ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 54, 1999-11-30 00:00

אברהם בורג: רבותי, חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום שלישי, כ"ג בכסליו התש"ס, 30 בחודש נובמבר 1999.

אברהם בורג: קיבלתי כמה בקשות להעלות הצעה לסדר על-פי סעיף 53 לתקנון הכנסת בנושאים שקשורים להחלטת הכנסת מאמש בנושא: מערכת המשפט ואכיפת החוק.

אברהם בורג: אישרתי לכמה חברי כנסת להעלות את הנושא, והראשון הוא חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אברהם בורג: בבקשה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמי שהשתתף בדיון וגם בהצבעה, אני קורא על-פי הסעיף בדיוק את מה שהגשתי.

אופיר פינס-פז: הכנסת, בצעד מביש, קראה אתמול לבית-המשפט העליון להימנע מלהתערב בנושאים פוליטיים, וזאת תוך שימוש בכינויים מעליבים, הפוגעים בדמותו של בית-המשפט.

משה גפני: למה זה מביש?

משה גפני: זו החלטת הכנסת.

אברהם בורג: רבותי, זו לא ההצעה שלכם.

אברהם בורג: זו הצעה שלו – נכון?

מאיר פרוש: זה לא מביש.

אברהם בורג: אותו זה מביש.

אברהם בורג: בך – זה מעורר גאווה.

אברהם בורג: מה זה?

אברהם בורג: אתה גם צנזור?

אברהם בורג: אדוני, זאת עמדתו.

אברהם בורג: אף שהיא סותרת את עמדתך, היא עדיין עמדתו.

יעקב ליצמן: זו עמדת הכנסת.

אברהם בורג: אני מודה גם לאדוני.

אברהם בורג: חבר הכנסת פינס-פז, בבקשה.

חיים אורון: – – –

אופיר פינס-פז: ההחלטה ביזתה את בית-המשפט העליון ופגעה בו, ועוד יותר מכך – בכנסת ובחבריה שקיבלו אותה.

אופיר פינס-פז: לעומת זאת, בהצעה השנייה, שגובשה על-ידי יושב-ראש הכנסת והתקבלה פה-אחד, מצאה לנכון הכנסת גם למתוח ביקורת בצורה מנומסת ואחראית.

אופיר פינס-פז: הכנסת רשאית להעיר לכל גוף, ובכלל זה לבית-המשפט העליון, וכל ביקורת – ראוי שתישמע, כל עוד היא נעשית ברגישות תוך מתן כבוד לבית-המשפט העליון ולתפקידו המרכזי בדמוקרטיה הישראלית.

אופיר פינס-פז: אך אתמול נשברו גבולות ההגינות והטעם הטוב.

אופיר פינס-פז: אני סבור, כי חברי הכנסת אשר תמכו בהצעה שגובשה על-ידי יושב-ראש הכנסת עשו מעשה שלא ייעשה כשהצביעו בניגוד לעמדת סיעותיהם בעבור ההצעה המבישה של סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי.

אופיר פינס-פז: לצערי, הכנסת איבדה בעניין הזה רסן, עלבה בבית-המשפט העליון ובעומד בראשו, וראוי כי למען כבודנו וכבוד המוסד שאנו מכהנים בו נדון בדחיפות בנושא ונבטל את ההחלטה האומללה שנתקבלה אתמול ונתלכד כולנו סביב ההצעה השנייה, שגיבש יושב-ראש הכנסת.

אופיר פינס-פז: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: הצעה נוספת בנושא הזה – חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יעקב ליצמן: הולכים לבטל את החוקים לאט לאט.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

משה גפני: אני הכנתי לפי סעיף 53, אבל הדברים של חבר הכנסת אופיר פינס-פז על החלטה מבישה של הכנסת פשוט בלבלו אותי לגמרי.

אברהם בורג: אני סומך על אדוני שהוא יתעשת במהרה ויקרא את דבריו לפי סעיף 53.

אברהם בורג: אין סעיף מיוחד לבלבולם של חברי הכנסת.

אברהם בורג: אדוני, בבקשה.

משה גפני: הכנסת קיבלה החלטה.

משה גפני: לכן אשאר רק בחלק הפורמלי של סיום דבריו.

משה גפני: הכנסת קיימה אתמול דיון וקיבלה החלטות לפי התקנון ולפי הסדר, לרבות הצבעות של חברי הכנסת שהיו במליאה.

משה גפני: יש כלל של סופיות הדיון, כלומר שהחלטת הכנסת היא סופית.

משה גפני: ניסיון סיעת מרצ, ועכשיו מתברר שגם ישראל אחת, לבטל את ההחלטה, מערער על כל קיום תקנון הכנסת ועל הכללים המקובלים בעניין סופיות הדיון.

משה גפני: גרוע מכך – הניסיון הזה יוצר מצב, שבו חברי כנסת שלא יבואו לדיון במליאה, אם ההחלטה שתתקבל לא תמצא חן בעיניהם – יבקשו דיון מחדש.

משה גפני: הדבר עושה פלסתר את דיוני הכנסת והחלטותיה.

משה גפני: הייתי גם מבקש, אם היית יכול לחזור בך מהביטויים שלא ראויים להחלטות כנסת, ותכבד גם את הכנסת ולא רק את בית-המשפט.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני, תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת זהבה גלאון, באותו נושא.

אברהם בורג: בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני יזמתי היום את הדיון במליאה, כי אני חושבת שאתמול הכנסת קיבלה החלטה מבישה – –

צבי הנדל: ברצינות?

זהבה גלאון: – – החלטה אומללה.

אברהם בורג: ברשותך, אני מבקש להיצמד לטקסט.

זהבה גלאון: אני נצמדת.

מאיר פרוש: לא החליטו להחזיר את ירושלים.

זהבה גלאון: החלטה אומללה, שנובעת משיקולים זרים, חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: – – – את ירושלים.

אברהם בורג: גברתי, ברשותך, אני מבקש להיצמד לטקסט לפי סעיף 53: "הנני מתכבדת להגיש הצעה לסדר הדיון – – –".

אברהם בורג: בבקשה.

זהבה גלאון: אין לי כאן.

זהבה גלאון: אין לי הנייר שהגשתי, אבל אני יכולה לדבר ברוח הדברים.

אברהם בורג: אני יכול לקרוא אותו בשמך?

אברהם בורג: לא.

אברהם בורג: בבקשה.

משה גפני: אגב, בשתי ההחלטות אתמול רוח הדברים היתה זהה.

מאיר פרוש: יש פה סיעות בבית – – –

יעקב ליצמן: מתנגדים – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת פרוש, תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, בבקשה.

זהבה גלאון: גלאון.

אברהם בורג: סליחה, חברת הכנסת גלאון.

אברהם בורג: הבאה בתור היא חברת הכנסת נאות.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הכנסת קראה אתמול לבית-המשפט להימנע מלדון ולהתערב בנושאים פוליטיים.

זהבה גלאון: זוהי החלטה שפוגעת בעצמאותו של בית-המשפט העליון ובעקרונות יסוד של שלטון החוק.

זהבה גלאון: אני חושבת שעל הכנסת לבטל בדחיפות את ההחלטה הזאת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, ולאחר מכן – – –

משה גפני: גם את עצמאות הכנסת.

שמואל הלפרט: תעודדי את זה.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני, אתה לא יכול גם להציע הצעה וגם להפריע.

אברהם בורג: אתה צריך להחליט – אחד משניים.

אברהם בורג: אתה מעדיף להפריע?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, בבקשה.

שמואל הלפרט: בית-המשפט העליון הוא לא מעל הכנסת.

חיים אורון: חבר הכנסת גפני, היא מתכוונת: ברוב, לבטל.

משה גפני: – – – היא יכולה להציע הצעה.

אברהם בורג: רבותי, תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני, גם את הדילמה הזאת אני אעזור לכם לפתור.

צבי הנדל: אל תפתור את הדילמה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, בבקשה.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, עצמאות בית-המשפט העליון ועליונות שלטון החוק במדינה צריכות להיות ערכים יסודיים ובלתי ניתנים לערעור, שעליהם מושתתת כל חברה דמוקרטית.

יהודית נאות: הצעת ההחלטה של סיעות יהדות התורה והאיחוד הלאומי, שהתקבלה אתמול, נועדה לקעקע את יסודות המדינה, ומן הראוי לבטלה.

שמואל הלפרט: למה?

שמואל הלפרט: למה?

יהודית נאות: כי ככה אני חושבת, ואתה חושב הפוך.

שמואל הלפרט: מאיזו סיבה?

אברהם בורג: חבר הכנסת הלפרט.

שמואל הלפרט: למה זה מקלקל?

יהודית נאות: משום שכך אני סבורה.

אברהם בורג: חבר הכנסת הלפרט, תודה רבה.

מאיר פרוש: סיעת שינוי כולה – – –

צבי הנדל: זו הסתה פרועה.

אברהם בורג: שלום גם לך, חבר הכנסת הנדל.

אברהם בורג: ברוך הבא.

אברהם בורג: שלום רב.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, בבקשה.

צבי הנדל: זו הסתה פרועה.

יהודית נאות: ראוי כי הכנסת תדע – – –

משה גפני: – – – החלטות בכנסת.

אברהם בורג: קשה לי לשמוע.

צבי הנדל: אני מבקש להפסיק אותה.

אברהם בורג: ביקשת.

אברהם בורג: בקשתך נדחתה.

אברהם בורג: תודה.

יהודית נאות: ראוי שהכנסת תדע להגן על המשטרה, על הפרקליטות ועל בתי-המשפט האוכפים – – –

יובל שטייניץ: כשהם צודקים או כשהם לא צודקים?

יהודית נאות: חבר הכנסת יובל שטייניץ, נתווכח בחיפה.

יובל שטייניץ: כשהמשטרה צודקת צריך או כשהיא לא צודקת?

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, באמת.

אברהם בורג: אתה אפילו לא יודע למה אתה מפריע.

יהודית נאות: – – – האוכפים את החוקים שאנו מחוקקים – –

גדעון עזרא: לפעמים.

יהודית נאות: – – במקום לתקוף אותם שוב ושוב.

צבי הנדל: – – – הצדק יצא.

אברהם בורג: רגע.

אברהם בורג: חבר הכנסת – – –

צבי הנדל: זו חוצפה.

צבי הנדל: יש גבול – – –

אברהם בורג: אז מה?

אברהם בורג: חבר הכנסת הנדל, אני רוצה להודיע לך: זו לא החוצפה האחרונה שתישמע בכנסת.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, בבקשה.

יהודית נאות: אני מקווה שזה לא מה שמשת

יהודית נאות: מע מדבריך, כבוד היושב-ראש.

משה גפני: זה מה שמשתמע.

יהודית נאות: יש לגנות כל ניסיון של נבחרי ציבור לפגוע במעמדן של רשויות שמופקדות על שמירת החוק.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מילוא, ואחריו – חבר הכנסת טל, ואני אציע הצעה לסיכום הסעיף הזה.

רוני מילוא: אדוני המזכיר, אם לא תלחץ – לא ישמעו אותי.

יהודית נאות: אני לא המצאתי.

משה גפני: זה לא שייך בכלל – – –

יהודית נאות: מה שנוח – עושים רוויזיה?

אברהם בורג: רבותי, הטוב עוד לפנינו.

אברהם בורג: חבר הכנסת הלפרט, אתה מחמיץ את העיקר.

אברהם בורג: חבר הכנסת מילוא, בבקשה.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, מערכות המשפט ואכיפת החוק עומדות במבחן גדול, קשה וחשוב בימים אלה.

רוני מילוא: אתמול הכנסת קראה לבית-המשפט העליון להימנע מלהתערב בנושאים ערכיים ופוליטיים.

מאיר פרוש: – – –

רוני מילוא: זוהי החלטה שפוגעת בעצמאות בית-המשפט העליון.

רוני מילוא: עלינו בכנסת לשמור על בית-המשפט העליון, לשמור על המשטרה, לשמור על שלטון החוק – –

יובל שטייניץ: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת מילוא, אני מבקש להיצמד לטקסט.

רוני מילוא: – – ודווקא בימים אלה הכנסת צריכה לדון בדחיפות בנושא ולבטל את ההחלטה שהתקבלה אתמול, כי ההחלטה הזאת פוגעת בשלטון החוק במדינת ישראל.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טל, אחרון המציעים, בבקשה.

יובל שטייניץ: היא מגינה עליו, היא מגינה על שלטון החוק וגם על עצמאות הכנסת, וזה גם דבר חשוב.

משה גפני: וגם על עצמאות בית-המשפט.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני, אני שוב מודה לך על ההבהרות.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לצערי, שוב מוכיחים אבירי הדמוקרטיה, שהחלטה שעולה בקנה אחד עם עמדתם היא ראויה, ואם לא, אין היא יכולה להתקבל על-ידי בית-המחוקקים.

דוד טל: ש"ס לא עשתה שום מחטף, כפי שנכתב בעיתונות.

דוד טל: הם היו באולם המליאה והתייחסו בכבוד לעבודתם, ולא כפי שהוכיחו נציגי מרצ – בכיינים.

אברהם בורג: תודה רבה.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: מותר לו.

מאיר פרוש: לו מותר להגיד מביש – – –

אברהם בורג: בוודאי, זה נכון, מותר לו, אבל הוא לא חייב.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אתמול נערך דיון בנושא הזה.

אברהם בורג: הדיון היה רציני מאין כמוהו, והשתתפו בו הרבה מאוד דוברים.

אברהם בורג: בסיכומו של הדיון הוצעו שתי הצעות לסיכום, ומתוקף הנוהל הקיים בכנסת, שיכולות כמה הצעות לסיכום לסכם אותה ישיבה ולזכות כולן ברוב, התקבלו שתי הצעות: הצעה אחת, שהיתה על דעת כמה סיעות מסיעות הבית התקבלה, דומני, ברוב של 26 חברים, ללא מתנגדים וללא נמנעים; והצעה אחרת, של סיעות האיחוד הלאומי ויהדות התורה, התקבלה ברוב של 14 תומכים ועשרה מתנגדים, ללא נמנעים.

אברהם בורג: דומני שאלה היו המספרים.

אברהם בורג: על-פי התקנון הקבוע בכנסת ועל-פי נוהלי העבודה הקבועים בכנסת, שתי ההצעות האלה משקפות את סיכום הדיון, ובהקשר זה כך הסתיים הדיון ההוא.

אברהם בורג: אם יש חברי כנסת שרוצים שתהיה החלטת כנסת אחרת שמחייבת את הכנסת, צריך לפתוח נוהל חדש של דיון, ובסיכומו של הדיון הזה תובא הצעת החלטה האומרת במפורש שהצעה זו גוברת או מבטלת החלטות קודמות של הכנסת בנושא הזה.

אברהם בורג: רוצים חברי כנסת – מצד זה או מצד זה או מצד זה או מכל צד אחר – לשנות, פתוחה בפניהם הדרך על-פי סעיף 86 לתקנון הכנסת, לאמור: "הצעות לסדר מאת רוב חברי הכנסת" – זו אחת הדרכים הראשיות בנושא הזה – "הגישו חברי כנסת מסיעות שונות הצעות לסדר-היום בנושא אחד, או הצעות שונות באותו עניין, ומספר חברי אותן סיעות מהווה רוב בכנסת, רשאים יושב-ראש הכנסת והסגנים לראות את הנושא כאילו החליטה הכנסת לדון בו" – לאמור, העברה ישירה לדיון באולם המליאה ללא התהליך של הצעה דחופה – "בעקבות הצעה לסדר-היום, והנושא ייכלל בסדר-היום של הכנסת".

אברהם בורג: הייתי אומר שזו דרך המלך, המהירה ביותר, לפתוח מחדש את הדיון למליאת הכנסת, לערוך דיון נוסף, להביא הצעות החלטה נוספות על-ידי מי שירצה, ומי שלא ירצה – כמובן, פתוחה בפניו הדרך לא לעשות את הדבר הזה.

מאיר פרוש: – – –

אברהם בורג: אני אומר שזאת הדרך היחידה.

אברהם בורג: כל עוד לא ינקוט מישהו את הדרך הזאת, על-פי הסעיף הזה או על-פי כל סעיף תקנוני אחר, תקפות שתי ההצעות שהתקבלו אתמול, וכל מי שיש לו להלין, אין לו להלין אלא על חבריו שלא באו להצביע.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: סעיף זה נגמר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חבל שצעקתי.

משה גפני: מה שאמרת פשוט משקף את זה.

אברהם בורג: אדוני חבר הכנסת, להבא יסתבר לך שקשה מאוד להקשיב כשהפה שלך פתוח.

אברהם בורג: זו אחת המשימות הקשות ביותר.

משה גפני: מה שאמרת שיקף את הדברים, וחבל שהם צועקים.

אברהם בורג: אני מודה לחבר הכנסת גפני.

אברהם בורג: מעמדם של הלומי קרב בישראל

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום, הצעות לסדר-היום מס' 1102, 1103, 1104, 1105, 1106, 1007, 1136 ו-1174, בנושא: מעמדם של הלומי קרב בישראל; והצעות חוק לדיון מוקדם בנושא זה.

אברהם בורג: אנחנו עוסקים בהנמקה בלבד.

אברהם בורג: ראשונת המנמקות, חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

אברהם בורג: עד שתעלה חברת הכנסת גלאון, אני רוצה לקדם בברכה אנשים שהשתתפו כאן היום אחר הצהריים בישיבה שארגנה חברת הכנסת גלאון, בהשתתפותם של חברי כנסת רבים, לרבות שר הבריאות ושרי בריאות לשעבר, בנושא מעמדם של הלומי קרב בחברה הישראלית.

אברהם בורג: אני חושב, שהנושא הזה הוא נושא רגיש מאוד, ראוי מאוד לדיון, והכנסת, הקשובה לנושאים חברתיים יותר מאשר גופים אחרים בחברה הישראלית, מתברכת היום לקבל אתכם בברכה.

אברהם בורג: ברוכים תהיו.

אברהם בורג: ולכל אלה אשר נפגעו במערכות ישראל, אם צלקותיהם גופניות ואם צלקותיהם פנימיות ונפשיות – גם על כל אלה אני חושב שהכנסת כולה אומרת לכם תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת שנתן היום את חסותו לאירוע בדיון במעמדם של הלומי הקרב, בסוגיית הלם הקרב.

זהבה גלאון: במדינת ישראל, כ-25% בממוצע מהלוחמים עשויים ללקות בהלם קרב.

זהבה גלאון: היום ערכה כנסת ישראל דיון בנושא הלם קרב, נושא כל כך כאוב, כל כך רגיש, והייתי אומרת גם כל כך בעייתי – אני חושבת שיש לזה חשיבות גדולה מאוד, בעיקר למלחמה בהדחקה ובהכחשה שקיימות בחברה הישראלית בכל הנוגע להלם קרב ולהלומי הקרב.

זהבה גלאון: בדרך הזאת שבה ערכנו היום את הדיון, אני חושבת שיש לנו הזדמנות להילחם בסטיגמות ובפחדים שיש לכל כך הרבה אנשים בחברה הישראלית לגבי נושא זה של הלם קרב.

זהבה גלאון: יושבים כאן באולם, ביציע האורחים, אנשים שסובלים מהלם קרב, מה שנוהגים לכנות: הלומי קרב.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל שוב את ההזדמנות ולומר מה שאמרתי קודם לכן.

זהבה גלאון: הלומי הקרב אינם חולי נפש.

זהבה גלאון: מדובר באנשים נורמליים שחוו חוויה בלתי נורמלית, אנשים שנשלחו בשמנו ומטעמנו לקרב, אנשים שנפגעו – אומנם לא פגיעה חיצונית, לא רואים עליהם, אבל מדובר בפגיעה פנימית, בפגיעה נפשית.

זהבה גלאון: ולנו חברי הכנסת ולנו כחברה, כנציגים בכנסת של אנשים ששלחו אותנו – לנו כחברה אסור להתעלם מאלפים.

זהבה גלאון: מדובר באלפים שנפגעו במלחמות וחזרו פגועים, מסתגרים, חשים בושה, נבוכים.

זהבה גלאון: קשה להם.

זהבה גלאון: הייתי אומרת, שחברה שמתעלמת מאנשים כאלה היא חברה חסרת בושה, חברה נטולת אחריות, ואני גם מעזה לומר, חברה שנוטשת פצועים בשטח.

זהבה גלאון: אני מוצאת חשיבות מאוד מאוד גדולה בזה שהכנסת וחברי כנסת מעלים היום הצעות לסדר-היום, כי אני יודעת שזה חלק מהמאבק למתן לגיטימציה ציבורית לנפגעי הלם קרב, הן באמצעות חקיקה והן באמצעות המאבק הציבורי שכבר החל.

זהבה גלאון: אני יודעת שקשה לחברה עם מי שבתגובה הכי אנושית שלו מאיים לנתץ את מה שנקרא מיתוס החברות לנשק, עם מי שגורם לסדקים בקונסנסוס בהוויה ההירואית כל כך של שיח לוחמים, אבל אחרי 50 שנה לכינון המדינה כבר אפשר לקרוא לילד בשמו בשיח הציבורי, ואולי כבר אפשר לדבר בהזדמנות הזאת על מעבר לחברה אזרחית, חברה שלא שולחת אנשים למלחמות, חברה שעושה שלום, שדואגת לשלום, חברה שמקבלת את האנשים שסובלים בתוכה, שסובלים מהלם קרב, ועוזרת להם להיחלץ מהמכאוב ומהבושה ומההסתגרות.

זהבה גלאון: ואני רואה במאבק הזה חשיבות כפולה – הן לגבי פגועי הלם קרב והן לגבי המשפחות.

זהבה גלאון: איך אמרה קודם בדיון פרופסור זהבה סולומון?

זהבה גלאון: תופעת הפוסט-טראומה היא מידבקת.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שלנשים ולבנים ולבנות של – קשה מאוד בהתמודדות ביום-יום.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים את דברי ולומר, שרק הכרה וקבלה אמיתיות של תופעת הלם הקרב ושל הלומי הקרב יסייעו לאותם אנשים, לאותם פגועים, לאותם הלומי קרב, בתהליך שיקומם.

זהבה גלאון: ולכן אני פונה כאן, מבמת הכנסת, לראש הממשלה ושר הביטחון, לסגן שר הביטחון, שנמצא כאן באולם, לסייע להלומי הקרב, שהמערכת הביטחונית והממסד הביטחוני יסייעו לכל מי שנפגע במסגרתם – ואני מדברת על אחריות כלפי אותם אנשים, אחריות שכוללת גם סיוע נפשי וחומרי – לא מתוך חמלה, לא מתוך מחווה; מתוך נשיאה באחריות.

זהבה גלאון: האנשים האלה זקוקים לזה בזכות, בזכות, בזכות, ולא בחסד.

אברהם בורג: תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

אברהם בורג: המציע הבא, חבר הכנסת אליעזר כהן, בבקשה.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לציין גם את הסכמתך ואת יוזמתה של חברת הכנסת זהבה גלאון בהערכה ובהערצה רבה על עצם זה שמעלים את הנושא כאן.

אליעזר כהן: האלוף יוסי פלד, שישב אתנו לפני כן באולם למטה, ציין שנפגעי ההלם מצפים ורוצים לראות תוצאות.

אליעזר כהן: אני אומר לך, חברת הכנסת גלאון, שבעצם זה שהבאת אותם לבית הזה, בעצם זה שאני אומר בפה מלא שהם גרמו לכך שאנחנו יושבים תחת הגג הזה בשקט ובבטחה, הם הקריבו את גופם ואת נפשם לנושא הזה, אנחנו מצדיעים להם – אנחנו כבר נותנים להם היום את הכבוד המגיע להם וניתן להם גם להבא.

אליעזר כהן: מפני שאם היתה בעיה – הם היו לוחמים נועזים והם נפצעו, ולא רק שלא הכירו בזה, שמענו שבכמה מקרים אפילו זלזלו ופגעו בהם; זה חייב להיפסק, ומייד.

אליעזר כהן: אדוני סגן שר הביטחון, לא ייתכן, שלוחמי צה"ל, שהקריבו את נפשם ואת גופם – שתהיה הרגשה כזאת בכלל.

אליעזר כהן: אני איבדתי את אחי, אני לא יכול להגיד שאני סובל מהלם קרב היום, אבל אני בהחלט מרגיש בחסר, אני מבין את נשמתם ואת הרגשתם.

אליעזר כהן: קיבלתי עם אחי ציונים לשבח בצבא – בשירות שלנו, באותה יחידה שחבר הכנסת אבשלום וילן שירת – ועשינו דברים מדהימים ונפלאים, ופתאום הוא איננו לידי, ממלחמת ששת הימים הוא איננו לידי, זה הלם.

אליעזר כהן: מי שלא מבין את זה, זה הלם.

אליעזר כהן: נכון, האלוף שרון?

אריאל שרון: נכון.

אליעזר כהן: ואני רוצה לגעת בנקודה אחרת, חושבים – במלחמת השחרור לפחות כך חשבו, וקראתי על זה ספרים – שרק החלשים נפגעים בהלם קרב.

אליעזר כהן: שטויות, גדולי הגיבורים נפגעים בהלם קרב.

אליעזר כהן: אני אתן לכם שתי דוגמאות.

אליעזר כהן: האחת, אני לא רוצה לפרט, מפני שאני לא רוצה לפגוע במשפחה – זה מפקד חטיבה שאנחנו יודעים איך הוא יצא מהחווה הסינית וכמה זה השפיע עליו אחר כך ואיך הוא סבל כמה חודשים לאחר מכן.

אליעזר כהן: והמקרה השני, מודל לדוגמה, לוחם מספר אחד של צה"ל, יורם כהן, מאותה סיירת מטכ"ל.

אליעזר כהן: הוא לקח אתו יחידה מובחרת ברמת-הגולן ועמד בפרץ בשטיפה של הצבא הסורי ברמת-הגולן במלחמת יום כיפור, וחילץ חיילים ממעוזים, פרץ עם 40, 50 קצינים לכל החורים הכי מסוכנים של רמת-הגולן.

אליעזר כהן: הוא איבד עשרות קצינים בקרבות האלה, הוא לא יכול היה לשאת את זה, ושנה אחרי כן הוא התאבד.

אליעזר כהן: זה הלם קרב.

אליעזר כהן: גיבור הגיבורים.

אליעזר כהן: שלא יגידו שרק החלשים נפגעים מזה.

אליעזר כהן: הוא היה דוגמה ומודל ביחידה, ועד היום זוכרים אותו לטובה.

אליעזר כהן: אני רוצה לברך את חברת הכנסת גלאון, ואנשים כמו פרופסור זהבה סלומון וקצין רפואה ראשי לשעבר ערן דולב, ואנשים שנותנים את נפשם ואת לבם לנושא – תבורכו ותמשיכו לפעול.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החשיבות של הדיון כאן היא לא בשל העובדה שיש צורך לעזור לקבוצה רחבה באוכלוסייה שהגיעה למצב של הלם קרב.

סילבן שלום: אני חושב שהחשיבות בעניין הזה היא מתן הלגיטימציה לכך שיש אכן בעיה כזאת.

סילבן שלום: בעיה שעד היום נדחקה, לא הוכרה, שלא היה נעים לדבר עליה, שתמיד חשבו שתיפתר עם הזמן, הפכה להיות בעיה מוכרת וידועה על-ידי ציבור רחב במדינת ישראל, משהו שיש לטפל בו.

סילבן שלום: כי הבעיה הזאת מכה לא רק במי שחזרו משדה הקרב, אלא גם במשפחות, בנשים, בילדים, מעבירה אותם, הייתי אומר, כמעט חוויה אין-סופית, חוויה שלא נגמרת.

סילבן שלום: והדבר הזה במשך שנים ארוכות נדחק הצדה, אני חייב לומר, גם על-ידי מוסדות צה"ל, כמשהו שאולי לא קיים, שלא צריך לדבר עליו, שאסור להזכיר אותו, משהו שאולי פוגע בחוסנו של צה"ל, אולי בחוסנם של הלוחמים שיחששו ללכת למערכה כזאת אם ידעו שדבר כזה אולי יכול לקרות להם.

סילבן שלום: היום הדברים האלה ידועים, ואני חושב שצריך להודות גם לחברת הכנסת גלאון וגם ליושב-ראש הכנסת על כך שהעלו את הנושא הזה על סדר-היום, כדי לומר: יש לגיטימציה; אבל יותר מזה – אנחנו אתכם.

סילבן שלום: אנחנו אתכם, כי אנחנו יודעים למה הבעיה הזאת גורמת.

סילבן שלום: אנחנו יודעים מה הבעיה הזאת גורמת לאיש, לאשתו ולילדיו, ואנחנו יודעים שהבעיה הזאת צריכה פתרון.

סילבן שלום: הרבה פעמים לא רוצים לדבר על פתרון גם ברמות הגשמיות החומריות, אבל גם זה אחד המפתחות לפתרון.

סילבן שלום: מלבד הטיפול שהוא טיפול נדרש, טיפול רפואי, טיפול בריאותי, הרבה פעמים המצב הזה גורם לבעיה קשה מאוד מבחינה כלכלית, כי ברגע שהאדם נפלט ממעגל העבודה, משפחתו נפגעת.

סילבן שלום: ברגע שהוא נמצא במצב שבו הוא נמצא, ילדיו סובלים.

סילבן שלום: ברגע שיש את מה שיש לו, חלק גדול מהמשפחה גם מתרחק ממנו כדי לא להיות לידו אולי כאשר הוא נתקף באותן התקפות.

סילבן שלום: ולכן, גם הנושא הכלכלי – ואני מציע לך, חברת הכנסת גלאון, להמשיך במלאכה ולא רק לעשות את המעשה החשוב שעשית כאן היום, אלא להמשיך גם בחקיקה.

סילבן שלום: אני מוכן לתת לזה יד, אני בטוח שיושב-ראש הכנסת ייתן לזה יד, להגיע למצב שהחקיקה הזאת תאפשר להם, אם לא להגיע להבראה, כי לצערנו הרב לפעמים לא ניתן לעשות את זה, לפחות שהמשפחה תוכל להמשיך את חייה כמו שהיו קודם לכן בלי להיפגע באופן כפול, גם מבחינה בריאותית וגם מבחינה כלכלית.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת דליה רבין-פילוסוף, הבאה בתור, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הטיפול בנושא הלומי הקרב הוא עוד נושא שהחברה הישראלית חייבת לעסוק בו למען עצמה, למען שלמותה, למען דמותה, כמסר חברתי-חינוכי ראשון במעלה.

דליה רבין-פילוסוף: אני מברכת את חברת הכנסת זהבה גלאון, שלקחה על עצמה את הנושא והביאה אותו היום למרומי התודעה.

דליה רבין-פילוסוף: הבעיה המרכזית, רבותי, בטיפול המערכתי בנפגעי הלם הקרב היא בעיית קביעת אחוזי הנכות.

דליה רבין-פילוסוף: זו הפגיעה היחידה בספר הנכויות שנמדדת אך ורק על-פי רמת תפקוד ולא על-פי המצב הקליני.

