי: יא-סידי אל-ראיס, כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין הרבה הבדל בין הסכם-וואי לבין הסכם-שארם, אבל בכל זאת קיימות כמה נקודות שלא היו קיימות בהסכם המקורי; כמה נקודות שגורמות לי אי-נחת כשאני קורא את ההסכם החדש.

אחמד טיבי: הראשונה שבהן היא הוספת יצור חדש שנקרא "הסכם מסגרת לפתרון הקבע".

אחמד טיבי: זה מין יצור שהיתוסף – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הסכמה להשגת הסדר קבע.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: מין תחנת ביניים בין שלב הביניים לשיחות הקבע.

אחמד טיבי: יצור מאוד תמוה, משונה, כביכול, על מנת להשיג בתאריך יעד, בתוך חמישה-שישה חודשים, הסכם עקרונות.

אחמד טיבי: אשרי המאמין.

יהושע מצא: אבל לא תנאי?

אחמד טיבי: לא תנאי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מצא, זה בא לאחר שראש הממשלה ניסה בפגישות הראשונות לשלב, כפי שהוא הצהיר בפומבי, בין השלבים הסופיים האחרונים של הנסיגות לבין פתרון הקבע.

אחמד טיבי: לאחר שהניסיונות האלה נפלו כבר בפגישות הראשונות, עמד ראש הממשלה על המסגרת הזאת – זו היתה אבן נגף בהתקדמות המשא-ומתן – ובסוף הסכים הצד הפלסטיני.

אחמד טיבי: יש לי חשש שמא ינוצל הסעיף הזה כדי לקשור בין הנסיגות לבין התקדמות בפתרון הקבע, וזה יהיה מכשול נוסף ביישום ההסכם.

בנימין אלון: אפשר לשאול?

אחמד טיבי: בבקשה.

בנימין אלון: הסכם הקבע בנוי על 242 ו-338 או על אוסלו?

אחמד טיבי: שני הצדדים מסכימים, שמטרת הסכם הקבע תהיה יישום החלטות מועצת הביטחון 242 ו-338.

אחמד טיבי: הצד הפלסטיני, הצרפתים, האירופים, רואים את מימוש החלטת מועצת הביטחון 242 כנסיגה מכל השטחים שנכבשו ב-1967.

בנימין אלון: יש זיקה בין הסדר הקבע להסכם הביניים?

אחמד טיבי: המסגרת הזאת שהיתוספה היא מין חוליה מקשרת, לא מחייבת, כמו שאמר חבר הכנסת מצא, והיא לא יכולה להיחשב כמשהו מקשר.

אחמד טיבי: האמת היא, ששיחות פתרון הקבע כבר התחילו בפגישת אבו-מאזן ואורי סביר בזמנם; אחר כך שרון ואבו-מאזן בממשלה הקודמת; ועכשיו יתחדשו שוב שיחות הקבע.

בנימין אלון: הפלסטינים מעדיפים שזה לא יהיה קשור בשלב הביניים?

אחמד טיבי: אתה צודק.

בנימין אלון: שזה יהיה על 242 ו-338?

אחמד טיבי: מטרתו של פתרון הקבע צריכה להיות יישום מלא של 242 ו-338, ללא קשר לשלב הביניים.

אחמד טיבי: אף שההסבר מרצה אותך, זו האמת.

בנימין אלון: אחרת לא הייתי שואל.

אחמד טיבי: אני שייך לאלה שמאמינים ללאווים של ראש הממשלה בקשר לירושלים, לגבולות, לזכות השיבה וכדומה, ועל כן אני רואה קושי בהגעה להסכם קבע אפילו בארבע השנים הקרובות, חבר הכנסת אלון, לא בחמשת-ששת החודשים.

אחמד טיבי: לא יהיה לא הסכם מסגרת ולא הסכם קבע.

אחמד טיבי: לכן עמד היושב-ראש ועמדה המשלחת הפלסטינית על יישום מלא של הסכם-וואי ועל קבלת שטח שמעוגנת בהסכם.

אחמד טיבי: אחרת מישהו יגיד: אנחנו רוצים להמשיך לדשדש, לדבר, לשוחח, להתווכח, להתנגח על שיחות הקבע עד אין סוף.

אחמד טיבי: לכן חשוב מאוד שייושם.

אחמד טיבי: אני גם מאמין שראש הממשלה יישם את ההסכם הזה, וזה לא ישמח אותך, חבר הכנסת אלון.

אחמד טיבי: יש רצון עז של שני הצדדים לבנות מערכת של אמון הדדי, שנהרסה בשלוש השנים האחרונות ונפגעה בחודשים הראשונים של כהונתו של ראש הממשלה בשל הרצון לשנות את מזכר-וואי.

אחמד טיבי: יש גם נקודה חיובית אבל גם שלילית בכל מה שקשור לאסירים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה כבר שתי דקות מעבר לזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עליך לסיים.

אחמד טיבי: חשוב מאוד שמשחררים 350 אסירים ביטחוניים.

אחמד טיבי: הממשלה הקודמת עשתה תרגיל על מנת לשחרר אסירים פליליים.

אחמד טיבי: אגב, אומרים שחברי הכנסת הערבים מבקרים רק אסירים ביטחוניים.

אחמד טיבי: זה גם מה שאמרו במשרד לביטחון פנים.

אחמד טיבי: אתמול חבר הכנסת טלב אלסאנע ואנוכי ביקרנו כחברי הוועדה למלחמה בנגע הסמים בכלא "איילון" ובכלא "נווה-תרצה".

אחמד טיבי: ביקרנו אסירים פליליים.

אחמד טיבי: סיפורים קשים, מזעזעים.

אחמד טיבי: יהודים וערבים.

אחמד טיבי: משפחות הרוסות.

יהושע מצא: גם בקריית-מלאכי ביקרת?

אחמד טיבי: אני חבר כנסת בכנסת ישראל, יש לי מחויבות.

אחמד טיבי: הוזמנתי לשם בשבועות הקרובים בתנאי שאבטיח לליאור קצב לא להתמודד נגדו בבחירות לראשות העיר, והתחייבתי...

טלב אלסאנע: זה איום רציני...

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו אחראים לקיום הסכמים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מבחנו של ההסכם הזה הוא היישום.

אחמד טיבי: נכון, ההסכם הוא בין אליטות של הנהגה, לא בין עמים בשלב זה.

אחמד טיבי: כי אתה יודע, חבר הכנסת בני אלון, שיש הבדל בין הסכם לבין פיוס היסטורי.

אחמד טיבי: להסכם אפשר להגיע במסגרת שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מציע שאת העניין הזה תסביר לנו בהזדמנות אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קיבלת כבר זמן כפול, אתה שלוש דקות אחרי הזמן.

אחמד טיבי: אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: הסכם פיוס היסטורי יארך לפחות 15 עד 20 שנה לאחר חתימה על הסכם, אבל יהיה בניגוד לאקסיומה של חברי הבית מצד ימין.

אחמד טיבי: אני רוצה לסיים ולומר, שהיות שהשתתפתי בשיחות ב"וואי ריוור", אני לא יכול להצביע נגד ההסכם הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אני מפנה את תשומת לבך לכך ששולחן הממשלה ריק ולא נהוג כך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, לא נהוג כך, אמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק לפני דקות ספורות ישב פה אחד השרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר חברי הכנסת אינם מקפידים כל כך והם רוצים לדבר, אנחנו גם לא מקפידים להביא את הממשלה.

יהושע מצא: הם חייבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכל אופן, ההערה הושמעה ואני גם אפעל בהתאם, חבר הכנסת מצא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לחבר הכנסת טיבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אביגדור ליברמן – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עסאם מח'ול – גם כן איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, מתי ההצבעה?

יהושע מצא: כבר קבעו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא לפני 20:00.

יהושע מצא: הנאומים ייגמרו לפני 20:00?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נסתדר עם עניין הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש בינתיים לאפשר לחבר הכנסת קליינר לשאת את דבריו.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביום שבו מביאים לכנסת הסכם מדיני חדש-ישן, הנוגע לשטחי יהודה ושומרון, צריך להתחיל לדבר על ההסכם המדיני הבא.

מיכאל קליינר: כל הסכם כזה חותך את מדינת ישראל כמו שחותכים בובת בבושקה וממנה נשלפת בובה קטנה יותר, רק כדי לפנות מקום לבובה קטנה עוד יותר.

מיכאל קליינר: ממדינה קטנה הפכנו למדינה קטנטונת, נעבור לפצפונת, בסוף אולי נסתפק בדוגמית, בגרגר של חול משפת הים כדי להגדיר את הטריטוריה של העם היהודי.

מיכאל קליינר: למען האמת, היום, בעידן האינטרנט, אפשר אולי לוותר גם על כל פיסה של טריטוריה.

מיכאל קליינר: בדרך למימוש החזון של הציונות החדשה, הציונות הפוסט-ציונית, ציונות המאה ה-21, שהחזון שלה כנראה הוא מדינה וירטואלית, מפוארת, שמקום מושבה אתר של אינטרנט.

מיכאל קליינר: כבר יש כמה מדינות כאלה, והן אפילו כוננו ביניהן יחסים דיפלומטיים.

נסים דהן: אלה שהפילו את הממשלה הקודמת.

נסים דהן: קודם כול מפילים את הממשלה ואחר כך בוכים.

נסים דהן: את זה אמרנו לך לפני ארבעה חודשים ולא רצית לשמוע, ועכשיו אתה בוכה.

מיכאל קליינר: נדמה לי, ש-50 שנה אחרי ששליש מהעם היהודי נכחד במשרפות העשנות של אושוויץ, חבר הכנסת דהן, ואודיו העשנים הקימו מדינה – – – חבר הכנסת דהן, אני מבקש שתאפשר לי לעמוד במסגרת הזמן, כתבתי את דברי למסגרת הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת קליינר לשאת את דבריו ולא להפריע.

מיכאל קליינר: אני מבטיח לך שבהצבעה היום יהיו הרבה יותר מ-17 החברים שהצביעו נגד הסכם חברון ומ-19 החברים שהצביעו נגד הסכם-וואי.

מיכאל קליינר: אני מקווה שהיום יהיה לנו מספר מתנגדים יותר גדול, ואולי גם זו לטובה.

טלב אלסאנע: אבל אתה מהאופוזיציה ולא מהקואליציה.

מיכאל קליינר: אתה מצטער על זה, חבר הכנסת אלסאנע?

מיכאל קליינר: יש לך טענות?

מיכאל קליינר: נדמה לי ש-50 שנה אחרי ששליש מעמנו נכחד במשרפות, ואודיו העשנים של העם היהודי הקימו מדינה, עברו שש מלחמות, כנראה אין עוד לעם היהודי הכוח הנפשי להמשיך במלחמת ההישרדות או יצר הקיום של אומה נורמלית.

מיכאל קליינר: באבולוציה של עמים, החזקים ברוחם שורדים.

מיכאל קליינר: כך שרד העם היהודי משחר ההיסטוריה עד שנות האלפיים.

מיכאל קליינר: וכעת אנחנו נתונים במצב רוח של חולשה, דיפרסיה עמוקה, דיכאון לאומי, שבאים לידי ביטוי במעין אנורקסיה טריטוריאלית.

מיכאל קליינר: יש מחקרים שמוכיחים שאנשים רזים יותר חיים יותר זמן.

מיכאל קליינר: אצלנו יש אולי מי שמאמין, שמדינות, ככל שהן רזות יותר, הן חיות יותר.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, הסכמי אוסלו, חברון, "וואי", שארם, הם הסכמים שבראש מעייניהם זכות ההגדרה העצמית של ערביי ארץ-ישראל, ובה בעת אלה הסכמים שפוגעים בזכות ההגדרה העצמית של העם היהודי.

מיכאל קליינר: אילו היה מדובר בהסכם אחד בלבד, שאחריו היו באים תיקונים או מקצה שיפורים, הייתי מגדיר את הסכמי אוסלו כבאג 2000 של הציונות.

מיכאל קליינר: אבל היות שמדובר בהסכמים סדרתיים, שהולכים ונעשים גרועים יותר, אני חושב שמדובר באיזה וירוס אימתני, חיידק טורף או ניסיון להתאבדות לאומית.

מיכאל קליינר: מאז הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, שבה הכריזו הראשונים על הקמת מדינה יהודית ודמוקרטית, הפכנו עם שמתמכר לקטע של המדינה הדמוקרטית ושוכח את החלק המדבר על מדינה יהודית.

מיכאל קליינר: איך ייראה ההסכם הבא?

מיכאל קליינר: על מה נוותר?

מיכאל קליינר: עד לאן נגיע?

מיכאל קליינר: מה יהיו גבולות המדינה?

מיכאל קליינר: האם נוכל להמשיך להתקיים כמדינה יהודית?

מיכאל קליינר: האם אנחנו עדיין רואים את מטרת הציונות במדינה יהודית?

מיכאל קליינר: כנציגה של מפלגת חרות אני חושב שמתאים להזכיר היום, שבקונגרס הציוני של 1931 הצליח בן-גוריון להשיג רוב במליאת הקונגרס נגד ההצעה של ז'בוטינסקי, לקבוע שמטרת הציונות היא הקמת מדינה.

מיכאל קליינר: בן-גוריון דאג, שיישלחו לצירי הקונגרס מברקים מפוברקים, שבהם איומים כי תמיכה בהצעת ז'בוטינסקי תוביל לפוגרום ביישוב היהודי בארץ-ישראל.

מיכאל קליינר: התוצאה היתה, שצירים מהמחנה הדתי, ממחנה הימין האזרחי חזרו בהם מכוונתם המקורית לתמוך בהצעה של ז'בוטינסקי.

מיכאל קליינר: זה היה התרגיל המסריח הראשון, שבו נחשפה חולשתם של רבים ממנהיגי העם היהודי, שהעדיפו להתפשר על אוטונומיה יהודית חזקה, כהצעת חיים ויצמן ב-31', או להתפשר על השליטה על ארץ-ישראל, דהיינו, חלוקה שוויונית של השלטון במדינת ישראל בין יהודים לערבים, כהצעת בן-גוריון.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, משפט מסיים.

מיכאל קליינר: בתחילת המאה, כאשר ילד יהודי שאל את אמו: אמא, האם גם לנו תהיה אי-פעם, אולי בעוד 50 שנה, מדינה משלנו?

מיכאל קליינר: הוא נענה בדרך כלל בתשובה: כן, כי התנועה הציונית הולכת וגדלה ולכן בסוף תקום לנו מדינה.

מיכאל קליינר: היום, כ"ז באלול התשנ"ט, יום עצוב לעם היהודי.

מיכאל קליינר: אם ילד יהודי ישאל אותי היום, האם אני בטוח שבעוד 50 שנה תתקיים כאן מדינה יהודית, צר לי, אני לא אוכל לענות לו באותו ביטחון.

מיכאל קליינר: רבים לא בטוחים.

מיכאל קליינר: יש כאלה שאומרים: אחרי המבול.

מיכאל קליינר: כאיש ציבור, כבן להורים ששרדו את אושוויץ, אני סבור שאסור לקבל את התפיסה הזאת.

מיכאל קליינר: צריך לעשות הכול כדי להבטיח את עתיד הדורות הבאים של העם היהודי.

מיכאל קליינר: הסכם-שארם אינו הדרך.

מיכאל קליינר: הוא הדרך ההפוכה, המבטיחה מלחמה, המבטיחה טרור, המבטיחה סכנה קיומית לא רק למדינת ישראל אלא גם לקיומו של העם היהודי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת גנדי ריגר – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

אביגדור ליברמן: – – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נהוג לדבר כך עם היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נא לגשת לדוכן ולהסביר את הדברים.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הסכם-שארם הוא הסכם חשוב, והחשיבות שלו איננה נובעת מעצם החתימה של ההסכם, אלא מהנכונות שמגלה הממשלה החדשה לפעול בצורה אחרת, דהיינו, לפעול ליישם את ההתחייבויות הלכה למעשה ולא רק להישאר במסגרת – הסכם חותמים ולא מיישמים.

טלב אלסאנע: מבטיחים, מנסים לרצות את המתנחלים או שמביאים את מועצת יש"ע כדי להחליט איך מיישמים את ההסכם, וכאילו אין צד שני, אין לפלסטינים מה לומר בקשר להסכמים.