דליה רבין-פילוסוף: רוצה לומר, אם הנפגע הוא קצר רוח, רדוף סיוטים ביום ובלילה, ואפילו אלים כלפי בני ביתו, אבל הוא עובד ומשתכר 1,000 שקל ומעלה, אחוזי הנכות שייקבעו לו יהיו מזעריים עד אפסיים.

דליה רבין-פילוסוף: מצב זה, רבותי, הוא בלתי נסבל; מצב שיש לשנותו.

דליה רבין-פילוסוף: לא יעלה על הדעת, שאדם פגוע יצא ניזוק רק בשל העובדה שהוא עושה מאמץ ועובד, ובדרך כלל עבודה מועטה וחלקית, בעוד נכה קטוע רגל, חסר עין או חסר יד, אחוזי הנכות שלו ייקבעו בהתאם לאיבר החסר.

דליה רבין-פילוסוף: בכך, רבותי, אנחנו בעצם מקבעים את הנפגעים בנכותם ומונעים שיקום אמיתי ונכון שלהם, כי אנו גוזרים עליהם גזירת ישיבה בבית, בטלה, חוסר מעש, שהם רעל למצבם.

דליה רבין-פילוסוף: הלומי הקרב יצאו למערכה וחזרו ממנה כששם מאחור הם השאירו את כבודם, ואנחנו כחברה נאורה ותומכת שומה עלינו לעזור להם לשקם את כבודם כצעד ראשון, ולשפר את התפקוד שלהם במסגרות החברתיות, בבית, בעבודה וכדומה.

דליה רבין-פילוסוף: בשלב ראשון אני מציעה בהצעות החוק לשקול מהפכה בנושא חישוב האחוזים, ואולי בשלב שני לנסות ולהציע היוון של חלק מהקצבה על מנת לאפשר מתן מענק ביד למוגדר כנפגע הלם קרב, לאפשר לו לפתוח עסק, כמובן בליווי ובפיקוח המערכת התומכת והמממנת, כאשר בהמשך החלק היחסי מהקצבה ירד לו באופן שוטף, אבל נאפשר לו תעסוקה וכבוד.

דליה רבין-פילוסוף: רבותי, זכרו שלא כל אלה שאינם מזוהים או מטופלים הם בהכרח בלתי פגועים.

דליה רבין-פילוסוף: רבים מן הפיוזים הקצרים הנקרים בדרכנו יום-יום ושעה-שעה, בתורים לסופרמרקט, בכבישים ובחנויות הם אנשים הסובלים מתוצאות הלם הקרב.

דליה רבין-פילוסוף: חלק מן האלימות בחברה ימצא אולי את פתרונו בטיפול נכון ואמיתי בבעיות של הלם הקרב.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, בראשית דברי גם אני רוצה לברך את חברת הכנסת זהבה גלאון על כינוס החברים פה ועל כל הטיפול.

אלי בן-מנחם: אני מבטיח לך, זהבה, שאני אעזור לך ככל יכולתי בנושא הכאוב הזה.

אלי בן-מנחם: בראשית דברי, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפתוח דווקא בסיפור ששמעתי היום, סיפור שדומה לסיפורם של רבים הנמצאים כאן וממחיש את הבעיה שאנו עוסקים בה היום.

אלי בן-מנחם: הסיפור הוא על קבוצת לוחמים שעלתה למארב מורכב וקשה בשמיס אל-ארכוב בדרום-לבנון.

אלי בן-מנחם: הלוחמים היו אמורים לשכב במארב כ-36 שעות, אולם מייד כשהגיעו לנקודת המארב נתקלו באופן לא צפוי ב-28 מחבלי "חיזבאללה".

אלי בן-מנחם: המחבלים פתחו באש, מפקד הכוח והמא"גיסט נהרגו בו במקום במכת האש הראשונה, והלוחמים המשיכו בניהול האש ובלחימה עד שבאו לחלצם.

אלי בן-מנחם: כשיצאו הכוחות הלוחמים והמחלצים מכלל סכנה וחזרו למוצב, פרצו שניים מהחיילים בבכי ארוך, נכנסו להלם מסוים ולא הצליחו לתפקד.

אלי בן-מנחם: אחד ממפקדי הכוחות המחלצים, שתפקד מצוין בעת הלחימה, ראה את החיילים בוכים וסטר להם בחוזקה בנוכחות חיילים אחרים.

אלי בן-מנחם: הוא השפיל אותם בעוון רגישותם.

אלי בן-מנחם: בימים שלאחר מכן הפסיקו החיילים לתפקד.

אלי בן-מנחם: כתגובה ריתק אותם אותו מפקד לבסיס.

אלי בן-מנחם: הוא לא הצליח להבין את חולשת החיילים ברגעי הקושי, הוא לא קיבל את הטראומה שהם עברו שהשפיעה על אופן תפקודם.

אלי בן-מנחם: מבחינתו הם תבוסתנים והיה צורך "לאפסם".

אלי בן-מנחם: אותו מפקד, שנאבק בכל כוחו על שימור המיתוס של הלוחם העשוי ללא חת, שממשיך לתפקד כאילו כלום לא קרה גם לאחר שחלפה הסכנה, מייצג את הבעיה המרכזית שממנה סובלים נפגעי הלם הקרב.

אלי בן-מנחם: בצבא, כמו בכל מנגנון צבאי, שולט האתוס המאצ'ואיסטי.

אלי בן-מנחם: החברה הישראלית, שחיה שנים רבות על חרבה, ניזונה גם היא מאתוס זה.

אלי בן-מנחם: חברה שכזאת מסרבת לקבל את הלם הקרב כמחלה אלא רואה בו חולשה של יחידים, שלא מצליחים להתמודד עם הקשיים.

אלי בן-מנחם: ככל שמתרבים האגדות, המיתוסים וסיפורי הגבורה ההירואיים, הם מבליטים ומחזקים את תחושת הבוז ל"חלשים", אלה שרפו ידיהם בעת הקרב או לאחריו.

אלי בן-מנחם: מבחינה חברתית הלומי הקרב מנפצים את המיתוס הישראלי, הפטריוטי, הלוחם, הם יוצרים שבר קיומי שחברה מיליטריסטית מתקשה להתמודד אתו.

אלי בן-מנחם: בישראל שיעור הלוקים בהלם קרב נמוך יחסית למאורעות, אולי משום שאנו חברה למודת כאב, קשיים והתמודדויות בלתי אפשריות, אולי בגלל הקושי שבדיווח – אולם עדיין הלוקים בהלם קרב הם רבים.

אלי בן-מנחם: רק במלחמת יום הכיפורים לקו יותר מ-13% מהלוחמים בהלם קרב, ורובם ככולם סובלים מכך עד היום.

אברהם בורג: אבקש לסיים.

אלי בן-מנחם: זה נחשב לנאום ראשון.

אברהם בורג: זה נאום שני ואדוני ישתדל לסיים.

אלי בן-מנחם: לא היית בנאום הראשון.

אברהם בורג: כל נאום שאני לא נמצא אני צריך להאריך לך?

אברהם בורג: לאן נגיע?

אברהם בורג: בבקשה, אני מבקש לסיים.

אלי בן-מנחם: חלק מהיחס המזלזל והמשפיל להלומי הקרב הוא תוצאה של אי-הכרת התופעה, השלכותיה והשפעותיה.

אלי בן-מנחם: הלם הקרב הוא פצע מדמם, פצע שלא ניתן לריפוי לעולם.

אלי בן-מנחם: כל ניסיונות הריפוי, השיקום וההתגברות על הפצע יכולים להקטין את השפעותיו, את הכאב, את הדימום, אך לא יכולים להעלימו לגמרי.

אלי בן-מנחם: הלם קרב גורם לטראומה בלתי הפיכה, בדרך כלל אצל אדם שנאלץ להתמודד עם מצב קיצוני, לא נורמלי, בין באופן פסיבי ובין באופן אקטיבי.

אלי בן-מנחם: הלוקים בהלם קרב סובלים מתופעות של ייאוש, התמכרויות, תגובות תוקפניות, הפסקות עבודה, גירושין ואיכות חיים ירודה.

אלי בן-מנחם: הנפגעים סובלים מרגשי אשמה וזעם כלפי מי שהוביל אותם למצב זה, הם שרויים בתחושת איום, בושה, דימוי עצמי מרוסק, תחושת ניצול, עירנות יתר קיצונית ומוגזמת.

אלי בן-מנחם: הם מצויים במצב של היכון תמיד וחיים את האירוע בכל פעם מחדש.

אלי בן-מנחם: הלם הקרב פוגע בתפקודם החברתי והתעסוקתי, פוגע בחיי המשפחה שלהם ומשפיע על כל הסובבים אותם.

אלי בן-מנחם: האיש שאחרי הטראומה אינו עוד האיש שלפניה.

אלי בן-מנחם: החברה הישראלית חייבת להפסיק ולחיות את המיתוס – לא לבטלו אלא לא לפעול לפיו.

אלי בן-מנחם: חברה הרוצה לקדם את חייה האזרחיים, חברה ששולחת את בניה להילחם עבור המשך קיומה, חייבת גם לשאת במלוא האחריות.

אלי בן-מנחם: עליה לפתח את ההבנה והרגישות המתאימות לאלו שנפגעו בלחימה.

אלי בן-מנחם: עליה לתמוך כלכלית, נפשית וחברתית בנפגעים כתוצאה מהטראומה.

אלי בן-מנחם: עליה לסייע להם ככל האפשר, על מנת שיוכלו להמשיך לחיות חיים תקינים.

אלי בן-מנחם: לסיכום – המדינה, החברה ואנחנו חייבים לקבל את הנפגעים בנפשם בדיוק כפי שאנו מקבלים את הנפגעים בגופם.

אלי בן-מנחם: הגוף והנפש כרוכים זה בזה.

אלי בן-מנחם: הזנחת האחד תפגע באחר.

אלי בן-מנחם: אסור לנו להפקיר את הפצועים בשטח.

אלי בן-מנחם: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני מסתכלת על שולחן הממשלה, ונראה לי שזה ביטוי בלתי הולם – הוא מבטא אולי את יחס החברה להלם הקרב.

יהודית נאות: רציתי להתברך בנוכחותו של סגן שר הביטחון, ד"ר משה סנה, אבל גם הוא נמלט.

אברהם בורג: ד"ר משה סנה בתערוכה בחוץ על הקיר.

אברהם בורג: ד"ר אפרים סנה נמצא כאן.

יהודית נאות: אפרים.

יהודית נאות: טעיתי, אני מתנצלת.

יהודית נאות: זה משום שאני כל כך שמחה לגלריה של מספר השרים הנוכחיים.

יהודית נאות: אני שמחה להיות חברה בכנסת דווקא בקדנציה שבה הבית הזה מצא חובה לעצמו לדון בנושא הלם קרב.

יהודית נאות: אני רוצה לברך את עמיתתי, חברת הכנסת זהבה גלאון, על היוזמה הברוכה לקיים את הדיון על התופעה מהבמה הזאת דווקא.

יהודית נאות: אין ספק שחשיבותו העיקרית של הדיון היא בעצם קיומו, בשבירת הטבו ובמתן לגיטימציה לאלה שנפגעו בהלם קרב, בהכרה שיש בעיה.

יהודית נאות: ויש להכיר בהם כבנכי צה"ל לכל דבר.

יהודית נאות: כשאנחנו מדברים על זה היום ברטרוספקט – נראה לי סביר מאוד, שדווקא בעקבות מלחמת יום כיפור, אותה מלחמה איומה, שניפצה כל כך הרבה מיתוסים בחברה שלנו, גם נופץ המיתוס שעסק בהלם קרב.

יהודית נאות: החברה המאצ'ואיסטית סירבה להכיר, ועדיין יש לה קושי להכיר בפגיעה שהיא איננה פגיעה פיזית אלא היא פגיעה נפשית.

יהודית נאות: היא איננה מתאימה לתדמית.

יהודית נאות: אבל בעקבות מלחמת יום כיפור הכרנו בכך שהדברים אינם חסינים לנצח, שיש דברים שאפשר לומר, שיש ביקורת שצריך ומותר להטיח.

יהודית נאות: והצבא איננו גוף שאי-אפשר לראות בו פגמים.

יהודית נאות: עם זאת, אנחנו רוצים לדאוג שלצבא יהיו הכלים הנאותים לטפל גם באלה שנפגעים בעקבות פעילותו.

יהודית נאות: 26 שנה לאחר מלחמת יום הכיפורים למעשה החברה יודעת מהו הלם קרב, החברה מדברת על הלם קרב, ואני רוצה להסתכל על חצי הכוס המלאה במובן הזה שהטבו בעצם נשבר והולך ונשבר.

יהודית נאות: מה שעדיין לא עשינו זה בעצם לקשור את הקצוות ולגרום לכך שמערכת הביטחון תיטיב להאזין לאלה שעוסקים ברפואה, כי אנחנו מדברים בעצם על שיח ושיג ועל הגדרות נאותות לא רק לאלה שנפגעו באופן פיזי, אלא לאלה שנפגעו באופן נפשי.

יהודית נאות: אני מציעה שמהיום הזה למעשה תחל הבשורה.

יהודית נאות: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת רחמים מלול, בבקשה.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד סגן השר, יש לי ידיד קרוב, שאני מכירו זה 20 שנה, והוא, לצערי, הלום קרב עוד ממלחמת יום הכיפורים.

רחמים מלול: האיש, שבגלל חזותו הדתית-החרדית רבים בוודאי ינידו ראש בחוסר אמון כלפי העובדה שהוא שירת בצה"ל, הוא למעשה שבר כלי פיזי ונפשי מאז היפגעו בהלם הקרבות שהיו ברמת-הגולן במלחמת יום הכיפורים.

רחמים מלול: האיש, שחווה סביבו חוויות טראומטיות קשות וכוחותיו הנפשיים לא עמדו במחזות המזוויעים, חי עד היום, זה 27 שנים, סביב אותה טראומה.

רחמים מלול: כל אורחו ורבעו, כל דפוסי התנהגותו וכל מעגלי חייו וחיי משפחתו מושפעים מאותו הלם קרב שפקד אותו.

רחמים מלול: אתמול קיבלתי מחברת הכנסת זהבה גלאון מסמך העוסק בנושא של הלם קרב, ואני חייב לציין שרוב הנתונים והמסקנות המופיעים במסמך נתקיימו ומתקיימים במקרה הפרטי הזה שעליו אני מספר, ובדרך אינדוקטיבית אפשר ללמוד מן הפרט על הכלל.

רחמים מלול: הלום הקרב הוא פצוע ככל פצוע, ואולי אף יותר, כי הפציעה הפיזית טבעה בדרך כלל להירפא, אך הפציעה הנפשית מלווה את הלומי הקרב, אותם ואת כל בני משפחתם, לצערנו לאורך ימים ושנים.

רחמים מלול: במקרה שסיפרתי עליו אני חווה זאת מקרוב, כי אני מלווה את האיש ואת משפחתו על מצוקותיהם ותלאותיהם הבריאותיות והכלכליות זה שנים רבות.

רחמים מלול: אבי המשפחה אינו עובד, כי מצבו איננו מאפשר זאת, הוא מיטלטל מתרופה לתרופה ומבית-חולים אחד למשנהו, וכל זאת ללא הועיל.

רחמים מלול: על-פי תלונות ששמעתי פעמים רבות מבני משפחתו, דומה שהמוסדות המופקדים על הטיפול בהלומי הקרב אינם עושים די לפתרון בעיותיהם ומצוקותיהם הבריאותיות והכלכליות.

רחמים מלול: והאמינו לי, רבותי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, שרק בגלל צנעת הפרט אינני רוצה לפרט ולהאריך במצוקות של האיש הזה ושל בני משפחתו, כי הדברים חמורים מאוד.

רחמים מלול: מן הראוי שצה"ל ומערכת הביטחון ינהיגו נורמות טיפוליות אחרות הן בתחום הנפשי והן בתחום החומרי, הן בחייל שנפגע והן בבני משפחתו, בדיוק כפי הנורמות הנהוגות כלפי פצועים ונכים אחרים.

רחמים מלול: אם כך ייעשה, אדוני היושב-ראש, בטוחני שמצבם של הלומי הקרב ישתפר באופן משמעותי, ואולי תבוא מעט רווחה לחייהם הדוויים.

רחמים מלול: תודה לך.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: יישר כוח.

אברהם בורג: הדובר הבא – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהרכנת ראש ובהצדעה עומד אני היום בפני הכנסת ובפני משפחות הלומי הקרב שביציע.

נחום לנגנטל: אודה ולא אבוש – כשפנתה אלי חברת הכנסת גלאון לפני כחודש, לא הייתי מודע לבעיה הזאת כלל וכלל.

נחום לנגנטל: גם חברי שהיו אתי בצבא ונפגעו, וידעתי שיש להם איזו בעיה – עד היום לא ידעתי עד כמה עמוקה הבעיה שלהם.

נחום לנגנטל: לא ידעתי שלפעמים יש בעיה בכלל של הכרת הצבא בבעיה הזאת.

נחום לנגנטל: לא ידעתי עד כמה סובלים הילדים, האשה, המשפחה שאליה הם חזרו, לא ידעתי על הסבל הכלכלי שבא בעטיה של אותה פגיעה.

נחום לנגנטל: לא ידעתי כלל, לא הייתי מודע לדבר הזה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, בראש ובראשונה אני מודה לך, ואני מודה לחברת הכנסת גלאון, שבכלל הביאה אותי להיות חשוף ומודע לבעיה זו, ואני בטוח שכמוני יש עוד רבים רבים במדינת ישראל שאולי רק היום ייחשפו לעניין ויהיו מודעים לבעיה הזאת.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שאלתי את עצמי, מדוע רק היום אנחנו נחשפים לעניין הזה?

נחום לנגנטל: מדוע רק היום ניתן לדבר באופן גלוי ובזקיפות קומה על בעייתם של הלומי הקרב?

נחום לנגנטל: אני חושב, שחלק מבגרותה של החברה הישראלית היום, אחרי 50 שנים – אולי הגענו למצב שאנחנו מבינים, שמאחורי המעטפת של המאצ'ו הישראלי בעל השרירים, החזק, יש לב, יש רגשות, יש שאיפות, יש כל אותם דברים שלא צריכים להסתתר מאחוריהם, אפשר לדבר עליהם בגלוי.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, היום שמענו מפי מר חזן, שאילו הוא היה צריך לבחור פגיעה, הוא היה מעדיף שיכרתו לו את היד או יכרתו לו את הרגל, מאשר פגיעה בראש, כי את הראש אי-אפשר לעולם להחליף בפרוטזה.

נחום לנגנטל: אני חושב, חברי חברי הכנסת, שאנחנו צריכים היום להתחייב, ללא הבדלי מפלגות, ללא הבדלי השקפות עולם, להתגייס יחד כדי למחוק אותה בושה, שאנשים שיצאו לקרב בשמנו, בשם החברה הישראלית, עדיין מרגישים כך.

נחום לנגנטל: אנחנו צריכים להתחייב לעזור להם, להכיר בהם, לעודד אותם, לתמוך בהם כלכלית ולסייע להם בכל דרך שנידרש לכך.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני סגן השר, בבקשה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מי שהלך היום בפרוזדור של הקומה השלישית והביט בציורים המונחים על הקירות קיבל אולי איזו הצצה, איזה אשנב לעולם הקשה של אנשים שנפגעו בהלם הקרב.

אפרים סנה: שמעתי פה את הדיבורים על החברה הישראלית המאצ'ואיסטית.

אפרים סנה: אני רוצה לומר לכם דבר מה.

אפרים סנה: רק מי שחווה בעצמו את חוויית הקרב והמלחמה, יכול להבין את נפשם של הלומי הקרב.

אפרים סנה: מי שלמד על המלחמה מאלבומי ניצחון ומסרטים יכול לבוז להם.

אפרים סנה: מי שעבר זאת בעצמו מבין אותם היטב.

אפרים סנה: אני אגיד לכם יותר מזה.

אפרים סנה: אין אדם שעבר את חוויית המלחמה והוא איננו נושא בקרבו, בנפשו, מידה כזאת או אחרת של הלם קרב.

אפרים סנה: אחרת הוא לא נורמלי.

אפרים סנה: מטבעה המלחמה היא חוויה לא נורמלית, ולכן נורמלי הדבר שאנשים – חלקם, מקצתם, לא כולם – מגיבים עליה בתגובה קשה עד כדי הלם ועד בכלל.

אפרים סנה: לכן, צריך להתייחס לתופעה הזאת לא כאל מחלת נפש, גם לא כאל נכות סתם, אלא בפירוש כאל פגיעה שהיא תוצאה ישירה של ההשתתפות במעשה המלחמה, וכך צריך לראות אותה.

אפרים סנה: לכן טוב עשו חברת הכנסת גלאון וחברי הכנסת האחרים שלקחו את הנושא הזה ופעם אחת שמו אותו על סדר-היום הפרלמנטרי, הציבורי, כדי ליישר קו במובן הזה ולהגדיר פעם אחת בצורה אמיתית, מדויקת, מבוגרת, מבינה מה הוא הלם קרב.

אפרים סנה: יש לסוגיה הזאת היבטים מעשיים, שנוגעים לשאלה – מה מערכת הביטחון עושה עם האנשים האלה, כיצד היא מטפלת בהם, כיצד היא מטפלת במשפחותיהם.

אפרים סנה: פה אני רוצה לדווח לכנסת על כמה דברים.

אפרים סנה: אגף השיקום של משרד הביטחון מפעיל בשנים האחרונות מערכת מיוחדת, שתפקידה לאבחן ולדרג באיזשהו סולם תפקודי את כל האנשים שסובלים ממה שנקרא: POSTTRAUMATIC SYNDROM, ונפגעי הלם הקרב הם חלק מהתופעה הזאת.

אפרים סנה: כרגע זה לא המקום להיכנס להבדלות האבחנתיות.

אפרים סנה: האגף פועל לאבחן בנפרד כל אחד ואחד מהציבור הזה, ולמאות אנשים, שהם לפי מה שכונה פה: הלומי קרב, הועלתה באופן מאוד משמעותי דרגת הנכות בהתאם ובכפוף לרמה התפקודית.

אפרים סנה: יש אנשים שגם זכו לסיוע חריג לפנים משורת הדין.

אפרים סנה: הנושא של בני המשפחות – פגיעת הקרב, הלם הקרב משפיע ביתר שאת על המשפחה, יותר מפגיעות פיזיות, גם כיוון שהוא דבר מתמשך, קשה להסתגל אליו, והוא מקרין אל הבית; לנושא הזה ניתן לאחרונה דגש, ואנחנו בוחנים הרחבה של השירות בנושא של טיפול בבני המשפחה, כי זה אכן חלק אינטגרלי מהפגיעה.

אפרים סנה: אשר לשתי הצעות החוק, אני בהחלט מוכן שייערך בהן דיון בכל מסגרת שיוסכם עליה, כי הן נוגעות בבעיות מאוד אמיתיות.

אברהם בורג: לרבות הצבעה והעברה לוועדה?

אפרים סנה: לא, זה לא מה שסוכם.

אפרים סנה: נאמר גם שתהיה הנמקה בלבד.

אפרים סנה: אני רק אומר לחברת הכנסת גלאון, שזה דבר שאני מציע לבוא עליו בדברים.

אפרים סנה: יכול להיות שאפשר לפתור את הדברים האלה ללא חקיקה.

אפרים סנה: אם יהיה צורך בחקיקה, לא אתנגד שתעלי את ההצעות במסלול הרגיל, כי העניין מאוד חשוב, מאוד אנושי, מאוד צודק.

אברהם בורג: לגבי הצעות לסדר-היום, הכוונה היא להעביר לוועדה, אדוני סגן השר?

אפרים סנה: פרוצדורלית זה נראה לי דבר נבון ביותר.

אברהם בורג: לאיזו ועדה השר ממליץ, לחוץ וביטחון או לעבודה ורווחה?

אפרים סנה: חוץ וביטחון, שבתוכה יש גם ועדת משנה לענייני כוח אדם.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת גלאון, מקובלת עלייך הצעת השר להעביר את ההצעה לסדר-היום לוועדה?

זהבה גלאון: כן.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת כהן, מקובל עליך להעביר את הנושא לוועדה?

אליעזר כהן: כן.

אברהם בורג: חבר הכנסת שלום?

סילבן שלום: כן.

אברהם בורג: חברת הכנסת רבין-פילוסוף?

אברהם בורג: דומני שכן.

אברהם בורג: חבר הכנסת בן-מנחם?

אלי בן-מנחם: כן.

אברהם בורג: מקובל.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות?

יהודית נאות: כן.

אברהם בורג: מקובל.

אברהם בורג: חבר הכנסת רחמים מלול?

רחמים מלול: כן.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נחום לנגנטל?

נחום לנגנטל: כן.

אברהם בורג: מקובל.

אברהם בורג: אם כך, יש הצעה אחת להעביר לוועדה, ויש שלוש הצעות אחרות שעניינן להסיר את הנושא.

אברהם בורג: להצעתה של חברת הכנסת גלאון – חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: ראשית כול, אני מברך את חברת הכנסת זהבה גלאון.

איוב קרא: יישר כוח על הבאת הנושא לדיון במליאת הכנסת.

איוב קרא: אני חושב שהנושא חוצה מפלגות והוא מעל לכל שיקול פוליטי.

איוב קרא: אינני מבין למה צריך לדחות הלומי קרב, ואני מצטער על פציעתי בהלם קרב.

איוב קרא: אנוכי מוכר כנכה צה"ל.

איוב קרא: מאידך גיסא, הריני גאה להיות שייך לחבורה שיושבת ביציע.

איוב קרא: האם זו בושה ללחום נגד האויב, לסבול מטר של "קטיושות" או ירי ובסופו של דבר להבריא ולהקים משפחה?

איוב קרא: נכון, אני למשל משתדל לא לחשוב על הטראומה כשלעצמה, שהשאירה אותי באחת ההפגזות הקשות בודד בשטח האויב.

איוב קרא: אבל תפקודי נורמלי, אף שבהמשך גם איבדתי את אחי הצעיר, ואחי הגדול נותר נכה צה"ל בצורה קשה מאותה מלחמה.

איוב קרא: החברה בישראל צריכה לדאוג בחום ולטפל באנשים מיוחדים כמונו.

איוב קרא: אשמח לעמוד לצד זהבה והמשפחות בכל מאבק הראוי לפתרון סוגיה זו.

איוב קרא: לכן אני מבקש שהנושא יידון במליאה.

איוב קרא: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת אליעזר כהן – חבר הכנסת וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: גם אני רוצה לברך את חברת הכנסת זהבה גלאון על היוזמה המבורכת.

אבשלום וילן: שמענו היום בכנסת את ישראל סימן-טוב, שהסביר שבעצם הדבר החשוב ביותר הוא שתהיה כתובת, כתובת רפואית, כמו בצבא האמריקני, כמו במקומות אחרים, שהיא המקום שאליו אנשים יכולים להגיע בשעת משבר, להתאשפז ולשהות.

אבשלום וילן: לכן, הצעתי היא, שכנסת ישראל לא תסתפק בהעברת הדיון לוועדה, אלא תדאג גם לפתרון המעשי הזה או דומה לו.

אבשלום וילן: אני מציע להעביר את הנושא מהוועדה לפורום המתאים, ואני סוטה מהנוהל במתכוון.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברעם – הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת שלום.

אברהם בורג: בבקשה.

עוזי ברעם: כחבר כנסת שנים רבות, זו הפעם הראשונה שאני רואה שנושא כזה הגיע לבית-המחוקקים ובעוצמה ראויה.

עוזי ברעם: על כך אני מודה גם לחברת הכנסת זהבה גלאון וגם ליושב-ראש הכנסת אברהם בורג, שיצק בכנסת תכנים שמאפשרים לדבר כזה להגיע לכאן.

עוזי ברעם: אין שום ספק, שתחושת הכישלון הציבורי שמלווה חלק מהאנשים האלה, הדימוי העצמי המרוסק שלהם, ההאשמה המרומזת של החברה כאילו כלפי הניצול, מחייבים התגייסות של הכנסת והתגייסות של החברה בישראל.

עוזי ברעם: אני אומנם באתי להוריד הצעה מסדר-היום, אבל רציתי לומר לכולכם שאנחנו אתכם.

אברהם בורג: תודה רבה לחבר הכנסת ברעם.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה.

אברהם בורג: מי בעד הצעת השר כפי שהתקבלה על-ידי חברי הכנסת?

אברהם בורג: נא להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 23 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

אברהם בורג: אני קובע, שברוב של 24, ללא מתנגדים וללא נמנעים – אני כבר הוספתי אותך, חברת הכנסת אביטל – הצעה זו התקבלה, והיא תועבר לוועדה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: של נכה הסובל מהלם קרב), התש"ס–1999

אברהם בורג: אנחנו נעבור לשתי הצעות חוק של חברת הכנסת זהבה גלאון – הצעות חוק פ/707 ו-פ/705 – שכבר שמענו את תשובת הממשלה בעניינן.

אברהם בורג: אני מבקש לנמק במשולב, אם שהדבר אפשרי.

אברהם בורג: נחסוך לעצמנו זמן.

אברהם בורג: הנמקה בלבד, ללא הצבעה, חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אני רוצה להודות לך, סגן השר, על דבריך.

זהבה גלאון: אני אציג בקיצור רב את שתי הצעות החוק.

זהבה גלאון: הייתי שמחה אם הן יישארו ברמת חקיקה, ואני מתכוונת לבוא אתך בדברים.

זהבה גלאון: אני חושבת, שהנכונות שגילית כאן ואמרת כאן מצטרפת לתמיכה ולחשיבות שבאירוע שנתן יושב-ראש הכנסת לעניין.

זהבה גלאון: אני אומר בקצרה.

זהבה גלאון: הצעת חוק אחת שלי נקראת:

זהבה גלאון: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – נכות נפשית והלם).

זהבה גלאון: למי שלא יודע, אני מניחה שכל האנשים שיושבים ביציע יודעים, שתקנות הנכים של משרד הביטחון משנת 1969 אינן מבחינות בסעיף שנקרא סעיף 33 בין חיילים בשירות סדיר או קבע או מילואים שנפגעו כתוצאה מאירוע שגרם לתגובות טראומטיות ופוסט-טראומטיות לבין מקרים כמו מחלות נפש.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זו הבעיה המרכזית: ההבחנה בין מי שנפגע כתוצאה מאירוע, כתוצאה מפגיעה בקרב, שסובל מתופעת פוסט-טראומה לבין מי שסובל ממחלות נפש.

זהבה גלאון: לכן, כלפי אנשים כאלה, כבר דיברו על זה קודם חברי חברי הכנסת – ואני רוצה להודות לכל מי שנטל חלק בדיון – יש איזו רתיעה, יש איזו סטיגמה שמתייגים את הלומי הקרב כחולי נפש.

זהבה גלאון: לכן אני חושבת שחשוב מאוד שמערכת הביטחון תעשה הבחנה בתקנות האלה, ואני מאוד שמחה שסגן השר יהיה נכון לדון בזה.

זהבה גלאון: ההצעה השנייה שלי באה לתת בעצם לגיטימציה לבני משפחות, לילדים של, לנשים של.

זהבה גלאון: כבר אמרנו קודם, וציינו זאת חברי, שמחקרים רבים מאוד נעשו בנושא.

זהבה גלאון: כל אחד מכם שיושב כאן יודע לספר איך תופעת הפוסט-טראומה מדבקת, איך זה משפיע על חיי היום-יום, איך זה פוגע באיכות חיי המשפחה, איך המשפחות נאלצות להתמודד עם הדברים בחיי היום-יום.

זהבה גלאון: שמענו את האנשים מדברים מזעקת לבם ומספרים מה זה עושה להם.

זהבה גלאון: הצעת החוק הזאת שלי באה לשמור על שלמות המסגרת המשפחתית ולאפשר להם לקבל סיוע נפשי, סיוע טיפולי ותגמולים על-ידי מערכת הביטחון.

זהבה גלאון: שוב, אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת ולסגן השר על כך שהיו נכונים לדון בנושא זה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: רבותי, אחרי הדיון החשוב הזה אנחנו עוברים לנושא הדיון הבא: מצב הרשויות המקומיות הערביות – הצעתו של חבר הכנסת עזמי בשארה מ-17 בנובמבר 1999.

גדעון עזרא: בבקשה.

גדעון עזרא: עשר דקות לרשותך.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנושא הועלה בשבוע שעבר כהצעה רגילה לסדר-היום בעקבות השביתה – והאוהל הקיים מול בניין ראש הממשלה – של המועצות המקומיות הערביות.

עזמי בשארה: מחר תתקיים שביתה של כל המועצות המקומיות הערביות וגם שביתה של בתי-הספר.

עזמי בשארה: ההפגנה שהיתה אמורה להתקיים מחר נדחתה בינתיים לשבוע הבא, כדי לתת לוועדת המנכ"לים ארכה לדון בתביעותיהן של המועצות המקומיות, מה עוד שלוועדה הזאת צורפו נציגים של הרשויות המקומיות הערביות.

עזמי בשארה: בשעה זו שאני מדבר כאן מתקיימת גם ישיבה עם שר האוצר במשרד האוצר.

עזמי בשארה: כדי שכל התהליכים האלה ימוצו עד הסוף, החלטנו לדחות את ההפגנה של מחר.

עזמי בשארה: אנחנו לא ששים אלי קרב, כפי שאנשים חושבים.

עזמי בשארה: אנחנו לא ששים להתעמת עם המשטרה וכו'.

עזמי בשארה: זה לא הנושא שלנו.

עזמי בשארה: הנושא שלנו הוא התקציבים של המועצות המקומיות הערביות ולא אלימות השוטרים.

עזמי בשארה: הנושא שלנו בסך הכול ובסופו של דבר הוא שוויון.

עזמי בשארה: לכן, אנחנו רוצים לתת הזדמנות לכך שהתהליכים האלה ימוצו.

עזמי בשארה: אבל בכל זאת תתקיים מחר השביתה כפי שאמרתי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, הנושא הזה של האפליה בתקציבים למועצות המקומיות הערביות והמצב שממנו סובלות הרשויות במגזר הערבי הוא אחד הסממנים המובהקים ביותר של מדיניות האפליה שננקטה עשרות בשנים כלפי המגזר הערבי.

עזמי בשארה: זה אחד הסממנים הבולטים שלה, אבל הוא לא היחיד.

עזמי בשארה: החל משנת 1991 חתמה הממשלה על שלושה הסכמים עם ועד הרשויות המקומיות הערביות, וזאת נוסף על ההסכמים שנחתמו בין מרכז השלטון המקומי לבין הממשלה.

עזמי בשארה: ההסכם הראשון נחתם בשנת 1991, ההסכם השני נחתם בשנת 1994, וההסכם השלישי נחתם בשנת 1997.

עזמי בשארה: בשלושת ההסכמים צוינו ארבעה נושאים עיקריים, ולהלן תמציתם, ואני מדבר עניינית וישר לעניין: א.

עזמי בשארה: הממשלה מכירה בפערים הקיימים בין הרשויות הערביות לבין שאר הרשויות במדינה ומכירה בצורך לפעול למען שוויון בין כל הרשויות הערביות והיהודיות; ב.

עזמי בשארה: כיסוי הגירעונות של הרשויות; ג.

עזמי בשארה: שוויון בתקציבים הרגילים והעמדתם על 100% לפי הנוסחה שנבנתה בהתאם להמלצת פרופסור סוארי; ד.

עזמי בשארה: הגדלת תקציבי הפיתוח ממקורות משרד הפנים, וכמו כן הערכת צורכי הפיתוח של הרשויות הערביות בשאר משרדי הממשלה.

עזמי בשארה: כן סוכם על עריכת תוכנית ברורה ומוגדרת לגישור על הפערים בזמן התחלה ובזמן סיום.

עזמי בשארה: לגבי ביצוע ההסכמים – ראשית, בתחום התקציבים הרגילים: בהתאם להסכם משנת 1997, הוערך פער של 160 מיליון ש"ח לצורך השוואת מענק האיזון על-פי נוסחת סוארי עם הרשויות היהודיות.

עזמי בשארה: חלק מהסכומים הנ"ל הועבר למטרות אחרות, או להקמת מועצות מקומיות ממונות חדשות.

עזמי בשארה: לאור הנ"ל, תקציב הרשויות הערביות עומד היום על כ-72% מהנוסחה המבוססת על המלצת ועדת-סוארי.

עזמי בשארה: אני קורא מגילוי הדעת של הוועד הארצי של ראשי המועצות המקומיות הערביות.

עזמי בשארה: אני מנצל את הבמה כדי לתת לזה פומבי.

עזמי בשארה: בתחום תקציבי הפיתוח, אדוני היושב-ראש, אני רוצה כאן להסביר.

עזמי בשארה: מדברים על גירעונות-גירעונות, ועכשיו יש מתקפת נגד מטעם משרד האוצר בעיתונות העברית כאילו הסיבה לגירעונות היא אי-גביית המסים וניהול כושל של המועצות הערביות.

עזמי בשארה: כאשר הם דנים, אומרים שבדרך כלל שיעור הגבייה אצלנו הוא כ-50% ובמגזר היהודי הוא כ-80%.

עזמי בשארה: מדובר בארנונה וכו'.

עזמי בשארה: ההסבר הזה הוא צדקני, פשטני ולדעתי אפולוגטי ובורח מהעניין העיקרי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, העניין העיקרי הוא, שהמגזר הערבי סבל עשרות בשנים מאפליה.

עזמי בשארה: אז דיברו על הזנחה, לא אהבו את המלה אפליה.

עזמי בשארה: היום מדברים בפירוש על אפליה בתקציבי הפיתוח ובתשתיות.

עזמי בשארה: הכפר הערבי, שצריך תשתיות, מוציא כסף לתשתיות מהתקציב הרגיל.

עזמי בשארה: התקציב הרגיל בעצמו היה פחות מהתקציב לנפש שקיבלו במגזר היהודי.

עזמי בשארה: לכן היתה הצטברות אדירה של גירעונות.

עזמי בשארה: אבל גם בעניין המסים – כאשר משווים את המגזר הערבי בנושא המסים, לא משווים אותו לכפרים וליישובים היהודיים באותו מצב סוציו-אקונומי.

עזמי בשארה: משווים את אום-אל-פחם להוד-השרון.

עזמי בשארה: כך נעשה לאחרונה בעיתון "הארץ".

עזמי בשארה: טוב עשתה דליה שחורי שעוררה את הנושא בצורה נכונה.

עזמי בשארה: גם בסוף יש מסקנות לא רעות במאמרים שלה.

עזמי בשארה: אם משווים את אום-אל-פחם להוד-השרון – אומנם בהוד-השרון יש 90% גבייה ובאום-אל-פחם יש 40% גבייה.

עזמי בשארה: למה משווים את אום-אל-פחם להוד-השרון?

עזמי בשארה: האם אפשר להשוות ביניהן מבחינת המצב הסוציו-אקונומי של התושבים ומבחינת השירותים שהתושבים מקבלים?

עזמי בשארה: צריך להשוות את אום-אל-פחם לעיירת פיתוח ענייה בספר ואז לראות מה התוצאות.

עזמי בשארה: אני בטוח שבמקרה כזה התוצאות יהיו – ואגב, מסתירים את המידע – שיש גבייה במגזר הערבי בדיוק כמו בכפרים וביישובים היהודיים באותו מעמד סוציו-אקונומי.

עזמי בשארה: אין תשתיות, המעמד הסוציו-אקונומי נמוך מאוד, ויש מעגל קסמים כזה שמוציא גירעונות.

עזמי בשארה: אין מה לעשות.

עזמי בשארה: יש גירעונות, והמצב הזה מחייב גירעונות.

עזמי בשארה: זה לא עניין של חוסר ניהול.

עזמי בשארה: במתקפת הנגד התעמולתית שלו, שמתקיימת עכשיו נגד הרשויות, מדגיש לאחרונה משרד האוצר, שכאילו מדובר בעניין של מינויים לא נכונים וכו'.

עזמי בשארה: מספר הפקידים אצלנו פר תושב הוא פחות מבמגזר היהודי.

עזמי בשארה: שם זה 6%.25, ובמגזר הערבי זה 4% פסיק משהו.

עזמי בשארה: ברשויות שלנו מספר הפקידים פר תושב נמוך מאשר במגזר היהודי.

עזמי בשארה: לכן, העניין הוא לא עניין של חוסר ניהול או מינויי יתר במגזר הערבי, אלא מכלול הבעיה גם של שאר המשרדים.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אנחנו מגזר שלם המונה 20% מתושבי המדינה.

עזמי בשארה: שני המשרדים שמטפלים בנו הם משרד החינוך ומשרד הפנים.

עזמי בשארה: אם בודקים את משרד התעשייה והמסחר, את משרד השיכון, את משרד החקלאות, את משרד התיירות וכו' – הרי אנחנו כמעט שלא קיימים בתקציבי המשרדים האלה.

עזמי בשארה: לכן, כל העניין הוא שמטפלים בנו שני משרדים, והם מטפלים בנו בצורה מפלה.

עזמי בשארה: ההוצאה לנפש של המועצה המקומית במגזר הערבי היא פחות – היום, היום, עכשיו במצבנו, אחרי רבין-פרס, אחרי הממשלה הזאת – מ-60% מההוצאה לנפש של מועצה מקומית במגזר היהודי.

עזמי בשארה: אי-אפשר לבוא בהסברים פשטניים לגבי המצב במועצות המקומיות, על חוסר ניהול וכו'.

עזמי בשארה: יש מכלול מורכב של בעיה כתוצאה ממדיניות מפלה של עשרות עשרות שנים.

עזמי בשארה: ואין מה לעשות עכשיו.

עזמי בשארה: אם רוצים לתקן – צריך לגשת לעניין בתוכנית רב-שנתית.

עזמי בשארה: צריך לתקן את הנושא הזה של הגירעונות, ובנושא התשתיות צריך לקיים או להמציא תקציב רב-שנתי לתקציבי פיתוח.

עזמי בשארה: לא נוכל לחיות הלאה עם טענות הולכות ונשנות לגבי ניהול, הבראה והגברת הגבייה.

עזמי בשארה: זו לא תשובה של ממשלה על מצב זועק לשמים זה 50 שנה.

עזמי בשארה: התשובה הזאת לא מתקבלת.

עזמי בשארה: מי שבאמת רוצה שוויון, אנחנו לא אומרים בשום פנים ואופן – אנחנו לא חולמים ולא אוטופיסטים.

עזמי בשארה: אנחנו אוטופיסטים במגזרים אחרים, לא במגזר של הרשויות המקומיות; אין אוטופיות שם.

עזמי בשארה: זו עסקונה אפורה, וכל הסיפור הזה – לא בזה אנחנו מתעסקים.

עזמי בשארה: מי שרוצה להתעסק בשוויון, אי-אפשר להשיג אותו בשנה אחת, אבל צריך להתקדם לקראת שוויון וצריכה להיות שם תוכנית ברורה איך מגיעים לשוויון הזה, כך שביישובים הערביים לא יוציאו מהתקציב הרגיל לתשתיות במקום תקציבי פיתוח, בכך שבאמת תהיה גבייה, כי יש שירותים.

עזמי בשארה: בלי שירותים אין גבייה ובלי תשתיות אין גבייה.

עזמי בשארה: עם מעמד סוציו-אקונומי כזה אין גבייה.

עזמי בשארה: בלי אזורי תעשייה – מאיפה יקבלו ארנונה?

עזמי בשארה: רוב הארנונה של המגזר הערבי היא על דירות, על בתים.

עזמי בשארה: מה, יש מפעלים?

עזמי בשארה: מה יש במגזר הערבי בשביל גביית ארנונה?

עזמי בשארה: אפשר להשוות את אום-אל-פחם, אותו מספר תושבים באום-אל-פחם ובהוד-השרון – איך נשווה אותם בכלל?

עזמי בשארה: אין שום השוואה משום צד שהוא.

עזמי בשארה: צריך לקיים, צריך להגיע לתוכנית אשר תתקדם לקראת שוויון.

עזמי בשארה: מה הבעיה שלנו עם הממשלה הקיימת?

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

עזמי בשארה: יש לנו הרבה בעיות עם הממשלה הקיימת, אבל הבעיה כאן שלא רואים.

עזמי בשארה: יש מחויבות תיאורטית, אבל בתקציב, התקציב של שנת 2000, לא שאין שוויון, ודאי שאין שוויון בשנת 2000 – אי-אפשר להשיג שוויון בשנה אחת, אבל אין צעד אחד קדימה לקראת שוויון.

עזמי בשארה: יש צעדים אחורה; יש נסיגה – –

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

עזמי בשארה: אני מסיים, אדוני.

עזמי בשארה: – – לכן הזעם ולכן הצורה הזאת.

עזמי בשארה: הייתי רוצה, אדוני היושב-ראש, שהכנסת כן תקיים דיון, אבל הנשיאות של הכנסת בחרה שלא לקיים אותו, אולי חשבו שהנושא מוצה בוועדות – – –

אופיר פינס-פז: – – –

גדעון עזרא: לא, לא, אני אגיד לך; בגלל הדיון הזה – –

עזמי בשארה: כן, כן, אני יודע.

גדעון עזרא: – – דחו – – –

עזמי בשארה: אבל אני בחרתי להקדיש את כל הנאום שלי לנושא הענייני.

עזמי בשארה: הנושא ההוא, כי הצטבר פעם אחרי פעם.

עזמי בשארה: צורת הטיפול של זרועות הביטחון, המשטרה במיוחד ומשמר הגבול, בנציגי הציבור הערבי, לדעתי זה נושא שונה.

גדעון עזרא: תודה.

עזמי בשארה: הוא לא נולד בהפגנה שהיתה לפני יומיים.

עזמי בשארה: אבל אני בחרתי, בשביל ההתבכיינות הזאת והתחרות הזאת, מי הכו אותו יותר – אני לא רוצה להיכנס לזה.

עזמי בשארה: העניין פה, עכשיו – – –

גדעון עזרא: תודה, תודה.

עזמי בשארה: אני רוצה להיכנס – – –.

עזמי בשארה: תודה רבה.

גדעון עזרא: אתה חייב לסיים.

עזמי בשארה: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: אדוני שר הפנים, בבקשה.

גדעון עזרא: אחר כך – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

קריאה: – – –

גדעון עזרא: אני לא; אני יותר מאוחר.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני עשרה ימים, אני חושב, כשהיה דיון ראשון על מצב הרשויות הערביות, היתה תלונה שהשעה 22:00 ובגלל זה אין חברי כנסת כמעט חוץ מחברי הכנסת הערבים.

נתן שרנסקי: באמת אני מצטער שגם עכשיו, בשעה 17:00 – אותו צוות יושב; נציג מכובד של ש"ס – – –

גדעון עזרא: ישבתי בראש גם אז.

נתן שרנסקי: אני באמת מצטער, כי אף שאני מסתייג מאוד, כמובן, מכמה מדרכי הפעולה של ידידינו ראשי המועצות הערבים, ולפעמים מדרכי שיתוף הפעולה או אי-שיתוף הפעולה, בגדול אני חושב שהטענה שלהם, שיש פער אדיר ברמה של תשתיות, ברמה של הכנסות, ברמת החיים ואיכות החיים במועצות שלהם ובמועצות שלנו, של היהודים, זו טענה מוצדקת.

נתן שרנסקי: אני חושב שזה מאמץ שכולנו צריכים לעשות, כי זו הבעיה של כולנו.

נתן שרנסקי: כל הכוח של החברה שלנו, החוסן של החברה שלנו, ובסוף גם הביטחון של החברה שלנו תלוי, בין היתר, גם בהצלחה שלנו לגשר בין הפערים.

נתן שרנסקי: אין ספק, שיש מקום, לא רק צורך, במדיניות של אפליה מתקנת, ואני רוצה להגיד, שמדיניות זו לא התחילה מהיום.

נתן שרנסקי: במשרד הפנים, מענק האיזון של הרשויות הערביות עלה מ-1991 ל-1999 עלייה של 385% במסגרת שלושה הסדרים, שמטרתם אפליה מתקנת של הסקטור הערבי – הסדר ראשון בשנת 1991, הסדר שני ב-1994, הסדר שלישי ב-1997.

נתן שרנסקי: בשנת 1997 ניתנה תוספת של 40 מיליון ש"ח לתקציב פיתוח במשרד הפנים.

נתן שרנסקי: בכל ההסדרים שנחתמו בין הממשלה לרשויות הערביות, התחייבו ראשי הרשויות לצמצם בהוצאות הפעולות והשכר ולהעלות גבייה של המסים.

נסים זאב: סליחה, כבוד השר, כמה היה הבסיס, כדי שנדע את המשמעות של התוספת?

נתן שרנסקי: אני יכול להגיד שהיום זה ברמה של 780 מיליון שקל, אז עם עלייה ל-385% – אתה יכול להבין מזה.

נתן שרנסקי: באותו זמן, בתוכניות הבראה נמצאות נכון להיום 31 רשויות ערביות בהסדר כולל של 173 מיליון ש"ח, אשר בפועל קיבלו עד עכשיו בהתאם להתקדמות בתוכניות הבראה 103 מיליון שקל.

נתן שרנסקי: אני אומר, שכל 70 המיליון שעוד לא קיבלו – יקבלו בהתאם לתוכניות ההבראה.

נתן שרנסקי: כאן אנחנו מגיעים לנקודה חשובה מאוד, כי בחודש האחרון היו גם לי הרבה פגישות.

נתן שרנסקי: אני חושב שהיו פגישות עם מתחים, אבל גם הרבה פגישות ברוח טובה ועם הבנה שאנחנו צריכים ורוצים לעשות מאמץ משותף, ואם היה ויכוח – הוא היה בנקודה אחת:

נתן שרנסקי: נציגי הרשויות אומרים: יש לנו גירעון אדיר – 800 מיליון שקל, אנחנו רוצים שהממשלה תחסל 50% של הגירעון, ניתן הלוואות ל-25% וב-25% אנחנו נטפל.

נתן שרנסקי: גישה בסיטונות.

נתן שרנסקי: היום, בפגישה אצל מנכ"ל ראש הממשלה והמנכ"ל שלי נאמר להם, שגם אנחנו יכולים לצאת עם דרישות בסיטונות.

נתן שרנסקי: נגיד: תגיעו לגבייה ל-70%, תורידו הוצאות ל-20%, וכן הלאה וכן הלאה.

נתן שרנסקי: זה לא נכון ולא כדאי.

נתן שרנסקי: אנחנו משרד הפנים אומרים, ואמרנו את זה לפני – – –

נסים זאב: מה אחוז הגבייה?

נתן שרנסקי: 30%, וזאת אחת הבעיות הכי קשות בסקטור הערבי.

נתן שרנסקי: אני רוצה להבין שזאת הביקורת שלך.

נתן שרנסקי: זו גם הביקורת שלי, אבל צריך להבין שיש גם סיבות אובייקטיביות לאחוז גבייה כל כך נמוך, וכל עוד אין הכנסות, קשה מאוד גם לגבות.

נתן שרנסקי: אבל, עוד פעם:

נתן שרנסקי: המאמץ יכול להיות רק משותף; ואני חוזר ואומר, שאנחנו מוכנים להיכנס לא רק למשא-ומתן, אלא גם לתוכנית הבראה ולעשות מאמץ אדיר.

נתן שרנסקי: ואותן רשויות שישבו בימים האחרונים, המנכ"ל שלי ראה את זה – לפחות עם רשות אחת סוכמה תוכנית הבראה והם כבר קיבלו 2 מיליוני שקלים, ויש עוד שתי רשויות בשלבים מתקדמים.

נתן שרנסקי: אנחנו מזמינים עשרות רשויות מקומיות להיכנס למשא-ומתן ולעשות תוכנית הבראה, ואנחנו, משרד הפנים, מוכנים לעשות מאמץ אדיר ללכת לקראת הדרישות שלכם, אבל רק במסגרת של מאמץ משותף של שני הצדדים.

נתן שרנסקי: אנחנו עושים מאמץ כספי – אתם עושים מאמץ של התייעלות.

נסים זאב: כבוד השר, לא שמענו מה ההצעה שלכם?

נסים זאב: שמענו מה הם דורשים.

נסים זאב: – – –

נתן שרנסקי: לא.

נתן שרנסקי: ברמה הזאת אנחנו לא מוכנים להיכנס – – –

נסים זאב: למה אתם כן מוכנים?

נתן שרנסקי: עם כל מועצה, בדיוק כמו שעשינו עם 13 רשויות של דרוזים – עם כל מועצה ומועצה.

נתן שרנסקי: אנחנו עושים, תופרים תוכנית הבראה אתן.

נתן שרנסקי: רק עכשיו סגרנו שאנחנו מעבירים כמה מיליוני שקלים לאחת מהרשויות.

נתן שרנסקי: הם מפטרים כך וכך אנשים והם מעלים את גובה הגבייה בכך וכך.

נתן שרנסקי: זו תוכנית הבראה.

נתן שרנסקי: לכל יישוב – תוכנית משלו.

נתן שרנסקי: לא יכול להיות בסיטונות, לכולם אותו דבר.

נתן שרנסקי: אני אומר, שאלה שהסכימו ונכנסו בימים האחרונים, הבינו שזו דרך נכונה.

נתן שרנסקי: היתה לנו פגישה אצל ראש הממשלה, ואני, יחד עם נציגים של הרשויות, הצגנו את הבעיות של הסקטור; הדגשתי שם שחשוב מאוד שתהיה מדיניות של אפליה מתקנת.

נתן שרנסקי: אני רוצה להגיד, שראש הממשלה הסכים לקבל זאת.

נתן שרנסקי: לא הכול אפשר לפתור מייד ברמה של תוכניות הבראה.

נתן שרנסקי: יש גם בעיות אסטרטגיות שאפשר לפתור רק במסגרת של תוכנית רב-שנתית, וזה מה שצריכה לעשות ועדת מנכ"לים, שבינתיים התחילה לעבוד והיתה לה ישיבה ראשונה.

נתן שרנסקי: אף שיש הרבה אנשים שלא מקבלים זאת, אני אומר מראש שאנחנו לא נצליח.

נתן שרנסקי: לא נצליח לפתור בעיה של תשתיות ותיעוש של כפרים ערביים ודרוזיים, אם לא נעביר לשם תנאים של אזורי עדיפות.

נתן שרנסקי: לשם כך צריך שהגישה תהיה לא גיאוגרפית אלא נקודתית.

נתן שרנסקי: סוף-סוף יש הבנה, לא הסכמה, לצורך בגישה הזאת, ואני מדבר על הגישה הזאת כבר כמה שנים.

נתן שרנסקי: יש הבנה מצד ראש הממשלה ומצד מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ובטח במשרד שלי.

נתן שרנסקי: אני חושב שזה אחד הנושאים שוועדת המנכ"לים צריכה לדון בו.

נתן שרנסקי: לא הייתי בישיבה של השר מתן וילנאי ושל מנכ"ל משרד ראש הממשלה יוסי קוצ'יק והמנכ"ל שלי.

נתן שרנסקי: הוסכם שתהיה תזוזה לבדיקה של תקציבי פיתוח של תוכניות מיתאר.

נתן שרנסקי: יש בקשות לשינוי תחום שיפוט.

נתן שרנסקי: כל הבקשות שהגיעו למשרד שלי בזמן האחרון טופלו במהירות רבה.

נתן שרנסקי: אני מבקש לא רק להתלונן ולדבר על הבעיות, אלא להעביר למשרד שלי תוכניות ספציפיות.

נתן שרנסקי: אני מבטיח שאנחנו נטפל בהן.

נתן שרנסקי: שוב – יש הבנה שקיימת בעיה, שקיים פער אדיר, ושחובה על הממשלה ועל המשרדים הספציפיים שלה לעשות מאמץ מיוחד.

נתן שרנסקי: אני, כשר הפנים, יכול להבטיח, שאנחנו, בזמן הקרוב, ברגע שכל מועצה ומועצה תהיה מוכנה – מוכנים להיכנס לתוכנית הבראה חדשה, לעשות מאמץ גדול מבחינת כיסוי של חלק מהגירעונות; מובן שיחד עם מאמץ מצד הרשויות.

נסים זאב: האם זה כולל את הדרוזים?

נתן שרנסקי: בעניין הדרוזים כבר סיכמנו על 13 תוכניות הבראה, לגבי 13 יישובים דרוזיים.

נתן שרנסקי: זה כבר עובד, זה כבר רץ.

נתן שרנסקי: אני מציע שאותו דבר יהיה גם במגזר הערבי.

נתן שרנסקי: אני מכבד את הזכות שלהם לשבת באוהל.

נתן שרנסקי: ביקרתי שם, ואם יהיה צורך אמשיך לבקר.

נתן שרנסקי: אני מכבד גם את הזכות להפגין, אבל כמובן במסגרת החוק.

נתן שרנסקי: בסוף פותרים בעיות רק בדיונים יחד, ובמאמץ משותף, וזה מה שאני מציע.

נסים זאב: – – –

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת זאב, תהיה לך הזדמנות לדבר.

גדעון עזרא: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אחריו – חבר הכנסת ישראל כץ, ואחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני שמח על כך שהנושא הזה עולה במליאה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שראוי שהוא יעלה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שראוי שהמליאה תדון באחד הנושאים שהם בהחלט במרכז סדר-היום הציבורי.

תאופיק חטיב: המליאה ריקה.

אופיר פינס-פז: לצערי היא ריקה, אבל אתה יודע איך זה.

אופיר פינס-פז: קודם כול, אני מסכים שיש בעיה קשה מאוד של חוסר שוויון בין המגזר הערבי למגזר היהודי במדינת ישראל, לרבות, כמובן, ברשויות המקומיות.

אופיר פינס-פז: אמר חבר הכנסת עזמי בשארה, בצדק, שהוא לא מצפה שיהיה אפשר לסגור את הפער הזה בשנה, ושהוא כן מצפה שתהיה התקדמות השנה.

אופיר פינס-פז: ביקרתי באוהל המחאה של ראשי הרשויות הערביות מהרגע הראשון.

אופיר פינס-פז: סיעת ישראל אחת היתה הסיעה הראשונה שהזמינה נציגות נבחרת של ראשי הרשויות לדיון ממושך בסיעת ישראל אחת.

אופיר פינס-פז: יזמתי את הפגישה בינם לבין שר האוצר לאחר מכן.

אופיר פינס-פז: אבל אני חושב שצריך לנהוג בעניין הזה גם ביושר.

אופיר פינס-פז: היום הגירעון של הרשויות המקומיות הערביות הוא כ-800 מיליון שקלים.

אופיר פינס-פז: הוא לא נוצר אתמול.

אופיר פינס-פז: אני לא מאשים את ראשי הרשויות הערביות, אני אפילו מבין אותם.

אופיר פינס-פז: מממשלת נתניהו לא היתה להם שום ציפייה.

אופיר פינס-פז: יש להם ציפייה גדולה מממשלת אהוד ברק, ולממשלת אהוד ברק צריכה להיות מחויבות חד-משמעית לסגירת הפערים בחברה הישראלית.

אופיר פינס-פז: נקודה.

אופיר פינס-פז: אבל מי שבאמת חושב שאפשר לעשות זאת במעשה קסם מדבר דברים לא נכונים.

אופיר פינס-פז: אני הצעתי לראשי הרשויות, לשר האוצר ולמנכ"ל משרד ראש הממשלה שמטפל בעניין – עם נתן שרנסקי, שר הפנים, לא יצא לי לדבר, ואני מציע לו את זה כאן במליאה – תכינו תוכנית ארבע-שנתית, איך ממשלת ישראל מתחייבת בפני הציבור הערבי, לא רק בפני ראשי הרשויות, לסגירת פערים.

אופיר פינס-פז: ללכת מהקל לכבד, משום שצריך לפנות לעניין הזה סכומים גדולים של כסף, ואי-אפשר לפתור בשנייה את כל הבעיות.

אופיר פינס-פז: צריך להגיע לתוכנית עבודה מוסכמת, כמו שהגענו בשנים 1996–1992.

אופיר פינס-פז: אז בשנים 1996–1992 לא נפתרו כל הבעיות, אבל היתה התקדמות של ממש.

אופיר פינס-פז: אני מצפה שבשנים 2003–1999, בעזרת השם – אם נחזיק את הממשלה הזאת עד אז – תהיה התקדמות של ממש.

אופיר פינס-פז: אבל, אני מצפה גם ממנהיגי הציבור הערבי כאן בכנסת להיות הוגנים, והיכן שיש התקדמות, להודיע שיש, ולברך עליה, ולא להגיד על כל דבר שהושג, זה הושג, זה כבר לא חשוב, עכשיו נראה מה היעד הבא.

אופיר פינס-פז: אנחנו צריכים לעבוד ביחד, בשקיפות, באמינות, כדי לקדם ביחד את הצרכים שכולנו מחויבים אליהם.

מוחמד כנעאן: – – –

גדעון עזרא: לא, לא, אל תענה, לא ניכנס עכשיו לקריאות ביניים, אחרת לא נספיק.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ישראל כץ – שלוש דקות, אחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עקרונית אני בעד לסייע לרשויות המקומיות, ובכללן, בוודאי, גם לרשויות המקומיות הערביות.

ישראל כץ: אני בעד חופש תנועה של חברי כנסת מכל המפלגות, וצריך להקפיד על כך במירב היכולת, שחברי כנסת יוכלו למלא את תפקידם ולהביע את ההשקפות שלהם.

ישראל כץ: ההסדר לרשויות המקומיות חייב להיות הסדר כולל, אדוני שר הפנים.

ישראל כץ: ליוויתי באהדה ובתמיכה את מאבקם של ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות.

ישראל כץ: אני שמח שנמצא להם פתרון.