טלב אלסאנע: המבחן האמיתי שבהסכם הזה הוא לא בחתימתו.

טלב אלסאנע: המבחן האמיתי הוא ביישומו, בביצוע ההסכם.

טלב אלסאנע: מאז הסכם אוסלו כבר נחתמו הסכמים שהמטרה שלהם היתה לבצע את מה שכבר נחתם.

טלב אלסאנע: היה הסכם אוסלו הראשון, לאחר מכן היה הסכם חברון, שבא כדי לבצע את הסכם אוסלו, אחר כך היה הסכם-וואי כדי לבצע את הסכם חברון, ולאחר מכן יש לנו הסכם-שארם, כאילו יש תחביב של עריכת הסכמים.

טלב אלסאנע: מה שחשוב הוא המגמה, מה שחשוב הוא הכוונה, והשאלה כאן היא, האם יש החלטה אסטרטגית עמוקה שהופנמה בתוך הממשלה ובתוך העם, שהשלום הזה איננו אינטרס של הפלסטינים בלבד.

טלב אלסאנע: זה אינטרס ישראלי.

טלב אלסאנע: לא צריך להתייחס לכך רק כאילו אנחנו מנסים לרצות את הפלסטינים – אלא גם מנסים להשיג שלום אשר יבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: עלה לכאן לדוכן חבר הכנסת רובי ריבלין, ובמהלך הנאום שלו הוא אמר דברים חשובים.

טלב אלסאנע: הוא אמר שהכנסת הוקמה על חורבות של כפר ערבי.

טלב אלסאנע: אכן כן, אבל ההבדל בין העם הפלסטיני לבין רובי ריבלין, לבין הימין הקיצוני הישראלי, שהעם הפלסטיני הפנים את הפשרה ההיסטורית.

טלב אלסאנע: הוא הפנים את זה שעל מנת שיהיה אכן שלום צריך להתפשר.

טלב אלסאנע: צריך שיהיה כאן

טלב אלסאנע: פיוס היסטורי, ולכן הפלסטינים אמרו: אנחנו מכירים במדינת ישראל בגבולותיה עד 4 ביוני 1967.

טלב אלסאנע: אבל בצד הישראלי אין הכרה ויש כאלה שממשיכים לדבר על הגדה ועל הרצועה כאילו הם שטחי ארץ-ישראל.

טלב אלסאנע: אלה לא שטחים של ארץ-ישראל.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן להבין שאלה שטחים ששייכים לעם אחר.

טלב אלסאנע: אלה שטחים ששייכים לעם הפלסטיני, ואם העם הפלסטיני הסכים לפשרה היסטורית, הגיע הזמן להפנים כאן שיש צורך בפשרה היסטורית, ולא להתייחס לזה שיש כאן צבע צהוב או צבע כתום.

טלב אלסאנע: יש כאן עם נוסף, עם שני שיש לו זכויות כמו לעם הישראלי, לעם במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: והערה שנייה שאני רוצה לומר.

טלב אלסאנע: היום היינו חבר הכנסת מוחמד כנעאן ואנוכי בביקור אצל אבו-מאזן, למרות כל ההסתייגויות שיש מההסכם, שלא נותן פתרון לבעיית האסירים הביטחוניים הפלסטינים, שהגיע הזמן לשחררם, ולא נותן מענה ופתרון לבעיית הנמל הפלסטיני, ואני לא מבין מדוע מתעקשים עד היום.

טלב אלסאנע: אם הפלסטינים רוצים שמישהו יצא או ייכנס או רוצים ייבוא או ייצוא סחורות – מדוע צריך להגביל את זה?

טלב אלסאנע: מה זה מפריע שיהיה שגשוג כלכלי בקרב הפלסטינים?

טלב אלסאנע: מדוע צריך שיהיה אינטרס ישראלי כאילו שהפלסטינים יהיו יותר עניים, או יהיו תלויים תלות מוחלטת בכלכלה הישראלית?

טלב אלסאנע: מדוע לא מאפשרים להם מעבר בטוח בין הגדה לבין הרצועה?

טלב אלסאנע: הרי עד לפני תהליך השלום היו הפלסטינים נכנסים לישראל.

טלב אלסאנע: מדוע במסגרת הסכם שלום לא ניתן לאפשר ביצוע ההתחייבות למעברים בטוחים?

טלב אלסאנע: ולכן, היושב-ראש, אף שיש לנו כמה הסתייגויות מזה שלא כל האסירים שהוסכם שישוחררו הם אסירים ביטחוניים, אנחנו תומכים בכל הסכם אשר יביא או יקרב את הסכם השלום הכולל באזור הזה, והסכם-שארם הוא בגדר צעד בכיוון הנכון.

טלב אלסאנע: הוא יתרום יותר ליצירת אווירה במידה שיבוצע וייושם.

טלב אלסאנע: ומשפט אחרון.

טלב אלסאנע: בתקופה האחרונה היינו עדים לאיזו מתקפה של כל מיני קיצונים מהימין, כאילו ניסו בעקבות האירועים הקשים והמתועבים של ניסיון הפיגוע בחיפה ובטבריה להכתים את כל הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: ואני שואל: כשיגאל עמיר, שהוא יהודי, רצח ראש ממשלה, מישהו בא ואמר שכל היהודים או כל עולי תימן רוצחים?

טלב אלסאנע: כשהיה המרגל קלמנוביץ מקרב עולי רוסיה, מישהו אמר שכל עולי רוסיה הם מרגלים?

טלב אלסאנע: מדוע בכל אירוע שנעשה על-ידי ערבי מכתימים מייד את כל האוכלוסייה הערבית?

מיכאל קליינר: במקרה של יגאל עמיר לא הסיתו נגד כל הציבור הדתי, נגד כל הציבור הלאומי?

טלב אלסאנע: דווקא במקרה של יגאל עמיר הוא היה הכלי שביצע לאחר הסתה פרועה שהיינו עדים לה ושבני אלון והחברים שלו מ"זו ארצנו" הובילו.

טלב אלסאנע: אנחנו זוכרים את זה.

טלב אלסאנע: אני לא רוצה להתייחס לזה, אבל הוא אחראי, הוא הועמד לדין, ונגמר העניין.

מיכאל קליינר: – – –

טלב אלסאנע: לא, לא, במקרה הזה היה קשר ישיר, ברור, מובהק – –

בנימין אלון: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש.

טלב אלסאנע: – – אבל במקרה הקונקרטי שבו מדובר, האוכלוסייה הערבית במשך 50 שנה, למרות מבחנים מאוד קשים, למרות עימות עקוב מדם, סכסוך עקוב מדם שהיה, למרות טבח סברה ושתילה והאינתיפאדה – שמרה על אחריות ועל שלטון החוק.

בנימין אלון: האוכלוסייה היא בסדר גמור.

טלב אלסאנע: אף שהאוכלוסייה הערבית חיה בעוני, חיה במצבים קשים מאוד, במצוקה כלכלית נוראה, היא ידעה לנהל את המאבק לשינוי המצב על-פי החוק.

טלב אלסאנע: אז לדעתי, מגיע לאוכלוסייה הערבית צל"ש.

בנימין אלון: זה נכון.

בנימין אלון: הבעיה היא לא האוכלוסייה – – –

טלב אלסאנע: ואם יש מקרים בודדים, צריך להתייחס לאותם מקרים באופן קונקרטי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני מבקש לתת לחבר הכנסת אלסאנע לסיים.

בנימין אלון: אני מסביר.

בנימין אלון: הבעיה היא לא האוכלוסייה.

בנימין אלון: הבעיה היא – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמענו את ההסבר, בסדר.

טלב אלסאנע: לא, לא, חבר הכנסת בני אלון, אל תסביר.

טלב אלסאנע: אני דווקא קראתי את המאמר – – –

בנימין אלון: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלון, זה לא יהפוך לוויכוח בין שניים.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת בני אלון, אתה אמרת היום שיש טבו, אסור לדבר שלום כאן – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלסאנע, אני מבקש גם לסיים, ולא לפנות לחבר הכנסת אלון.

טלב אלסאנע: – – צריך רק לדבר מלחמה, כי כנראה אתה וחברים שלך, קליינר ואחרים, ניזונים ממלחמות, ניזונים משפיכות דמים, ניזונים מדם.

טלב אלסאנע: אם אין דם, אין לכם מה לעשות, אין לכם מה לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: טוב לסיים במשפט הזה.

טלב אלסאנע: אתם רק מנסים להטיל אימה על אנשים מפני השלום.

טלב אלסאנע: שלום הוא הביטחון, שלום הוא הפתרון, שלום מביא כלכלה ורווחה לכלל האוכלוסייה, והאוכלוסייה הערבית כאן – משפט אחרון – איננה זקוקה לתעודת יושר מאף אחד.

טלב אלסאנע: היא קיבלה תעודת יושר מכוח ההתנהגות שלה, וההתנהגות האחראית במרוצת השנים, וגם תמשיך להיאבק למען השגת השוויון כאן.

בנימין אלון: היא לא צריכה אישור ממך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, בסדר.

טלב אלסאנע: ולכן, אנחנו נצביע בעד הסכם השלום.

בנימין אלון: הבעיה היא אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אביגדור ליברמן, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – השר רמון, ואחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

בנימין אלון: הערבים הם לא הבעיה.

בנימין אלון: חברי הכנסת שלהם הם הבעיה.

עסאם מח'ול: הבעיה זו ההסתה – – –

בנימין אלון: – – –

טלב אלסאנע: מי מסית?

טלב אלסאנע: אתה האבא של המסיתים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת ליברמן לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלון, מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלסאנע, נא לשבת במקומך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת ליברמן.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, אינני רוצה להיכנס לפרטי ההסכם.

אביגדור ליברמן: אני חושב שקודמי הסבירו למה ההסכם הזה גרוע.

אביגדור ליברמן: אני רוצה לדבר על הקונספט, על התפיסה הכללית, וכשאני מסתכל על התפיסה הכללית ועל השמאל שמייצג את התפיסה הזאת, זה מזכיר לי סוחרי סמים.

אביגדור ליברמן: אני חושב שהשמאל מבחינתי הוא בדיוק כמו סוחרי סמים שמוכרים את האשליה.

אביגדור ליברמן: ומה האשליה שהם מוכרים?

אביגדור ליברמן: – אנחנו ניתן לערבים מה שמגיע להם ויהיה שלום.

אביגדור ליברמן: גם לשיטתכם, אדוני השר חיים רמון, גם לשיטתכם, אם נחזור לגבולות 1967, לא יהיה שלום, באותו רגע תהיה מלחמה, מלחמה עקובה מדם.

אביגדור ליברמן: ומה, אתה לא רואה שכבר בדרך תביעות לאוטונומיה בגליל ובמשולש ובצפון הנגב?

אביגדור ליברמן: ואתה לא רואה שכבר בדרך תביעות לחזרה לתוכנית החלוקה של 1947?

אביגדור ליברמן: ואני אומר לך: תפנה לראש הממשלה.

אביגדור ליברמן: יש לכם כל כך הרבה גופי מחקר – יש מחלקות מחקר במשרד החוץ ובמוסד ובשב"כ ובאמ"ן ויש הרבה מכונים אקדמיים.

אביגדור ליברמן: תזמינו פעם סימולציה מה יקרה אם ישראל תחזור לגבולות 1967, איך יגיבו במצרים ואיך יגיבו בירדן ואיך יגיבו בסוריה, בלבנון, איך יגיב "חיזבאללה" ואיך יגיב "הג'יהאד האסלאמי" ומה תהיה תגובת ערביי ישראל, ואני מבטיח לך – אם תזמינו מחקר כזה, סימולציה כזאת לפני שאתם עושים הכרעות, תדעו אז שהחזרה לגבולות 1967, ויתורים מזמינים התקפה, ואין לי ספק שאתם לא מובילים את העם לשלום.

אביגדור ליברמן: אתם לא מובילים את המדינה הזאת לשלום.

אביגדור ליברמן: אתם מובילים את המדינה הזאת להתנגשות עקובה מדם, שאני לא בטוח בתוצאה שלה.

אביגדור ליברמן: מי שאומר שיש לנו צבא חזק לא יודע מה הוא מדבר.

אביגדור ליברמן: צבא חזק הוא לא ערובה להישרדות האומה.

אביגדור ליברמן: גם לברית-המועצות היו כוחות ביטחון חזקים, גם לשאה האירני לפני שהוא נפל היה צבא מהחזקים בעולם, גם לצ'אושסקו כשהוא נפל היו כוחות ביטחון מהאכזריים בעולם.

עסאם מח'ול: – – –

אביגדור ליברמן: הם נפלו משום שהעם התפורר, משום שהעם איבד את החוסן החברתי ואת העוצמה הלאומית, וזה הרבה יותר חשוב.

אביגדור ליברמן: אני רק רוצה לחזור לאותו ביטוי עתיק יומין: si vis pacem para bellum וטוב שתדעו את זה, כי מה שאני רואה כרגע בדרך – ואני מתייחס גם לפרסומים בביטאון הרשמי, למשל, של הרשות הפלסטינית; ומה כתוב בביטאונה הרשמי של הרשות הפלסטינית?

אביגדור ליברמן: בסך הכול תשבץ.

אביגדור ליברמן: ומה כתוב בתשבץ הזה שפורסם רק לפני כמה שבועות?

אביגדור ליברמן: מה זה "המוסד היהודי העוסק בהנצחת השקרים"?

אביגדור ליברמן: ומה התשובה?

אביגדור ליברמן: – "יד ושם".

אביגדור ליברמן: זה מה שמתפרסם בביטאונה של הרשות הפלסטינית היום, שחור על גבי לבן.

אביגדור ליברמן: ואתם עוצמים את העיניים ואתם לא רוצים לראות את האמת ואתם רוצים להמשיך למכור לעם אשליות ושטויות ואתם מובילים לאסון ומביאים אסון עלינו.

אביגדור ליברמן: אני רוצה לסיים.

אביגדור ליברמן: ראיתי שראש הממשלה נתן מתנה לעם ישראל לקראת ראש השנה.

אביגדור ליברמן: הוא משחרר 200 מחבלים.

אביגדור ליברמן: ואני מאוד מקווה שראש הממשלה יודע שאחרי ראש השנה בא יום כיפור.

אביגדור ליברמן: שיחשוב טוב, ואולי מגיע גם לעצורים יהודים להשתחרר, לפחות באותה מסגרת הדדיות או באותו פיוס לשלום שאתם כל כך אוהבים לדבר עליו.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: עכשיו השר המתאם, חיים רמון.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשהקשבתי לנאומי האופוזיציה בשנים 1996-1992, התייחסתי אליהם ברצינות.

חיים רמון: התייחסתי ברצינות לעמדות, התייחסתי ברצינות לאנשים.

חיים רמון: הם באו ואמרו בדיוק מה שאמר עכשיו חבר הכנסת ליברמן: אין עם הערבים שלום, לא צריך לעשות שלום, חבל על הזמן.

אביגדור ליברמן: צריך להגיד את האמת.

חיים רמון: מאה אחוז, חבר הכנסת ליברמן, להגיד את האמת.

חיים רמון: על האמת אנחנו מדברים עכשיו.

חיים רמון: לא על הפראבדה, אלא על האמת.

חיים רמון: והאמנתי להם.

חיים רמון: ב-1996 הם הודיעו פתאום, שאפשר לעשות שלום.

חיים רמון: לא סתם אפשר לעשות שלום, אלא אפשר לעשות שלום על סמך הסכמי אוסלו, רק לתקן אותם קצת.

חיים רמון: זה היה לפני הבחירות.

חיים רמון: עם קצת תיקונים, לא קונספציה, והכול יהיה בסדר.

חיים רמון: אבל אז אמרנו, שיכול להיות שזה נובע מהרצון לנצח בבחירות, וזאת הבטחת בחירות שהם לא מתכוונים לקיימה.

חיים רמון: מה לעשות, שלאחר מכן הם דיברו, לא עשו, ואמרו שאפשר להגיע לשלום עם הפלסטינים, אם ניתן שטח.

חיים רמון: יש ויכוח על כמה שטח.