ישראל כץ: אני ראיתי ואני שומע את זעקתם של ראשי הרשויות בישראל בכלל וראשי ערי הפיתוח בפרט.

ישראל כץ: אני רואה את תקציבי הממשלה כפי שהם מתהווים כרגע.

ישראל כץ: אני רואה קיצוץ של חצי מיליארד שקל במענקי האיזון במשרד שלך, אדוני השר.

ישראל כץ: אני רואה קיצוץ במענקי הפיתוח, קיצוץ קשה בתקציב של משרד התעשייה והמסחר, כפי ששר התעשייה בעצמו העיד אצלנו, בכל מה שקשור לסיוע לאזורי הפיתוח.

ישראל כץ: צריך להכין תוכנית כוללת.

ישראל כץ: אתה, אדוני השר, אסטרטג.

ישראל כץ: אתה מאמין באסטרטגיה.

ישראל כץ: גם אני.

ישראל כץ: אני חושב שאתה צריך לעמוד בראש החץ שמכין תוכנית, מעבר ללחצים הלגיטימיים.

ישראל כץ: הרי תיגמר שביתת הרשויות הערביות.

ישראל כץ: יכול להיות שלממשלה הזאת נוח יותר להקל אתם.

ישראל כץ: תתחיל שביתת ערי הפיתוח.

ישראל כץ: כשהיא תיגמר – תתחיל שביתת כלל הרשויות.

נתן שרנסקי: – – –

ישראל כץ: כן, בהחלט.

ישראל כץ: תתחיל שביתה, והשביתות לא תהיינה סתם שביתות, והן לא תהיינה על רקע פוליטי.

ישראל כץ: יהיו בהן אנשים מכל המפלגות ומכל הזרמים, כי הנטל שנופל היום על הרשויות המקומיות בישראל הוא הפער בין ההבטחות של ראש הממשלה הנבחר לבין חוסר הביצוע שלו.

ישראל כץ: מי שנושאים בנטל הזה, של אותו פער, הם בראש ובראשונה ראשי הרשויות ונבחרי הציבור שנמצאים בשטח.

ישראל כץ: אולי לכנסת קשה להגיע.

ישראל כץ: מגיעים אליהם לקבל לחם, מגיעים אליהם כדי לקבל שירותי בריאות, מגיעים אליהם כדי לבנות מפעלים.

ישראל כץ: בעסקים קטנים לעולים, ראינו איך קיצצו, וגם שרת הקליטה העידה – 30 מיליון שקל הלוואות לעולים חדשים, שמוחזרות ב-85% החזר.

ישראל כץ: זהו דבר חסר תקדים, אפילו הלוואה לא יכולים היום לקבל לפי תכנון הממשלה לשנה הבאה.

ישראל כץ: לכן, אדוני השר, אני קורא לך ולממשלה – אנחנו, חברי הליכוד, חברי ועדת הכספים, אני מניח שכלל החברים בכנסת, נתמוך בתוכנית חומש כוללת.

ישראל כץ: בוא ניקח את הדברים הטובים מהמולדת הישנה.

ישראל כץ: היו שם הרבה תוכניות חומש.

ישראל כץ: אבל כאן באמת אפשר לעשות תוכנית שתתייחס לערבים, תתייחס לערי הפיתוח, תתייחס למושבי הפריפריה – – –

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת כץ, צריך לסיים.

ישראל כץ: בדיוק השנייה הזאת?

ישראל כץ: עשר שניות.

גדעון עזרא: לא, תן לי, אני מקפיד עם כולם.

גדעון עזרא: אני מקפיד גם אתך.

ישראל כץ: תתייחס אל כולם ותאפשר באמת לא להיקלע ללחצים של הפגנה כזאת או אחרת אלא לפתור את הבעיה.

ישראל כץ: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עוזי ברעם.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, מדינת ישראל צריכה לחוש עצמה גם אשמה, גם כואבת וגם לא מעט מבוישת.

עוזי ברעם: הייתי שר הפנים תקופה קצרה, ובתקופת היותי שר הפנים ניסיתי כמיטב יכולתי לסייע למגזר הערבי ולרשויות.

עוזי ברעם: ניסיתי להעביר שטחים מהמועצה האזורית עמק-יזרעאל גם למועצות יהודיות, אבל גם למועצות ערביות, ולא היססתי להעביר שטחים גם לאכסאל וגם לנצרת.

עוזי ברעם: בנינו אז את הפרויקט של "נצרת 2000" גם כדי להעלות את מעמדו של הציבור הערבי ואת מעמד הרשויות הערביות.

עוזי ברעם: כשאני מסתכל היום, גם בתקופת ברק, אני רואה את הקיפוח המתמשך, את העזובה הנוראה ואת חוסר יכולתן של הרשויות המקומיות לשלם אפילו משכורות לעובדיהן.

עוזי ברעם: נכון, יש בעיית תשלום מסים בחלק מהרשויות, יש גם בעיה של צמצום הוצאות, אבל בוא נראה – פה בכנסת מדברים גבוהה-גבוהה על מצבן של הרשויות המקומיות כולן – מצב קשה לירושלים ומצב קשה לנתיבות, אבל אין להשוות את מה שקורה ברשויות הערביות לרשויות היהודיות.

עוזי ברעם: מי שהולך בכפרים ערביים רואה כפרים שלמים ללא כבישים, רואה כפרים שלמים ללא ביוב, רואה יישובים לא מוכרים שעדיין לא נכללו בספר ההוצאה הרשמי של ממשלת ישראל.

עוזי ברעם: נכון, יש תוכניות; נכון, יש תקציב מרוסן; אבל הממשלה הנוכחית חייבת לשים על לוח לבה את הנושא הזה כנושא מרכזי בסולם עדיפויות גדול.

עוזי ברעם: אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת, אפליה מביאה לתסכול.

עוזי ברעם: תסכול מוליד ניכור.

עוזי ברעם: ניכור מוליד גם חוסר תקווה וגם חוסר אמונה בעתיד משותף.

עוזי ברעם: אם אנחנו עדיין רוצים לראות את הציבור היהודי והציבור הערבי בארץ באיזו שותפות אינטרסים, על הממשלה לנהוג מנהג של אפליה מתקנת ברשויות הערביות.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מאיר שטרית – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, שרים נכבדים, חברי הכנסת, בשעה זו אמורה להתקיים ישיבה של ראשי המועצות הערביות עם חלק מחברי הכנסת הערבים במשרד האוצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמובן, הנושא הוא אם במשרד האוצר יש נכונות, או אפילו נכונות מינימלית להיענות לדרישות הציבור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא בכדי הישיבה מתקיימת במשרד האוצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמענו פה את שר הפנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמעתי את המלים הטובות, שיש רצון לפתור ויש רצון לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שרצון בלבד איננו מספיק בשום מקרה ובשום מקום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הרצון הזה איננו מתורגם למעשים, הוא נשאר בבחינת מין חלום או מין הרגשה או לפעמים גם רמאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עלתה פה שאלת הגבייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי ממה יגבו וממי יגבו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ה-30% האלה הם מאנשים שיש להם קצת כסף או שיש להם ממה לשלם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל כאשר אחוז המובטלים ואחוז העוני ואחוז הזקנים במגזר הערבי הם לפחות פי-שניים מבכל מגזר אחר, מנין יבוא הכסף?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי גם לפי חוק ולפי דין פוטרים שם אנשים מתשלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל, לא זו הבעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבעיה הגדולה יותר היא, שכאשר יש שטח ויש תעשייה ויש אפשרות להקים מפעלים ומזה לגבות ארנונה, המפעלים האלה, אדוני שר הפנים, מועברים דרך האוויר במסוק לנצרת-עילית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השטח התעשייתי בכפר-כנא ובמשהד, הכפרים שבהם אני גר, השטח התעשייתי שהוקם שם שייך בצורה כלשהי לנצרת-עילית, בלי רצף טריטוריאלי, בלי שום אפשרות סבירה לערבים; באדמות של כפר-כנא, בתוך הכפר, וזה שייך לנצרת-עילית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הארנונה משולמת לנצרת-עילית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בנצרת-עילית, אגב, המצב הוא לא הכי טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשויות כולן המצב הוא רע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל כאשר ברשויות הערביות זהו המצב, צריך לפעול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא מספיק שיש כוונות, ולא מספיק לומר שאנחנו מבינים את הבעיה ורוצים לפתור אותה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היחס למעשה, לא רק מבחינת התקציבים והתשלומים, היחס אלינו, למגזר הערבי, כפי שהתבטא בשבוע שעבר – ואני מקווה שזה לא יהיה כך מחר בהפגנה שתהיה – היחס הזה אומר הכול.

נתן שרנסקי: ההפגנה תידחה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם ההפגנה תידחה, זה אולי סימן שיש אפשרות חיובית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אם ההפגנה מתקיימת, הייתי רוצה לראות מחר יחס שונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל ההפגנה תעבור, גם השביתה תעבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רוצים שהמדיניות תשתנה, והמדיניות הזאת חייבת להשתנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל מי ששכלו בראשו קורא את הכתובת על הקיר.

גדעון עזרא: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדבר הזה לא יכול להימשך עוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מיכאל קליינר – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מיכאל איתן – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ויצמן שירי – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לפתוח בהזדהות מלאה עם מאבקו של כל חבר כנסת, בלי הבדל ימין ושמאל, לחסינות בדיוק כמו שהחוק נתן לו, להביע את דעתו ולמחות נגד הצרת צעדיהם של חברי הכנסת הערבים בהפגנות.

בנימין אלון: אני חושב שזה דבר שמסוכן לדמוקרטיה, וצריך מאוד מאוד להקפיד על כבודם של חברי כנסת בעלי כל השקפה, בכל סוג של מחאה ציבורית, שלשם זה הם נבחרו.

בנימין אלון: אבל אני מוכרח לומר, רבותי, שלו הייתי אזרח ערבי במדינת ישראל, הייתי מודאג מאוד מן הייצוג של כמה מחברי הכנסת הערבים שמייצגים אותי, לו הייתי במקומו של האזרח הערבי.

בנימין אלון: כמה מחברי הכנסת הערבים מנצלים כל הזדמנות לא לייצג את הסקטור, את רווחתו, כמו בדיון הזה, וזה דבר חשוב, אלא ליצור מצב שהאזרחים היהודים בישראל יחשדו ויכלילו – דבר שהוא מסוכן מאוד – את כל האזרחים הערבים במדינת ישראל, ויגידו שכל מה שהם רוצים הוא כמו שכמה מחברי הכנסת כאן מקפידים להתבטא – מדינה פלסטינית שתהיה נקייה מיהודים בלב ארץ-ישראל, שלא תהיה בה אף התנחלות יהודית, ומדינת ישראל הקטנה שתישאר בין חדרה לגדרה, חלילה וחס, לא תהיה מדינה יהודית.

בנימין אלון: בסדרה של חוקים הם מנסים לגרום לכך, שהמדינונת הקטנה, שתישאר אחרי שאת לב ארץ-ישראל ינקו מיהודים, תהיה מדינת כל אזרחיה.

בנימין אלון: מדינה יהודית לא תהיה בעולם.

בנימין אלון: יש 22-21 מדינות ערביות מוסלמיות – זה טוב.

בנימין אלון: מדינות נוצריות – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלון, זה צריך להיגמר בעוד עשר שניות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם שם לב?

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני סומך על יושרך, ואף שהנושא נוגע אליך, תיתן לי את עשר השניות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לא בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא נוגע לכולנו.

בנימין אלון: את עשר השניות האלה חתכת לי.

בנימין אלון: אני מבקש את עשר השניות האלה חזרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש משפט מסיים, כי אפשר בדברים האלה להמשיך בלי סוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רוצים לשמור פה על סדר הדיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הזמן שלנו מוגבל, והדיון ארוך.

נסים זאב: חבר הכנסת בני אלון, אני אשלים אותך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפט אחד מסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך להמשיך בדיוק באותם דברים כל הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמענו את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכל אופן, המסר עבר.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני אזכיר לך כמה פעמים אתה לא מקפיד על השעון כשאתה נואם בעברית ובערבית ויש לך מסר לקהל שלך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, בוא לא נתווכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נעשה מזה דיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפט מסכם.

בנימין אלון: ברשותך, אני מבקש את עשר השניות, שהפרעת לי, חזרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יכול לומר בעשר שניות את המשפט המסכם.

בנימין אלון: כן.

בנימין אלון: אני רוצה לסכם ולומר: אני מאחל לאזרחי ישראל הערבים ייצוג הולם יותר בכנסת, שיהיו להם חברי כנסת שדואגים להם, לצרכים שלהם, ולא מסיטים את הנושא למטרות פוליטיות לאומניות – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הזמן עבר.

בנימין אלון: – – שמטרתן להצטרף למאבק הכלל-ערבי למחוק את המדינה היהודית כמדינה יהודית.

בנימין אלון: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לחבר הכנסת בנימין אלון.

עזמי בשארה: אתה לא דואג לעצמך בנושא היהודים, ולא מסיט את הוויכוח לפוליטיקה – – – כל הזמן.

עזמי בשארה: אף פעם לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עתה חבר הכנסת יובל שטייניץ, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – אז חבר הכנסת אברהם יחזקאל, וכן הלאה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני רוצה להודיע לכולם שרשימת המתדיינים סגורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יירשמו יותר לדיון הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שטייניץ, בבקשה.

יובל שטייניץ: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני אחלק את דברי הקצרים ממילא לשניים: ראשית, אני רוצה להגיב על הדברים שאמר חבר הכנסת אלון ולהמשיך בכמה דברים.

יובל שטייניץ: שנית, אני רוצה להתייחס לגופו של עניין למצב הבאמת-נורא והדורש תיקון ביישובים הערביים במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת אלון, אולי אפתח ואומר, שבקרב ערביי ישראל אנחנו עדים לשתי מגמות: מגמה אחת – שאני מאוד מברך עליה – של השתלבות במדינת ישראל, השתלבות כלכלית וחברתית, מגמה ששואפת לבטל את המחיצות, מגמה ששואפת לתיקון העוולות והקיפוח שקיימים ונראים בעין נגד האוכלוסייה הערבית.

יובל שטייניץ: על המגמה הזאת אני מברך מאוד, ואני חושב שכנסת ישראל וממשלת ישראל צריכות לעשות כל דבר כדי להקטין את הפערים, כדי למחוק את הפערים הללו בסופו של דבר וכדי לתקן את העוולות.

יובל שטייניץ: בהתאם למגמה הזאת, אני גם רואה לעצמי כבוד רב בכך שהצבעתי בזמני בעד ההצעה של חבר הכנסת עזמי בשארה לתקן ולפעול בכיוון של תיקון הייצוג מעורר החלחלה והבושה, התת-ייצוג – ואפשר לומר: התת-תת-ייצוג – של ערביי ישראל בקרב דירקטורים של חברות ממשלתיות.

יובל שטייניץ: אבל יש גם מגמה אחרת, מגמה בדלנית מסוכנת, או לחלופין מגמה של השתלבות במדינה על סמך ביטול המדינה – השתלבות במדינת ישראל רק בתנאי, כמו שאמר חבר הכנסת, שהיא תפסיק להיות מדינה יהודית ישראלית ותהיה מה שנקרא מדינת כל אזרחיה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר כאן, שבעבר הייתי איש "שלום עכשיו", ואני זוכר שאני וחברי בהפגנות צעקנו לפעמים איזו ססמה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שטייניץ, רק שלא תטעה: יש לך עוד 47 שניות.

יובל שטייניץ: כתוב פה דקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו בטעות היתה דקה יותר.

יובל שטייניץ: אז תן לי את זה, כי אני תכננתי את דברי ככה, ואי-אפשר – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה בוודאי שמת לב שהיה כתוב ארבע דקות.

יובל שטייניץ: לא, לא שמתי לב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נתווכח על שניות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש להתחשב בזמן.

יובל שטייניץ: היתה ססמה: שתי מדינות – לשני עמים.

יובל שטייניץ: לכאורה, הססמה הזאת נראית על פניה צודקת.

יובל שטייניץ: יש שני עמים – יש עם פלסטיני, יש עם יהודי ישראלי – שתי מדינות לשני עמים, כל עוד אפשר, בתנאי שזה לא מסכן את ביטחון ישראל ולא מסכן את קיומה של מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אבל לא תפסנו, באיוולתנו, שרבים מאנשי השמאל וגם מקרב התומכים בציבור בעצם אמרו כך, וכאן אני ממשיך את דבריך: הכוונה האמיתית היתה שתי מדינות לשני עמים: אחת – מדינה ערבית פלסטינית שהולכת וקמה – נרצה או לא ונהיה מודאגים או לא – לנגד עינינו בגדה וברצועה, מדינה ערבית פלסטינית, והשנייה – מדינת כל אזרחיה; לא מדינת העם היהודי עם מיעוט ערבי שווה זכויות, אלא מדינת כל אזרחיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שטייניץ.

יובל שטייניץ: הדבר הזה הוא עוול נורא לעם היהודי.

יובל שטייניץ: הוא עוול נורא להיסטוריה היהודית.

יובל שטייניץ: הוא עוול נורא לכל יהודי באשר הוא, שדווקא כאשר דרישתם של חלק מערביי ישראל, לרבות חלק מהיושבים כאן, להקמת ישות פלסטינית הולכת ומתממשת, רוצים לשלול את קיומה של מדינה יהודית ישראלית.

יובל שטייניץ: אפשר לשלב את ערביי ישראל במדינת ישראל, צריך לפעול בכיוון הזה, כאזרחים שווי זכויות, לא על בסיס של שלילת האופי היהודי הישראלי של מדינת ישראל, אלא תוך שילוב ערביי ישראל על הבסיס הזה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם הדקה הנוספת נגמרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת שטייניץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם יחזקאל – איננו נוכח.

נסים זאב: חבר הכנסת שטייניץ, לא אמרת מה אתה מציע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם חבר הכנסת אליעזר זנדברג איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף – איננה נוכחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת ענת מאור – איננה נוכחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יוסף לפיד – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ראובן ריבלין – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

נסים זאב: חבר הכנסת שטייניץ, אמרת ביקורת בלי להציע משהו.

יובל שטייניץ: לא הספקתי.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בתפקידי הקודם, כממונה על תיק הבינוי והשיכון בממשלה, סיירתי בכל היישובים בארץ והכרתי את ראשי הרשויות המקומיות – רובם ככולם – ואני יכול להעיד, שראשי הרשויות הערבים ביישובים הערביים הם מנהיגים שפועלים לטובת התושבים, אנשים מסורים שנושאים בעול תפקידיהם מתוך אחריות גדולה, ועד כמה שיכולתי להתרשם הם גם נאמנים למדינת ישראל.

מאיר פרוש: ארשה לעצמי להוסיף מדוכן הכנסת, כי יצרתי גם יחסי ידידות עם כמה ראשי רשויות מקומיות ביישובים ערביים, ואני רואה זאת גם לכבוד רב לעצמי ולציבור שולחי.

מאיר פרוש: מדובר בערבים, בדרוזים, בצ'רקסים ובבדואים – אנשים שאני רוחש להם ידידות ואהדה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, עמדותי המדיניות ידועות.

מאיר פרוש: לא אחת אני חולק על עמדות ידידי חברי הכנסת הערבים מהסיעות הערביות, אבל הם יודעים, כי במאבקם הצודק לשוויון זכויות אזרחיות, אני אתם בכל לב וללא פשרות.

מאיר פרוש: אני זוכר, שערב הבחירות נשאתי נאום בכפר דרוזי, ועיתונאי יהודי שהיה במקום ניגש אלי ואמר בחיוך ציני: נראה אותך, פרוש, אומר אותם דברים גם אחרי הבחירות.

מאיר פרוש: אמרתי לו: אני בעד הענקת זכויות אזרחיות לתושבים הערבים, הדרוזים, הצ'רקסים והבדואים – לפני הבחירות ואחרי הבחירות.

מאיר פרוש: אגב, במאמר מוסגר, אני מזכיר פה שהממשלה שבה הייתי חבר החליטה לתת לבדואים 613 מיליון שקל במשך חמש שנים – תוכנית חומש שהיתה צריכה להתחיל ב-1999, ומשום-מה אין לה כל ביטוי בתקציבי המדינה.

מאיר פרוש: אני לא מספר לכם פה חידוש.

מאיר פרוש: אני יהודי דתי, אני דור שביעי בארץ הזאת ואני גם אזרח המדינה, ומשלוש הסיבות הללו אני תובע בכל לב: אני חושב שהגיעה העת לתקן את העוול – ואני אומר במפורש: עוול שעשו לערבים תושבי המדינה, בזדון או בשגגה, בכוונה או שלא בכוונה.

מאיר פרוש: הגיעה העת גם ליצור אפליה מתקנת, והגיעה העת לצמצם פערים.

מאיר פרוש: חברי הכנסת, אני בוש כאשר אני שומע שראשי רשויות לא קיבלו את שכרם כמה חודשים.

מאיר פרוש: אני בוש לנוכח העובדה, שברוב שנות קיום המדינה היה אי-שוויון בהקצאת משאבים למגזר הערבי על-ידי רוב מוסדות המדינה.

מאיר פרוש: אני בוש לנוכח האחוז הגבוה של העוני בקרב משפחות ערביות.

מאיר פרוש: אני בוש לנוכח העובדה, שהפיתוח הכלכלי של יישובים ערביים היה בקדימה נמוכה, והיקף המשאבים שהמדינה השקיעה במגזר הזה היה יחסית נמוך.

מאיר פרוש: אני בוש לנוכח העובדה, שרשויות מקומיות ערביות מתקשות בקידום תנאים שיקלו פיתוח יוזמות כלכליות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל מוגדרת כמדינת העם היהודי, ולכן גדולה יותר המחויבות שלנו מבחינה מוסרית להעניק שוויון זכויות חברתי וכלכלי לכל האזרחים.

מאיר פרוש: וכשם שהמדינה העניקה חירות אישית וחופש תנועה, וכשם שהמדינה העניקה חופש ביטוי, חופש התאגדות, הזכות לבחור, הזכות להיבחר, הזכות לחינוך, הזכות לבריאות, הזכות לשירותי רווחה וביטוח לאומי – כך חובה עלינו לצמצם עתה את הפערים הכלכליים והחברתיים ולפתור לאלתר את סוגיית האי-שוויון הכלכלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

מאיר פרוש: ואני קורא מעל במה זו – אני מסיים – לידידי ראשי הרשויות השובתים: קפלו את את אוהל המחאה ושובו ליישובים.

מאיר פרוש: אני גם קורא מעל במה זו לממשלה ולכנסת: הבה נעשה מעשה, וכבר בתקציב שנת 2000 נצעד צעד גדול לצמצום הפערים.

מאיר פרוש: אמרתי את הדברים שאמרתי בשם המוסר היהודי ובשם האחווה בין כל אזרחי מדינת ישראל.

מאיר פרוש: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת פרוש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה; ואחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם היא לא תהיה, ידבר חבר הכנסת דני נווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

אחמד טיבי: תודה, אדוני, שאפשרת לי לדבר למרות האיחור.

אחמד טיבי: יצאתי עכשיו מפגישה עם שר האוצר, שעדיין לא הסתיימה, ועמיתי עסאם מח'ול וגם טלב אלסאנע נמצאים שם יחד עם ראשי המועצות, על מנת לדון במשבר הקשה שבו נתקלות הרשויות הערביות.

אחמד טיבי: אני לא מצפה לגדולות ונצורות מהמפגש הזה, אבל חשוב שהוא מתקיים.

אחמד טיבי: הוא התקיים ביוזמתו של יושב-ראש ועדת הפנים, חבר הכנסת דוד אזולאי, שעושה מאמצים חיוביים על מנת לסייע לרשויות הערביות בפתרון המשבר הזה.

אחמד טיבי: הבעיה היא לא תקציב כאן או שם, לא 100 מיליון שקל, 150 או 500 מיליון שקל.

אחמד טיבי: הבעיה היא החלטה אסטרטגית של ממשלת ישראל להתייחס אחרת אל המגזר הערבי, האם הם מתייחסים אל המגזר הערבי כאל חלק ממדינת ישראל, כאל חלק אזרחי, שווה, או כאל פלג שצריך לזרוק לו מדי פעם כמה עצמות על מנת להשתיק אותו וללכת הלאה, קדימה.

אחמד טיבי: המצב הזה לא יכול להימשך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פלג?

אחמד טיבי: פלג – פאסל, יעני, ג'זא.

נסים זאב: ג'זא זה עץ.

אחמד טיבי: ג'זא זה עץ?

אחמד טיבי: לא ידעתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה בסדר, חבר הכנסת זאב, העניין הובן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פשוט לא שמעתי נכון.

אחמד טיבי: אגב, ג'זא זה חלק.

אחמד טיבי: ג'דע זה גזע של עץ.

אחמד טיבי: אתה היית קרוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבל על הזמן, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: ההחלטה צריכה להיות אסטרטגית.

אחמד טיבי: אין בשורה בתקציב הנוכחי, של שנת 2000.

אחמד טיבי: יתירה מזו, יש קיצוץ בכל המשרדים הייעודיים של המגזר הערבי: פנים, תקציב פיתוח – קיצוץ של 21%, עבודה ורווחה, בריאות, משרד התעשייה והמסחר, שאגב, הוא לא משרד ייעודי למגזר הערבי, כי פשוט אין יוזמה ממשלתית לתיעוש המגזר הערבי.

אחמד טיבי: ועל כן, המאבק הזה יימשך.

אחמד טיבי: הוא יימשך בתמיכת כל המגזר הערבי.

אחמד טיבי: רציתי לראות כאן יותר חברי כנסת יהודים, כי בדיונים לגבי עיירות פיתוח אני משתתף, אני חושב שהמצוקה שלהן היא אמיתית.

אחמד טיבי: למשל, דבריו של קודמי, הרב פרוש, היו חיוביים, אני שמעתי את סופם, ואני חושב שזו תעודת עניות לכנסת, שההזדהות עם חוסר השוויון של חלק אזרחי כל כך חשוב במדינה היא כל כך חלשה, רדודה, אפורה ומבישה, לדעתי.

אחמד טיבי: ייטיבו חברי הכנסת היהודים – במיוחד אלה שמבקרים אצלנו לקראת הבחירות, גם בפריימריס בתוך מפלגותיהם, גם לפני הבחירות – אם יסתכלו בראי גם בעצם הימים האלה.

אחמד טיבי: לא מספיק להגיד "אנחנו מזדהים"; צריך גם להוכיח, לפעול וליישם.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה – אינה נוכחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם חבר הכנסת סאלח טריף אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דני נווה – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עוזי לנדאו – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אבשלום וילן – איננו נוכח.

קריאה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שחבר הכנסת עסאם מח'ול נמצא בישיבה עם שר האוצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת שלום שמחון – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת משה גפני – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נחום לנגנטל – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

נסים זאב: אני מקווה שמי שייכנס אחר כך לא יחזור לרשימה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאשר היינו בממשלה הקודמת והתעוררו איכשהו ויכוחים, תמיד היה נושא הזכויות למגזר הערבי נושא שיש בו בהחלט הרבה ויכוח, אבל היום, כשיש תמיכה כל כך מסיבית באהוד ברק, במועמדותו לראשות הממשלה, חשבתי שהוא יביא את הבשורה הטובה למגזר הזה, שברובו המוחלט לויאלי כלפיו והוא בעצם בכיסו.

איוב קרא: המגזר הזה ציפה וקיווה לישועה, למצב טוב.

איוב קרא: אהוד ברק הרכיב ממשלה, פסח עליו.

איוב קרא: אהוד ברק – וגם יוסי שריד אמר שהוא לא ייכנס לממשלה בלי שיהיה בה שר ערבי, והוא נכנס לממשלה.

איוב קרא: אהוד ברק אמר:

איוב קרא: אין לי כסף למגזר הערבי – ויש לו כסף גם ללשכה שלו, גם למשרד שהוא מכהן בו וגם לכל פינה שהוא רוצה בה.

איוב קרא: אהוד ברק, לצערי, מהתל בכל המגזר הזה, ולצערי, אף אחד לא אומר לו זאת ברחל בתך הקטנה.

איוב קרא: ומה זה אומר "ברחל בתך הקטנה"?

איוב קרא: אי-אפשר לפתור את הבעיה של מגזר זה כאשר כל מנהיגיו נמצאים בצד של ברק בכל סיטואציה.

איוב קרא: ב-52 שנות עצמאות לא היה מעולם כיוון אחר.

איוב קרא: ב-52 שנות עצמאות אנחנו עדים למצב שכל הזמן תומכים בשמאל.

איוב קרא: ומה יקרה אם חלק, או חלק גדול, יתמוך בימין, כמו היהודים בארצות-הברית?

איוב קרא: אפשר לשחק אותה.

איוב קרא: הרי למה הוא פוסח?

איוב קרא: כי הוא יודע שבכל סיטואציה החבר'ה יצביעו בעדו.

איוב קרא: זו אחת הסיבות המרכזיות.

איוב קרא: אז תרשו לי, חברי, לומר לכם:

איוב קרא: אם למגזר הבדואי הובטחו בממשלה הקודמת 613 מיליון שקל, לצערי באה הממשלה הזאת וביטלה את החלטת הממשלה הקודמת – עד עכשיו לפחות.

איוב קרא: היום היינו עדים לכך שהבדואים בנגב הגיעו, לדעתי, למצב הכי בעייתי, הכי מקפח שאפשר למצוא במדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת קרא, נא לסיים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, ברשותך.

איוב קרא: לכן, גם לאור זה שהולך להתקיים בקרוב ביקור האפיפיור בישראל – ויש עשרות כפרים שיש בהם נוצרים, אתרי נוצרים, וצליינים יבואו למקומות האלה – הייתי מצפה שראש הממשלה דווקא ייתן "פוש" גדול למגזר הזה, כדי להביא למצב כלכלי-חברתי הרבה יותר טוב.

איוב קרא: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת קרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם הוא יהיה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, אני מברך על כך שמחר לא תהיה הפגנה, ואם תהיה הפגנה, שתהיה הפגנה מסודרת, ולא כפי שהיה בשבוע שעבר, ואני מצר על הפגיעה בחברי כנסת.

קריאה: – – –

גדעון עזרא: נדחתה – אינשאללה יהיה סיכום עד אז.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לכם, רבותי, שאני מכיר את המערכות האלה של משרדי הממשלה, ולי אין כל ספק – כאשר עירייה מגלה רצון טוב, אני חושב שהשרים הנוגעים בדבר משתדלים לטובת העיריות הללו.

גדעון עזרא: ראיתי את ראש עיריית בקה-אל-ע'רבייה נכנס לתפקידו, נדמה לי, לפני שנתיים או שנה וחצי – –

מוחמד כנעאן: שנה וחצי.

גדעון עזרא: – – היו לו פיגורים כאלה ואחרים, והוא, מתחת לאדמה, חיפש איך הוא מקצץ בהוצאות המועצה.

גדעון עזרא: ועדת הפנים היתה השבוע בטייבה.

גדעון עזרא: ראינו איך ראש המועצה וחברי המועצה מכל הסיעות, נדמה לי שגם חד"ש בקואליציה, עושים מאמץ, לרבות ויתור על המשכורת שלהם, ואני חושב שנתונה להם האהדה שלנו אחרי הביקור הזה.

גדעון עזרא: אנחנו נדבר על זה עוד בהמשך.

גדעון עזרא: אבל, כאשר אתה מקבל מסמך של האוצר ואתה קורא שבכפר מסוים מתמנה גברת ליועצת משפטית ואין לה השכלה משפטית, כאשר אתה רואה מקרה של אדם שצריך להתחיל בדרגה 10 מקבל דרגה 1, כאשר אתה רואה כפרים שלמים שעם חילופי השלטון מחליפים את כל אנשי החמולה הקודמת באנשים חדשים וצריך לשלם פיצויי פיטורין, וכאשר העובדים החדשים אינם מיומנים עדיין – הכול תוצאה של חמולתיות כזאת או אחרת.

גדעון עזרא: זה דבר גרוע מאוד גם כשהוא קורה במגזר היהודי, וזה קורה, לצערי, יותר במגזר הערבי – בגלל המחויבויות המשפחתיות, לדעתי.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד שיש דברים שלא עולים כסף.

גדעון עזרא: מה לא עולה כסף?

גדעון עזרא: אם לכפר ערבי אין אזור תעשייה והוא רוצה להקים אזור תעשייה, התנאי הראשון שצריך לשאול אותו – הקמתי לך אזור תעשייה, האם יש משקיעים מהכפר שיבואו להשקיע, כן או לא?

גדעון עזרא: ואם התשובה היא כן, צריך לעודד תעשייה בכפרים הללו, אבל לא לדבר על אזורי תעשייה ואחר כך אתה רואה שהתעשייה לא מגיעה למקומות הללו.

גדעון עזרא: אני חושב שבנושא הארנונה – כל עין פשוטה תבחין ותראה עד כמה הרשות עושה מאמצים לגבות את הארנונה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת תאופיק חטיב, הייתי אצלך כאשר היית ראש מועצה, התרשמתי – אני אומר לך כמבקר מהצד – שאתה מנהל את העניינים של המועצה הזאת בצורה טובה.

גדעון עזרא: אני גם לא שמעתי שג'לג'וליה במשבר גדול, אבל אני חושב, שהכול עניין של דרך ניהול המועצה ובאיזו דרך אתה חושב באמת איך לא לבזבז את כספי הציבור.

גדעון עזרא: דיברו כאן על 800 מיליון שקל פער.

גדעון עזרא: בטייבה בלבד ראינו פער של 450 מיליון שקל, שבא כתוצאה ממה?

גדעון עזרא: רבותי, אני מסיים ואני אומר לכם, רק עם רצון טוב ועם תוכנית מגובשת של הממשלה נוכל בסופו של דבר להגיע למצב שהרשויות הערביות תתרוממנה.

גדעון עזרא: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת עזרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, מי אחריו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם הוא לא יהיה – חברת הכנסת יהודית נאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם היא לא תהיה – חבר הכנסת תאופיק חטיב, ולאחר מכן – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה לחבר הכנסת בשארה על כך שהוא העלה את הנושא על סדר-היום.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שלא אמצה את שלוש הדקות שעומדות לרשותי.

נחום לנגנטל: אני רק רוצה לומר, חבר הכנסת בשארה, שאני חושב, שהכי חשוב, בעצם, לומר באופן גלוי את שני צדי המטבע.

נחום לנגנטל: הצד האחד הוא הניהול שצריך להיות ניהול נכון יותר של הרשויות המקומיות הערביות.

נחום לנגנטל: כמנכ"ל משרד התחבורה לשעבר נפגשתי לא מעט פעמים עם רשויות מקומיות שמנוהלות לא נכון, ואני בטוח שהאנשים שיושבים באולם הזה עכשיו יודעים בדיוק למה אני מתכוון, ואילו היו מנהלים את הדבר הזה באופן קצת יותר מסודר, לא באופן כל כך פוליטי, לא באופן משפחתי, לא באופנים כאלה, אני חושב שהיו מצליחים להגיע לתוצאות טובות יותר ברשויות המקומיות.

נחום לנגנטל: אבל, אני רוצה לומר עוד דבר אחד כלפי הממשלה.

נחום לנגנטל: אי-אפשר לומר שממשלת ישראל – ואני אומר זאת כישראלי – עושה מה שהיא צריכה לעשות ללא אפליה.

נחום לנגנטל: ואני אומר לכם זאת בהרגשה.

נחום לנגנטל: אני חושב שמדינת ישראל גם שוגה מבחינתה, כי היא רוצה לקרב אליה ציבורים שאולי יש להם רגשות לאומיים שונים או הרגשות של אפליה או באופן טבעי הם לא מרגישים חלק מהחברה הישראלית.

נחום לנגנטל: מה שצריך לעשות הריבון, השליט, הרוב – לקרב את המיעוט, לתת לו הרגשה שזה ביתו, שאין לו אלטרנטיבה אחרת, שכדאי לו להיות בסדר, שיש עטיני שלטון שכדאי להתחבר אליהם.

נחום לנגנטל: וכל האפליה הזאת יוצרת מצב שאפילו מבחינה כדאית אני לא מבין את המדיניות של ממשלת ישראל לדורותיה, לא משנה איזו ממשלה מכהנת בה ולא משנה גם איזה משרד.

נחום לנגנטל: כשנכנסתי לבתי-ספר ערביים ראיתי שליד אותו שולחן שבבתי-ספר ישראליים, יהודיים, יושבים שני ילדים, שם יושבים שלושה ילדים ליד שולחן כזה.

נחום לנגנטל: אז על פניו מה אתה מצפה מילד כזה שגדל במערכת חינוך כזאת, שהוא יהיה נאמן למורשת ישראל, שהוא יבין עד כמה חשוב להיות חלק מהחברה הישראלית, מהמרקם האנושי פה?

נחום לנגנטל: הוא גדל עם תחושות קיפוח ותחושות אפליה.

נחום לנגנטל: זו בעיה גדולה שהממשלה הזאת צריכה לפתור.

נחום לנגנטל: אני חושב, שאנחנו די מחקנו או צמצמנו את הפער, למשל בכבישים ב"נתיבי גליל".

נחום לנגנטל: אני זוכר, שעזמי בשארה, כאשר היה בכנסת הקודמת הוא שיבח אותנו על הדבר הזה, משום שבאמת הגענו למצב שבו היו מגיעים אלי נציגי קיבוצים ומושבים בגליל ומבקשים ממני להכניס אותם גם כן למסגרת של "נתיבי גליל", של היישובים הערביים.

נחום לנגנטל: בעניין הזה קצת פתרנו את הבעיה, אבל זה לא מספיק, צריך למחוק את הפער בתשתיות, בחינוך, את כל אותם פערים שיוצרים את הבעיות הגדולות שמדינת ישראל לא מספיק ערה להן.

נחום לנגנטל: לכן אני אומר, חברי חברי הכנסת, שהדיונים האלה הם בדרך כלל דיונים פופוליסטיים.

נחום לנגנטל: אבל אם באמת רוצים להיות רציניים, אני חושב שכדי להביא מזור לבעיה הזאת צריך לפתור אותה משני הצדדים.

נחום לנגנטל: מצד אחד, הרשויות המקומיות צריכות להתנהל בצורה מקצועית יותר, הרבה יותר לטובת התושבים, פחות פוליטיות, פחות חמולתיות.

נחום לנגנטל: מצד שני, ממשלת ישראל צריכה לומר אחת ולתמיד, אנחנו מוחקים את הפער, אנחנו עוסקים במה שצריך לעסוק.

נחום לנגנטל: ואם אנחנו ניתן את מה שצריך לתת, אני חושב שאם שני הצדדים האלה ביחד יעבדו בצורה נכונה יותר, בסופו של דבר יהיה איזה פתרון לרשויות המקומיות הערביות.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת יהודית נאות – גם אינה נוכחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת תאופיק חטיב, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואם הוא לא יהיה נוכח – אז חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רענן כהן: ואיפה אני?

רענן כהן: באתי באופן מיוחד.

רענן כהן: אני מדבר עשר דקות היום.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, כבוד השר, מצבן של הרשויות הערביות מעורר דאגה.

תאופיק חטיב: אני חושב שמדיניות של 50 שנות קיפוח איננה ניתנת לתיקון בשעה.

תאופיק חטיב: ולא לזה מצפים.

תאופיק חטיב: זאת אומרת, בכך שהעלינו את הנושא, בכך שאנחנו מדברים על כך גם בוועדת הפנים, גם אז אמרתי ואני חוזר על כך גם היום – אנחנו רוצים לראות שינוי בכיוון.

תאופיק חטיב: הכוונה היא, לשנות את המדיניות, לאחר מכן תוכנית מוגדרת של ארבע שנים, של חמש שנים, לסגירת פערים, מה שנקרא תקציבים צבועים, ייעודיים.

תאופיק חטיב: בלי זה לא נראה לי שיהיו פתרונות.

תאופיק חטיב: שמעתי חלק גדול, את רוב אלה שדיברו כאן.

תאופיק חטיב: חלקם החטיאו, לצערי, את המטרה כאשר דיברו על נושא הגבייה.

תאופיק חטיב: כמי שכיהן שתי קדנציות כראש רשות מקומית, אני צריך להסביר שלנושא הגבייה יש הרבה אספקטים.

תאופיק חטיב: א.

תאופיק חטיב: מה ההכנסות?

תאופיק חטיב: כאשר מדברים על גבייה ברשות מסוימת, ואנחנו מדברים על רשויות ערביות שהגבייה שלהן היא מארנונה בלבד, אין אזור תעשייה, אין אזור מסחר, אין אזור מלאכה אפילו, אין תיירות – כל הגבייה היא גרושים מהארנונה בעוד ממדי האבטלה הם בסביבות 30% בפועל, 12%–15% לפי הסטטיסטיקה, לרבות אותם אנשים שלא נרשמים בכלל, לרבות נשים שלא באות בחשבון.

תאופיק חטיב: עוני – 50% מהילדים העניים בארץ הם ערבים, ובכל המכלול הזה מדברים על גבייה.

תאופיק חטיב: הרי ברור שהגבייה במגזר הערבי במקסימום יכולה להגיע ל-50%; כולנו יודעים את זה.

תאופיק חטיב: וכשהאוצר מציג נתונים ומכניס לזה חובות של 40 שנה אחורה – 40 שנה אחורנית – ואומר שהגבייה היא 13% מסך כל החוב, זו רמאות לאור יום.

תאופיק חטיב: אי-אפשר להביא את הרשות למצב כזה שזורקים לה בפרצוף נייר, נייר של שקר ורמאות ואומרים לה – הגבייה שלך היא 13%, וכשבודקים את הנייר רואים שזה אותו חיוב ארנונה שנתית פלוס חובות של 40 שנה אחורנית, שהרשות לא מחקה אותן מפני שהיא רשות, ש"לא עשתה את מה שצריך לעשות".

תאופיק חטיב: הרשויות מוחקות חובות אחת לשלוש שנים, עושות תיקון, והרשויות הערביות לא עושות את זה.

תאופיק חטיב: אלה שניסו לעשות, שרי הפנים לא נתנו להן למחוק את החובות, ולכן לא רק שהגבייה נמוכה, אלא היא גם יורדת דרסטית כאשר מכניסים את האחוז הזה במקביל לסך כל החובות.

תאופיק חטיב: תודה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

בנימין אלון: כמה עוד יש?

גדעון עזרא: נוכחים?

גדעון עזרא: אני חושב שארבעה-חמישה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שוב נושא הרשויות המקומיות עולה על סדר-יומה של הכנסת.

מוחמד כנעאן: זה השבוע השני שהרשויות הערביות בשביתה, אדוני היושב-ראש, והוחלט על דחיית ההפגנה שהיתה אמורה להיות מחר על מנת לתת אפשרות, הזדמנות לממשלת ישראל, לראש הממשלה ולכל שרי הממשלה, הזדמנות, רענן כהן – –

תאופיק חטיב: הוא כבר שר.

גדעון עזרא: שר ואזיר, שר ואזיר.

מוחמד כנעאן: –– לבוא במשא-ומתן ולפתור את הבעיה בצורה משמעותית אחת ולתמיד.

מוחמד כנעאן: היתה ישיבה עם קוצ'יק ועכשיו מתקיימת ישיבה עם בייגה שוחט.

מוחמד כנעאן: היתה ישיבה עם וילנאי והיתה ישיבה עם ועדת הפנים, אך עד היום הזה אין שום פתרון נראה לעין.

מוחמד כנעאן: מה הרשויות מבקשות היום?

מוחמד כנעאן: אני לא רוצה לחזור על אותם מספרים ועל אותן עובדות שידועות לכולם.

מוחמד כנעאן: הם מבקשים פשוט שיגידו להם באופן הברור ביותר ובכתב, שיעלו את זה בכתב, איך לבצע את כל ההבטחות על מנת שיכסו את הגירעון ויפתרו את יתר הבעיות של תקציב הפיתוח – תוכנית המיתאר, תוכנית השיבוץ, כפרים לא מוכרים וכל הבעיות שהעלו ראשי הרשויות המקומיות.

מוחמד כנעאן: אך לצערי הרב, עד היום – ואני מקווה שלאחר הישיבה עם שר האוצר יבואו החברים שלנו ויבשרו, שאכן יש סיכוי לפתרון הבעיה הקשה, שחשובה לכל המגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: עם כל הכבוד, דיברו כאן חברים, דיברו בצורה מכובדת, אבל לא ייתכן, אדוני היושב-ראש, לבוא היום – ואני מדבר על הנושא של העובדים, על נושא של חמולות ועל נושא של גבייה.

מוחמד כנעאן: אמר שר הפנים ואמרו רבים, שאי-אפשר לבקש מראשי הרשויות לגבות 80% ו-90% גבייה כשאין להם מאין לגבות, כשאין אזורי תעשייה ואין מפעלים.

מוחמד כנעאן: אין שום דבר ביישובים הערביים.

מוחמד כנעאן: זה לא כמו ראש-העין, שיש לה אזור תעשייה כה גדול בתוך אדמת כפר-קאסם.

מוחמד כנעאן: זה לא טייבה, זה לא תמרה, זה לא שפרעם, הערים הגדולות, זה לא סח'נין, שאין בהן אף אזור תעשייה ראוי לשמו שיכול להכניס הכנסה מכובדת לעירייה.

מוחמד כנעאן: מדברים על נושא העובדים – הרי נעשו תוכניות הבראה.

מוחמד כנעאן: יש הרבה רשויות היום, ואני מדבר כסגן ראש עיר לשעבר, הרבה רשויות שעדיין אפילו לא הגיעו למכסת העובדים שמגיעה להם בהתאם לאישור משרד הפנים.

גדעון עזרא: אני מבקש לסיים.

מוחמד כנעאן: אני מסיים, אדוני.

מוחמד כנעאן: לא הגיעו – ומבקשים מהם גם לצמצם את מספר העובדים.

מוחמד כנעאן: הרי אנחנו מבקשים להגיש שירותים בסיסיים לאותם תושבים.

מוחמד כנעאן: אתה, אדוני היושב-ראש, שמעת בטייבה שחסרים 15 תקנים בלשכת השירותים החברתיים – רק בטייבה, בטייבה לבד.

מוחמד כנעאן: לכן אני קורא לממשלת ישראל, שלצערי הרב אין – שר הפנים איננו, השר וילנאי איננו, השר שוחט איננו, ראש הממשלה שלא רוצה להקשיב, לא יודע להקשיב.

גדעון עזרא: אתה מוכרח לסיים.

גדעון עזרא: יש הרבה שרים, אתה לא תגמור.

גדעון עזרא: יש הרבה.

מוחמד כנעאן: שסוף סוף הממשלה האטומה הזאת עד היום תשמע את סבלם של העובדים ברשויות המקומיות, שעד היום לא קיבלו משכורת, זה שבעה חודשים; שתפתור את בעיית הגירעון המצטבר של הרשויות המקומיות הערביות.

גדעון עזרא: אנחנו מקפידים היום כדי שנגמור בזמן.

סופה לנדבר: הגירעון הזה נוצר בממשלה הקודמת, צריך להגיד את זה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

גדעון עזרא: אחריו – חברי הכנסת סילבן שלום, יורי שטרן, נסים זאב, רענן כהן ואחרון – רובי ריבלין.

רענן כהן: אני פה, אני פה.

גדעון עזרא: יש זמן, יש זמן, אתה יכול עוד לצאת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל המספרים שאנשים חוזרים עליהם, כבר נמאס לחזור עליהם, כמובן, אבל אני רוצה לומר, שמצב הרשויות המקומיות הערביות משקף את מצבה האמיתי של האוכלוסייה הערבית בארץ – העוני, האבטלה, החינוך, הסמים, העזובה.

האשם מחאמיד: אם מישהו היה עובר בארץ בלי לדעת את גבולות המדינה ומסתכל על הגליל, על המשולש ועל הנגב, ואחר כך נוסע ליישובים היהודיים, היה חושב שאנחנו בשתי מדינות שונות, לא באותה מדינה.

האשם מחאמיד: מדינה של עניים ומדינת ישראל של העשירים.

האשם מחאמיד: שתי מדינות יש במדינת ישראל.

האשם מחאמיד: מה רוצה האוכלוסייה הערבית בעצם?

האשם מחאמיד: רוצים בסך הכול דברים פשוטים ביותר, אלמנטריים, אדוני השר, דברים אלמנטריים.

האשם מחאמיד: כשאני אומר שאני רוצה ביוב, למה זה רע ליהודים?

האשם מחאמיד: הרי הביוב בסוף זורם מאום-אל-פחם לחדרה, או שהוא יזרום וכל הזיהום יעבור מנצרת למקום אחר או מכפר-כנא ליישוב יהודי, אז למה זה רע ליהודים?

האשם מחאמיד: כשאני אומר שאני רוצה חינוך, רוצה עבודה, אני לא מבין למה זה רע ליהודים.

האשם מחאמיד: באים ורוצים לחיות בכבוד.

האשם מחאמיד: אחמד טיבי, אתה היית שם, זה שדרשנו זכויות, איך פירש אותה דרישה אחד מקציני המשטרה?

האשם מחאמיד: – "מוות ליהודים".

האשם מחאמיד: למה כשאני דורש לחיות זה מוות ליהודים, אדוני היושב-ראש?

האשם מחאמיד: למה צריך להיות סך הכול אפס?

האשם מחאמיד: למה מה שטוב לי רע לך?

האשם מחאמיד: למה זה דבר שלא משלים אחד את השני?

האשם מחאמיד: לכן אני רוצה לומר, שחיים ליהודים הם גם חיים שלי, אבל החיים שלי גם הם חיים ליהודים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת, של מי היא?

רענן כהן: של עם ישראל כולו, של כולם.

האשם מחאמיד: לא, תגיד מה שאמר מר ברק – של מי היא?

האשם מחאמיד: של כולם.

ראובן ריבלין: גם של הערבים.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: ואתם חלק מכולם.

האשם מחאמיד: הוא אמר של כולם – חכה רגע – אבל התברר שזה לא של הערבים, אתה יודע.

האשם מחאמיד: אמרתי שיש פה שתי מדינות, יש מדינה אחת, של היהודים, ויש מדינה נכשלת או מוכשלת, של האוכלוסייה הערבית.

תאופיק חטיב: אתה מכניס מדינה?

תאופיק חטיב: מדינה בתוך מדינה?

האשם מחאמיד: זה מה שיש, מדינת עניים ומדינת עשירים.

האשם מחאמיד: זה מה שאני אומר.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת של כולם היא לא של כולם.

אחמד טיבי: ממשלה אוטיסטית.

האשם מחאמיד: והשאלה אם התחלף השלטון – אני לא מרגיש, באמת.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

האשם מחאמיד: תראה איזה יופי.

האשם מחאמיד: רענן כהן ורובי ריבלין יושבים יחד באותו צד.

ראובן ריבלין: לפחות אצלנו, לפחות כשאנחנו בשלטון, אתה יודע שלא בחרת בעדי.

גדעון עזרא: לא, למה אתה מפריע לו? תן לו לגמור את המשפט.

ראובן ריבלין: כשהם בשלטון, גם אתה בחרת בהם.

האשם מחאמיד: אתם יושבים במקרה באותו צד, אבל זה לא מקרי.

תאופיק חטיב: ממשלה שבחרה נתניהו – – –

האשם מחאמיד: בצל חוסר השינוי שציפינו לו, שום דבר לא התחלף ומדיניות ישראל נכשלה והוכשלה על-ידי כל הממשלות, נכשלו בשמירה על ערכים דמוקרטיים, המשתקפים, בין השאר, בשוויון ובהכרה בזכויות המיעוט הערבי בישראל.

האשם מחאמיד: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חברי הכנסת סילבן שלום ויורי שטרן – אינם באולם.

גדעון עזרא: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין חולק על כך שיש לשפר את איכות חייהם של התושבים הערבים בבניית תשתיות ובהרחבת השירותים.

נסים זאב: חייבת להיות החלטה אסטרטגית, ואולי תוכנית חומש.

נסים זאב: לפני דקות מספר שמענו את שר הפנים, שמסר כמה נתונים – אני פונה לחברי חברי הכנסת הערבים – ומגיעה גם תודה רבה למדינת ישראל, שעשתה רבות בכפרים הערביים.

נסים זאב: 350% תוספת הם דבר מאוד משמעותי.

האשם מחאמיד: תודה רבה – – –

נסים זאב: אני לא אומר שאין פערים, אני לא אומר שלא צריכים לשפר עוד, אבל אי-אפשר לחשוב שהממשלה הזאת היא פרה חולבת ויש רק דרישות.

האשם מחאמיד: – – –

תאופיק חטיב: – – –

נסים זאב: לכן במקביל אני מצפה מכם גם להכרת הטוב.

האשם מחאמיד: תתחיל עם ש"ס.

האשם מחאמיד: פרה חולבת.

נסים זאב: אני מבקש שלא לנצל את הבעיה ולהתסיס את ערביי מדינת ישראל נגד הממשלה הזאת.

נסים זאב: יש לכם בעיה של ניהול, בעיה של עובדים שאינם מקצועיים.

מוחמד כנעאן: תאמין לי, חבר הכנסת נסים זאב, הרשויות מנהלות את העיריות טוב יותר מאשר רשת החינוך של ש"ס.

נסים זאב: אחר כך נדבר על החינוך.

נסים זאב: כשנגיע לנושא החינוך החרדי והערבי, אני מוכן לדבר על הנושא הזה, לא עכשיו.

נסים זאב: יש פער של 800 מיליון שקל.

נסים זאב: אי-אפשר לבוא בטענה לממשלת ברק שהגירעון הזה נוצר עכשיו.

נסים זאב: אלה פערים של שנים, ואני חושב שהדרישה הנכונה והלגיטימית שלנו כולנו היא להתחייב למה שממשלת ישראל התחייבה בעבר, לתוכנית חומש של 613 מיליון שקל.

נסים זאב: אני חושב שבדבר זה כולנו מאוחדים, והדרישה המאוחדת של הבית הזה צריכה להיות עמידה על אותן דרישות שהממשלה הקודמת התחייבה להן.

נסים זאב: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה לך.

גדעון עזרא: חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, היום בחרתי לדבר דווקא אל הרוב היהודי במדינת ישראל ולא אל הערבים, כי שאלת קיום יחסים נכונים והוגנים בציבור שחי במדינה היא שאלה של הרוב.

רענן כהן: אני מוטרד מאוד ממערכת היחסים המתרחשת בין האוכלוסייה היהודית לבין אוכלוסיית המיעוט במדינת ישראל.

רענן כהן: אנחנו עומדים בפני משהו מתקתק: חוסר תבונה, חוסר הבנה, חוסר רצון להתמודד עם אחת מן השאלות החשובות ביותר של מדינת ישראל.

רענן כהן: הייתי מגדיר את השאלה הזאת אולי יותר מאשר עשיית שלום בינינו לבין שכנינו, כי לפני שאנחנו עושים שלום בחוץ, אנחנו צריכים לראות את הציבור רגוע מבחינת היכולת הקיומית בינינו לבינם.

רענן כהן: הציבור הערבי עבר תקופות קשות, הוא עבר תהפוכות, הוא עבר משברים, הוא עבר תקופות מסוימות בין מלחמה למלחמה, והיום הציבור הערבי בעצם ביסס את מעמדו כערבי גאה בראייתו, בתפיסת עולמו, והוא רוצה דבר אחד: שוויון אזרחי בין הרוב שחי במדינת ישראל ובין המיעוט שחי כאן.

רענן כהן: אנחנו חייבים לקיים את הדיון האמיתי בשאלה איך אנחנו יוצרים את מערכת היחסים בינינו לבין ערביי ישראל, כיצד עושים זאת.

רענן כהן: האם הם אזרחים שווים, האם הם חלק מהמדינה?

רענן כהן: בהקשר זה אני רוצה לדבר באופן מיוחד גם על האוכלוסייה הבדואית בנגב.

רענן כהן: אנחנו נראה, ואני אומר את זה גם בגדול – הייתי השבוע בסיור גם שם ונפגשתי עם הרבה שבטים בדואיים – שאם לא נתחיל להבין שצריך לתת להם תעסוקה ולא ליצור אצלם תלות ברוב היהודי, כפי שזה קיים בכל אזורי הארץ – זה אחד המשגים שהרוב עשה בכך שרצה ליצור תלות, והיום אנחנו נמצאים כמעט בחוסר תעסוקה.

רענן כהן: האוכלוסייה הערבית מגיעה ליישובים היהודיים ומוצאת שם את פרנסתה, וזה יוצר חיכוך, תסכול, מרירות, ובעצם יוצר משברים בין הרוב היהודי לבין האוכלוסייה הערבית.

רענן כהן: בנגב ובדרום, אם לא ניצור משהו מיוחד, אנחנו נראה מה שנקרא מערב פרוע.

רענן כהן: יהיה קשה מאוד לקיים שם חיים משותפים בינינו לבינם.

רענן כהן: אני אומר כאן ומזהיר, לא את הממשלה שלנו ולא ממשלה אחרת אלא את כל הממשלות, כל הקבוצות, כל המפלגות במדינת ישראל.

רענן כהן: בשאלה הזאת כולנו, כולנו יחד חייבים לבחון ולראות כיצד מתמודדים וכיצד אנחנו עושים את מה שאנחנו חייבים לעשות כמדינה.

רענן כהן: לרוב היהודי ששומע אותי אני רוצה לומר, שאסור לנו להסתכל על הציבור הערבי בגלל מוצאו, משום שהוא ערבי, שהיסטוריה ארוכת שנים מלווה אותנו ואותם, עם סכסוך יהודי-ערבי, שזה מה שנותן את התמונה הנכונה – יש שוני בדתו, בתפיסת עולמו, בתרבותו, בשפתו, בלבושו ובדרך חייו.

רענן כהן: אנחנו צריכים להסתכל על המיעוט הערבי במדינת ישראל כעל חלק מאתנו, ואנחנו חייבים להתחיל לבדוק מה אנחנו עושים.

רענן כהן: קבוצה מהמגזר הערבי, שהיא בהחלט קבוצה משכילה, יכולה להוביל את הבסיס לדו-קיום יחד עם קבוצה של אנשי ממשלה כדי למצוא את הדרך לחיים משותפים דקה לפני שיהיה מאוחר מדי.

רענן כהן: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

גדעון עזרא: אחר כך תמסור הודעה חברת הכנסת יעל דיין, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על-פי בקשת הממשלה ובהתאם להוראת סעיף 133ב לתקנון הכנסת, החליטה ועדת הכנסת בישיבתה היום להקים ועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט לבחינת ההכרזה על מצב חירום.

): הוועדה המשותפת תמנה עשרה חברים, חמישה חברים מכל ועדה כדלקמן: מטעם ועדת החוץ והביטחון – חברי הכנסת יוסי כץ, סאלח טריף, סילבן שלום, נעמי חזן ואריה גמליאל.

): מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – חברי הכנסת עזמי בשארה, נחום לנגנטל, אופיר פינס-פז, דליה רבין-פילוסוף ויובל שטייניץ.

): יושב-ראש הוועדה המשותפת יהיה חבר הכנסת יוסי כץ, מטעם ועדת החוץ והביטחון.

): תודה, אדוני.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת יעל דיין מבקשת להודיע הודעה קצרה, בבקשה, מהמיקרופון בצד.

יעל דיין: תודה רבה ליושב-ראש.

יעל דיין: זה הפך, לצערי, נוהג כמעט שבועי.

יעל דיין: כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה אני מצטערת להודיע על עוד רצח שחשבנו שהיה על רקע פלילי, אבל בן זוגה של האשה מיכל הלל, ושמו יוסף קהתי, הודיע שהוא זה שרצח אותה.

יעל דיין: הגופה, כפי שאתם יודעים, נמצאה לפני שלושה ימים.

יעל דיין: הרקע הוא אלימות במשפחה.

יעל דיין: נמסרו תלונות למשטרה לפני כשנתיים, המשטרה עדיין חוקרת, הפרקליטות עדיין מכינה כתבי אישום, והאשה תובא לקבורות.

יעל דיין: הוועדה תקיים, כרגיל, שוב לצערי, ישיבת חירום מחר.

יעל דיין: תודה רבה.

גדעון עזרא: אנחנו מצטערים לשמוע.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, כאדם שהוא נאמן ומוכן עד נשמתו האחרונה לפעול למען מדינתו, המדינה שהיא מדינת ישראל, מדינה יהודית, דמוקרטית, אני רואה כשעורה בעינה של המדינה שלנו את מצב ערביי ישראל.

ראובן ריבלין: אני לא אומר זאת כאיש אופוזיציה, ואמרתי זאת כאיש קואליציה.

ראובן ריבלין: הפער שנוצר במשך הדורות, כל שנה הולך ומחריף, כל שנת תקציב הולך ומחריף.

ראובן ריבלין: נותנים תוכניות חומש, ובסופו של דבר אפילו לא משיגים את הפער שצריך להתגבר עליו כתוצאה מגידול טבעי.

ראובן ריבלין: הדבר הזה מהווה בעיני את אחת האפשרויות של אותם אנשים שאינם תומכי המדינה בכל אמונתם לבוא ולהתריס כלפי מדינתנו לאמור: מדינת ישראל אינה מדינה דמוקרטית, שכן ציבור שלם חי בה שלא בשוויון.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שלא צריך, אדוני היושב-ראש, איזשהו מאבק לאומי או סכסוך בין עמים כדי לחיות בשטנה אם אנחנו נמצאים עיר מול עיר, מושב מול מושב, יישוב מול יישוב, כאשר ביישוב אחד יש כל טוב הארץ, יש תוכנית בניין ערים, יש מוסדות, יש טיפת-חלב, יש כבישים, יש מדרכות, יש מערכת ביוב ומערכת מים, שעה שממול נמצא יישוב אחר, אומנם בן מאות שנים, שאין בו כל אותם דברים שהם כל כך חשובים לקיום חיים אלמנטריים בזמנים המודרניים האלה.