חיים רמון: אבל שמעתי עכשיו מחבר הכנסת ליברמן, שהיה אז ליד ראש הממשלה לשעבר נתניהו, שהוא וראש הממשלה לשעבר גם כן התנהגו כסוחרי סמים, ונתנו להם שטחים.

חיים רמון: נתנו להם את חברון, התחייבו לתת להם.

חיים רמון: אבל כשאנחנו הגענו לשלטון ואנחנו היום לא נותנים סנטימטר אחד יותר ממה שחתם ראש הממשלה נתניהו, אנחנו סוחרי סמים.

בנימין אלון: כי לסוחר סמים אסור להיות מסומם.

חיים רמון: נכון.

מיכאל קליינר: קודם חנן פורת אמר דבר מהותי מאוד חמור, אז התייחסת לחנן פורת.

מיכאל קליינר: תתייחס למהות.

חיים רמון: אני אתייחס למהות.

חיים רמון: אני מדבר על התוקף המוסרי.

חיים רמון: יש תוקף מוסרי.

חיים רמון: כאשר עולה חבר הכנסת קליינר ואומר את מה שאמר עכשיו חבר הכנסת ליברמן, אני לא מסכים אתו באופן מוחלט, אבל כך הוא התנהג מאז אני מכיר אותו, ועד היום לא חל בו שינוי.

חיים רמון: כשאני שומע את חבר הכנסת בני אלון אומר את דבריו נגד הסכם-וואי, נגד הסכם שארם-אל-שיח', אני מכבד אותו.

חיים רמון: זאת היתה עמדתו והיא לא השתנתה.

חיים רמון: אני לא מסכים אתה, אבל אני מכבד את העמדה.

חיים רמון: אבל כשאני שומע מחבר הכנסת ליברמן, מיושב-ראש הליכוד, שחתומים על ההסכם, אדריכלי ההסכם, שכאשר הם חתמו עליו בא ראש הממשלה לשעבר ואמר, שמעולם לא נחתם בתולדות מדינת ישראל הסכם כל כך טוב, כל כך נכון, כל כך הגיוני – – –

יהושע מצא: תוך כדי המחויבות לאוסלו.

חיים רמון: – – – נניח, חס וחלילה וחס, שקלקלנו פה ושם, מה ההבדלים המהותיים?

חיים רמון: הרי אתם באים ואומרים שאין הבדלים מהותיים גדולים, ופתאום זה נהיה אסון?

חיים רמון: איזה תוקף מוסרי יש לדברים שלכם?

חיים רמון: אבל האמת היא מה שאמר חבר הכנסת ליברמן, זה מהותו – – –

אביגדור ליברמן: ראית חתימה שלי על ההסכם?

חיים רמון: לא שלך.

חיים רמון: היית חלק משלטון, אל תתנער מזה.

אביגדור ליברמן: איפה הייתי בשלטון?

חיים רמון: היית חלק משלטון, תמכת בשלטון הזה.

חיים רמון: אין לי ספק שאם היית חבר כנסת בשעה שהסכם-וואי הובא לכנסת, היית תומך בו.

רוני מילוא: הוא היה פקיד.

חיים רמון: כן, הוא היה פקיד, שמעתי על כך.

חיים רמון: ידוע שהוא היה פקיד, פקיד צנוע.

אביגדור ליברמן: השתתפתי בכל הפגישות עם הפלסטינים, בירדן ובמצרים.

חיים רמון: חבר הכנסת ליברמן, אתה היית חלק משלטון שלכאורה הציג מצג שהוא רוצה לקדם את תהליך השלום, ותוך כדי כך הוא עשה דברים שאפילו לשיטתו הוא לא היה צריך לעשותם.

חיים רמון: אבל האמת היא פשוטה.

מיקי לוי: אבל אתה צריך לברך את נתניהו על ההכרה באוסלו ועל הסכם-וואי.

חיים רמון: אני בהחלט מברך על ההכרה הפורמלית ועל כך שהוא חתם על הסכם-וואי.

חיים רמון: לא היה לי ספק שהוא לא יכול לקיים אותו, הוא לא רוצה לקיים אותו, כי בבסיס התפיסה של השלטון הקודם עמדו דבריו של חבר הכנסת ליברמן – –

אביגדור ליברמן: אנחנו רצינו להביא שלום ואתם מביאים אסון.

חיים רמון: – – שאין שום יכולת להגיע לדו-קיום בשלום עם הערבים ועם הפלסטינים.

חיים רמון: זאת האמת, כך אתם חשבתם, את זה ניסיתם להסתיר, כי ידעתם שזאת עמדה שהיא בלתי קבילה בחלקים גדולים בציבור, ואת זה ניסיתם להסתיר.

חיים רמון: תוך כדי כך נפלתם למלכודות ולסתירה הפנימית של דרך ההתנהגות.

חיים רמון: מצד אחד, מה שאמרת כאן – אמונה בולטת, חד-משמעית, שאי-אפשר להגיע לשלום.

חיים רמון: מצד שני, הרצון לרצות את ארצות-הברית – –

אביגדור ליברמן: אפשר.

אביגדור ליברמן: אתם לא מביאים שלום.

חיים רמון: – – ולרצות חלקים בקואליציה דאז, שכן האמינו בדרך הזאת.

חיים רמון: ומכיוון שניסיתם להוליך שולל את כל הציבור ואת כל הגורמים כל הזמן, הדבר הזה הביא בסופו של דבר לנפילת ממשלת נתניהו.

חיים רמון: הסתירה הפנימית הזאת בין מה שהיא היתה באמת לבין התנהגותה הביאה לנפילה, ויושבים פה אנשים שיכולים להעיד על כך.

חיים רמון: איבדו את האמון אלה שהאמינו שנתניהו לא יעשה דבר עם הערבים והוא נגדם, כמו שאתה חושב, לבין זה שבסופו של דבר מתוך איזה רצון להישאר בשלטון הוא יוותר על דברים שהם לא מאמינים שהוא יכול לוותר עליהם.

בנימין אלון: היו לו קשיים פנימיים, כמו שיש לכם.

חיים רמון: נכון, אני לא מתעלם מהקשיים הפנימיים.

חיים רמון: ההבדל בין הקשיים הפנימיים שיש לנו לשלו הוא, שאנחנו לא משקרים לאיש מהפרטנרים שלנו.

חיים רמון: כאשר המפד"ל נכנסה לקואליציה, אף שהיום היא כנראה תצביע נגד, היא ידעה שאנחנו מחויבים להסכם-וואי ונקיים את הסכם-וואי.

חיים רמון: לא אמרנו להם דבר אחר.

חיים רמון: אותו הדבר יודעים כל הפרטנרים שלנו, וזה ההבדל הגדול בינינו לבין השלטון הקודם.

חיים רמון: מי כמוך יודע, שכאשר השלטון הקודם ישב אתך הוא סיפר לך שלעולם לא יתקדמו בתהליך השלום ולא יעבירו אף סנטימטר, וכאשר הוא ישב עם קהלני הוא סיפר לו בדיוק להיפך.

חיים רמון: ואתה יודע שאני דובר אמת ואתה יכול לאשר את זה, אם אתה רוצה לעלות אחרי.

חיים רמון: וזה ההבדל המהותי בין השלטון הזה לשלטון אחר.

חיים רמון: יש לנו דרך, יש לנו מחויבות, הפרטנרים שלנו יודעים אותה בדיוק, ולמרות זאת הם בקואליציה.

חיים רמון: אני רוצה לבוא לעניין המהותי.

חיים רמון: אני יודע שיש נבואות זעם, אני לא אעשה סקירה היסטורית על העבר, על מה שקרה בעבר.

חיים רמון: הדוגמה הקלאסית היא אולי השלום עם מצרים, הנאומים – מה יקרה חס וחלילה אם נחזיר את כל סיני, ואיזה אסון יהיה על עם ישראל וכדומה.

חיים רמון: מי שהחזיר את זה היה מנחם בגין, ראש הליכוד, אבל באו נבואות זעם מצד אותם גורמים בערך שמדברים היום נגד כל הסדר בכל ההיסטוריה של מדינת ישראל.

חיים רמון: יכול להיות שהם חושבים שאנחנו באמת עם חלש, מפורר.

חיים רמון: הם מאמינים, ש-2 מיליוני פלסטינים, עם הכנסה לנפש של 1,000 דולר, המפוררים בתוכם לפלגים, לפלגי פלגים, הם יותר חזקים ממדינת ישראל על 6 מיליוני תושביה, אחת המדינות היותר-מפותחות מבחינה טכנולוגית, עם 17,000 דולר לנפש, גם מבחינה כלכלית.

מיכאל קליינר: אתה שמעת על ההתחמשות של מצרים בזמן האחרון?

חיים רמון: שמעתי על הכול.

חיים רמון: אני מדבר אל חבר הכנסת ליברמן.

חיים רמון: והם מטילים עלינו מורא ופחד בכל צעד שנעשה, וטוענים שאי-אפשר לקחת שום סיכון, ובכל סיכון שאנחנו לוקחים למעשה אנחנו מביאים על עצמנו כליה.

חיים רמון: ואני רואה בכך זלזול גם בכוחנו וגם בעוצמתנו.

חיים רמון: הם יודעים שזה לא נכון.

חיים רמון: הסיבה המרכזית היא, שהם באמת רוצים שאנחנו נשלוט על כל השטחים ועל 2 מיליוני פלסטינים.

חיים רמון: זאת תחילת הדרך, זאת סופה, ולשם כך מגייסים את כל התירוצים הכי נבובים שיש בעולם.

חיים רמון: שמעתי את השר לשעבר שרון מדבר על "איזה אסון זה הנמל", ואני אקח את הנמל כמשל.

חיים רמון: התחייבו.

חיים רמון: דרך אגב, גם ב"וואי" התחייבו בנושא הנמל.

יהושע מצא: מותנה בהדדיות.

חיים רמון: לא, אפילו זה לא היה מותנה בהדדיות, עזוב את המלה הדדיות.

חיים רמון: אצלכם הדדיות היתה אומרת: מה שהפלסטינים לא יעשו זה לא יעזור.

חיים רמון: אתה היית בממשלה שקבעה את האמריקנים כשופטים, לא אני קבעתי אותם, אני חושב שזו היתה טעות.

חיים רמון: אנחנו עשינו הכול ועושים הכול להוציא אותם מהמעורבות העמוקה שאתם הכנסתם אותם אליה.

חיים רמון: אתם קבעתם ב"וואי" שהם שופטים אפילו לגבי איזה אקדח נמצא בכפר הכי נידח.

חיים רמון: בא אמריקני, לא סתם אמריקני אלא מר דניס רוס, שלא חשוד בעוינות לעמדה של ממשלת ישראל הקודמת, ושאלו אותו, מה קרה מאז הסכם-וואי.

חיים רמון: הוא אמר: הפלסטינים מילאו כמעט את כל ההתחייבויות שלהם; הישראלים לא מילאו אף אחת.

מיכאל קליינר: ואתה חושב שזה נכון?

חיים רמון: אני לא חושב שזה נכון.

חיים רמון: מי שמינה את השופט שיפנה אליו; אני לא רציתי אמריקנים שופטים, הממשלה הקודמת ביקשה אותם.

מיכאל קליינר: מה התגובה שלך?

חיים רמון: אני עונה.

חיים רמון: הנמל כמשל.

חיים רמון: בכל ההסכמים יש מחויבות לפלסטינים שייבנה נמל, כמובן, עם מגבלות ביטחוניות.

חיים רמון: הנמל הוא אירוע שיכול לשנות מהרבה בחינות את איכות החיים בעזה.

חיים רמון: הוא מספק 5,000 מקומות עבודה.

חיים רמון: מהרגע שהוא יתחיל להיבנות הוא יסתיים בערך אחרי שלוש-ארבע שנים.

חיים רמון: אני שואל: איזה אסון, איזה סיכון קיומי זה?

חיים רמון: מדינת ישראל הגדולה, החזקה, העצומה, לא יכולה לקחת סיכון בבניית הנמל עם סידורי ביטחון שאנחנו תובעים אותם והם מופיעים בהסכם?

חיים רמון: עד בניית הנמל יהיה הסכם של פיקוח על דרך הבנייה, וברגע שהוא יהיה מוכן יהיה פיקוח על סידורי ביטחון אחרים אם בשלוש-ארבע שנים של משא-ומתן לא נגיע להסדר.

חיים רמון: אני לא אומר שהכול ברור והכול ידוע, אבל זה סיכון שאי-אפשר לקחת?

חיים רמון: 5,000 מקומות עבודה בעזה מקטינים הרבה יותר את הסיכון לביטחונה של מדינת ישראל, וסביב 5,000 אלה יעבדו עוד 10,000 ועוד 15,000 בעזה.

חיים רמון: זה טוב לשלום או רע?

חיים רמון: זה טוב לביטחון או רע?

חיים רמון: אז אתם מספרים לנו סיפורים שבעוד שלוש-ארבע שנים לא נגיע להסכם, ואוי, מה יהיה.

חיים רמון: את נושא נמל התעופה, שהוא פחות פרובלמטי, השארנו ריק שנה וחצי.

מיכאל קליינר: אמר לך אחמד טיבי – – –

חיים רמון: אתה חי מפיו של אחמד טיבי, אני לא.

מיכאל קליינר: ועוד איך אתה חי מפיו.

חיים רמון: תקשיב טוב, שנה וחצי עמד נמל התעופה בדהנייה בשיממונו.

חיים רמון: אגב, מי שסיכמה על סידורי הביטחון בנמל הזה היתה הממשלה הקודמת.

יהושע מצא: אתה משווה עם אוניות?

חיים רמון: אני לא משווה.

חיים רמון: על אחת כמה וכמה, אם לא נגיע להסדר, האם, עם הכוח שהיה לנו לגבי נמל תעופה בדהנייה, לא נעשה בעזה?

חיים רמון: וזה בעוד שלוש-ארבע שנים.

חיים רמון: תאמינו לי, אם לא נגיע להסדר עם הפלסטינים בעוד שלוש-ארבע שנים יהיה הנמל הבעיה הכי קטנה שלנו, כי לפני כן יהיו לנו צרות הרבה יותר גדולות ובעיות הרבה יותר קשות.

בנימין אלון: אנחנו חזקים, אמרת.

חיים רמון: נכון.

חיים רמון: קודם כול אנחנו חזקים.

חיים רמון: האם זה סיכון בלתי סביר?

אביגדור ליברמן: זה סתם טמטום.

חיים רמון: זה טמטום למי שלא רוצה לחיות פה בדו-קיום; זה טמטום למי שרוצה להגיע לעימות; זה טמטום למי שרוצה לראות פה, בישראל, 200,000 פלסטינים עובדים; זה טמטום למי שרוצה להשאיר אותם עניים ומפגרים.

חיים רמון: אתה אוהב היסטוריה: היו שני ניצחונות של בעלות הברית על גרמניה, האחד היה בשנת 1918, כשהם ניצחו, ואז ההסכם המשפיל עם גרמניה הביא למלחמת העולם השנייה.

חיים רמון: הניצחון השני היה ב-1945, כשהמנצחים עשו דבר מטורף: לקחו כסף שלהם ושמו באירופה המנוצחת, טיפחו את המנוצחים והפכו אותם לבעלי ברית.

חיים רמון: אלה שני המודלים, ואתה מעדיף את המודל שבו יהיו כל הזמן זרעי המלחמה הבאה.

חיים רמון: נמל, לא יכולים לעמוד בו?

חיים רמון: אני לא מתלהב, אבל אי-אפשר להגיד שכאשר מספקים 10,000 מקומות עבודה לא על חשבוננו, עם כל המגבלות הביטחוניות של עוד שלוש-ארבע שנים, זה דבר נורא.

חיים רמון: זה דבר נורא למי שלא רוצה לחיות בדו-קיום בשלום.

חיים רמון: אותו דבר המעבר הבטוח.

מיכאל קליינר: איפה תמצא עבודה ל-100,000 שייכנסו?

חיים רמון: היום פלסטיני נוסע מעזה לרמאללה בערך 10 עד 12 שעות.

חיים רמון: זה בריא, זה טוב, זה הגיוני, זה עוזר לפיתוח יחסים סבירים?

חיים רמון: שמעתי את השר לשעבר שרון מדבר פה על זה שהוא יעשהpeople to people.

חיים רמון: אבל מעבר בטוח, שאפשר יהיה לנסוע בצורה נורמלית ולא 10 עד 12 שעות בדרכים עקלקלות, זה בשום פנים אי-אפשר.

חיים רמון: אז יושבים ומנסים להגיע למשהו עם סידורי ביטחון סבירים.

חיים רמון: אין גבול לביטחון, בשם הביטחון אפשר לא לעשות שום דבר.

חיים רמון: כל השאלה היא: אם מדינת ישראל באמת רוצה לנסות את השלום, האם היא לא יכולה לקחת סיכונים סבירים?

חיים רמון: מנחם בגין, זכרו לברכה, אמר: הוא מחזיר את כל סיני וחותם שלום ולוקח סיכון למען השלום.

חיים רמון: בסופו של דבר – עוד מעט זה 25 שנה – הסיכון הזה התברר כדבר הגיוני, סביר.

חיים רמון: דיברו שהוא יתמוטט אחרי שנה, אחרי שנתיים, אחרי שלוש שנים, וכבר 25 שנה הוא עומד, כולם התבדו.

חיים רמון: כל השאלה היא האם בדרך לשלום אנחנו לוקחים סיכונים סבירים.

חיים רמון: מה שעשינו בהסדר הזה זה בדיוק להוריד מסדר-היום, תוך כדי לקיחת סיכונים סבירים, ואפילו למטה מזה, את כל הסדרי הביניים.

חיים רמון: מה היה הסכם-וואי?

חיים רמון: הסדר ביניים על הסדר ביניים על הסדר ביניים.

חיים רמון: אמרנו: אנחנו מסיימים את תקופת הסדרי הביניים בהסכם הזה ונותנים בדיוק את השטח שהתחייבה עליו הממשלה הקודמת, סנטימטר אחד לא יותר.

חיים רמון: אפילו את החלק הבעייתי של השטח אנחנו דוחים בתקופה מסוימת, בתקווה שאם נגיע לעקרונות אולי אפשר יהיה לדחות אותו לתקופה נוספת, אבל מובן שאין על זה התחייבות.

חיים רמון: זאת אומרת, אפילו הקטנו במידה מסוימת את הסיכונים שהיו בהסכם הקודם, בניגוד למה שאתם אומרים.

בנימין אלון: זאת אומרת שאין פעימה שלישית?

חיים רמון: יש משא-ומתן על פעימה שלישית.

חיים רמון: מה שהיה בהסכם-וואי הקודם יש גם בהסכם הנוכחי, אין יותר ואין פחות.

בנימין אלון: אז עוד לא יודעים כמה זה.

חיים רמון: אין יותר ואין פחות.

חיים רמון: מה שהממשלה שחבר הכנסת מצא היה חבר בה החליטה לגבי הפעימה השלישית – בדיוק כך זה בהסכם, בדיוק אותו דבר.

חיים רמון: אתה היית נגד, זה בסדר, אבל מה עם מצא?

חיים רמון: זה בנושא הפעימה השלישית.

חיים רמון: מה אנחנו אומרים?

חיים רמון: סוף סוף, אחרי כמעט שש שנים לאוסלו – אולי זה הדבר הכי חשוב – אנחנו יושבים ומתחילים ברצינות בנושא הסדר הקבע.

חיים רמון: מנסים לברר מה אפשר ומה אי-אפשר, באילו נושאים נגיע להסכמה ובאילו נושאים לא נגיע להסכמה.

חיים רמון: הרי יש תוכנית השלבים וכו', ואחד הנושאים המרכזיים יהיה סופיות הסכסוך, מה כל אחד אומר על מנת שהסכסוך יבוא לידי סיום גם אם סוגיה אחת או שתיים תהיינה שנויות במחלוקת.

חיים רמון: בניגוד לכל מה שנאמר ונעשה בעבר, זה מה שאנחנו עושים.

חיים רמון: מהשבוע הבא, בדיוק שש שנים להסכם אוסלו, יתחיל משא-ומתן על הסדר הקבע, ונלך על חמש שנים – – –

בנימין אלון: מה זה הסכם המסגרת, מצמיד את הביניים לקבע?

בנימין אלון: אם אין תלות אני רוצה – – – ההצעה הזאת של הסכם המסגרת וחיבור בין הביניים לקבע.

בנימין אלון: אם זה לא חלק מהקבע, האם יש השלכה על הביניים?

חיים רמון: אם לא מגיעים להסכם, או אם הצד הפלסטיני עומד על כך שההסכם הזה יבוצע – בתנאים שהכול יבוצע – אין קשר פורמלי.

חיים רמון: יש רצון ויש הבנה – ואף פעם לא נאמר אחרת – שאם אנחנו בכל אופן, בניגוד לציפיות של רבים, נגיע לזה במסגרת עקרונות, או במסגרת הסכם מסגרת, ותקרא לזה איך שאתה רוצה, יכול להיות שעצם ההגעה תייתר את הצורך מליישם את החלק הסופי של הסכם-וואי, הסכם שארם-אל-שיח'.

חיים רמון: זאת הכוונה.

חיים רמון: אבל אנחנו אומרים שאנחנו הולכים בדומה מאוד להסכם עם מצרים.

חיים רמון: היה שלב של הכרה, של הסדרי ביניים.

חיים רמון: העידן הזה תם.

חיים רמון: אחר כך הלכו להסכם קמפ-דייוויד.

חיים רמון: הכותרת של הסכם קמפ-דייוויד היא The framework for peace.

חיים רמון: זו הכותרת של הסכם קמפ-דייוויד, אלא שהוא נחתם בספטמבר 1978, וחצי שנה לאחר מכן הוא תורגם להסכם שלום בינינו לבין מצרים, שנחתם במרס 1999.

חיים רמון: זה מה שקרה וזה המסלול שעל-פיו אנחנו רוצים ללכת.

חיים רמון: אינני יודע אם נצליח.

חיים רמון: נדמה לי שזה גם מה שרבים מהצד הימני של המפה רצו.

חיים רמון: הם אמרו: בואו נעזוב את הסדרי הביניים ובואו נלך להסדר הקבע.

חיים רמון: זה בדיוק מה שהממשלה הזאת עושה.

מיכאל קליינר: זה אם עזבנו את הסכמי הביניים.

חיים רמון: עם יישום הסכמים של ממשלות ישראל לדורותיהן.

חיים רמון: הסכם-וואי הוא הסכם בין-לאומי.

חיים רמון: הוא נחתם על-ידי ממשלת ישראל.

חיים רמון: הממשלה הזאת מיישמת את ההסכם הזה באמת, בלי חוכמות, תוך הקפדה על כך שגם הצד השני יסיים את מה שמוטל עליו, אבל לא כתירוץ לאי-יישום של שום דבר, אלא בעמידה אמיתית על הדברים.

חיים רמון: ובסופו של דבר, לאחר הסדרי הביניים, אנחנו נהיה במצב שבו הרשות הפלסטינית תשלוט ב-41% מהשטח A פלוס B, שניתנו על-ידי ממשלת עבודה וממשלת ליכוד גם יחד.

חיים רמון: אחרי ה-41% האלה אנחנו הולכים להסדר הקבע.

חיים רמון: אני חושב שכל חלקי הבית צריכים לברך על אופי ההסכם הזה ועל הרצון להגיע לכך שהוא גם יושג.

חיים רמון: אני רואה בכך הישג גדול, אולי הגדול ביותר, מכל ההסכם הזה, שבחלקיו הגדולים היה הרבה רצון טוב, כפי שאמרתי, לנסות לפעול תוך שיפור רמת החיים של האוכלוסייה הפלסטינית, בלי שייפגע ביטחונה של מדינת ישראל.

חיים רמון: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת רוני מילוא.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צריך להיות ישר והגון גם כשמדברים נגד הסכמים, וצריך לדעת את האמת, שהסכם זה הוא תולדה של הסכם שנחתם עם ממשלת נתניהו.

נחום לנגנטל: אני אומר זאת כלפי דבריו של השר רמון, שדיבר כאן קודם.

נחום לנגנטל: השר רמון, היתה לי הזכות לעמוד בזמן ממשלת נתניהו בראשות הוועדה גם בקשר לנמל עזה.

נחום לנגנטל: הייתי יושב-ראש הוועדה גם בנושא שדה התעופה בדהנייה.

נחום לנגנטל: הייתי גם יושב-ראש הוועדה בנושא המעבר הבטוח.

נחום לנגנטל: לגבי שלושת הדברים הללו שנאמרו על-ידי השר רמון והותקפו כאן, היתה לי במקרה הזכות לעמוד בראש הוועדות הללו, שנשאו ונתנו עם הפלסטינים בשם ממשלת ישראל.

נחום לנגנטל: כך שלבוא היום ולומר, אדוני היושב-ראש, שיש פה איזה הסכם חדש שממשלת ברק עשתה אותו, חשבה אותו ואיזה דברים הרי-אסון הולכים להיות?

נחום לנגנטל: בסך הכול יש פה משנה תוקף לאותם דברים שנעשו בפירוש על-ידי ממשלת נתניהו, שבמקרה הייתי חלק ממנה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אני אומר את הדברים כאן גם כשהיום אצביע נגד ההסכם הזה.

נחום לנגנטל: אחר כך גם אסביר מדוע.

נחום לנגנטל: צריך להבין שההסכם הזה נעשה על-ידי ממשלת נתניהו והיום הוא בא לאישורה של הכנסת הזאת.

נחום לנגנטל: אבל גם הציונות הדתית, שאני נמנה עם חבריה, צריכה להבין שקרה גם משהו בעם.

נחום לנגנטל: אי-אפשר עוד לעמוד על הטריבונות וליילל או לצעוק נגד דברים שנעשים על מגרש המשחקים.

נחום לנגנטל: גם אנחנו צריכים להבין, שברגע שההסכם הזה נעשה על-ידי ממשלת נתניהו ונמשך על-ידי הסכם של ממשלת ברק – וכרגע אנחנו במצב שהעם בחר ברוב שכזה באהוד ברק לראשות הממשלה – אין אנחנו יכולים לעמוד מן הצד ואנחנו צריכים להיות שותפים לאותו תהליך.

נחום לנגנטל: לא שאנחנו מסכימים לו.

נחום לנגנטל: לא שאנחנו חושבים שהוא תהליך נכון.

נחום לנגנטל: לא שאנחנו חושבים שהוא תהליך צודק.

נחום לנגנטל: לא שאנחנו שמחים על מה שנעשה בו.

נחום לנגנטל: בכל אופן, זה דבר שהוא קשה מאוד מבחינתנו.

נחום לנגנטל: מדובר בהחזרת חלקי ארץ-ישראל, שהם מאוד יקרים לנו, לידי ידיים זרות.

נחום לנגנטל: אבל אם נעמוד, ניילל או נצעק על הטריבונות, סופו של אותו משחק יהיה שהוא ישוחק בלעדינו והתוצאה תהיה חמורה שבעתיים לעתידה של ארץ-ישראל ולעתידה של ההתיישבות.

בנימין אלון: מה זה קשור לציונות הדתית?

בנימין אלון: לא הבנתי.

נחום לנגנטל: אני אומר זאת לגבי אותם אנשים שחשבו שזה דבר לא טוב.

נחום לנגנטל: אותם אנשים שעד היום היו נגד ההסכם לא יכולים להפטיר כדאשתקד.

נחום לנגנטל: הם אינם יכולים עוד להרשות לעצמם את הפריווילגיה לעמוד מן הצד ולתת לעגלה לנסוע לבדה.

נחום לנגנטל: הם חייבים לשבת בתוך הקטר, לנסות לנסוע יחד אתו ולנסות לכוון ולהביא את ההגה כמה שיותר למקומות שהם מאמינים בהם.

נחום לנגנטל: אבל צריך להבין, שלא לעלות על הקטר אלא רק לשבת על העגלה, זה דבר שיביא לכך שסופם יהיה רק להיות מובלים ולא להיות מובילים.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לישיבה שלנו בממשלה יש שני היבטים, שתי סיבות: הסיבה האחת – אנחנו רוצים באמת להיות שותפים לדבר הזה.

נחום לנגנטל: אבל הסיבה השנייה היא, שיש לנו רצון עז להגן על אותם אינטרסים ועל אותם דברים שנמצאים בהתיישבות.

נחום לנגנטל: אדוני השר, כשאתה חושב מה קורה בממשלה הזאת, וכשאני רואה מה הממשלה הזאת עושה בימים האחרונים, אף שאני מבין שאני צריך להיות שותף לתהליך, אני אינני יכול להימנות עם חברי הקואליציה ולהצביע בעד ההסכם.

נחום לנגנטל: ואומר גם מדוע.

נחום לנגנטל: כשאתה רואה בימים האחרונים את הקיצוצים האדירים בהתיישבות ביש"ע ואת האי-עמידה בהסכמים של הממשלה יחד אתם, שנחתמו בהסכם התקציב שנת 1999 – כשהדבר הזה איננו מיושם היום והכספים אינם מועברים היום להתיישבות – וכשאני רואה מה נגמר אתמול בממשלת ישראל, כשהחטיבה להתיישבות יורדת, אדוני השר, לא ב-5%, לא ב-10%, לא ב-20% קיצוץ, אלא ביותר מ-45% קיצוץ, זה אומר לא רק שהולכים להקשות על המתיישבים מבחינה מדינית ומבחינה ביטחונית, זה אומר שהולכים לייבש את המתנחלים או את המתיישבים ברצועת-עזה וביהודה ושומרון.

נחום לנגנטל: בכל המקומות הללו לא יהיה מענה לאותם צרכים אלמנטריים של ההתיישבות.

נחום לנגנטל: זה מעורר בלבי את החשש ואת הדאגה שאין פה רק משא-ומתן עם הפלסטינים, שיש בו רק אלמנטים ביטחוניים ומדיניים, אלא יש פה כוונת מכוון בידי הממשלה לייבש אותם ולגרום לידי מצב שבו הם לא ירצו להמשיך לשבת שם.

נחום לנגנטל: וכשה

נחום לנגנטל: דבר הזה מובא כך לכנסת ישראל, אינני יכול לראות את ההסכם הזה עומד כשלעצמו.

נחום לנגנטל: הוא איננו stand alone.

נחום לנגנטל: הוא עומד בקשר ישיר לכל מעשי הממשלה בשבועות האחרונים.

נחום לנגנטל: אם אני מחבר את מעשי הממשלה בשבועות האחרונים להסכם הזה, אינני יכול לתת לו יד.

נחום לנגנטל: משום כך אני פונה היום, ברגעים האחרונים – וזה כבר איננו משנה כלפי ההצבעה הזאת של הערב – לממשלת ישראל כחבר קואליציה:

נחום לנגנטל: אם אתם חפצים שאנחנו נהיה בכל אופן שותפים אתכם בתהליך, אתם חייבים להבין שיש ציבור מתיישב שם, שנשלח לשם; אי-אפשר לפעול חד-צדדית לגביו ואי-אפשר לומר לו: תם העניין, נסגר הברז.

נחום לנגנטל: אם זה יהיה כך – לדאבוני, תמצאו אותנו מעבר למתרס.

נחום לנגנטל: יכול להיות שזה רצונכם.

נחום לנגנטל: אבל אנחנו נעשה את זה.

נחום לנגנטל: בסופו של דבר, כל מטרתנו היא גם לעזור לממשלה הזאת, אבל גם ובייחוד לייצג אותם אנשים שלקחנו על עצמנו לייצג בממשלה.

נחום לנגנטל: אם לא נהיה מסוגלים לעשות את הדבר הזה, אזי היום יש צעד ראשון, ולדאבוני יהיו גם צעדים נוספים.

נחום לנגנטל: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: רשות הדיבור לחבר הכנסת עסאם מח'ול.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת רוני מילוא.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מנסה להבין מה כל כך קשה לבני אלון להבין ולהתייחס לנושא של השלום.

עסאם מח'ול: בני אלון וחבריו.

עסאם מח'ול: אני מגיע למסקנה, שאלון מתייחס לשלום שמבטאים אותו ככה, ובמקרה הגרוע יותר ככה, בתנועות ביטול וזלזול, של טרנספר אם תרצה.

עסאם מח'ול: ואילו שוחרי השלום מתייחסים לשלום שמתבטא ככה, בלחיצת יד, בשותפות, ברצון ובחיפוש דרך לחיות ביחד בארץ הזאת.