ראובן ריבלין: מצב הרשויות הערביות אינו דבר חדש, והגיע הזמן שלא נדבר על מדיניות חומש אלא נתחיל לפעול הלכה למעשה.

ראובן ריבלין: יכולים חברי, חברי הכנסת הערבים, כאשר הם נמצאים באופוזיציה והליכוד בשלטון לבוא ולומר לליכוד: למה אתם לא עושים?

ראובן ריבלין: אנחנו לא בחרנו בכם, אבל למה אתם לא עושים?

ראובן ריבלין: אבל כאשר הם נמצאים במצב שבו השלטון הוא בידי מפלגת השמאל, בידי מפלגת העבודה ובידי אהוד ברק, הם לא יכולים לבוא ולומר: למה אתם לא עושים, אף שלא בחרנו בכם?

ראובן ריבלין: בחרנו בכם כדי שתעשו.

סופה לנדבר: הם יכולים לשאול: למה לא עשיתם?

ראובן ריבלין: עכשיו אני לא בא ואומר או מסית אנשים או קבוצות אלה נגד אלה.

ראובן ריבלין: רבותי, לא יהיה שלום בארץ הזאת אם לא יהיה שלום בינינו.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים היום במצב מסוכן, שבו בגלל נושא השלום יש סכסוך לאומי בתוך ארצנו, בתוך עמנו, עם מדינת ישראל שמורכבת מיהודים ולא-יהודים, אבל כולנו נמצאים תחת המסגרת, המטרייה והאמונה שהמדינה הזאת היא מדינה של כולנו.

ראובן ריבלין: לא של כולנו כיוון שהיא של כו-לם, כיוון שאחד אומר זאת, אלא שהיא של כולנו, כי אנחנו חיים כאן יחד.

ראובן ריבלין: יש לנו בעיה של ניגוד ופער בהשקפות עולם, שמביאים לידי מצב שבו לפעמים אחד חושד באחר, או לא רוצה את האחר.

ראובן ריבלין: יש לנו ויכוחים כבדים.

ראובן ריבלין: יש לנו שאלות שהן שאלות בענייני מוסר והשקפת עולם, כמו גם אמונה – האם ההמנון, האם הדגל, באמת מייצגים את אותו חלק במדינת ישראל שהוא אזרח שווה זכויות, אבל הוא לא מאמין בדיוק במטרות שלשמן הוקמה המדינה?

ראובן ריבלין: מהדברים האלה אנחנו צריכים להתעלם.

ראובן ריבלין: קודם כול נחיה כולנו יחד כאשר אנחנו דואגים שהשוויון יהיה קיים בין כל אזרחי מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודות ליושב-ראש על זה שנתן לי לדבר לפנים משורת הדין.

טלב אלסאנע: אני וחברי, חברי הכנסת וראשי הרשויות, היינו בפגישה עם שר האוצר בעניין הזה, על מנת להציג לו את המצב לאשורו, שראשי הרשויות לא באו לכאן כדי להפגין וכאילו ההפגנה היא מטרה בפני עצמה, אלא הם הגיעו לכאן והקימו את אוהל המחאה מחוסר ברירה, מאחר שהממשלות גילו אטימות מוחלטת בקשר לתביעות של הציבור הערבי והתעלמו מהצרכים של היישובים והתושבים הערבים.

טלב אלסאנע: המצב של ראשי הרשויות הוא כמצבו של אדם שקושרים את ידיו ורגליו, זורקים אותו לים ואומרים לו לשחות.

טלב אלסאנע: מטילים עליהם משימות להתמודד גם עם חינוך, גם עם רווחה.

טלב אלסאנע: כשברשויות המקומיות אין אזורי תעשייה, אין אזורי מסחר, אז בעצם אין הכנסות עצמיות.

טלב אלסאנע: ביישובים היהודיים ההכנסות העצמיות מהוות כ-90%, היינו הכנסות עצמיות מארנונה בגין אזורי תעשייה, בגין משרדי ממשלה, בגין מרכז מסחרי, ואילו ביישובים הערביים כמעט כל ההכנסות מארנונה הן בגין מגורים.

טלב אלסאנע: הגירעון הוא תוצאה טבעית של מדיניות ממשלתית אשר לא אפשרה, או בעצם לא תכננה, אם זה מרשלנות או מאפליה או במזיד, מקורות הכנסה לרשויות המקומיות וגם לתושבים.

טלב אלסאנע: כתוצאה מזה נבעו גם הגירעון וגם הקריסה של הרשויות המקומיות.

טלב אלסאנע: הגירעון של הרשויות המקומיות מגיע עד 820 מיליון ש"ח.

טלב אלסאנע: לדעתי, השלטון המרכזי, במדיניותו המתעלמת, אחראי לזה.

טלב אלסאנע: לכן, האחריות שלו היא גם לסגור את הפערים וגם לכסות את הגירעונות האלה.

טלב אלסאנע: דבר שני, יש ועדת-סוארי, שהוקמה מטעם משרד הפנים.

טלב אלסאנע: היא קבעה פרמטרים על מנת לתקצב בתקציב רגיל את הרשויות המקומיות הערביות.

טלב אלסאנע: היום הרשויות המקומיות היהודיות מקבלות כ-90% מדוח-סוארי, והרשויות המקומיות הערביות, שהן במצב של גירעון ובכלל אין להן תשתית פיזית – הן מקבלות מקסימום 70%.

טלב אלסאנע: המצב הזה ינציח את הפערים.

טלב אלסאנע: על-פי הנתונים שקיבלנו, התושבים הערבים מקבלים 60% ממה שהתושב היהודי מתוקצב.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, המצב הזה יוצר קיטוב חברתי מסוכן, כשהתושבים הערבים סובלים מאבטלה ומעוני וברשויות המקומיות יש גירעונות, ואילו לתושבים היהודים יש מקורות תעסוקה ומצבם מבחינה תקציבית עדיף.

טלב אלסאנע: לכן, צירוף המקרים, גם שייכות לאומית וגם חלוקה של אבטלה ושל עוני, לדעתי זה דבר חמור.

טלב אלסאנע: הבעיה איננה בעיית התושבים הערבים.

טלב אלסאנע: זו בעיית המדינה, שצריכה לשנות את המדיניות שלה.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להגיד: מצב שקיים 50 שנה אי-אפשר לתקן בשנה.

טלב אלסאנע: אם סבלו 50 שנה, צריך להגיד להם: תודה רבה שסבלתם, המתנתם ולא הפכתם עולמות; עכשיו הגיע הזמן שנכפר על המדיניות המפלה שנקטנו.

טלב אלסאנע: לדעתי, הגיע הזמן שהממשלה הזאת, שתמכנו בה, לצערי הרב, תגלה גם כן איזו אחריות כלפי הציבור הערבי, כי זו לדעתי חובתה כלפי המדינה ולא רק כלפי התושבים הערבים.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עסאם מח'ול – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת סאלח טריף – איננו.

גדעון עזרא: בכך תם הדיון.

גדעון עזרא: אני מאוד מקווה שכך גם תיגמר השביתה.

גדעון עזרא: אנחנו עוברים להצעות סיכום.

גדעון עזרא: יש פה הצעת סיכום אחת.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

בנימין אלון: יש עוד אחת.

גדעון עזרא: חבר הכנסת בני אלון, דבר עם רובי, תראה מה המצב שלו בעניין.

בנימין אלון: – – –

האשם מחאמיד: אין לכם הצעת סיכום.

האשם מחאמיד: תצביעו אתנו, מה הבעיה?

ראובן ריבלין: אם ההודעה תתייחס רק לנושא התקציב, נצביע בעד.

עזמי בשארה: אציג את הצעת הסיכום מטעם סיעות מרצ, רע"ם, חד"ש ובל"ד לסיכום הדיון מתאריך 30 בנובמבר 1999 בנושא: מצב הרשויות המקומיות הערביות – 1.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת לממשלה לנקוט צעדים דחופים לפתרון בעיותיהן של הרשויות המקומיות הערביות ולצמצום הפערים בינן לבין היישובים האחרים.

עזמי בשארה: 2.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת לממשלה לפעול לשוויון בין כל אזרחי המדינה בכל אזורי הארץ ולהשוואת התנאים הכלכליים, החברתיים והאחרים ברשויות השונות.

עזמי בשארה: 3.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת לממשלה להקצות משאבים לרשויות על-פי קריטריונים סוציו-אקונומיים שוויוניים ועל-פי הצרכים של כל יישוב ויישוב, ולהפיכת הקריטריון הסוציו-אקונומי לקריטריון היחיד במתן פריווילגיות ותמריצים שונים.

עזמי בשארה: 4.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת לממשלה להעניק לרשויות הערביות מעמד של אזורי עדיפות לאומית א', שיתבטא בהטבות הקשורות בחינוך, ברווחה, בשיכון, בתעשייה, בתעסוקה ובפיתוח.

עזמי בשארה: 5.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת לממשלה להכין תוכנית תלת-שנתית, שיוחל ביישומה כבר בתקציב 2000, לכיסוי גירעונותיהן של הרשויות, להשוואת התקציבים הרגילים תוך יישום דוח ועדת-סוארי, להכנת סקר צרכים של הרשויות הערביות ותוכנית רב-שנתית של הקצאת תקציבי פיתוח, עד שיושג שוויון בתשתיות בין רשויות ערביות ליהודיות.

עזמי בשארה: 6.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת להשקעת משאבים במערכת החינוך הערבית, תוך יישום תוכנית החומש, ולבניית אזורי מסחר ותעשייה ביישובים הערביים.

עזמי בשארה: 7.

עזמי בשארה: הכנסת תובעת טיפול שורש בבעיית האבטלה ביישובים הערביים בארץ, לרבות יצירת מקומות תעסוקה ובניית מערכת הכשרה מקצועית.

עזמי בשארה: 8.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת להכרה בכל היישובים הבלתי-מוכרים ולהפסקת המצב שבו אזרחי המדינה אינם זוכים לשירותים בסיסיים.

עזמי בשארה: 9.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת לפתרון בעיות הקרקע, התכנון והבנייה ביישובים הערביים, לרבות הקפאת צווי הריסה והרחבת תחומי הבנייה והשיפוט.

ראובן ריבלין: אדוני, אני מבקש להבהיר דבר אחד.

ראובן ריבלין: האם סעיף 8 הוא סעיף שאנחנו יכולים להצביע עליו בנפרד?

ראובן ריבלין: יש כאן איזו הנחיה לגבי יישובים בלתי-מוכרים.

ראובן ריבלין: לפי התקנון זה אפשרי.

ראובן ריבלין: אנחנו מוכנים להצביע בעד סעיפים 7–1 וסעיף 9.

ראובן ריבלין: האם אדוני מוכן להצביע על סעיף 8 באופן נפרד, כדי שנוכל לתמוך בסעיפים האחרים?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו מדברים פה על מצבן של הרשויות המקומיות.

ראובן ריבלין: רשויות מקומיות הן דברים שקבועים על-פי חוק.

ראובן ריבלין: נקבע בחוק מה היא רשות מקומית.

ראובן ריבלין: יש לנו מחלוקת על נושאים שונים אחרים, שאחד מהם הוא נושא הכפרים הבלתי-מוכרים.

ראובן ריבלין: יש כאלה שצריך להכיר בהם, יש כאלה שאולי צריך לאחד אותם עם אחרים.

ראובן ריבלין: אנחנו לא רוצים לערבב מין בשאינו מינו.

ראובן ריבלין: אני הצעתי הצעה.

ראובן ריבלין: אני שואל את המציע הנכבד אם יש אפשרות כזאת.

ראובן ריבלין: אם יש אפשרות להצביע על שתי הצעות, האחת שתכלול את סעיפים 7–1 ו-9 – – –

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, התשובה היא פשוטה: אי-אפשר.

ראובן ריבלין: אי-אפשר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק להפנות את תשומת לב חברי הכנסת לכך, שלפי סעיף 59(ג) זה אפשרי.

ראובן ריבלין: כתוב שם: "כוללת הצעה מסוימת שני סעיפים או יותר והוגשה בקשה על-ידי המציעים או בהסכמתם, להצביע את סעיפי ההצעה בהצבעה נפרדת, ישאל היושב-ראש, בטרם יעמיד את ההצעה להצבעה, אם יש התנגדות לבקשה".

ראובן ריבלין: הואיל וצריך את הסכמת המציעים והתשובה שניתנה לי היתה סירוב, אזי, לצערי הרב, אנחנו צריכים להתייחס לבקשות כמות שהן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בני אלון יציע הצעת סיכום מטעם סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת בשארה, אתה עושה טעות.

גדעון עזרא: תאמין לי, אתה עושה טעות.

נחום לנגנטל: למה?

נחום לנגנטל: מה אכפת לך, עזמי?

נחום לנגנטל: תן לי להצביע בשבילך.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, יש הצעות סיכום.

האשם מחאמיד: צריך לשמוע אותן.

בנימין אלון: חבר הכנסת לנגנטל, אני מציע שתקשיב.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, כרגע לא מפריעים, משום שקוראים הצעת סיכום.

סאלח טריף: אני רוצה לשמוע את הצעת הסיכום של בני אלון.

ראובן ריבלין: בהחלט.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא להפריע כאשר מציעים הצעת סיכום.

ראובן ריבלין: אין קריאות ביניים.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני קורא הצעת סיכום של סיעת האיחוד הלאומי, ואני מראש נענה לבקשת היושב-ראש להפריד את הסעיפים.

בנימין אלון: זאת אומרת, מי שירצה רק את הסעיף הראשון – אפשר להצביע רק עליו, ואדוני ינהל את ההצבעה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

בנימין אלון: סעיף א', שאני חושב שכל חברי הכנסת הערבים יצטרפו אליו, אומר כדלקמן:

בנימין אלון: הכנסת קוראת לממשלת ישראל להירתם לעזרת השלטון המקומי ולסייע לרשויות המקומיות בתוכניות הבראה ללא אפליה בין יהודים לערבים.

בנימין אלון: סעיף ב' – הכנסת מביעה דאגה ממגמות לאומניות, אנטי-ישראליות, המופיעות במגזר הערבי.

בנימין אלון: סעיף ג' – הכנסת קוראת למנהיגים הפוליטיים של המגזר הערבי לגלות אחריות.

בנימין אלון: אני מוכן שתהיה גם הצבעה לפי סעיפים.

ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני.

האשם מחאמיד: אתה קורא להם לסתום את הפה.

סאלח טריף: אנחנו רוצים להצביע, אדוני.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, האם סיעת ש"ס מבקשת להגיש הצעת סיכום?

נסים זאב: אנחנו היינו רוצים להגיש – – –

ראובן ריבלין: סליחה, לא הבנתי, חבר הכנסת זאב.

ראובן ריבלין: האם הגשת למזכירות הצעת סיכום?

נסים זאב: לא הגשתי.

ראובן ריבלין: אני מצטער, חבר הכנסת זאב.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: למה לכם לנהל את הישיבה במקומי?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, האם אדוני הגיש בשם סיעת ש"ס הצעת החלטה?

נסים זאב: לא הגשתי.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי לפנינו שתי הצעות החלטה.

נסים זאב: אני מבקש להוריד את סעיף 8 מההצעה שלהם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, אני מודה לך על בקשתך.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא להפריע.

ראובן ריבלין: אם אדוני היה שומע את סעיף 59(ג) שקראתי, הוא היה מבין שצריך לקבל את הסכמתם של המציעים.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, יכול אדם להציע, ובלבד שתתקבל הצעתו של חבר הכנסת בשארה בשם המציעים.

ראובן ריבלין: הואיל וחבר הכנסת בשארה דחה את בקשתי לאפשרות שהצעתי, הואיל והוא אמר שהתשובה היא – לא, לכן כל הצעה שתבוא עכשיו אינה רלוונטית יותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: ובכן, חברי הכנסת, יש לנו שתי הצעות החלטה.

גדעון עזרא: תסלח לי, אדוני, הסיעה הגדולה היא מרצ.

גדעון עזרא: תשאל אותם.

ראובן ריבלין: הצעת ההחלטה היתה – – –

עזמי בשארה: מה קורה פה?

ראובן ריבלין: אדוני, חבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא ביקש ממני להחליף אותו דווקא ברגע של מצוקה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אני מבקש – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: אין יותר דיבורים.

ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים כרגע.

ראובן ריבלין: כנהוג בתקנון הכנסת, אנחנו מצביעים קודם על ההצעות שהוגשו על-ידי מפלגות קטנות יותר.

ראובן ריבלין: לכן, קודם כול נצביע על הצעת סיעת האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: מי שמבקש לאמץ את הצעת ההחלטה של סיעת האיחוד הלאומי – יצביע בעד.

ראובן ריבלין: מי שמבקש לדחות את הההצעה – יצביע נגד.

ראובן ריבלין: רבותי, היכון להצבעה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ב' אלון – 5 נגד – 14 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ב' אלון לא נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 5, נגד – 14, נמנע אחד.

ראובן ריבלין: נדחית הצעת ההחלטה של האיחוד הלאומי.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, לפנינו הצעתן של סיעות מרצ, רע"ם, חד"ש ובל"ד.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אולי אנשי מרצ יגלו עצמאות?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלון, אני מבקש ממך לא להפריע ליושב-ראש בזמן קיום הצבעה.

ראובן ריבלין: נצביע עתה על הצעת הסיכום מטעם סיעות בל"ד, חד"ש, רע"ם ומרצ לסיכום הדיון מתאריך 30 בנובמבר 1999.

סאלח טריף: מה עם סיעת ישראל אחת?

ראובן ריבלין: סיעת ישראל אחת לא נכללת פה.

ראובן ריבלין: מי בעד הצעת הסיכום?

ראובן ריבלין: מי שמתנגד יצביע נגד.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' בשארה – 15 נגד – 3 נמנעים – 2 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' בשארה נתקבלה.

ראובן ריבלין: בעד – 15, נגד – 3, נמנעים – 2.

ראובן ריבלין: נתקבלה הצעת הסיכום של סיעות בל"ד, חד"ש, רע"ם ומרצ לסיכום הדיון בעניין מצב הרשויות המקומיות הערביות.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: המצב בעיר טייבה

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: על סדר-היום הצעות לסדר-היום מס' 1168 ו-1190, בנושא: המצב בעיר טייבה.

ראובן ריבלין: אלה הצעות לסדר-היום שאושרו כדחופות.

ראובן ריבלין: ראשון הנואמים – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו דנים היום במצבה של העיר טייבה.

מוחמד כנעאן: ביום ראשון האחרון, אדוני היושב-ראש, ביקרה ועדת הפנים בעיריית טייבה, ושם נוכחנו לדעת, לאחר סקירה של ראש העיר, של קברניטי העיר טייבה, הסגנים, מנהלי המחלקות, לאחר סיור בעיר טייבה – שאנחנו עומדים בפני עירייה קורסת מכל הבחינות.

מוחמד כנעאן: אין מי שיושיע את העירייה הזאת, אף שמי שאשם במצב שהגיעה אליו עיריית טייבה הוא ממשלת ישראל – משרד הפנים, כל המשרדים הנוגעים בדבר שלא נקפו אצבע.

מוחמד כנעאן: בשתי הקדנציות הקודמות, למרות כל ההתרעות, למרות כל האזהרות, למרות כל הדיווחים שהוגשו למשרד הפנים, למשרד מבקר המדינה, למשטרת ישראל, בלי שאף גורם ינקוף אצבע במה שנעשה בטייבה – העיר הגיעה לגירעון מצטבר של 450 מיליון שקל.

מוחמד כנעאן: עירייה קורסת, שלא יכולה לשרת 30,000 תושבים, וממשלת ישראל לא מסתכלת, לא רואה, לא שומעת.

מוחמד כנעאן: אני מאשים את הממשלה הקודמת והקודמת לה, שהתריעו בפניהן על מה שמתרחש בטייבה, ויש בידי מסמך שהועבר למשרדים הנוגעים בדבר, ואיש לא עשה דבר.

מוחמד כנעאן: מדברים על גירעון, מדברים על עיר שאין בה תוכנית מיתאר, מדברים על לשכה לשירותים חברתיים שחסרים בה 12 תקנים, לפי עדותו של נציג משרד העבודה והרווחה, שנכח בישיבה ביום ראשון.

מוחמד כנעאן: נגע הסמים גואה בעיר טייבה, הפשיעה גוברת, בעיות הגנבה מתרחבות, רק בשנת 1999 נרצחו בטייבה כ-11 בני אדם, ועד היום לא פוענח אף מקרה רצח בטייבה.

מוחמד כנעאן: אני שואל את משטרת ישראל איפה היא; איפה היא היתה?

מוחמד כנעאן: מה היא תעשה עם מה שהולך בטייבה?

מוחמד כנעאן: מערכת החינוך קורסת.

מוחמד כנעאן: אומנם יש הישגים, לא בגלל מבני החינוך, לא בגלל מעבדות, לא בגלל מחשוב, אלא בגלל מורים ובגלל תרבות מקומית של אותם בני טייבה שמגיעים להישגים בבחינות הבגרות.

מוחמד כנעאן: אבל כשמדברים על מחשבים וכאשר מדברים על מחשב לכל ילד, בעיר טייבה מדברים על מחשב לכל בית-ספר.

מוחמד כנעאן: רבותי חברי הכנסת, בעיר טייבה אין מחשבים בבתי-הספר – – –

ראובן ריבלין: כמה זמן אתה עוד צריך?

ראובן ריבלין: גמרת את הזמן.

מוחמד כנעאן: עוד דקה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד כנעאן: אין מעבדות, אין מתנ"ס בטייבה, אין אולם ספורט בטייבה, תשתית הכבישים גרועה מאוד, במרבית העיר אין כבישים, אין מערכת ביוב, אין מערכת מים, ואני אומר את הדברים בכאב.

מוחמד כנעאן: אותו ראש עיר שמכהן כיום כבר שנה אמר בפני ועדת הפנים: התרענו בעבר כשהיינו באופוזיציה, שלחנו מכתבים, דוחות, למי לא הגיעו?

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני אציין רק מקרה אחד – –

ראובן ריבלין: ובזה תסיים.

מוחמד כנעאן: – – מדובר על פרויקט של חברת "מודל אינטרנשיונל", פרויקט שעלה 6 מיליוני ש"ח.

מוחמד כנעאן: עד היום קיבלה החברה 13 מיליון ש"ח, ועדיין עיריית טייבה חייבת 30 מיליון, 30 מיליון ש"ח, וראש העיר שואל: מאין אני אביא את הכסף?

מוחמד כנעאן: רק לעובדים הלנת שכר על שמונה שנים – 250 מיליון ש"ח, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת כנען, הבעת את עמדתך – – –

מוחמד כנעאן: משפט סיום.

ראובן ריבלין: משפט סיום.

ראובן ריבלין: לא – – – משפט סיום.

מוחמד כנעאן: אני קורא לממשלת ישראל ולמשרד הפנים, ואני אומר את זה באופן אובייקטיבי מאוד – העיר טייבה, תושבי טייבה זקוקים מאוד, באופן מיידי, למי שיציל את העיר מהמצב שהיא שרויה בו.

מוחמד כנעאן: על כן אני קורא לממשלה להזרים מייד, לפי בקשתה של עיריית טייבה, לפחות 80 מיליון ש"ח מייד – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מוחמד כנעאן: – – כדי שיוכלו לתפקד.

מוחמד כנעאן: ואני קורא לממשלה לכלול את העיר טייבה ברשימת הערים שניתן להן טיפול נקודתי, טיפול כמו לקריית-מלאכי, כמו לבאר-שבע ולערים אחרות.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מוחמד כנעאן: תודה.

ראובן ריבלין: אני מודה לחבר הכנסת כנעאן.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת גדעון עזרא להצעה רגילה.

ראובן ריבלין: עשר דקות עומדות לרשותו.

ראובן ריבלין: אני יודע שאף פעם הוא לא מבקש למלא את כל עשר הדקות.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יחד עם חברי חבר הכנסת מוחמד כנעאן ויושב-ראש הוועדה דוד אזולאי – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, מדברים על העיר טייבה, כדאי שאדוני ישמע.

גדעון עזרא: – – ויחד עם אחמד טיבי בן המקום וחברת הכנסת חוסניה ג'בארה, שהיא בת המקום גם כן – חשבתי שהיא תדבר היום – ביקרנו בעיר טייבה, ואני רוצה להגיד לכם שעיריית טייבה היום חייבת לא פחות מ-450 מיליון שקל.

גדעון עזרא: כמי שמלווה את העיר טייבה זה שנים מספר, אני עומד להגיד דברים חריפים מאוד שנוגעים למוסדות כמו משטרת ישראל ומשרד הפנים שהביאו אותנו עד הלום.

גדעון עזרא: אני אקרא בסוף דברי להעביר את הנושא של טייבה לוועדת הפנים, ואני קורא למבקר המדינה לטפל בנושא של עיריית טייבה בדחיפות רבה.

גדעון עזרא: כשבאנו לטייבה עכשיו מצאנו שם ראש עיר הנחוש להביא את העיר למצב נורמלי.

גדעון עזרא: מצאנו אדם, הוא וסגניו, עסאם מסארווה וסגניו, שעושים כל מאמץ על מנת לשפר את המצב המאוד מאוד עגום שהם קיבלו לידיהם לאחר הבחירות.

גדעון עזרא: מצאנו הרבה רצון טוב, לרבות קיצוץ במשכורותיהם שלהם.

גדעון עזרא: עם זאת, וכאן אני יכול להגיד לכם מההיסטוריה, היו אין ספור תלונות למשטרת ישראל, ליאח"ה של משטרת ישראל ולמשרד הפנים, על שחיתויות בעיריית טייבה.

גדעון עזרא: ואם אציין מהזיכרון שחיתויות שאני זוכר – אני מדבר על תשלום משכורות לאנשים שלא עבדו בכלל בעירייה ולא ידעו אפילו שהם מקבלים משכורת, על תשלומים כאלה ואחרים לחברות פיקטיביות שהיו במקום.

גדעון עזרא: התלונות האלה הוגשו למשטרה, והמשטרה לא עשתה דבר.

גדעון עזרא: הן הוגשו למשרד הפנים, שהחליט לעשות ועדת חקירה ומסיבה כלשהי בסופו של דבר הוא לא עשה ועדת חקירה.

גדעון עזרא: בסופו של דבר גם לא שם חשב מלווה אלא שם רק חשב מייעץ.

גדעון עזרא: כל הדברים האלה טעונים בדיקה – ובדיקה דחופה מאוד.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד, בהמשך לדיון של אתמול – אני לא יודע איזה חקירה מטופלת על-ידי המשטרה ואיזה איננה מטופלת, איזה תיק זוכה לעדיפות או לא זוכה לעדיפות, אבל מה שהיה בעיר טייבה – אני לא מכיר הרבה מקומות שנעלמים בהם כל כך הרבה מיליונים ואיש לא עושה דבר.

גדעון עזרא: הניירות נמצאים וההוכחות נמצאות, ואני בזמני באתי וביקשתי ודרשתי ועשיתי את כל אשר לאל ידי כחבר כנסת צעיר, אני מוכרח להגיד, אבל זה לא מאוחר ויש אשמים, והאשמים האלה צריכים לבוא על עונשם.

גדעון עזרא: הדברים האלה שהיו אז בעיריית טייבה הביאו את העיר למצב כדלקמן: הביוב זורם ברחובות, כבישים לא נסללו, ויש חובות.

גדעון עזרא: כבישים לא נסללו.

גדעון עזרא: אזור תעשייה בלי כבישי גישה.

גדעון עזרא: העסקת מקורבים בלי חשבון.

גדעון עזרא: קבוצת "הפועל טייבה" בכדורגל, שהיא היום נושא, קיבלה כספים בלי אחריות מעיריית טייבה, ועוד דברים כהנה וכהנה.

גדעון עזרא: ותדעו לכם שמדובר בעיר של 30,000 תושבים, לפי דעתי אחת הערים היותר-משכילות במגזר הערבי, עיר שהיו בה גנבות.

גדעון עזרא: אני חושב שחלק גדול ממרכז המדינה, לרבות העיר תל-אביב – ראש העיר לשעבר רוני מילוא סבל מהעיר טייבה, עיר שלידה נרצחו שני שומרים של חברת החשמל, אחד מהם נתפס, השני איננו.

גדעון עזרא: עיר שיש בה 400 אנשים אנשים צורכי סמים, עם מוסד גמילה אחד קטן, עם המון רצון טוב.

רוני מילוא: בתל-אביב יש יותר.

גדעון עזרא: אבל אמרו לי שם, במוסד הגמילה: הלוואי שאחרי שנעבוד קשה נגיע, בסופו של דבר, רק ל-400 אנשים צורכי סמים.

גדעון עזרא: אתמול אמרו לנו בעירייה, שיש בנייה בלתי חוקית, ואנחנו, חברי מועצת טייבה – המשתייכים לכל המפלגות, חד"ש ואחרות – דורשים מהשלטונות להרוס את הבנייה הבלתי-חוקית, ואין תשובה חיובית בעניין הזה.

גדעון עזרא: כל הדברים האלה ממשיכים להתנהל לנגד עינינו.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לכם, שלא בכדי – – –

בנימין אלון: איפה השר לביטחון פנים, איפה?

גדעון עזרא: אני אגיד עוד מעט משהו.

גדעון עזרא: באותה עיר היה סכסוך דמים אדיר.

גדעון עזרא: 22 איש נהרגו בסכסוך בין משפחת אל-חרירי למשפחת עבד-אל-קאדר, על רקע של סמים.

גדעון עזרא: הצליחו להרחיק את המשפחות האלה מהעיר.

גדעון עזרא: ביקשתי מהמשטרה להקים במקום משמר אזרחי, אמרו – טייבה איננה בשלה למשמר אזרחי.

גדעון עזרא: נכון לתקופה האחרונה נעשו שם כמה פעולות חיוביות: הוקם משמר אזרחי, יש במשמר האזרחי הזה 70 איש, הכוונה היא להגיע ל-200 איש.

גדעון עזרא: משטרת ישראל הגיעה – ואני רואה בכך הישג – לחיסול הסכסוך, קבוע, אני חושב, לעת עתה זה זמני – בין משפחות אל-חרירי ועבד-אל-קאדר, אחרי שרוב בני משפחת אל-חרירי הורחקו מהעיר כבר קודם.

גדעון עזרא: אני מקווה מאוד שעיריית טייבה תעלה עכשיו על פסים חדשים, אבל כל רשות מקומית כזאת או אחרת יכולה לראות בטייבה מודל לחיקוי.

גדעון עזרא: אם שם אפשר, למה אצלנו אי-אפשר?

גדעון עזרא: ואם מדינת ישראל לא תדאג להתחשבן עם אלו שגנבו את כספיה, אלו שרימו את תושביה, אלו שעשקו את המדינה – אני חושב שלא נוכל לעשות זאת בשום מקום אחר.