עסאם מח'ול: בימים האחרונים, אדוני היושב-ראש, אירעו שלושה אירועים שקשורים לתהליך השלום.

עסאם מח'ול: זה היה כשבג"ץ טלטל את השב"כ, והשב"כ הודה במעשי העינויים, שדרכם אפשר להוציא כל הודאה.

עסאם מח'ול: אני מברך על ההתפתחות הזאת.

עסאם מח'ול: אני רואה בה סימן חשוב, שיכול לסגור פרק אומלל במשפט הישראלי, ביחס הישראלי לעם השוכן בשכנותו.

עסאם מח'ול: האירוע השני הוא חתימת ההסכם, שגם עליו אני רוצה לברך, למרות כל ההסתייגויות שיש לי, ואני אגיד אותן.

עסאם מח'ול: והאירוע המחריד השלישי, הנפשע – פיצוץ מכוניות תופת בחיפה ובטבריה.

עסאם מח'ול: אני רואה שבלי שאנחנו נראה את החיבור של החיוב בצעדים שנעשים מול הסכנות האורבות על-ידי אויבי השלום – ומה שמאפיין את מי שניסה לבצע פשע בחיפה ובטבריה הוא לא שהוא ערבי, אלא שהוא אויב לשלום, להתקדמות תהליך השלום; שהוא בשמו, בשם שולחיו ובשם אלה שרוצים לשים מקלות בדרכו של תהליך השלום מחפש את הדרך לקעקע את התהליך, להקפיא אותו ולהחזיר אותו לתחום השחור של האלימות.

עסאם מח'ול: אני מתפלא לפעמים – על מה אתם בימין שמחים ומרוצים מעצמכם כל כך כשקורים אירועים כאלה?

עסאם מח'ול: על מה?

עסאם מח'ול: על זה ששלוש שנים וחצי כשהייתם בשלטון לא פוצצו מכוניות תופת?

רן כהן: כן פוצצו, בוודאי.

עסאם מח'ול: פוצצו, אני יודע.

עסאם מח'ול: אבל אם מתגאים בזה, אתם צריכים לדעת לאן מוביל ההיגיון הזה.

עסאם מח'ול: בשלוש שנים וחצי שאתם שלטתם אתם סיפקתם את הסחורה לאויבי השלום האלה.

עסאם מח'ול: המדיניות שלכם היתה מכונית התופת, שהיתה אמורה והצליחה לפוצץ את דרכו של תהליך השלום.

עסאם מח'ול: זאת האמת, ואין לכם במה להתגאות וממה להיות מרוצים.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהיום אנחנו יכולים לדבר על תזוזה אפשרית בתהליך השלום בכיוון של שלום.

עסאם מח'ול: הייתי מאוד רוצה שזה יהיה כיוון של שלום צודק בין שני העמים בארץ הזאת, שלום ישראלי-פלסטיני צודק.

עסאם מח'ול: אבל אני מוכרח להגיד, שמה שהובא היום בפני הכנסת – ואנחנו נתמוך בו – הוא פחות מדי, הוא מאוחר מדי.

עסאם מח'ול: בתנאים אחרים יכול להיות, אילו התהליך לא היה נעצר יכולנו היום לדבר על שלב אחר, שבו יש שתי מדינות, זו לצד זו, בארץ הזאת.

עסאם מח'ול: אני מאוד מקווה, שההסכם הזה יבוצע כמקדמה, כפתח לתהליך שלום שיוביל באמת לפתרון הסכסוך הישראלי-הפלסטיני; שההסכם יבוצע, ולא יצטרך ראש הממשלה בעוד שנה וכמה חודשים לאיים שאם לא ייסחטו הפלסטינים אז הוא יבצע את ההסכם.

עסאם מח'ול: אנחנו רוצים שזה יבוצע כנקודת מוצא, נקודת זינוק להקמתה של מדינה פלסטינית עצמאית לצד מדינת ישראל.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוני מילוא.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסכמי-וואי יכולים להיות כבר כמעט תסריט לסרט שאני לא בטוח שאנחנו כחברי כנסת וכאנשים שעוסקים בהחלטות מדיניות יכולים להיות גאים בכך.

רוני מילוא: כאשר נתניהו חזר, לאחר שחתם על הסכמי-וואי, הוא אמר שזה כמעט ההישג ההיסטורי הגדול ביותר שהושג על-ידי מדינאי במדינת ישראל; הסכם נפלא, מרחיק לכת, כמעט אידיאלי.

רוני מילוא: אני זוכר את ההופעה שלו בנמל התעופה בלוד.

רוני מילוא: כולנו היינו נרגשים, נפעמים, כאזרחי המדינה מההסכם המופלא שהושג ב"וואי".

רוני מילוא: אחר כך בא ראש הממשלה אהוד ברק, ראש הממשלה הנוכחי, ואמר, שהוא רוצה לעשות מאמץ לשנות את ההסכמים האלה, כי הם לא היו כל כך טובים ואידיאליים.

רוני מילוא: אבל אחרי שהוא הסכים לקבל אותו הסכם וחתם עליו, גם הוא הופיע כמי שההסכמים האלה הם בעיניו כמעט פתח למאה שנות ידידות ואחווה העתידות לקום.

רוני מילוא: כל אחד אוהב את יצירתו, ולא חשוב בכלל שזו אותה יצירה, גם של נתניהו וגם של ברק, שחתמו עליה.

רוני מילוא: אני הייתי מצפה היום מחברי הליכוד להצביע בעד ההסכמים האלה, כי בעצם נתניהו, והם היו אלה שחתמו על הסכמי-וואי, זה המקור.

רוני מילוא: הממשלה הנוכחית מכבדת אותם הסכמים, על מגרעותיהם ועל יתרונותיהם.

רוני מילוא: ואז, לדעתי, הם גם היו נראים ציבורית הרבה יותר טוב.

רוני מילוא: אני יכול לומר דבר אחד, שלפחות נציג המפלגה שאני חבר בה תמך בהסכמי-וואי בממשלת נתניהו והצביע בעדם, והוא תומך בהסכמי-וואי בממשלת ברק ומצביע בעדם.

רוני מילוא: יצחק מרדכי היה שר הביטחון אז, שותף להסכמים, הוא היום שר בממשלה, שותף להסכמים, מצביע באופן עקבי ומוסיף כבוד מבחינת דרך הצבעתו לתפיסה המדינית שאנחנו מאמינים בה, וגם אולי לתפיסה הפוליטית שאנחנו צריכים להאמין בה, שאתה לא משנה את הפוזיציה על-פי המיקום שלך – איך אומרים, פורנוגרפיה זה עניין של גיאוגרפיה: אתה פה אתה בעד, אתה שם אתה נגד.

רוני מילוא: אם אתה תומך בעמדה אתה צריך ללכת אתה.

רוני מילוא: אני חושב שאנחנו צריכים היום להביט קדימה ולראות, כפי שאמר חבר הכנסת מח'ול בצדק, את עתיד תהליך השלום.

רוני מילוא: שאף אחד לא ינסה להשלות את עצמו.

רוני מילוא: התהליך הזה צריך להוביל בסופו של דבר למדינה פלסטינית, שבעצם בפועל כבר קיימת.

רוני מילוא: אמר את זה גם אריק שרון כשהיה חבר ממשלה בממשלת נתניהו.

רוני מילוא: בפועל יש מדינה פלסטינית.

רוני מילוא: צריך לראות את העתיד, איך שני העמים האלה, שחיים כאן, יכולים לחיות ביחד בשלום.

רוני מילוא: גם ראש הממשלה הנוכחית, אהוד ברק, באומץ לב, צריך לומר את הדברים האלה.

רוני מילוא: לא לנסות ולומר: נדחה את זה לשנת 2000, לאוגוסט 2000, ליוני 2000.

רוני מילוא: צריך לומר עכשיו: זה התהליך שצריך ללכת בו כי אין דרך אחרת, גם אם בני אלון – ואני מכבד את דעתו וחושב שיש לכבד עמדה ודעה של אדם כאשר הוא מאמין והולך בה לאורך כל הדרך.

רוני מילוא: אבל גם הוא צריך להבין שאין היום דרך אחרת.

רוני מילוא: הדרך היחידה שיכולה להוביל לשלום היא דרך של שתי מדינות שתחיינה זו בצד זו בשלום ובתקווה, גם בתקווה לביטחון שנוכל לחיות ביחד.

מיקי לוי: תודה רבה.

בנימין אלון: אני מסכים לזה משני עברי הירדן.

רוני מילוא: אתה יודע מה?

רוני מילוא: אם היינו יכולים – מה טוב, אבל אין היום אפשרות לשתי מדינות משני עברי הירדן.

רוני מילוא: המורה שלי, ז'בוטינסקי, דיבר על שתי גדות לירדן, והיה מוכן לחלק אותן גם בין העמים לשתי מדינות בסופו של דבר.

מיקי לוי: חבר הכנסת רוני מילוא, יהיה נכון להגיד, ששנינו היינו בליכוד, ושמי שפרץ את המחסום – – –

רענן כהן: שניכם לא בליכוד היום.

מיקי לוי: אל תעזור לי, אני לא אמרתי לך מפלגת העבודה.

מיקי לוי: אני מדבר על הליכוד, כשהייתי.

מיקי לוי: ומי שפרץ בעצם את המחסום האידיאולוגי הוא בנימין נתניהו, שריו וכל חברי הכנסת כאן, שהסכימו על אוסלו והסכימו על "וואי".

מיקי לוי: על מה ילינו היום?

רוני מילוא: על כך אני מדבר.

מיקי לוי: והם סייעו למעשה לברק לממש את הסכם-שארם.

רוני מילוא: לכן אני אומר, שאת עמדתו ודרכו של בני אלון אני מכבד, אבל חברי בליכוד לשעבר, אני לשעבר, הם חברים בליכוד, היו היום צריכים להצביע בעד הסכמי-וואי, ובעד ההסכם שאהוד ברק חתם עליו, כי בסופו של דבר זה אותו הסכם ואותה דרך שהם עצמם הלכו בה, חתמו עליה והבינו שאין דרך אחרת.

רוני מילוא: על כן, אילו עשו זאת, היו מוסיפים כבוד גם לכנסת וגם למדיניות של עצמם ושל ממשלתם לשעבר ולהיותם היום חברים בסיעת הליכוד.

רוני מילוא: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אדוני השר רן כהן.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת יוסי פריצקי.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לקחתי את רשות הדיבור במיוחד כדי להדגיש שני דברים.

רן כהן: העניין הראשון – תראו איך ההיסטוריה עושה צחוק מהפוליטיקאים, שמנסים לעשות צחוק מההיסטוריה.

רן כהן: לפני השגת הסכם-וואי על-ידי נתניהו, אמר השר דאז אריק שרון, שנסיגה מ-9% מהגדה תהיה אסון ביטחוני לישראל.

רן כהן: כעבור תקופה מאוד קצרה, נתניהו בא, אומנם עם פנים מאוד עגומות, מי שזוכר את פניו על מדשאות הבית הלבן, כולו ייסורים, אבל נחת, כפי שאמר כאן, בצדק, חבר הכנסת רוני מילוא, זורח בשדה התעופה.

רן כהן: מייד כינס את כל העיתונאים, עם 13% נסיגה, ואריק שרון בירך.

רן כהן: היום שמעתי אריק שרון שלישי.

רן כהן: על אותו הסכם שהוא הצביע בעדו כאן, ושראש הממשלה שלו, נתניהו, פיאר אותו והתפאר בו, פתאום ההסכם הזה הוא הסכם אסון.

רן כהן: נו, באמת, אפשר עד כדי כך לתעתע באזרחי ישראל?

רן כהן: הלוא כל בר-דעת מבין, שבדרך הטיפול של ראש הממשלה אהוד ברק, ההסכם הזה הוא הסכם משופר.

רן כהן: דרך אגב, אני רוצה לומר לכם את האמת.

רן כהן: לא תמכתי מלכתחילה באופן עיוור בדרך שבה הוביל ראש הממשלה את ההסכם הזה.

רן כהן: חשבתי שהיה צריך להתחיל מייד ליישם את ההסכם ולשפר אותו תוך כדי יישומו.

רן כהן: זה היה יכול להיות יותר טוב.

רן כהן: דרך אגב, אני לא בטוח עד לרגע זה אם אני צדקתי או ההברקה של ברק, ראש הממשלה, היא שצדקה, משום שלמשל השגת הסכם המסגרת, שבאה להגדיר את מרכיבי הסדר הקבע לשלום בין ישראל לבין הפלסטינים, היא ללא ספק יתרון פלסטיני ויתרון ישראלי.

רן כהן: דרך אגב, שוב, זה לא עולה בקנה אחד עם דרך חשיבתו של השר לשעבר אריק שרון.

רן כהן: איך הוא אמר?

רן כהן: אם ערפאת בחר בהסכם-וואי המשופר, סימן שזה יותר טוב לפלסטינים ופחות טוב לישראלים.

רן כהן: אין אצל אריק שרון מצב שבו יכול להיות שהסכם-וואי המשופר הוא יותר טוב גם לישראל וגם לפלסטינים, אבל זה בדיוק מה שקורה.

רן כהן: משום שבאמת בטרם הסכם-וואי המשופר היו חסרים שני דברים: האחד הוא הגדרת מרכיבי הסדר הקבע לצד הפלסטיני ולצד הישראלי והגעה להבנה ביניהם, והשני הוא העובדה שהגענו בסוף ימיה של ממשלת נתניהו להסכם-וואי, כאשר מצרים היתה במצב פרובלמטי, ארצות-הברית היתה מעורבת, ובעצם ההידברות הישירה של ישראל עם הפלסטינים כבר לא היתה שלמה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בשני משפטים, ברשותך.

רן כהן: האחד – אנחנו הגענו להסכם משופר, שעניינו לא רק שחרור אסירים, החזרת שטחים ושיתוף פעולה ביטחוני בעקירת הטרור ובאותן הבנות לטובת שני הצדדים.

רן כהן: בעיקרו של דבר, העניין הוא נשמתו של ההסכם הזה, והאם הוא יבוצע מתוך אמון, למען יצירת אמון, למען קירוב אותה הרגשת פיוס בין שני העמים לקראת ההסכם המלא.

רן כהן: זה בעצם המבחן.

רן כהן: השני – ברשותך.

רן כהן: רבותי, בתוך ההסכם הזה יש גם התרה של הקמת אזור התעשייה במוקיבלה, ליד ג'נין.

רן כהן: ממשלת נתניהו עצרה את הפרויקט הזה אף שהוא לטובת תושבי ישראל בעמק, תושבי ישראל בבית-שאן, תושבי ישראל בעפולה, תושבי ישראל בכל אזור העמק והצפון, וכל המועצות האזוריות האלה רוצות בו.

רן כהן: למה?

רן כהן: משום שבעצם העובדה שאמור להתקיים אזור תעשייה פלסטיני בתוך השטחים, הוא אמור ליצור סביבו גם אזור תעשייה ותעסוקה בתוך ישראל לטובת הישראלים, ובתוך הגדה המערבית לטובת הפלסטינים.

רן כהן: אבל זה לא עובר את השכל של אריק שרון, כי לא יכול להיות שיהיה דבר טוב לפלסטינים בלי שהוא יהיה רע לישראל, וטוב לישראל בלי שיהיה רע לפלסטינים.

רן כהן: עובדה, מביאים לכאן הסכם שהוא טוב לנו וטוב לשכנינו.

רן כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יצחק פריצקי, ואחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

מיקי לוי: ואחריה – חבר הכנסת יצחק גאגולה, ולאחר מכן – חבר הכנסת רענן כהן.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי בן, ו-16 שנים מלאו לו, ובעוד שנתיים הוא עומד להתגייס לצה"ל.

יוסף יצחק פריצקי: בעוד שנתיים הוא ילבש מדים, ורעייתי ואני בוודאי נדיר שינה מעינינו, וכל צלצול טלפון בשעות לא מקובלות יקפיץ אותנו.

יוסף יצחק פריצקי: לכן השלום עבורי הוא לא עניין בעלמא, כפי שהוא לכמה מחברי הכנסת שיושבים במשכן הזה, אלא הוא באמת עניין משפחתי קיומי שלנו.

יוסף יצחק פריצקי: אני, בכל מאודי, בעד השלום, אבל, אדוני היושב-ראש, נגד התשלום.

יוסף יצחק פריצקי: ואף שרק האות תי"ו מפרידה בין השלום לבין התשלום, האות הזאת היא עולם ומלואו.

יוסף יצחק פריצקי: שלום – כן, תשלום – לא.

יוסף יצחק פריצקי: ואצלך, אדוני ראש הממשלה, השלום והתשלום בכנסת הזאת הולכים ביחד.

יוסף יצחק פריצקי: דור שלם אצלך דורש תשלום, ואתה משלם – אתה קונה קולות של חברי כנסת חרדים בשלמונים רבים ובטובות הנאה מפליגות, כי אתה יודע משהו.

יוסף יצחק פריצקי: אתה יודע שאנחנו החילונים, המשרתים בצה"ל בסדיר, במילואים, שנושאים במלוא העול והנטל הכלכלי והביטחוני, אנחנו, שהשלום עבורנו באמת שאלה של חיים ומוות ולא השתמטות באוהלה של תורה, לא נוכל לוותר על ההזדמנות הזאת לשלום.

יוסף יצחק פריצקי: חברי הכנסת, שימו לב, בכל הצבעה שיש בה עניין מכריע, ידה של ש"ס מושטת קודם כול לחפון את הכסף, ורק אם היד מתמלאת במעות או בשטרות, היא מונפת בעד.

יוסף יצחק פריצקי: תראו מה קורה.

יוסף יצחק פריצקי: קודם התשלום ואחר כך ההצבעה.

יוסף יצחק פריצקי: כך היה בעניין אישור הרחבת הממשלה, כך בדיוני התקציב.

יוסף יצחק פריצקי: כך היה בהסכם אוסלו הראשון.

יוסף יצחק פריצקי: חברי הכנסת מוזמנים לעיין בפרוטוקול הכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: היד המורמת היא קודם כול היד שמקבלת את התשלום.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני ראש הממשלה, יהדות התורה פרשה מן הקואליציה, וחבריה לא זו בלבד שלא יצביעו בעד ההסכם הזה, אלא חלקם הגדול יצביעו נגדו.

יוסף יצחק פריצקי: ומפלגת העבודה, המפלגה השלטת, ממשיכה לתת ליהדות התורה, לסיעה החרדית, שני מקומות על חשבונה בוועדת הכספים.

יוסף יצחק פריצקי: סיעה של חמישה חברי כנסת מקבלת שלושה מקומות בוועדת הכספים כדי שהם יוכלו להמשיך ולהיות שתולים על פלגי התקציב.

יוסף יצחק פריצקי: "ועדת החתולים", שנועדה לשמור על השמנת, או בשמה האחר "הוועדה לגיוס בני ישיבות", שכל כולה נועדה להנציח את השתמטותם של תלמידי הישיבות, זו ועדה שרירה וקיימת, והיא ועדה שהוקמה על-ידי ראש הממשלה הזה מכוח הסכם קואליציוני שהוא חתם עליו והם הפירו.

יוסף יצחק פריצקי: הם עזבו את הקואליציה, אבל הוועדה הזאת שרירה וקיימת.

יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה לומר משהו לראש הממשלה ולחברי הממשלה, שאינם טורחים אפילו לכבד את המליאה בנוכחותם כאן:

יוסף יצחק פריצקי: אתם אנשים לא הגונים.

יוסף יצחק פריצקי: אתם מפירים את ההתחייבות שלכם לבוחרים ואנחנו – – –

בנימין אלון: סליחה, השר נכנס.

בנימין אלון: השר נמצא שם.

נעמי חזן: חבר הכנסת פריצקי, זמנך תם.

יוסף יצחק פריצקי: גברתי, יש כאן נוהג.

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין שהיושב-ראש הקודם, חבר הכנסת ריבלין, אמר שכשאין שר זה על זמנו של היושב-ראש.

יוסף יצחק פריצקי: אז עקרונית כל עוד לא חוזר שר – – –

נעמי חזן: אבל השר יצא כשהיו לך ארבע שניות.

יוסף יצחק פריצקי: אני מייד מסיים, גברתי היושבת-ראש.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני ראש הממשלה, אני מוכרח לומר לך, אדוני השר כהן, אתם אנשים לא הגונים.

יוסף יצחק פריצקי: לא הגונים.

יוסף יצחק פריצקי: אתם מפירים התחייבות לבוחרים.

יוסף יצחק פריצקי: התחייבתם למשהו.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו בסיעת שינוי אנשים הגונים, אנחנו מכבדים התחייבויות.

יוסף יצחק פריצקי: התחייבנו לבוחרים שלנו להצביע בעד שלום, ונצביע.

יוסף יצחק פריצקי: התחייבנו שלא נשב עם ש"ס, גם את ההתחייבות הזאת אנחנו מקיימים.

יוסף יצחק פריצקי: זה לא קל.

רענן כהן: – – –

יוסף יצחק פריצקי: זה לא קל להיות אדם הגון, חבר הכנסת כהן.

יוסף יצחק פריצקי: זה לא קל להיות אדם הגון, אבל זה דבר מוסרי, ואנחנו אנשים מוסריים.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה.

רן כהן: מה הבעיה?

רן כהן: לא הבנתי.

נעמי חזן: חבל, אדוני השר, היו כמה משפטי קישור שלצערי לא שמעת.

נעמי חזן: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.

נעמי חזן: אחריה – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, כידוע לכם, ההצבעות אמורות להתקיים בשעה הקרובה ועל כן אני אקפיד.

נעמי חזן: נתבקשתי להקפיד על שלוש דקות לנואם.

נעמי חזן: בבקשה, גברתי.

חוסניה ג'בארה: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, ימים אלה הם ימי חשבון-נפש.

חוסניה ג'בארה: פיגועי הטרור האחרונים, שבהם היו מעורבים אנשים מדבורייה וממשהד, מחייבים בדיקה מקיפה ויסודית, שתאפשר מציאת פתרונות אשר ימנעו בעתיד אירועים דומים וישיבו את הדו-קיום בין העמים על כנו.

חוסניה ג'בארה: אסור להכתים אוכלוסייה שלמה ולהדביק כתם על כל המגזר הערבי בשל עשבים שוטים.

חוסניה ג'בארה: הסקת המסקנות חייבת להיות נקודתית בלבד.

חוסניה ג'בארה: עם כל הצער והתדהמה שליוו את האירועים האלה, אנחנו, ערביי ישראל, אזרחי המדינה, חיים בשלום עם בעלי בריתנו היהודים.

חוסניה ג'בארה: אנחנו, ערביי ישראל, מאמינים בתהליך השלום ההולך ונרקם בין הישראלים לפלסטינים ובחזון של שלום במזרח התיכון שיבטיח את ביטחון כל האזרחים במדינת ישראל, יהודים וערבים כאחד.

חוסניה ג'בארה: אסור לנו לאפשר לפיגועי הטרור משני הצדדים לפגוע בתהליך השלום ולרמוס אותו.

חוסניה ג'בארה: אסור לנו.

חוסניה ג'בארה: אסור לנו לאפשר ליחידים לפגוע בתהליך שנרקם בין שני צדדים ובין שני עמים, תהליך שיביא לעתיד טוב לכולנו.

חוסניה ג'בארה: גברתי היושבת-ראש, לאחר שבזבזנו הזדמנויות רבות לקדם את תהליך השלום, אנו חוזרים למחויבות שלנו לשלום, מחויבות שאני מברכת עליה, כפי שאני מברכת על המזכר החדש שנחתם בשארם-אל-שיח'.

חוסניה ג'בארה: מזכר זה מביא לחידוש האמון בין העמים ולהתנעה מחודשת של תהליך השלום.

חוסניה ג'בארה: הסכם זה הוא מקיף ויסודי ומביא למימוש האינטרסים של שני העמים.

חוסניה ג'בארה: הסכם זה מאפשר קרן אור של תקווה לאחר תקופת קיפאון ארוכה.

חוסניה ג'בארה: אינני רוצה להתנער גם מסוגיית שחרור האסירים.

חוסניה ג'בארה: אני מבינה את כאבן של משפחות חללי הטרור והפצועים בישראל.

חוסניה ג'בארה: כאבם הוא כאבי.

חוסניה ג'בארה: אך עם זאת אסור לשכוח ששחרור האסירים הוא חלק מרכזי בבניית האמון בין שני העמים.

חוסניה ג'בארה: אסור לשכוח את המלחמה העקובה מדם שהתרחשה בין העמים במשך 30 שנות כיבוש.

חוסניה ג'בארה: אסור לשכוח, אבל צריך לפתוח דף חדש שיאפשר לנו לראות את שכנינו באור שונה.

חוסניה ג'בארה: את כאב המשפחות לא ניתן למחות, אבל ניתן למנוע ממשפחות נוספות להצטרף למעגל המשפחות השכולות.

חוסניה ג'בארה: לסיום, אני רוצה לברך את כולנו בשנת עשייה פורייה ומוצלחת, שנה של שלום ואחווה בתוכנו ועם שכנינו.

חוסניה ג'בארה: שנה טובה לכולם.

נעמי חזן: אני מודה לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה, ומזמינה את חבר הכנסת יצחק גאגולה, ואחריו – חבר הכנסת רענן כהן, כאשר יתפנה.

רענן כהן: אני פה.

נעמי חזן: פשוט תקשיב לקודמך ואחר כך תדע למה להתייחס.

רענן כהן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

נעמי חזן: אין בעד מה, אדוני.

יצחק גאגולה: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הסכם-שארם על פניו הוא מבורך וחשוב, כי השלום הוא תפילתו של כל יחיד ויחיד מאתנו יום-יום ושעה-שעה.

יצחק גאגולה: זו דרכו של עם ישראל מאז נהיה לעם, ועובדה היא שרוב העם רוצה בשלום.

יצחק גאגולה: המחלוקת היא באיזו דרך – פחות החזרת שטחים, יותר החזרת שטחים.

יצחק גאגולה: רבותי וידידי חברי הכנסת, בדבר אחד אין מחלוקת, והוא, כי חוסנו של עם ישראל טמון באחדות כלל עם ישראל, אחרת לא יישארו בידינו לא ארץ ולא עם.

יצחק גאגולה: לדאבון הלב, העם קרוע ומפולג.

יצחק גאגולה: השנאה בין איש לזולתו חוגגת, ואין איש יודע לאן יתגלגלו הדברים.

יצחק גאגולה: הנה בנינו ארץ לתפארת.

יצחק גאגולה: 50 שנה בונים אנו את הארץ – צבא, כבישים והכול, ומה לא?

יצחק גאגולה: אבל לדאבון הלב, בנינו הכול על יסוד החילוניות, במטרה מוצהרת לבנות דור חדש ונוער המנותק מעברו הרוחני המפואר.

יצחק גאגולה: במשך 40 שנה התעלמו ממשלות ישראל מחלק ניכר בציבוריות הישראלית, שלא קיבלה ייצוג פוליטי לפי משקלה האיכותי והכמותי, לא קיבלה חינוך לפי מסורת ישראל סבא, ואת התוצאות ההרסניות של חינוך קלוקל זה רואים אנו יום-יום ושעה-שעה.

יצחק גאגולה: והנה קמה תנועת ש"ס המפוארה, בראשותו של מרן הרב עובדיה יוסף שליט"א, והפריחה את יהדות ספרד, לדוגמה את יהדות מרוקו, יהדות תוניס, תימן, גרוזיה, בוכרה וכו'.

יצחק גאגולה: חוללה מהפכה של ממש בציבוריות הישראלית, הקימה תנועות כמו "אל המעיין" ורשת "מעיין החינוך התורני" לרבבות ילדי ישראל, המקבלים חינוך יהודי שורשי לצד הלימודים הכלליים.

יצחק גאגולה: אבל, לצערנו הרב, לאחרונה עדים אנו למגמה ברורה לפגוע בתנועה קדושה זו ובמפעליה הכבירים, והכול בתכנון מראש, במגמה פרועה של הממשלה פשוט לחבל ביסודות של התנועה הזאת, בהוצאת משרד הפנים מידי תנועת ש"ס.

יצחק גאגולה: זה התחיל משם, בפגיעה בראש התנועה, ברב אריה דרעי.

יצחק גאגולה: זה נמשך לאחרונה בפגיעה ברשת החינוך התורני של ש"ס, וזה נמשך עד היום מצד שר החינוך.

יצחק גאגולה: הוא מתעלל באלפי אלפי מורים ותלמידים, באלפי מורים ומורות שלא קיבלו שלושה וארבעה חודשים משכורות וברבבות ילדי ישראל.

יצחק גאגולה: וזה עוד נמשך לא רק ברשת החינוך, גם ברדיו, בערוצי הקודש.

יצחק גאגולה: הולכים וסוגרים, לוקחים משדרים במאות אלפי שקלים.

אליעזר כהן: כסף משגע את העולם.

יצחק גאגולה: הכול רואים שזו מגמה ברורה ומכוונת של אנשים בממשלה כדי לפגוע בתנועה הקדושה הזאת.

יצחק גאגולה: אם זה היחס שזוכה לו הציבור החרדי, שלא מגיעות לו זכויות אזרחיות באופן שוויוני, אני לא מתפלא על דבריו של פרופסור עוזי אורנן, שאמר בתוכנית "פוליטיקה": לזרוק את הדוסים לים.

יצחק גאגולה: לא שמעתי עד היום שמישהו באמת תבע אותו לדין.

יצחק גאגולה: אגב, שלחתי ליועץ המשפטי לממשלה מכתב חריף בנושא, עוד לא קיבלתי תשובה.

יצחק גאגולה: על הדברים שהוא אמר לא שמעתי שום תגובה כמעט מאף אחד.

יצחק גאגולה: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר בדברים הקצרים שלי – באנו לכאן לארץ-ישראל לבנות את עתידנו וגורלנו.

יצחק גאגולה: אך זה יסוד מוסד ביהדות, כי אין לנו עתיד ללא שמירה על ערכי הנצח של העם היהודי, וכי אין עתיד ללא שורשי העבר, ואין לנו בסיס לקיומנו בארץ בלי אחדות עם ישראל; כי האחדות, זהו סוד כוחנו כעם.

יצחק גאגולה: חברים, הלבטים לא קלים והלוואי שיכולתי להצביע נגד, ויכול להיות שנצביע נגד, עוד לא החלטנו.

נעמי חזן: חבר הכנסת גאגולה, הייתי מאוד נדיבה אתך.

ראובן ריבלין: אגיד לך מה החלטתם.

יצחק גאגולה: רובי, אני יודע מה החלטנו.

יצחק גאגולה: תשאיר לי את ההחלטה, תעשו לי טובה.

ראובן ריבלין: החלטתם לא להיות במליאה.

יצחק גאגולה: כשהייתם בממשלה לא ידעתם איך לשלוט.

יצחק גאגולה: ראיתם למי השארתם את הממשלה.

ראובן ריבלין: מה יהיה עכשיו?

יצחק גאגולה: תשאיר לנו את העבודה.

רענן כהן: לא ננהל משא-ומתן מעל הבמה.

ראובן ריבלין: שובו בנים שובבים.

יצחק גאגולה: יוסי שריד הוא ראש הממשלה בפועל, זה המצב נכון להיום, ואהוד ברק לא יודע איך לנהוג.

נעמי חזן: חבר הכנסת גאגולה, ממש משפט אחרון.

נעמי חזן: תקפוץ לסוף הטקסט.

נעמי חזן: תודה.

יצחק גאגולה: אני ממש מסיים.

רענן כהן: לא ידעתי שממנים פה ראשי ממשלות.

רחמים מלול: יוסי שריד פועל במרץ לא להשאיר שרים מש"ס.

יצחק גאגולה: והוא לא יצליח.

יצחק גאגולה: הרבה יותר גרועים ממנו קמו לעם ישראל ולא הצליחו.

יצחק גאגולה: אני מברך את עם ישראל ואתכם, חברי היקרים, את כל אחד ואחד מכם: תכלה שנה וקללותיה, תחל שנה וברכותיה, שנה טובה וכתיבה וחתימה טובה לכל עם ישראל ולכם.