גדעון עזרא: ביקשתי להעלות את הנושא הזה לדיון חשוב במליאה, על מנת שידובר בו בוועדה לביטחון פנים.

גדעון עזרא: אני מקווה ששר הפנים ייכנס בעובי הקורה, יבדוק את המערכות שלו, ונדאג, רבותי, נדאג כולנו יחד לחקירה ממצה של הנושא של טייבה.

גדעון עזרא: אני אומר לכם: החקירה הזאת עולה בהרבה דרגות על מקומות אחרים שבהם עושים חקירה.

גדעון עזרא: ואשר לדיון שנערך אתמול – אני משוכנע, שאם היו הדברים באים לדיון בבית-המשפט, האנשים האחראים היו עומדים לדין.

גדעון עזרא: אבל היה מישהו שדאג לא להתחיל לחקור, ועל כך אני מתרעם.

גדעון עזרא: אני מתרעם על המשטרה, על משרד הפנים.

גדעון עזרא: ולא מאוחר, רבותי, לעשות זאת כרגע.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הואיל והממשלה אינה מבקשת להשיב, עומדות בפנינו הצעות אחרות.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד טיבי, על מנת לבקש להעביר לוועדה או להסיר – מה שהוא רוצה – את הצעתו של כנעאן.

אחמד טיבי: או דיון במליאה.

ראובן ריבלין: לא, דיון במליאה – חבר הכנסת כנעאן ביקש.

אחמד טיבי: אנחנו תמימי דעים אבל חלוקים מאוד – דווקא לא בנושא הזה – אבל בנושא של טייבה אני חושב שהצגת הדברים היתה מדויקת אצל שני קודמי.

אחמד טיבי: טייבה נמצאת במצוקה.

אחמד טיבי: היא מותקפת מהאוויר, מהים ומהיבשה.

אחמד טיבי: אין כמעט משרד ממשלתי שלא מזניח את העיר טייבה.

אחמד טיבי: הביוב זורם, סמים, תשתית לקויה, כבישים אין; הכול מזופת בעיר, חוץ מהכבישים.

אחמד טיבי: ההזנחה זועקת לשמים.

אחמד טיבי: היו כישלונות.

אחמד טיבי: גם כישלונות מקומיים.

אחמד טיבי: ואני אומר זאת בביקורת פנימית עצמית.

אחמד טיבי: אבל ממשלת ישראל צריכה להכליל את העיר טייבה ברשימת עשרת היישובים הזוכים לטיפול נקודתי של משרד ראש הממשלה, כמו יישובים אחרים במצוקה.

אחמד טיבי: טייבה היא היישוב שנמצא במצוקה הגדולה ביותר.

ראובן ריבלין: ולכן אתה מבקש להעביר את הנושא לוועדה.

אחמד טיבי: אתה תראה את הצבעתי בהמשך.

ראובן ריבלין: אדוני מבקש להעביר לוועדה, לפחות באופן פורמלי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה – לא נמצא.

ראובן ריבלין: הוא ביקש להעביר את הצעתו של חבר הכנסת גדעון עזרא לוועדה.

ראובן ריבלין: אין הצעות אחרות, רבותי.

ראובן ריבלין: ובכן, אתה מסכים לוועדה או שאתה חושב שצריך דיון במליאה?

גדעון עזרא: מליאה.

מוחמד כנעאן: מליאה.

ראובן ריבלין: ובכן, יש שתי הצעות: אחת – להעביר לוועדה, ואחת – למליאה.

ראובן ריבלין: מי שבעד להעביר למליאה יצביע בעד.

ראובן ריבלין: מי שבעד להעביר לוועדה – יצביע לוועדה.

גדעון עזרא: סליחה, סליחה.

גדעון עזרא: אנחנו מבקשים שתי הצבעות נפרדות.

גדעון עזרא: אחת למליאה ואחת לוועדה, מי בעד ומי נגד.

ראובן ריבלין: אתה מבקש לוועדה, חבר הכנסת כנעאן?

מוחמד כנעאן: למליאה.

ראובן ריבלין: הבנתי.

גדעון עזרא: אני מבקש להעביר לוועדה.

ראובן ריבלין: הבנתי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עזרא, אני רק רוצה להפנות את תשומת לבך לתקנון.

ראובן ריבלין: אדוני ביקש להעלות על סדר-היום של הכנסת הצעה.

ראובן ריבלין: איש מחברי הכנסת, וגם לא הממשלה, לא ביקש להעביר את הנושא לוועדה.

ראובן ריבלין: לכן, אי-אפשר – – –

בנימין אלון: לוועדה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בני אלון מבקש להעביר לוועדה את הצעתו של חבר הכנסת עזרא.

ראובן ריבלין: אתה מסכים, חבר הכנסת עזרא?

ראובן ריבלין: ובכן, קודם נצביע על הצעתו של חבר הכנסת כנעאן.

ראובן ריבלין: מי בעד העלאת הנושא על סדר-היום – יצביע בעד.

ראובן ריבלין: ההצבעה החלה.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא שהעלה חבר הכנסת מ' כנעאן בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

טלב אלסאנע: תצרף גם אותי בעד.

ראובן ריבלין: ובכן, חברי הכנסת, בעד – 9, ובצירוף קולו של חבר הכנסת טלב אלסאנע – 10, בעד העלאת הצעתו של חבר הכנסת כנעאן על סדר-יומה של הכנסת.

ראובן ריבלין: כן, אני יודע.

ראובן ריבלין: יהיה דיון כפול – גם בוועדה וגם במליאה.

ראובן ריבלין: היו דברים מעולם, וכך אנחנו נעשה.

ראובן ריבלין: לגבי הצעתו של חבר הכנסת עזרא: מי בעד להעביר לוועדה – יצביע בעד, מי בעד להסיר – יסיר.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא שהעלה חבר הכנסת ג' עזרא לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי חברי הכנסת, 11 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

ראובן ריבלין: הצעתו של חבר הכנסת גדעון עזרא בנושא העיר טייבה עוברת לדיון בוועדת הפנים של הכנסת.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברי הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: ובכן, הנושא הבא הוא העלאת התעריפים בתחבורה הציבורית והפגיעה בשכבות החלשות – של חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: דיון יהיה היום.

ראובן ריבלין: סיכום הדיון והצבעה – במועד מאוחר יותר.

ראובן ריבלין: יפתח את הדיון חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: עשר דקות לרשותו.

ראובן ריבלין: אם הוא יחשוב שהוא צריך פחות, אנחנו נסכים שהוא ידבר פחות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנושא של סבסוד התחבורה הציבורית על-ידי הממשלה והעלאת התעריפים מדי חצי שנה, צמוד למדד – זו, אם נאמר בלשון עדינה, מדיניות חלם.

משה גפני: אולי אפילו גרוע מכך.

משה גפני: המדינה מתלבטת רבות בנושא המאבק בתאונות הדרכים.

משה גפני: היא מתמודדת רבות עם נושא הפגיעה בשכבות החלשות, עם נושא התחבורה הציבורית, קיומה או היעדרה.

משה גפני: הגברת הנסיעות ברכבים פרטיים גורמת קודם כול לכבישים פקוקים, למצב שאי-אפשר לנסוע.

משה גפני: ככל שיש יותר רכבים בכבישים, כך אפשרות התנועה ממקום למקום, במיוחד בערים הגדולות, הופכת להיות בלתי נסבלת.

משה גפני: אבל חמור מכך – הטרגדיה הנוראה של תאונות הדרכים.

משה גפני: ככל שיש יותר רכבים, ככל שיש פחות תחבורה ציבורית, כאשר אדם אחד או שני אנשים נוסעים ברכב, לעומת 50 שנוסעים ברכב אחד, הסיכון של הגדלת מספר הנפגעים בתאונות הדרכים הולך וגדל.

משה גפני: מטבע הדברים, מדינה נורמלית היתה צריכה להביא למצב שבו יהיה כדאי לאדם לנסוע בתחבורה ציבורית.

משה גפני: המציאות היא הפוכה.

משה גפני: היום יותר כדאי, ואולי אפילו יותר זול, לנסוע ברכב פרטי.

משה גפני: המציאות הזאת, שבה מחירי התחבורה הציבורית עולים מדי חצי שנה בהתאם לעליית המדד, הופכת את הנסיעה בתחבורה הציבורית ללא כדאית.

משה גפני: יש אנשים שאין להם ברירה.

משה גפני: הם אנשים עניים ואין להם יכולת לרכוש רכב פרטי.

משה גפני: אין להם יכולת להחזיק אותו.

משה גפני: הם נאלצים לנסוע בתחבורה הציבורית.

רוני מילוא: זו הבעיה העיקרית.

משה גפני: נכון.

משה גפני: מחיר נסיעה בתחבורה הציבורית במרכזי הערים היום הוא 4.60 ש"ח.

משה גפני: אם אדם נוסע עם המשפחה, הוא יכול להגיע להוצאה של כמה עשרות שקלים, בנסיעה עירונית רגילה.

משה גפני: מדוע זה קורה?

משה גפני: והשיב פה בשם שר התחבורה, שלא הופיע אז – הוא הופיע לאחר מכן – השר בן-עמי: "מניעת העלאת התעריפים תגרום להגדלת הסובסידיות ולפגיעה קשה בתקציב המדינה".

משה גפני: תראו, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, מה קורה.

משה גפני: למה באמת מחיר נסיעה מתל-אביב לירושלים, שזה קו רנטבילי, שאם היו מפריטים אותו ונותנים אותו לחברות פרטיות היה עולה חצי מחיר – למה הוא יקר כל כך?

משה גפני: מכיוון שהמדינה מחויבת לקווים לא רנטביליים, מאיזשהו מקום בצפון או בדרום, שבהם יש נוסע אחד או שני נוסעים, היא חייבת לסבסד, כי אחרת לא תהיה שם תחבורה ציבורית – מי שמסבסד את זה הוא מי שנוסע בקווים הרנטביליים, מי שנוסע בקו ירושלים–תל-אביב.

משה גפני: התעריפים של התחבורה הציבורית הם מס שמוטל רק על עניים.

משה גפני: הרי המדינה צריכה לסבסד את הקווים הלא-רנטביליים.

משה גפני: איך היא תסבסד אותם?

משה גפני: מתקציב המדינה.

משה גפני: מי משלם את זה בסופו של דבר?

משה גפני: לא העשירון העליון, שנוסע ברכבים מפוארים.

משה גפני: גם לא עשירונים יותר נמוכים, אבל שנמצאים בשכבות ביניים או בשכבות גבוהות יותר, שנוסעים ברכבים רגילים.

משה גפני: מי שמסבסד את מה שהמדינה צריכה לסבסד זה האיש העני שנוסע בתחבורה הציבורית, שכל חצי שנה המשכורת שלו לא עולה בהתאם לעליית המדד, אבל מחיר התחבורה הציבורית, על-פי החלטת הממשלה, כן עולה.

משה גפני: זה מס, אחד מהבודדים, והבולט שבהם, שמוטל משום שהמדינה חייבת שתהיה תחבורה ציבורית גם במקומות מרוחקים שבהם הקו הוא לא רנטבילי.

משה גפני: מי שמשלמים את המס הזה הם התושבים העניים.

רוני מילוא: גם את זה אפשר היה לעשות בהרבה יותר כשרון ושכל.

רוני מילוא: למשל, הקווים הבלתי-רנטביליים, אם אין מספיק נוסעים, אפשר להסיע במיניבוסים, שהם הרבה יותר זולים באחזקה, הרבה יותר זולים בדלק, ואז אפשר להסיע ארבעה נוסעים, וזה יותר מתקבל על הדעת.

משה גפני: אתה צודק, חבר הכנסת רוני מילוא, אבל מכיוון שכל המדיניות היא מדיניות חלם, כבר לא חושבים על שום דבר.

רוני מילוא: עושים את הכול על חשבון החלשים.

רוני מילוא: מה שברור זה, שאוטובוסים משמשים את החלשים.

רוני מילוא: מה שיותר טוב זה שיעלו את מחיר הדלק למכוניות ויוזילו את מחיר הנסיעה באוטובוסים.

משה גפני: נכון.

משה גפני: האבסורד הזה יוצר אבסורדים נוספים, שהם פשוט בלתי מתקבלים על הדעת.

ראובן ריבלין: אדוני השר שומע, כמובן, כל מלה שנאמרת כאן מעל הדוכן, אף שהוא נמצא בצד.

ראובן ריבלין: אנחנו רואים אותו כאילו הוא נוכח.

ראובן ריבלין: נוכח נפקד.

רוני מילוא: הוא לא שר התחבורה.

ראובן ריבלין: הוא התורן מטעם הממשלה.

ראובן ריבלין: אין אנחנו נוהגים בכנסת לדבר אל הקירות אלא אל שרי הממשלה, והנה שר נמצא פה.

משה גפני: המציאות הזאת, אדוני היושב-ראש – – –

מוחמד כנעאן: מי משיב?

משה גפני: התשובה, על-פי בקשת שר התחבורה, תתקיים במועד אחר.

משה גפני: הדיון יתקיים היום אבל התשובה והסיכום יהיו במועד אחר, ואז תהיה הצבעה.

משה גפני: המציאות הזאת היא פשוט בלתי נסבלת.

משה גפני: בתוך המצב הבלתי-נסבל הזה קיימות גם אפליות פנימיות.

משה גפני: כאשר יש אבסורד, האבסורד גורר אבסורדים נוספים.

משה גפני: לקחתי לדוגמה את קריית-ספר, את מודיעין-עילית, ששם התחבורה הפנימית עולה 3.90 ש"ח, בשעה שבאשדוד המחיר הוא 1.90 ש"ח.

משה גפני: התעריף של כרטיס "חודשי-חופשי", נניח מרחובות לכפר-הירוק, הוא 282 ש"ח, ואילו בקריית-ספר, הוא כפול.

משה גפני: כך החליטו במשרד התחבורה ואין פוצה פה ומצפצף.

משה גפני: כאן מדברים מפעם לפעם על העניין, והבעיה הולכת ומחריפה.

משה גפני: היום כדי לנסוע, אדוני ראש עיריית תל-אביב לשעבר, בתל-אביב, עדיף כבר ללכת ברגל.

משה גפני: מכיוון שאם למטרופולין הזה מתנקזים רכבים מכל הארץ, והמציאות היא שלא כדאי לנסוע בתחבורה הציבורית, אז אנשים נוסעים ברכבים הפרטיים שלהם, ואתה מגיע לתל-אביב ולא יכול לזוז.

משה גפני: אתה נוסע בכביש ירושלים–תל-אביב לכיוון תל-אביב, אפילו לכיוון ירושלים, אתה נתקע בפקק ואתה לא יכול לזוז.

משה גפני: זה גם מעלה את רמת הסיכון של הנהג, מכיוון שהוא מתחיל להיות מרוגז, ומספר תאונות הדרכים כתוצאה מזה גדל.

משה גפני: חלק גדול מהבעיה נוצר כתוצאה מזה שהמדינה מאז הקמתה ועד היום לא נתנה באופן רציני – מלבד דיונים שהתקיימו ודיבורים שדוברו – את דעתה למציאות המפלה, הבלתי-הגיונית הזאת, של התעריפים בתחבורה הציבורית.

משה גפני: מדינה מודרנית, מתקדמת, נורמלית, חייבת לשנות את הכול מהתחלה, לא לעשות טלאי על טלאי, ויבוא הנה שר התחבורה כאשר הוא מעלה את המחירים ויגיד: אבל דאגתי לקו הזה והזה ולקו הזה והזה, מכיוון ששם המצב הסוציו-אקונומי של התושבים הוא גרוע יותר, ולכן שם המחיר יהיה פחות.

משה גפני: לא קם עד היום שר תחבורה, או לא קמה ממשלה שבאה ואמרה: את הכול אנחנו פותחים מחדש.

משה גפני: כל העניין הזה, גם של הפרטה עם תקינות של רכבים; אגב, אם כבר דיברתי על קריית-ספר, אני אתן לכם דוגמה וגם אסביר מדוע זה קרה: המחיר מקריית-ספר לירושלים עומד היום על 14.80 ש"ח, נדמה לי.

ראובן ריבלין: אני מבין שזאת הדוגמה האחרונה?

משה גפני: כן, הדוגמה האחרונה.

משה גפני: המחיר עומד על 14.80 ש"ח.

משה גפני: במודיעין הסמוכה המחיר הוא 8 ש"ח.

משה גפני: מדוע?

משה גפני: מכיוון שבמודיעין התחבורה הופרטה.

משה גפני: זה יצא למכרז.

משה גפני: יש שם עכשיו בעיות עם רכבים ויש טענות של תושבי העיר נגד זה, אבל המחיר הוא כמעט חצי.

משה גפני: זה הופרט.

משה גפני: למה בקריית-ספר לא הופרט?

משה גפני: מכיוון ש"אגד" הגיש בג"ץ.

משה גפני: הוא אמר: אם מפריטים את התחבורה הציבורית, גם אני רוצה להשתתף במכרז הזה.

משה גפני: וקו קריית-ספר–ירושלים הוא קו רנטבילי, נוסעות שם מכוניות כל הזמן, מכיוון שהמצב הסוציו-אקונומי שם הוא חלש, ואנשים נוסעים בתחבורה הציבורית.

משה גפני: "אגד" אומר: אני לא מסכים, גם אני בחגיגה.

משה גפני: לכן הקו לא הופרט והמחירים נשארו יקרים, כמעט כפולים מאלה שבעיר הסמוכה.

משה גפני: ושקט.

משה גפני: זה המצב, ואנחנו ממשיכים הלאה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מסיים את חלקי בשלב הזה.

משה גפני: אני מציע גם לממשלה, גם לשר התחבורה וגם לכנסת – צריך לקבל החלטה גורפת.

משה גפני: זה לא יכול להיות טלאי על טלאי, ויבואו וישיבו שאין ברירה וזה לא יכול ליפול על תקציב המדינה, ונפחית פה ונעשה שם, ולפני החגים לא נעלה, כפי שהשיב השר.

משה גפני: הכול צריך להשתנות: א.

משה גפני: בגלל תאונות הדרכים; ב.

משה גפני: בגלל הפגיעה בשכבות החלשות; ג.

משה גפני: כיוון שאנחנו לא יכולים להמשיך ולהיות מדינה פרימיטיבית, שלא יכולה לחשוב מחדש בעידן המודרני שבו אנחנו מצויים, כפי שקיים בכל העולם.

משה גפני: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: רבותי, למרות הסדר של הדוברים, אני מזמין את חבר הכנסת גדעון עזרא על מנת שיוכל לסיים את דבריו ולחזור לתפקידו כיושב-ראש הישיבה וישחרר אותי, כמובן, מתפקידי שלא בעתו.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, אני לא מדבר על כך שהחברים לא נוכחים בדיון הזה, אבל מדוע השר שנוגע לעניין אינו נוכח?

ראובן ריבלין: אדוני השר לשעבר, חבר הכנסת רוני מילוא דהיום ועתידו לפניו, אני רוצה לציין את היכולת שלך כשר לשמוע כל דבר שנגע למשרדך.

ראובן ריבלין: נמצא פה שר החינוך, שאני בטוח שתפקידיו חשובים הרבה, והוא משמש כנציג הממשלה.

ראובן ריבלין: חזקה עליו שהוא יעביר לשר התחבורה – אם עתותיו לא יהיו בידיו לקבל דיווח מחבר סיעתו – את כל מה שנאמר כאן, יקרא את הפרוטוקול וישיב במועד מאוחר.

ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים בסדר-היום של הכנסת להתאים את עצמנו למועדים המדויקים של שרים.

ראובן ריבלין: כך החליט יושב-ראש הכנסת, ואנחנו נמצאים בעיצומו של הדיון.

ראובן ריבלין: הערתו של חבר הכנסת מילוא נרשמה בפרוטוקול והגיונה בצדה.

ראובן ריבלין: אם אדוני, שר החינוך, רוצה להעיר הערה מהמקום, בבקשה.

יוסי שריד: עוד היום אני אעביר את מלוא האינפורמציה לשר התחבורה.

יוסי שריד: אני אתפוס אותו איפה שהוא לא יהיה.

ראובן ריבלין: אתה רואה?

ראובן ריבלין: תודה רבה לשר החינוך, שהוא השר התורן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני בהחלט מצטרף לבקשתו של חבר הכנסת רוני מילוא, שהשר הרלוונטי יהיה בדיונים מהסוג הזה.

גדעון עזרא: מה גם שאני יודע ששר התחבורה נמצא עכשיו בדילמה רצינית בגלל ההעלאה הצפויה של מחירי הסולר.

בנימין אלון: אולי תקשר בין חבר הכנסת מילוא לשר התחבורה.

רוני מילוא: אל תטיל עליו דברים שהם באמת קשים.

ראובן ריבלין: רבותי, כל הקשרים האלה בין כולם הם על חשבונו של חבר הכנסת גדעון עזרא.

גדעון עזרא: לדעתי, זה מעשה חלמאי מהמדרגה הראשונה, משום שמי שייפגע כתוצאה מהעלאת מחירי הסולר זה בראש ובראשונה הנוסעים באוטובוסים, הנוסעים במוניות, שאין ברשותם מכוניות אחרות, נהגי המוניות, שאינם משועי המדינה, ונהגי המשאיות.

גדעון עזרא: אני חושב שהמעשה הזה – ואני יודע שחברינו בוועדת הכספים נלחמים כאריות נגד התופעה הזאת, וזכיתם לשבחים על העניין הזה, חבר הכנסת ישראל כץ – לא יעלה על הדעת שיהיו העלאות מחירים שתיפולנה בראש ובראשונה על דלת העם.

גדעון עזרא: לכן, אני מברך על הדיון הזה.

גדעון עזרא: אני לא מתכוון למצות אפילו את כל הזמן שלי.

גדעון עזרא: אני רק חושב, שאנחנו צריכים לקרוא פה לוועדת הכספים לבטל את ההצעה של הממשלה בסעיף הזה.

גדעון עזרא: כדאי שהם ימצאו דרך אחרת.

גדעון עזרא: מה גם שיש פה עוד בעיה.

גדעון עזרא: הרי לתעשייה נמכר סולר בצבע אחר, וכולנו זוכרים את נושא הצבעים מהעבר הרחוק – סיפור שגרם לעקיפות מסוכנות מאוד.

גדעון עזרא: אני קורא לכל חברינו פה לדאוג לדיון במליאה בעניין הזה לפני שיצא תקציב המדינה 2000 להצבעות.

גדעון עזרא: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא, שכהרגלו לא ניצל אפילו מקצת משלוש הדקות העומדות לרשותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים דהן אינו בנמצא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עזמי בשארה אינו בנמצא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת בשארה יגיע הוא יוכל לדבר, כי הוא רשום אחרי חבר הכנסת בנימין אלון.

ראובן ריבלין: אחריו, אם לא יהיה – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מאיר שטרית, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא אוהב את נאומי ההתנצחות בין האופוזיציה לבין הקואליציה, אבל בנושא שכזה אני פשוט לא יכול שלא לזעוק איך ממשלה יכולה להיות אטומה לנושא ציבורי שכזה.

בנימין אלון: מי הם הנוסעים ב-4.60 שקלים בירושלים בקו 18 או בקו 20, שמדי פעם יוצא לי לנסוע בו ממחנה-יהודה?

בנימין אלון: שיבואו השרים האלה ויראו את עמך ישראל נוסעים.

בנימין אלון: כמה זה עולה?

בנימין אלון: זה בכלל לא זול.

בנימין אלון: מי נזקק לדברים האלה?

בנימין אלון: יש נסיעה מירושלים לתל-אביב ב-17.80 שקל, וכתוב לי פה שנסיעה מחיפה לירושלים עולה 39 שקל, ואני חושב שזה מדויק.

בנימין אלון: אלה מחירים לא זולים.

בנימין אלון: אלה אנשים שעובדים ואין להם אפשרות להחזיק רכב פרטי, ואני כבר לא מדבר על מה שדיבר המציע – על כל הרצונות שהיו לנו למנוע תאונות ולצמצם ולדאוג לנתיבים מיוחדים לתחבורה ציבורית ולעודד גם בעלי רכב לנסוע בתחבורה ציבורית.

בנימין אלון: אבל אלה שמוציאים את 4.60 השקלים לנסיעה עם סלים כבדים, שתיים–שלוש תחנות – זו הוצאה משמעותית ביותר בשבילם.

בנימין אלון: אז להגדיל את ההוצאה הזאת בהעלאת המס על הסולר?

בנימין אלון: בהעלאה שגרתית של מס על הנסיעה בתחבורה ציבורית?

בנימין אלון: צריך להיות אטומים בשביל לעשות זאת.

בנימין אלון: כבר דובר רבות ולא מספיק על ממשלה של 23 שרים, שתשעה מהם – לא בנסיעה באוטובוס ב-4.60 שקל – במחלקה ראשונה טסים לפריס, והאחרים טסים לניו-יורק ולמקומות אחרים.

בנימין אלון: זה נשמע פופוליסטי, אבל זה לא פופוליסטי, כי כשהיו פה דיוני תקציב בשאלה כמה תעלה הרחבת הממשלה, הגישו לנו 9 מיליוני שקלים ו-10 מיליוני שקלים ועשו את החישוב המדויק, כמה עולה לנגר להרחיב את השולחן ולהוסיף פה כמה כיסאות, כאילו זה היה הדיון.

בנימין אלון: לא חישבו אז את כל העלות המצטברת של כל משרד עם כל הפמליה ועם כל העלויות.

בנימין אלון: בנושא כמו תחבורה ציבורית, לא להיות רגיש ל-4.60 שקלים מחיר של נסיעה של שלוש תחנות, שמשלמים אשה ואיש מבוגרים, עם סלים, במחנה-יהודה בקו 18, ממחנה-יהודה עד לביתם?

בנימין אלון: נתפסתי לקו הזה, שאני רגיל לנסוע בו, אבל יש עוד קווים אחרים, וזה המחיר בנסיעה עירונית.

בנימין אלון: אני מצפה מהממשלה בדיוני התקציב האלה ליזום – לא לחכות להצלפות של האופוזיציה – מהלך חברתי שהוא בפירוש לא יקר.

בנימין אלון: הוא גם פופולרי.

גדעון עזרא: תגמור את הרעיון.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

בנימין אלון: גם אם הייתי צריך לייעץ להם ביחסי ציבור – מהלך שיהיה שקוף, שיבינו אותו האנשים הפשוטים, שמישהו חושב עליהם ומישהו מסתכל עליהם.

גדעון עזרא: תגיד את ההצעה.

בנימין אלון: אמרתי: ליזום הוזלה.

בנימין אלון: לא לצפות לנזיפות שלנו.

בנימין אלון: ליזום הוזלה של המחירים בתחבורה הציבורית, ולא רק שלא להצמיד כל הזמן ולהעלות בהצמדה, לרבות העניין של הסולר.

בנימין אלון: ליזום מהלך ולספוג אותו.

בנימין אלון: אני בטוח שהם יקבלו אהדה גדולה מן האופוזיציה בצעד שכזה, וזה יוכיח שיש איזו לחלוחית אנושית וחברתית בממשלה הזאת.

בנימין אלון: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עזמי בשארה – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת נחום לנגנטל – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מאיר שטרית – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אכן נושא העלאת המחירים בתחבורה הציבורית חייב לעניין את כולנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העלאת מחיר הסולר לכל הדברים האלה, שכביכול חייבים בסוף להביא תקציבים למדינה, איננה הדרך הנכונה והדרך הבריאה כדי אכן להוסיף שקלים לתקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מסכים עם דברי קודמי, שבציבור הרחב מורגש הנטל הכבד של התחבורה הציבורית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל אדם שיש לו ילדים בבית או שיש לו תלמידים שנוסעים לפעמים מכל מקום, ועל אחת כמה וכמה אם זה מעיר לעיר – התחבורה הציבורית איננה זולה כלל ועיקר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להיפך, היא מאוד יקרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אך לא רק זאת – אני הייתי מציע לממשלה ולגורמים המוסמכים לחפש דרכים שיש בהן גם להוסיף לתקציב המדינה וגם באותו זמן לשרת את הציבור, ואת הציבור העני במיוחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו התברכנו עכשיו, כידוע, במיוחד בשבועות האחרונים – כל יום צצה לנו בעיה חדשה של מובטלים, וכל יום מתפרסם עד כמה המצב קשה ועד כמה העוני פושה בחברה ועד כמה יש עכשיו רעבים ממש ללחם ולאוכל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הפתרון בעניין התחבורה הציבורית יכול להיות, לדעתי, רכבות, ובמיוחד בערים הגדולות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התחבורה הציבורית ברכבות תפתור את בעיית העומס גם בכבישים וגם בערים הגדולות, ובמיוחד בתל-אביב ובגוש המרכז, ובו בזמן היא תהיה מן הסתם גם זולה הרבה יותר, יקרה הרבה פחות, לתושבים ולעניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, ברשותך, בזמן שנותר לי אסכם את עיקר הדברים בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום, רבותי המאזינים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא הוא העלאת דמי הנסיעה בכלי הרכב הציבוריים, כמו למשל אוטובוסים, מוניות וכיו"ב מוניות שירות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו אומרים, כי הפתרון למצוקה הנוכחית אינו על-ידי העלאת השכר, ולא על-ידי הטלת סכומים נוספים על האזרח, כל אימת שהוא רוצה לעבור מעיר לעיר או אפילו בתוך הערים הגדולות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר שהפתרון הנכון הוא שהתחבורה תהיה באמצעות רכבת ולא באמצעות אוטובוסים, כפי שזה היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בדרך זו תיפתר גם מצוקת העוני, ממנה סובל הציבור באופן כללי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו יודעים כי העוני והאבטלה, בעיקר כפי שזה בחודשים האחרונים, נמצאים בעלייה והמשבר מחריף באופן רצוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הממשלה מעונינת להשיג תקציבים נוספים ושקלים נוספים, עליה לנקוט וליצור דרכי תחבורה נוספים, אשר יקלו את הנטל על האזרח העני, ובו בזמן יגדילו את ההכנסות מהתקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה ליו"ר הישיבה ושלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מיכאל קליינר, חבר הכנסת מקסים לוי, חבר הכנסת ויצמן שירי, חבר הכנסת עוזי לנדאו, חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת תאופיק חטיב, חבר הכנסת אליעזר זנדברג, חבר הכנסת אופיר פינס-פז, חבר הכנסת שלום שמחון, חבר הכנסת מוחמד ברכה, חבר הכנסת מאיר פרוש, חבר הכנסת מיכאל איתן – אינם נוכחים.

גדעון עזרא: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה, ואחריו, מהנוכחים – חבר הכנסת ישראל כץ.

ראובן ריבלין: מי שקראת את שמו ולא נכח – – –

גדעון עזרא: אני יודע, אני יודע.

גדעון עזרא: כבר למדתי את זה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, מעל במת הכנסת פה הייתי רוצה לשאול בשלומה של הזקנה שנמצאת במסדרון בנהרייה ולאחל לה לפחות בריאות.