יצחק גאגולה: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, עם כל הכבוד, אני חושב שהדיון עוסק בסוגיה אחרת, והוויכוח שקיים הוא לא מן העניין, הוא לא היה צריך להתנהל במליאה.

יצחק גאגולה: אמרתי שהחזרת השטחים זה לא סתם להחזיר שטח.

רענן כהן: אני לא מנהל אתך ויכוח.

רענן כהן: אני חושב שזה לא מכובד ולא מן הראוי שוויכוח פנימי יתנהל מעל במה זו.

יצחק גאגולה: ההתעללות שאנחנו עוברים – – –

יוסף יצחק פריצקי: – – –

יצחק גאגולה: – – –

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, לא התכוונתי ליצור מתח במליאה.

נעמי חזן: עובדה שעשית זאת.

נעמי חזן: זה כנראה כשרון מיוחד.

רענן כהן: מפלגת שינוי, יש לכם עוד מספיק זמן להתווכח.

רענן כהן: יש לכם ארבע שנים.

רענן כהן: לאט לאט.

בנימין אלון: לא בטוח לפי מה שהוא אומר.

יהושע מצא: רענן, גם ביבי סיפר לנו כל הזמן: ארבע שנים ועוד ארבע שנים – תראה.

רענן כהן: תגובת הליכוד על הסכם-שארם מעוררת גיחוך רב.

רענן כהן: תשעה חודשים לקח לממשלת נתניהו הכושלת להגיע בסופו של דבר להסכם שניתן היה להשיגו בזמן קצר יותר ובמחיר נמוך ביותר.

רענן כהן: אבל ממשלת נתניהו הוכיחה פעם אחרי פעם, כי היא מבצעת רק אחרי שמכופפים לה את הידיים, כאשר היא בעצם מוצאת את הדרך להגיע לאיזה הסכם אחרי שהיא מסתבכת בכל מהלך ובכל דרך.

רענן כהן: מוטב היה בעצם לליכוד שהיה מחריש ובולע את לשונו ונוהג על-פי הכלל: והמשכיל בעת ההיא יידום.

רענן כהן: ממשלת ברק לא היתה זקוקה לשום שידולים וכיפופי ידיים כדי להתקדם בתהליך השלום.

רענן כהן: על הסכם-וואי חתמו שני מנהיגים שלא האמינו איש ברעהו ובכוונותיהם לממש את ההסכם.

רענן כהן: אני חושב שאנחנו מגיעים היום להסכם הטוב ביותר שניתן להגיע אליו.

רענן כהן: זוהי תקופה חדשה, דרך חדשה, מדיניות חדשה, מזרח תיכון אחר.

בנימין אלון: חדש.

רענן כהן: באופן מיוחד אמרתי את מה שאמרתי.

רענן כהן: כך אמרתי.

רענן כהן: אני חושב שאנחנו יוצאים היום לדרך נכונה, שבסופו של דבר היא תביא לשינוי גם במבנה הכלכלי והחברתי, כי שלום מבחוץ גם מבטיח שיהיה לנו שלום בחברה ומדיניות כלכלית אחרת.

רענן כהן: העולם במזרח התיכון מתפתח בכיוונים אחרים, כיוונים שנותנים לראשונה ביטוי שאנחנו צריכים להתייחס אליו קצת אחרת; זו תקופה חדשה שבה העולם מתחיל להתייחס לכל דבר בצורה אחרת.

רענן כהן: אני אומר לחברי מהליכוד, הרי אתם חושבים אחרת ומצביעים אחרת.

רענן כהן: חברי יהושע מצא, עוד מעט אתה תדבר כאן, ואני מקווה שאתה תוביל קו חדש בליכוד, שמה שאתם חושבים – כך תקיימו וכך תצביעו.

רענן כהן: הרי כולכם רוצים להצביע בעד השלום, שלום שאהוד ברק מביא אותו כאן, שלום נכון.

רענן כהן: אני יודע שאתם מסכימים לכל המהלך הזה.

רענן כהן: אני קורא לכם היום לומר לעם ישראל בתחילת השנה החדשה, שאתם בהחלט תובילו דרך נכונה, דרך שאתם מאמינים שהיא הדרך הנכונה ביותר.

נעמי חזן: ושנה טובה שכחת.

רענן כהן: עוד לא סיימתי, רק התחלתי.

נעמי חזן: אתה כן סיימת, כי זמנך תם.

נעמי חזן: ממש משפט אחרון.

נעמי חזן: תודה.

רענן כהן: אני רוצה לפנות לחברי הכנסת, חבל על כל רגע.

רענן כהן: נוכל היום להתלכד כולנו, להגיע לשלום לא רק עם הפלסטינים.

רענן כהן: מחר נגיע לשלום עם סוריה, עם לבנון, וניצור בעצם מחנה של שלום במזרח התיכון עם השלום הזה, עם התקופה החדשה, עם האור החדש שבוקע כאן ואנחנו רואים אותו היום.

רענן כהן: אני רוצה לאחל לכל חברי הכנסת בבית הזה ולעם בישראל, יהודים וערבים, שנה טובה.

רענן כהן: למרות האירועים, ערביי ישראל הם חלק אינטגרלי מהמדינה הזאת.

רענן כהן: אנחנו צריכים להוציא ביחד את העשבים השוטים ולראות את ערביי ישראל כחלק נאמן בתוך מדינת ישראל.

רענן כהן: לכולנו נאחל שתהיה לנו שנה חדשה, שנת בריאות, שנת תקוות, שנת שינוי, שנה של שלום, לכם, לבני ביתכם, לכל עם ישראל, לצה"ל ולכולנו.

רענן כהן: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה לחבר הכנסת רענן כהן.

נעמי חזן: חבר הכנסת סילבן שלום, ואחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

נעמי חזן: חברי הכנסת ערים מאוד לתזמון הנאומים שלהם בשעות אלה.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני הבחירות הצטייר אהוד ברק בעיני רבים מהבוחרים שלנו כאדם שבטעות הגיע למחנה העבודה והשמאל, כאדם השייך יותר למחנה הימני.

סילבן שלום: זה הזכיר לי רבות את מה שאמרו על יצחק רבין לפני 1992: הוא בעצם יותר ימני אפילו משמיר, אפשר להצביע בעבורו.

סילבן שלום: יצחק רבין הביא לנו את אוסלו.

סילבן שלום: ואהוד ברק?

סילבן שלום: אהוד ברק במשך חודשים דוחה את יישום הסכם-וואי.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי הוא רוצה להשיג הסכם-וואי משופר.

סילבן שלום: הוא השיג הסכם-וואי משופר; משופר למי, אתה יודע, חבר הכנסת ריבלין?

סילבן שלום: משופר לפלסטינים.

סילבן שלום: מה ההבדלים בין הסכם-וואי להסכם-שארם?

סילבן שלום: בהסכם-שארם ערפאת מקבל 2% נוספים עכשיו לעומת הפריסה הבאה.

סילבן שלום: בהסכם-שארם, ברק משחרר מחבלים עם דם על הידיים, רוצחים עם דם על הידיים.

סילבן שלום: שיפור נוסף, חבר הכנסת פורת, הוא, שכרגע בשלב הזה אהוד ברק, לעומת מה שבאמת היה צריך להיות ולהיעשות, לא רק נתן שטחים, לא רק שחרר מחבלים עם דם על הידיים, גם באופי הפריסה הוא מוותר על הדבר הבסיסי ביותר שהושג בהסכם-וואי, והוא ההדדיות.

סילבן שלום: אני עצמי לא תמכתי בהסכם-וואי בממשלה, אפילו התנגדתי ליישומו, הצבעתי נגד, אבל הדבר הבסיסי היחיד שהושג בהסכם-וואי היה ביצוע ההדדיות – timetable מה עשה עכשיו אהוד ברק?

סילבן שלום: הוא ויתר על הדבר היחיד אולי שהושג בהסכם-וואי.

סילבן שלום: אתם זוכרים את ה"ייתנו – יקבלו"?

סילבן שלום: עכשיו רק יקבלו, יקבלו ויקבלו.

סילבן שלום: בשביל מה חיכית כל כך הרבה חודשים?

סילבן שלום: בשביל מה עשית את ההסכם המשופר הזה, אם הסכם-וואי כשלעצמו נותן הרבה יותר, כי הוא משאיר 2%.

סילבן שלום: את מדבר יהודה בכלל לא צריך היה לתת עכשיו; כל אותן שמורות טבע היו צריכות להינתן רק בפריסה הבאה.

סילבן שלום: גם במיקום של שמורות הטבע ניתן יותר ממה שצריך היה להיות.

סילבן שלום: הפארק בצפון-השומרון – ניתן עכשיו.

סילבן שלום: אנחנו מגיעים למצב שבו הם קיבלו בעצם הרבה יותר מכפי שהיו חולמים לקבל בהסכם-וואי, והם גם לא היו מקבלים את זה לפי הסכם-וואי, אם לא היו מקיימים את הדברים הבסיסיים שהתחייבו עליהם פעם אחר פעם.

סילבן שלום: הם התחייבו למסור את כלי הנשק לאמריקנים, הם התחייבו לצמצם את הכוחות המזוינים.

עסאם מח'ול: הם ביצעו.

עסאם מח'ול: האמריקנים אומרים שהם ביצעו.

סילבן שלום: מה זה ביצעו, ביצעו בריבוע.

סילבן שלום: הם התחייבו למנוע את ההסתה.

סילבן שלום: סיפרתי אתמול בוועדת החוץ והביטחון, ששולמית אלוני, שרת התקשורת לשעבר – – –

נעמי חזן: אדוני, לא מקובל להביא מעל דוכן הכנסת.

ראובן ריבלין: הוא סיפר לי את הדברים אתמול.

סילבן שלום: לא סיפרתי את הדברים במליאת הוועדה.

סילבן שלום: אמרתי את זה לזהבה גלאון, שיושבת לידי.

זהבה גלאון: תספר גם מה אני אמרתי לך.

ראובן ריבלין: נשמע מה אתם מספרים זה לזה, ונעביר זאת לג'ודי.

סילבן שלום: אני יכול לספר, לא אמרתי את הדברים במליאת הוועדה, אמרתי אותם לזהבה גלאון, שישבה לידי.

סילבן שלום: אמרתי לה, שכאשר השרה לשעבר אלוני החליטה לתת ערוצי שידור ותדרים לרשות הפלסטינית, אני צעקתי חמס.

סילבן שלום: אמרתי, איך יכול להיות שמהכמות המצומצמת של התדרים תיתני עוד לרשות הפלסטינית?

סילבן שלום: היא עלתה לכאן וענתה לי: אנחנו חיים 50 שנה באיבה ובמלחמה עם הפלסטינים, לכן אני נותנת להם תדרים, כדי שיהיו להם ערוצי טלוויזיה ורדיו למען מטרה בסיסית אחת – להכשיר את הלבבות של בני עמם לשלום.

סילבן שלום: מאחר שערפאת לא יכול לעבור מבית לבית ולהסביר שהשתנו הזמנים, שעכשיו חתמנו הסכם עם היהודים ואנחנו הולכים לשלום, הוא מקבל ערוצי טלוויזיה ורדיו, להסביר כמה חשוב שיהיה שלום עם מדינת ישראל, כמה חשובה מדינת ישראל.

נעמי חזן: חבר הכנסת סילבן שלום, תחתור לסיכום, כי נתתי לך לפנים משורת הדין חמש דקות.

סילבן שלום: עוד לא נגמר הזמן.

נעמי חזן: נתתי לך חמש דקות, לכן תסיים בזמן.

סילבן שלום: אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש.

סילבן שלום: ניקח את זמן הפציעות של ההפרעה.

סילבן שלום: גם ממה שנתת לי, יש לי עוד שניות מספר.

סילבן שלום: כאשר אתה בא ושואל את עצמך מה נעשה מאז הסכם אוסלו ב-1993, אתה מוצא שכמות הפיגועים עלתה לאין שיעור, מספר ההרוגים והפצועים עלה לאין שיעור, מסירת השטחים שלנו הולכת וגדלה.

סילבן שלום: מה עשה הצד הפלסטיני?

סילבן שלום: הכשיר את הלבבות של בני עמו לבצע עוד ועוד פיגועים.

עסאם מח'ול: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול, תעזור לי עכשיו.

סילבן שלום: לא שמעתי אותך אומר מלה אחת אחרי הפיגועים האחרונים.

סילבן שלום: איפה היית ביומיים האחרונים?

עסאם מח'ול: – – –

סילבן שלום: איפה היית ב-48 השעות האחרונות?

סילבן שלום: את הפה שלך לא שמעתי?

עסאם מח'ול: – – –

סילבן שלום: איפה היית?

סילבן שלום: יש לך עוד מה לומר?

עסאם מח'ול: אני הייתי לפניך – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שלום, אני מאוד מבקשת ממך.

סילבן שלום: לא שמעתי אותך אומר אפילו מלה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שלום, זמנך תם.

סילבן שלום: הייתי מצפה ממך עכשיו להשמיע קולך בראש חוצות.

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול, אל תשיב לו, אין צורך.

סילבן שלום: גם בזה היהודים אשמים.

מוחמד כנעאן: – – –

סילבן שלום: איפה אתה היית?

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן.

סילבן שלום: איפה אתה היית ב-48 השעות האחרונות, לא שמעתי מלה.

סילבן שלום: איפה אתה היית?

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת סילבן שלום.

סילבן שלום: ציוץ לא הוצאת.

מוחמד כנעאן: – – –

עסאם מח'ול: – – –

נעמי חזן: תפסיקו, זה באמת לא ראוי לתגובה.

סילבן שלום: למה לא ראוי לתגובה?

סילבן שלום: את מחלקת ציונים?

סילבן שלום: מה זה "לא ראוי לתגובה"?

נעמי חזן: אדוני, אני ביקשתי ממך.

סילבן שלום: אל תחלקי ציונים, עם כל הכבוד.

נעמי חזן: ביקשתי ממך לסיים לפני שתי דקות.

סילבן שלום: ביקשת שאסיים ואסיים, אבל אל תגידי שזה לא ראוי לתגובה, את לא מחלקת כאן ציונים.

נעמי חזן: תסיים.

סילבן שלום: אני מסיים בכך שאנחנו עדים לראש ממשלה שלא מסוגל לעמוד בשום הבטחה שנתן לבוחר, בשום לחץ שהוא עומד בפניו, ולצערי הרב אנחנו צפויים עוד להרבה הפרות של הבטחות; חמור מזה וגרוע מזה – עוד להרבה מאוד מקרים של אי-עמידה בלחצים.

סילבן שלום: הוא הפר את ההבטחה שלו לגיוס בחורי ישיבות, הפר את ההבטחה שלו בעניין נשים, הפר את ההבטחה שלו בעניין הדיור הציבורי, הפר את ההבטחה שלו בעניין שכר לימוד לסטודנטים והפר את ההבטחות שלו בעניין העמידה מול הפלסטינים.

סילבן שלום: כל הדברים האלה מביאים אותנו למסקנה אחת: ראש ממשלה חלש, ראש ממשלה שניתן לכופף אותו, ולצערי הרב הדברים האלה רק ילכו ויחריפו, גם עם הקואליציה וגם מול הפלסטינים והסורים.

סילבן שלום: תודה רבה.

סילבן שלום: ומלה אחרונה – – –

נעמי חזן: לא, לא.

סילבן שלום: שנה טובה.

נעמי חזן: בסדר.

סילבן שלום: שנה טובה, כמובן, לעם ישראל, לקראת השנה החדשה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת סילבן שלום, שחרג מזמנו.

נעמי חזן: 30 השניות האחרונות לאיחולי שנה טובה הן חשובות.

נעמי חזן: חבר הכנסת יהושע מצא, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – אחרון הנואמים, חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

נעמי חזן: חבר הכנסת מצא, אני מבקשת שתעזור לי ערב ראש השנה, ונעשה זאת בצורה יעילה, ברוח הזמן.

יהושע מצא: כמה דקות?

נעמי חזן: לא פחות מקודמך.

יהושע מצא: תודה רבה לך.

יהושע מצא: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה שאינו נמצא באולם, הערב הזה אני מביא לראש הממשלה דרישת שלום מיוחדת, ואני מקווה שהוא מקשיב לה.

יהושע מצא: אני מביא לו דרישת שלום מהחולה בפרוזדור של בית-החולים בנהרייה.

יהושע מצא: החולה מודאגת, יש לה ספקות רבים נוכח התקציב שאושר אתמול בממשלה.

יהושע מצא: האם בכלל יימצא לה מקום בחורף הקרוב בפרוזדור, ואולי יצטרכו להניח אותה אי-שם בחניונים?

יהושע מצא: אני בטוח, אדוני ראש הממשלה, כי לא שכחת אותה.

יהושע מצא: אך חמור מכך, התעלמת ממנה.

יהושע מצא: ראש הממשלה, אם נדמה לך כי באמצעות חגיגות וצילומי הסכם-שארם תוכל לכסות על הערווה החברתית, אתה טועה.

יהושע מצא: על הטעיית החולים ועל המסרים השקריים הבוקר על תרופה חדשה, "הרצפטין", שהוכנסה לסל, אני מודיע לחברי הכנסת: שקר וכזב – לא היה ולא נברא.

יהושע מצא: במלוא האחריות.

יהושע מצא: אם אתה חושב שבכך תכסה על הטעיית החולים, אתה שוגה.

יהושע מצא: הצילומים שלך בפתיחת שנת הלימודים עם ילדי ירוחם ממש מרגשים.

יהושע מצא: אך נפלא יותר היה, אדוני ראש הממשלה – כיצד ידעת לעקוף במקצועיות את אותה זקנה שערוץ-2 הראה, אותה זקנה נכה, אומללה, מירוחם.

יהושע מצא: החולה הזאת ויתר הזקוקות לסיעוד ולבתי-אבות נוכח התקציב מאמש שולחות לך דרישת שלום.

יהושע מצא: חכם מאוד, אדוני ראש הממשלה, שלא הצטלמת עם הזקנה מירוחם.

יהושע מצא: זה היה מקלקל לך את ההצגה שלך.

יהושע מצא: הרי אתה בא עם צילומים משארם, מההסכם שאיך אתה קורא לו?

יהושע מצא: הסכם משופר.

יהושע מצא: דבר אחד ודאי, אדוני ראש הממשלה, הצילומים שלך משופרים.

יהושע מצא: הצילומים שהיו לך במערכת הבחירות לפני חודשים אחדים לוו בהבטחות.

יהושע מצא: הצילומים דהיום מטרתם זריית אשליות, כיסוי להפרת ההבטחות.

יהושע מצא: אני כשר בממשלה, גברתי היושבת-ראש, התנגדתי להסכם "וואי פלנטיישן".

יהושע מצא: כאן בכנסת סירבתי להצביע בעד ההסכם ולא התיישבתי סביב השולחן למרות הפצרותיו של ראש הממשלה.

יהושע מצא: לא שאינני רוצה בשלום.

יהושע מצא: אבל התניתי דבר אחד: רציתי לראות את הסדר הקבע.

יהושע מצא: הסכם-וואי היה גרוע והסכם-שארם חמור ממנו.

יהושע מצא: ראש הממשלה מתיימר, כי שיפר בכך שהתנה את יישומו של הסכם-שארם בקביעת מסגרת להסדר הקבע.

יהושע מצא: אני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, לא היה ולא נברא, כי מזכירת המדינה אולברייט קובעת מפורשות, ואני מצטט ממכתבה: "הנסיגה השלישית על-פי הסכם-שארם תתבצע ללא קשר להסדר הקבע".

יהושע מצא: היכן השיפור, אדוני ראש הממשלה?

יהושע מצא: האיחוד האירופי קובע גם הוא: "לפלסטינים זכות מוחלטת להקמת מדינה".

יהושע מצא: גם זה ציטוט.

יהושע מצא: האם זה ההישג שלך, אדוני ראש הממשלה?

יהושע מצא: זה השיפור?

יהושע מצא: השיפור בבניית נמל עזה?

יהושע מצא: אתם יודעים, השרים שיושבים כאן, לא נקבעו הסדרי הביטחון וכיצד ייבנה הנמל ומה יועבר דרכו.

יהושע מצא: האם, אדוני שר החוץ דוד לוי, אתה יכול להיות ערב לי לכך שנמל עזה לא יהיה הפתח לזכות השיבה גם אם לא ניתן להם את הזכות הזאת?

יהושע מצא: האם האוניות שם לא יביאו אותם פלסטינים מרחבי עולם?

יהושע מצא: האם אתה יכול לערוב לי, אדוני שר החוץ, שהאוניות האלה לא ישמשו להעברת נשק?

יהושע מצא: לא קבעתם הסדרי ביטחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך, כבר יהיה שלום.

יהושע מצא: נכון.

יהושע מצא: אינשאללה.

יהושע מצא: אדוני ראש הממשלה, ערוות הסכם-שארם והסכנות הטמונות בו, לצערי, בקרוב מאוד יטפחו לא רק על פניך, אלא, לצערי, יטפחו גם על פני העם בישראל.

נעמי חזן: חבר הכנסת מצא, עליך לסיים.

יהושע מצא: אני ממש מסיים בחצי דקה.

יהושע מצא: אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, השיפור שבהסכם-שארם הוא שיפור של הסכנות בדרך, אותן סכנות בדרך שהוספת לאבי כל חטאת – הסכם אוסלו.

יהושע מצא: אנחנו רוצים בשלום.

יהושע מצא: כדי להגיע אליו יש לקבוע את כללי הסדר הקבע בטרם נסיגות, בטרם נישאר ללא שטחי מולדת וללא שלום גם כן.

יהושע מצא: משום שאני רואה את ראש הממשלה אני רוצה לומר עוד משהו ב-15 שניות.

יהושע מצא: בהסדרים האלה של ההישגים אני רוצה למסור לראש הממשלה עוד שתי דרישות שלום.

רחבעם זאבי: הוא לא מקשיב.

יהושע מצא: האחת: בהסדר של ההישגים האלה בוודאי אפשר היה לצפות לחשיבה על עזאם עזאם.

אברהם בורג: אבקש לשבת.

אברהם בורג: רק רגע, חבר הכנסת מצא.

אברהם בורג: חבר הכנסת שמחון.

אברהם בורג: חבר הכנסת אורון.

קריאה: השר.

אברהם בורג: הוא עדיין חבר כנסת.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: בבקשה.

יהושע מצא: אדוני ראש הממשלה, אני בדברי הבאתי לך כמה דרישות שלום.

יהושע מצא: הבאתי לך הערב דרישת שלום מהחולה בנהרייה.

יהושע מצא: היא מאוד מודאגת היכן היא תהיה בחורף הזה – בפרוזדור ואולי בחניון.

יהושע מצא: הבאתי לך דרישת שלום מהזקנה שלא ביקרת בירוחם, כשמצאת לנכון להצטלם צילומי ראווה עם ילדים, והיא זקוקה לסיעוד ולבית-אבות.

יהושע מצא: בהסכם המשופר שלך, אדוני ראש הממשלה, אני רוצה להביא לך גם דרישת שלום מעזאם עזאם, ואני רוצה להביא לך דרישת שלום מפולארד.

יהושע מצא: בהסכמים שלך המשופרים, המשובחים, הם מוסרים לך דרישת שלום.

אברהם בורג: ואני רוצה להביא לך דרישת שלום מהשעון.

יהושע מצא: הזמן תם.

יהושע מצא: על כן, אדוני היושב-ראש, אני אסיים את דברי בשנה טובה לכנסת ולעם ישראל.

יהושע מצא: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אחרון הדוברים, חבר הכנסת אופיר פינס-פז – בבקשה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי היום את נאומו של יושב-ראש האופוזיציה, ואני מוכרח להודות – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת יהלום.

אופיר פינס-פז: – – – ואני מוכרח להודות שאני התפלאתי מאוד על דבריו.

אברהם בורג: שר החינוך, זה בנושא השיעור?

אופיר פינס-פז: קשה מאוד, לפי דעתי, לשמור על אמינות ציבורית כשאתה עצמך היית בין אלה שניסחו את הסכמי-וואי, והיום אתה בא לכאן, לבית הזה, כתואם רחבעם זאבי, שזה בסדר, כקיצוני שבקיצוני, כאופוזיציה המתלהמת, שמתנגדת לכל ויתור ולכל הסדר ולכל הסכם, ומותח ביקורת קטלנית על הסכם שהוא הרבה יותר טוב למדינת ישראל, לשני הצדדים, מההסכם שנחתם ב"וואי" ולצאת מזה בשלום.

אופיר פינס-פז: אני לא חושב שאפשר לצאת מזה בשלום.

אופיר פינס-פז: משום שאדם שמתיימר להנהיג את הליכוד ואת האופוזיציה הלאומית חייב להיות ישר עם עצמו.

אופיר פינס-פז: לי אין טענות לא לסילבן שלום ולא ליהושע מצא, שהתנגדו לפני כן להסכמי-וואי ומתנגדים היום להסכם הזה.

אופיר פינס-פז: יש לי ויכוח גדול – – –

יהושע מצא: תמהר לתת את השיקים לש"ס, כי הם לא פה.

אופיר פינס-פז: יהושע, לא מתאים לך.

אופיר פינס-פז: לי יש ויכוח עם אנשים בתוך הליכוד שעשו את הסכמי-וואי בניגוד לדעתם והיום הם מתכחשים לכול.

אברהם בורג: חבר הכנסת יהלום, חבר הכנסת לנגנטל, חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: חבר הכנסת טריף.

אברהם בורג: אני מבקש גם במעברים להיות בשקט.

אברהם בורג: בבקשה.

יוסף (טומי) לפיד: חבר הכנסת פינס, הזהרנו אתכם שהם יסחטו אתכם.

יוסף (טומי) לפיד: לא האמנתם לנו.

יוסף (טומי) לפיד: הנה עכשיו ההוכחה.

אופיר פינס-פז: הם לא סוחטים אותנו, חבר הכנסת לפיד.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנגנטל, חבר הכנסת ביבי, אני מבקש לשבת.

אופיר פינס-פז: הצענו לכם מראש לסייע לנו ולהיות חלק מאתנו.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש האופוזיציה דיבר על רשלנות.

אופיר פינס-פז: אני שואל את יושב-ראש האופוזיציה: איך זה שבהסכמי-וואי שכחתם, פשוט נשכח מכם, שיש מקום לשלב נוסף של הסכם מסגרת שהוא הכרחי אם באמת רוצים הסדרי קבע בסופו של תהליך?

אופיר פינס-פז: נשכח, "זרח מפירכונכם", כמו שאומרים בעברית צברית.

אופיר פינס-פז: הבעיה הגדולה אתכם היא, שלאורך כל הדרך גמגמתם.

אופיר פינס-פז: לא ידעתם מה אתם רוצים מעצמכם.

אופיר פינס-פז: רוצים לעשות שלום או לא רוצים לעשות שלום?

אופיר פינס-פז: והגמגום הזה, הציבור לא סבל אותו, ובסופו של דבר הוא הוריד אתכם לאופוזיציה, כי לא הייתם ישרים, לא עם עצמכם ולא עם שולחיכם; כי לא ידעתם מה אתם רוצים – להמשיך בתהליך, לעצור את התהליך, צעד קדימה, שניים אחורה, והעניין הזה היה עניין שלא התקבל על דעת הציבור.

אופיר פינס-פז: זה בדיוק מה שקרה במשך כל שלוש שנות הליכוד בשלטון.

אופיר פינס-פז: חוץ מזה, יש לכם כשרון מיוחד.

אופיר פינס-פז: גם הלכתם כברת דרך כל כך ארוכה בניגוד לכל עמדותיכם, גם חתמתם על הסכמי-וואי, ועדיין השארתם את כל העולם נגדכם ועדיין האמריקנים לא נתנו לכם גיבוי של מילימטר.

אופיר פינס-פז: למה יושב-ראש האופוזיציה כל כך מקנא בעובדה שהאמריקנים נותנים גיבוי חד-משמעי, וזה הוכח בהסדר החדש, בהסכם-וואי המשופר, בהסכמי-שארם?

אופיר פינס-פז: האמריקנים נתנו גיבוי חד-משמעי לעמדה הישראלית, מה שלא היה בשלוש השנים האחרונות.

אופיר פינס-פז: צריך ללמוד מהעניין הזה לקחים, חברי מהאופוזיציה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שתבינו, אי-אפשר ללכת חצי דרך.

אופיר פינס-פז: אין חצי שלום כמו שאין חצי היריון.

אופיר פינס-פז: או שמאמינים בתהליך, או שמאמינים בשלום, או שלא עושים אותו.

אופיר פינס-פז: ואתם עשיתם תהליך שלא האמנתם בו, וזו היתה התוצאה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש עוד קצת סבלנות וקצת שקט.

אברהם בורג: חבר הכנסת פינס, רק שנייה, אי-אפשר להקשיב כך.

אברהם בורג: אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאבי, חבר הכנסת אלון, חברת הכנסת דיין, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: תודה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, היום הבית הזה יאשר הסכם שפותח דף חדש, דף מחודש ביחסי מדינת ישראל והרשות הפלסטינית, ואני מאחל לבית הזה, שבעוד שנה כעת חיה נוכל לגמור את ההלל על תהליך השלום, על הסדרי הקבע, ולפתוח פרק חדש של שלום אמיתי בר-קיימא וחם, שיסיים את הסכסוך אחת ולתמיד.

אופיר פינס-פז: שנה טובה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אברהם בורג: מי בעד הודעת ראש הממשלה ואישור מזכר שארם-אל-שיח' כפי שנחתם במוצאי שבת, כ"ג באלול התשנ"ט, ומי נגד?

אברהם בורג: מי שבעד – ירים את ידו בעד, ומי שנגד – ירים את ידו נגד.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה.

ראובן ריבלין: רגע, אדוני, לספור.

אברהם בורג: אמרתי, רק רגע.

אברהם בורג: עוד לא הגענו, חבר הכנסת ריבלין.

אברהם בורג: האם הנציג שלכם לענייני הספירה יהיה חבר הכנסת קרא?

איוב קרא: לא, אני עייף.

אברהם בורג: הבנתי.

אברהם בורג: חבר הכנסת פינס, מי ימונה מטעמכם?

אברהם בורג: חבר הכנסת שירי?

אברהם בורג: חבר הכנסת פינס.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה.

אברהם בורג: מי בעד ההודעה ואישור המזכר – ירים בבקשה את ידו.

אברהם בורג: בעד הודעת ראש הממשלה ואישור מזכר שארם-אל-שיח' – 54

אברהם בורג: נמנעים – 2

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לקבוע, כי ההסכם השמיני, הסכם השלום השמיני שמצביעה עליו הכנסת בשנים האחרונות, אושר ברוב של 54 בעד, 23 נגד ושני נמנעים.

אברהם בורג: עוד רגע אחד, חברי הכנסת, בבקשה.

אברהם בורג: אנחנו יוצאים עכשיו לחופשת ראש השנה, לחגי ראש השנה והימים הנוראים.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, עוד רגע אחד, סבלנות, ברשותך.

אברהם בורג: אנחנו יוצאים לימים הנוראים, אלה ימים שבהם אנחנו מבקשים סליחה איש מחברו על נושאים אלה ואחרים.

אברהם בורג: אלה הימים שבהם אנחנו מאחלים לעצמנו התחלה טובה ונושאים תפילות של תקווה.

אברהם בורג: אני מבקש, ברשותכם, לסיים את הישיבה האחרונה של השנה בתפילתו של הכוהן הגדול בצאתו מבית קודש הקודשים: יהי רצון מלפניך אדוני אלוהינו ואלוהי אבותינו, שתהא השנה הזאת הבאה עלינו שנת אורה, שנת ברכה, שנת גילה, שנת דיצה, שנת הוד, שנת חדווה, שנת טובה, שנת ישועה, שנת כלכלה, שנת לימוד, שנת מנוחה, שנת נחמה, שנת ששון, שנת שלום, שנת קיבוץ גלויות, שנת קיבול תפילות, שנה טלולה גשומה אם שחונה, שנת שובע, שנה שתוליכנו בה קוממיות לארצנו, שנה שתכתבנו בה לחיים טובים ולשלום.

אברהם בורג: רבותי, חברי הכנסת וחברותיה, שנה טובה.

אברהם בורג: ישיבה זו נעולה.