איוב קרא: הממשלה הנוכחית רצתה להפיח תקווה באוכלוסיות השונות, במיוחד לנוכח המצוקה הקשה שנמצאים בה בפריפריה של מדינת ישראל, והנה אנחנו עדים למצב אבסורדי, שאין תשובה מהממשלה הזאת שהיתה אמורה להביא תקווה לעם ישראל.

איוב קרא: אין לי ספק, חברים, שהממשלה הזאת נבחרה כדי להושיע וכדי להיות אלטרנטיבה לממשלה הקודמת, ולצערי, מהר מאוד התגלה לנו הבלוף.

איוב קרא: ראש הממשלה מטייל לו להנאתו בעולם, שריו משוטטים להם בכל פינות העולם.

איוב קרא: אנחנו גם לא מוצאים אוזן קשבת בבית-המחוקקים, אין אפילו שר שיבוא ויכבד את הבית הזה; אין להם זמן.

איוב קרא: הרחיבו את הממשלה, הזמינו את הנגר לפה, זה עלה הרבה כסף, הציגו את זה כ-9 מיליוני שקלים, וזה עולה לנו עשרות, אם לא מאות, מיליוני שקלים.

איוב קרא: גם הרב מלכיאור, גם שמעון פרס, גם וגם וגם.

איוב קרא: לכן, אני לא מתפלא שהם נטפלים דווקא לחלשים שברחוב, שאין להם ישועה משום מקום.

איוב קרא: לא רק מבחינת התחבורה הציבורית פגעו בהם, ולא רק מבחינת התחבורה הציבורית מתכוונים לפגוע בהם, אלא גם בדברים האלמנטריים.

איוב קרא: אנחנו עדים למצב שבהרבה מקומות אפילו מים אין.

איוב קרא: מחירי הלחם שהיו מסובסדים – העלו אותם ב-5% כבר בתחילת הרכבת הממשלה.

איוב קרא: פגעו ברשות למלחמה בסמים, פגעו בנכים.

איוב קרא: היתה פה הפגנה גדולה.

איוב קרא: הם התכוונו לפגוע בחירשים, במפגרים, בכל האוכלוסיות החלשות, לצערי.

איוב קרא: הולכים לפגוע כרגע גם בסולר, שבו אנשים עוד חוסכים משהו.

איוב קרא: פגעו בבדואים.

איוב קרא: הממשלה הקודמת רצתה להקצות להם 613 מיליון שקל כדי לתת לציבור לויאלי זה כיוון חשיבה חיובי.

איוב קרא: פגעו בהם.

איוב קרא: פגעו כרגע בנוצרים בנצרת.

איוב קרא: האפיפיור עומד להגיע לארץ, והם פוגעים בנוצרים, במקום לדחות בעיה, לנסות להביא לפה כמה שיותר תיירים, שיביאו לכלכלה טובה לעם ישראל.

גדעון עזרא: צריך לסיים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא רוצה לדבר על האבטלה הגואה כל חודש ואני לא רוצה להוסיף.

איוב קרא: עם ישראל מספיק חכם להבדיל – – –

גדעון עזרא: צריך לסיים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, רק מלה אחרונה.

איוב קרא: עם ישראל יודע להבדיל, ואין לי ספק שהוא מבין שהוא עשה את שגיאת חייו במתן הקרדיט לממשלה הנוכחית, ואין לי ספק שבבוא העת יאמר את דברו.

איוב קרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חברי הכנסת ציפי לבני ואחמד טיבי אינם נוכחים.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אכן חבר בוועדת הכספים של הכנסת – בהמשך לדברים שאמרת, אדוני היושב-ראש – והיום, במסגרת חוק ההסדרים הדרקוני, ניסו להביא את נושא היטל הבלו, המס על הסולר, כשראש הממשלה ושר האוצר פונים ומבקשים מוועדת הכספים לייקר את הסולר לתחבורה במאות אחוזים.

ישראל כץ: הם רוצים להרוויח על חשבון הציבור 720 מיליון שקל במסגרת גזירות על הציבור, מתוכם 350 מיליון שקל נטו, שלא יחזרו לציבור.

ישראל כץ: ומי הציבור הזה שיוקפצו לו המחירים בסופו של דבר במאות אחוזים?

ישראל כץ: זו התחבורה הציבורית שמשתמשת בסולר, אלה המוניות שיועלו להן המחירים וייאלצו לגבות יותר, אלה נהגי המשאיות שגם כך נמצאים על הג'אנטים, וכמובן, כל התוספת הזאת תיפול גם על הציבור, מאחר שכל העלות הזאת תגולגל אליו, והכול הכול נופל בסופו של דבר על הציבור.

ישראל כץ: יש כאן, כמובן, הרשימה של המחירים אחרי ההעלאה האחרונה: נסיעה בכיוון אחד באוטובוס, מתל-אביב לחיפה – 20 שקלים; ירושלים–תל-אביב – 17.80 שקלים; תל-אביב–רמלה – 9.80 שקלים; ירושלים–צומת-רעננה – 22 שקלים; חיפה–ירושלים – 39 שקלים; תל-אביב–ים-המלח – 49 שקלים; נסיעה פנים-עירונית – 4.60 שקלים, בערים קטנות – 3.90 שקלים.

ישראל כץ: וזה הולך ומצטבר.

ישראל כץ: זה לא לכיוון אחד, זה להרבה כיוונים, ואם זה יוקפץ במאות אחוזים, בסופו של דבר הציבור הזה, שלא מסוגל להתארגן ולא מסוגל להתנגד, להשפיע ולכפות, יישא במחיר.

ישראל כץ: ומה עושה ההנהגה, מה עושה ראש הממשלה, מה עושים השרים מול המציאות הזאת שהם כופים על הציבור שלא מסוגל להתארגן ואין מי שייצג אותו?

ישראל כץ: אולי חוץ מאתנו, ואנחנו מבטיחים לעשות את זה.

ישראל כץ: לפני ימים מספר קראנו על שמונה שרים שנוסעים לפריס ואוכלים באגטים משובחים על חשבון הציבור, יושבים במסעדות פאר, נוסעים בלימוזינות, ישנים בסוויטות.

ישראל כץ: לא מספיק להם חדר רגיל במלון, לא מספיק להם לנסוע ברכב רגיל.

ישראל כץ: להם צריכים לתת תנאים מיוחדים.

ישראל כץ: הם לא מרגישים את ההתייקרויות, הם לא מרגישים את הגזירות.

ישראל כץ: וראש ממשלה אטום, שנוסע במטוס פרטי אטום – למעט תאונה מצערת בלונדון, ואני מאחל לו באמת נסיעות בטוחות, כי הוא ראש ממשלה באמת של כולנו – כדאי שינחת קצת באחד ביקורי המולדת ויראה מה קורה כאן, יראה על מי הוא עומד להנחית את הגזירות האלה: על אלה שלא מסוגלים להתגונן.

ישראל כץ: הרי מי שמסוגל להפגין, הוא נכנע לו בסופו של דבר.

ישראל כץ: מי שלא מסוגל להפגין, הציבור הפשוט, הרחב, שנתן בו אמון, בסופו של דבר חוטף אותן גזירות.

ישראל כץ: ואני מתחייב כאן, בשמי ובשם חברי, להיאבק נגד התקציב הקשה הזה, נגד הגזירות האלה, לטובת כלל הציבור.

ישראל כץ: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חברי הכנסת יובל שטייניץ, אברהם יחזקאל, סאלח טריף, דני נווה – אינם נוכחים.

גדעון עזרא: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה, ואם לא יהיו שינויים בנוכחות באולם, אחריו – חבר הכנסת רובי ריבלין.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, כבוד שר החינוך והתרבות, חברי הכנסת, אין לי צל של ספק, שההצעה של חבר הכנסת גפני – הכוונה שלה טובה, אבל גם אין ספק שהביצוע שלה הוא בעייתי לחלוטין.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לומר למשרדים או לחברות התחבורה שהם צריכים להתמודד עם הבעיה של השכבות החלשות.

טלב אלסאנע: צריך להגיד לממשלה להיטיב אתן, ואז הן יוכלו לשלם את דמי התחבורה הציבורית.

טלב אלסאנע: אבל להקטין את דמי התחבורה הציבורית לאותן משפחות או שכבות חלשות – זה נושא בעייתי.

טלב אלסאנע: אין לי ספק שצריך לחשוב איך לפתור את הבעיה, אבל דרך השלטון המרכזי, על-ידי המוסד לביטוח לאומי, או בכיוונים האלה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, כידוע לכם, ראשי הרשויות הערביות שובתים זה כשבועיים, ביום רביעי שעבר היתה הפגנה סוערת מאוד.

טלב אלסאנע: מחר היתה אמורה להתקיים הפגנה נוספת.

טלב אלסאנע: בעקבות ישיבה עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, וכן עם השר מתן וילנאי, ובעקבות פגישה עם שר האוצר היום הוחלט לדחות את ההפגנה, ולאור תחילתה של גישה חיובית שנשמעה בשלושה תחומים: א.

טלב אלסאנע: נכונות לצבוע תקציבים במשרדי הממשלה השונים כדי להתמודד עם בעיית הפיתוח והתשתיות ברשויות המקומיות הערביות; ב.

טלב אלסאנע: נכונות לתת איזה מענה לשיתוף והשתתפות הציבור הערבי בכל מה שקשור לתכנון, תוכניות המיתאר, תוכנית מיתאר ארצית, ייצוג בוועדות התכנון המחוזיות.

טלב אלסאנע: יש היענות חיובית או מגמה חיובית, ומתוך רצון גם להראות שאין המגמה להפגין על מנת להפגין, ואין מגמה להתעמת עם המשטרה על מנת להתעמת עם המשטרה, אלא המטרה היא להעלות את הבעיות.

טלב אלסאנע: ולכן, ראשי הרשויות וועדת המעקב החליטו לדחות את ההפגנה האמורה להתקיים מחר.

טלב אלסאנע: מצד שני, מאחר שאין היענות מעשית אלא התחלתה של מגמה, אוהל המחאה ימשיך לעמוד, השביתה של הרשויות הערביות תמשיך להתקיים, וגם השביתה של מערכת החינוך.

טלב אלסאנע: מאחר ששר החינוך נמצא כאן, אני אומר, שבלב כואב מאוד נפלה החלטה להשבית את מערכת החינוך.

טלב אלסאנע: אני סבור, ובצדק, שאסור שהתלמידים ייפגעו, וחבל על כל שעת חינוך והוראה שהם מפסידים.

טלב אלסאנע: מצד שני, גם חינוך למאבק ציבורי ולשוויון זכויות הוא חלק מהאזרחות שצריך ללמוד.

טלב אלסאנע: הייתי רוצה שהממשלה תיענה לתביעות ולא יהיה צורך להגיע למצב שבתי-הספר ישבתו מחר.

ראובן ריבלין: שיעשו יום עיון רק על הנושא הזה בבית-הספר.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, שעצם דחיית ההפגנה הוא מתן הזדמנות לממשלה.

טלב אלסאנע: אפשר לומר שהממשלה החלה לתת איתותים בכיוון מסוים, וזה צעד מבורך.

טלב אלסאנע: אני מקווה ומצפה לשעה שבה נודיע שהשביתה וההפגנה נסתיימו והתביעות נענו.

טלב אלסאנע: לדעתי, זה לא תביעות של הציבור הערבי, אלה תביעות של מדינת ישראל, תביעות של הטיפוח והדו-קיום; אי-אפשר לדבר על דו-קיום ללא שוויון אמיתי, וזה המבחן האמיתי של הדמוקרטיה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

יוסי שריד: חבר הכנסת טלב אלסאנע, לא שיבחו באותו מעמד את משרד החינוך?

יוסי שריד: אני תמה.

טלב אלסאנע: אני רק רוצה לומר, בפגישה עם מתן וילנאי, אתמול בוועדת המעקב, הוא הביא לדוגמה את השינוי שחל במדיניות הממשלה, הוא נשאל: איפה, באיזה משרד ממשלתי?

טלב אלסאנע: לא היתה לו תשובה פרט למשרד החינוך.

טלב אלסאנע: היום, במהלך הפגישה עם שר החינוך, הוא אמר, אמרתם שאין אף שקל, הנה, אני יכול לומר לכם, ששליש מכיתות הלימוד שייבנו יהיו במגזר הערבי וכל מרכזי הפיס הקהילתיים שייבנו בשנה הבאה יהיו במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: טוב שמשרד החינוך קיים, אבל לצערי הרב זה הפך להיות התירוץ והצידוק היחיד לתמיכתנו בממשלה או להפסקת השביתה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף – איננה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת האשם מחאמיד – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת סילבן שלום – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יורי שטרן – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

גדעון עזרא: ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

יוסי שריד: חבר הכנסת אזולאי הוא האחרון?

גדעון עזרא: כן.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר הנכבד, בקשר לדבריו האחרונים של חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני מוכרח לומר, שמשרד החינוך, לפי הממצאים שקראתי בוועדת החינוך, לא רק שהוא עושה למען אותה מטרה, אלא שגם את תקציבו השוטף, שלא ניתן לו על-ידי הממשלה לפי תוכנית החומש, הוא משלים, ויש לשבח את השר על עניין זה.

ראובן ריבלין: מה שמגיע לשר, מגיע לשר.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ביום ראשון סיעת הליכוד נוסעת לנהרייה.

ראובן ריבלין: והיא נוסעת לנהרייה על מנת להגיע למעלות.

ראובן ריבלין: היא נוסעת לנהרייה על מנת להגיע למעלות ברכבת.

ראובן ריבלין: וכל כך למה?

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים פתאום לנסוע ברכבת?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: כי התברר לנו, שלנסוע מתל-אביב לנהרייה ברכבת לוקח כרבע מהזמן שהיה לוקח לי לנסוע במכוניתי הפרטית או באיזה רכב של חבר שהיה מסיע אותי לשם.

ראובן ריבלין: רבותי, אנשי ואזרחי מדינת ישראל, הרכבת לוקחת אתכם ממקום למקום בצורה כל כך קלה ובצורה כל כך מהירה, בלי סכנה לתאונות דרכים, ובאמת, בנסיעה בטוחה אפשר להגיע לכל מקום.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, לא הייתי מציין זאת ולא רציתי לעשות איזה פרסום לסיעת הליכוד, חלילה, על כך שהיא מבקרת בקו העימות ביום ראשון, אלא על מנת לצאת אל העם ולבחון ולראות מה הן הטענות שקיימות ומה הן הבעיות שיתעוררו אם וכאשר ממשלת ישראל תחליט על צעד מדיני כזה או אחר או על צעד ביטחוני כזה או אחר.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שעד אשר כל עם ישראל יתחיל לנסוע בתחבורה ציבורית מתוך הבנה כמו שמבינים זאת שועי, נגידי ועשירי לונדון או עשירי ניו-יורק, הלוקחים את מכוניתם, עומדים באיזה מקום חנייה בשכונתם, עולים על הרכבת, מגיעים למקום שבו הם עובדים, בבטיחות, בלי להתעצבן, כאשר הם יכולים לנצל את הזמן, כשהם לא נוהגים, לקרוא חומר או לקרוא עיתון, הנה אנחנו יודעים שכאן בארץ כל אחד הוא בעל מכונית פרטית וכל אחד רוצה לנצל את מכוניתו הפרטית ואין אדם אחד שאינו נמצא על הכבישים, ודאי לא בימים שבהם אנחנו נמצאים בצפיפות תנועתית כזאת, משום שיש הגירה מתל-אביב לירושלים בימים שהממשלה יושבת בירושלים, והגירה מירושלים לתל-אביב בימים שהממשלה יושבת בתל-אביב.

ראובן ריבלין: אבל עד אז, עד אותו זמן שבו נסגל לעצמנו הרגלים לנסוע בתחבורה הציבורית, אבקש משר החינוך להפנות את תשומת לבו של שר התחבורה, שאוזנו כל כך קשובה לבעיות של דלת העם – ידע השר הנכבד, התחבורה הציבורית, לא רק עליית מחיר הסולר, התחבורה הציבורית היא מס על העניים.

ראובן ריבלין: מס על העניים.

ראובן ריבלין: כי אנחנו, שנוסעים ברכבנו הפרטי, משלמים את הדלק; יש אחדים שזה מנוכה להם כתשלום הוצאות, יש כאלה שזה לא מנוכה להם, אבל בסך הכול, אנחנו לא נזקקים לתחבורה הציבורית.

ראובן ריבלין: אותם אנשים שאין להם היכולת להשתמש ברכב אלטרנטיבי, הדרך היחידה והרגליים היחידות שיש להם להגיע ממקום למקום על מנת לבצע את העבודה שמקיימת אותם לפרנסתם, היא הנסיעה באוטובוסים, והם משלמים אותם תעריפים, בשל העובדה שהתחבורה הציבורית צריכה לפזר את ההוצאות הקיימות לגבי קווים שהיא מחויבת בהם ושאינם מכניסים להם די הצורך כדי לכסות את עלות הנסיעה, והם מטילים את העלות על מקומות שבהם הנוסעים הם רבים יותר.

ראובן ריבלין: יאמר שר החינוך לממשלה, הרי אנחנו התחלפנו והחלפנו רק בגלל סדר עדיפויות – נדאג לאותם אנשים שאוזנם היתה כרויה להבטחותינו, נדאג להם ונאמר להם: רבותי, אם מס, לפחות על אלה שיכולים.

ראובן ריבלין: מדוע להטיל מס על אותם אנשים שבאמת, בכסף לחמם משלמים את האוטובוס על מנת להגיע למקור לחמם ולמקום העבודה שהם עובדים בו על מנת לפרנס את משפחותיהם?

ראובן ריבלין: תודה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת דוד אזולאי.

גדעון עזרא: לאחר מכן – שר החינוך יוסי שריד.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת הרב משה גפני על יוזמתו הברוכה לקיים דיון במליאה בנושא כל כך כואב, שאני בטוח שאין עליו חילוקי דעות.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, שמענו כאן מפי חבר הכנסת רובי ריבלין על היוזמה של סיעת הליכוד, שאמורה מחר לבקר בנהרייה.

גדעון עזרא: ביום ראשון.

ראובן ריבלין: נרצה להיות גם בעכו.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך, תבורכו על שאימצתם את היוזמה של תנועת ש"ס – בשבוע שעבר כל הסיעה ביקרה בעכו, ובעוד שבועיים, בעזרת השם, אנחנו אמורים לבקר גם בעיר קריית-מלאכי, ואני חושב שטוב יעשו שאר סיעות הבית אם יאמצו את השיטה הזאת, שכל סיעה תצא לראות את המצוקה בכל יישוב ויישוב; זה רק יהיה לברכה וזה יתרום לדיונים במליאה.

דוד אזולאי: אדוני שר החינוך, היום התקיימה ישיבה עם שר האוצר בנושא המגזר הערבי.

דוד אזולאי: וזה בעקבות דיון שהתקיים בוועדת הפנים, דיון קשה על המצוקה הקשה במגזר הערבי.

דוד אזולאי: והועלו טענות קשות וצודקות, וביקשתי משר האוצר להתפנות מכל עיסוקיו ולקבל את חברי הכנסת הערבים על מנת לבדוק את האפשרות ולעשות הכול כדי שמחר לא תהיה הפגנה.

דוד אזולאי: לשמחתי הרבה, באותה ישיבה עם שר האוצר נתקבלו סיכומים על דעתם של חברי הכנסת הערבים וההנהגה הערבית, ואכן הוחלט שמחר לא תהיה הפגנה.

דוד אזולאי: עם זאת, אני רוצה להגיד לך, אדוני שר החינוך, שבאותה ישיבה קיבלת תשבחות על כך שמשרדך הוא היחיד שמגדיל את מספר הכיתות למגזר הערבי ועושה רבות במגזר הערבי.

דוד אזולאי: ואני אומר לך: תבורך על כך, אין עיני צרה בכך, אבל אני חושב שמן הראוי וטוב שגם היהדות החרדית במדינת ישראל תזכה ממך לאותו יחס שזוכה לו המגזר הערבי במדינת ישראל, ולא שיראו בהם גלגל חמישי.

דוד אזולאי: ראש הממשלה אהוד ברק הבטיח במערכת הבחירות מיטה לחולה מנהרייה, תעסוקה למובטל מדימונה.

דוד אזולאי: ראש הממשלה קיבל מנדט מהעם בעיקר על רקע הבטחותיו לסייע לשכבות החלשות בעם, והנה כמעט בכל יום אנו שומעים על גזירות חדשות הפוגעות באופן ישיר בשכבות החלשות.

דוד אזולאי: היום אנו מתבשרים על העלאת תעריפי התחבורה הציבורית.

דוד אזולאי: ואני רוצה לשאול אתכם, חברי חברי הכנסת, מי זקוק לתחבורה ציבורית?

דוד אזולאי: הלוא רק השכבות החלשות, מכיוון שכל השאר נוסעים ברכבים פרטיים.

דוד אזולאי: דווקא בהם לפגוע?

דוד אזולאי: כל זה מצטרף לגזירות החדשות לבקרים הפוגעות בשכבות החלשות.

דוד אזולאי: אני חושב, שהממשלה הזאת, מי שזוכר, אחת ההחלטות הראשונות שלה היתה העלאת מחיר הלחם.

דוד אזולאי: היום אנחנו שומעים על מספר המובטלים, על החולה מנהרייה שיש לי הרושם שבתקציב 2000 היא תעבור מהפרוזדור למחסן.

דוד אזולאי: אדוני ראש הממשלה, מן הראוי שיתפנה מכל העיסוקים שלו, מן הנסיעות לחוץ-לארץ.

דוד אזולאי: אני חושב שהשלום הוא דבר חשוב – אני כבר מסיים, אדוני – אבל המצב הפנימי, המצב הכלכלי הקשה במדינת ישראל מחייב את כולנו לשנס מותניים, להפסיק להתעסק עם הדברים האחרים ולבוא ולפעול למען כלל החברה בישראל, אחרת נגיע למצב שלא יהיה מה לתקן וזה יהיה ראש ממשלה לא של כולם.

דוד אזולאי: תודה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: שר החינוך, על מנת שיהיה חומר להשיב יש עוד שני חברי כנסת.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – אחרון אחרון חביב, חבר הכנסת רענן כהן.

גדעון עזרא: הוא באמת אחרון.

גדעון עזרא: אני רוצה לרדת יותר ממה שאתה רוצה ללכת.

גדעון עזרא: אתה יודע למה.

מוחמד כנעאן: אדוני השר, אני מודה לך על שנתת לי לדבר.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר החינוך, בראשית דברי ברצוני באמת להודות לשר החינוך יוסי שריד.

מוחמד כנעאן: אני יודע שרק אתמול הוא הביא את תוכנית החומש למגזר הערבי, שיש בה העלאה משמעותית בנושא של בניית כיתות לימוד.

מוחמד כנעאן: אומנם אנחנו, מערכת החינוך הערבית, תובעת ודורשת יותר, אך לעומת יתר המשרדים, אין מה להשוות עם משרד החינוך, שאכן אמר וביצע.

מוחמד כנעאן: כולי תקווה, ששר החינוך ימשיך במדיניות זאת, ושבתקופה הקרובה ביותר באמת אכן נזכה לשוויון, לכיסוי ולצמצום הפערים בין החינוך הערבי לחינוך היהודי במדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: אני תקווה, אדוני היושב-ראש, שיתר המשרדים, בלי יוצא מן הכלל, ילמדו אולי מעט משר החינוך, וגם הם יעלו את התקציבים שלהם על מנת לצמצם את הפערים בצורה משמעותית.

מוחמד כנעאן: היום, אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים על העלאת התעריפים בתחבורה הציבורית, שבה כשלעצמה יש פגיעה רצינית מאוד בשכבות החלשות במדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: כל בוקר מדברים על תאונות הדרכים, לצערי הרב, בצורה נרחבת.

מוחמד כנעאן: בנושא הזה השכבות החלשות הן הפגועות המרכזיות והעיקריות מהעלאת התעריפים.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אפילו היום לנסוע ברכב פרטי, ואני אומר לך מתוך ניסיון אישי, לנסוע מהעיר שלי, מתמרה, לנצרת ברכב פרטי עולה לי פחות מאשר לנסוע בתחבורה ציבורית.

מוחמד כנעאן: זה בלתי אפשרי.

מוחמד כנעאן: במקום להוזיל את התחבורה הציבורית על מנת להפחית את מספר הרכבים במדינה, על מנת לאפשר נסיעה נוחה יותר, בלי תאונות דרכים, פחות תאונות דרכים בכבישי ישראל, הממשלה, לצערי, עושה ההיפך.

מוחמד כנעאן: היום יש אפילו יישובים רבים, אדוני היושב-ראש, ואני רוצה לציין כדוגמה את ערערה במשולש הצפוני ואת כפר-קרע ואום-אל-פחם, שלא נכנסת אליהם תחבורה ציבורית כלל.

מוחמד כנעאן: אין אצלם תחבורה ציבורית, לא מוכרת אצלם תחבורה ציבורית.

מוחמד כנעאן: גם בערים טייבה וטירה יש מעט מאוד, אולי אוטובוס או שניים ביום, וגם זה מקשה על השכבות העניות.

מוחמד כנעאן: אם נביא בחשבון את הסטטיסטיקה האחרונה, שמראה גידול משמעותי במספר העניים במדינת ישראל ובמספר בני השכבות החלשות, כל חודש יש לנו בשורה חדשה על יותר עניים ויותר אנשים חלשים במדינה.

מוחמד כנעאן: אני חושב, שתפקידה של הממשלה, זו הבטחתה לפני הבחירות, לעזור לכל השכבות החלשות במדינת ישראל, לכל האנשים הזקוקים, לא רק בתחום הבריאות ולא רק בתחום החינוך אלא גם בתחום התעשייה ובכל התחומים.

מוחמד כנעאן: יש מה לעזור ויש מה להוסיף ויש מה לשפר על מנת שממשלת ישראל באמת תעמוד בהבטחות שניתנו לתושבים על מנת לשפר את המצב החברתי-הכלכלי של תושבי ישראל.

מוחמד כנעאן: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: אחרון לפני השר – חבר הכנסת רענן כהן, בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת הנוכחים כמובן, אני רוצה באמת לברך את השר יוסי שריד על פעילותו – לפני שאגע בנושא תחבורה הציבורית.

רענן כהן: אני די מוטרד, כמוך וכמו רבים אחרים, מהאלימות ומהמקרים שאתה שומע עליהם.

רענן כהן: אתה נדהם ונפעם לשמוע, ששלושה אנשים שתו וודקה, עברו ברחוב, מצאו בחור צעיר והכו אותו; אדם אחר הולך ברחוב וקורה לו משהו.

רענן כהן: האלימות הולכת ומתרחבת, ונדמה לי שכמו שהיו לך הצלחות אדירות במערכת החינוך, אחד הנושאים שצריכים להיות על סדר-היום הלאומי שלנו – כשר חינוך עליך לעשות הכול ולראות איך אנחנו מצמצמים את האווירה האלימה ונותנים פתרון לאחת מהשאלות הקשות.

רענן כהן: זו לא שאלה רק של משרד החינוך, אלא של כלל מדינת ישראל, ואין לי ספק שאתה תשפיע בתחום הזה.

רענן כהן: בנושא התחבורה הציבורית – בשבוע שחלף הייתי גם בדימונה ובירוחם, ולפני זה הייתי בקריית-שמונה, בטבריה ובאזורי הפיתוח.

מוחמד כנעאן: טייבה, טייבה.

רענן כהן: טייבה קרובה, ואני רוצה לדבר דווקא על המקומות הרחוקים.

רענן כהן: כמו שמקובל שתושבי אילת מקבלים הנחה מיוחדת בטיסה, אולי נתחיל לחשוב שכל אזורי הפיתוח יקבלו איזו הנחה מיוחדת.

רענן כהן: סליחה, כבוד השר, העליתי הצעה, ואני חושב שתוכל להביא אותה לממשלה.

רענן כהן: אמרתי ואני חוזר עליה: כמו שתושבי אילת מקבלים הנחה מיוחדת בטיסות, אני חושב שאנחנו צריכים להגדיר כמה אזורי פיתוח במדינת ישראל שיוכלו לקבל כרטיס הנחה בתחבורה הציבורית.

רענן כהן: כמו שאנחנו נותנים לגמלאים מגיל 65 או לתלמידים, ייתכן מאוד שכאן אנחנו באים עם בשורה חשובה מאוד דווקא לאותה אוכלוסייה מאוד מאוד קשה מבחינת השתלבות, מבחינת היכולת ומבחינת הכלכלה.

רענן כהן: בדימונה, למשל, ראיתי בחדר וחצי שמונה אנשים, בקושי חיים, אין להם חשמל.

רענן כהן: בשנות האלפיים יש להם בקושי מים.

רענן כהן: הדברים האלה כואבים, וזה לא שייך לא לקבוצה א', לא לקבוצה ב', לא למפלגה כזאת או אחרת.

רענן כהן: חובתנו לדאוג לחברה, חובתנו לדאוג לאוכלוסיות החלשות.

רענן כהן: ואם תוכל להביא את ההצעה הזאת לממשלה, ייתכן מאוד שיש פה משהו שבהחלט יכול לשנות, לחולל אווירה טובה יותר, יותר שוויונית; שתהיה התייחסות דווקא לאותה אוכלוסייה שלכולנו יש עניין לעזור לה.

רענן כהן: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: שר החינוך, ממלא-מקום שר התחבורה, בבקשה – העלאת התעריפים בתחבורה הציבורית והפגיעה בשכבות החלשות.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני חייב להצהיר הצהרה חד-משמעית ובלתי חוזרת – –

ראובן ריבלין: אין לך מגלומניה.

יוסי שריד: – – שאני לא שר התחבורה, ואולי כשאני אהיה גדול אני אהיה פעם שר התחבורה.

יוסי שריד: אבל אני רוצה לומר שתיים-שלוש הערות.

ראובן ריבלין: – – –

יוסי שריד: כן, היו דווקא נותנים לי בשמחה להיות שר התחבורה.

ראובן ריבלין: דווקא ההיסטוריה של מדינת ישראל מראה, ששרי תחבורה הגיעו להיות ראשי ממשלה.

ראובן ריבלין: נדמה לי ששר החינוך נמנה עמם.

יוסי שריד: יש משהו במה שאתה אומר.

יוסי שריד: אני אשקול זאת עד יום ראשון.

יוסי שריד: ביום ראשון אני אציע לאיציק מרדכי הצעה שאי-אפשר לסרב לה.

יוסי שריד: קודם כול, אני מודה מקרב לב לחברי חברי הכנסת שחלקו מחמאות למשרד החינוך על כך שהוא השתדל ומשתדל לא רק לדרוש נאה כאשר מדובר בצורך לגשר על פני פערים בין אוכלוסיות, בין שכבות, בין ציבורים, אלא גם מקיים נאה בתנאים קשים מאוד.

יוסי שריד: באילוצים תקציביים מאוד מאוד חריפים משרד החינוך באמת מתכוון לבנות בשנת התקציב 2000 473 כיתות במגזר הערבי, לא כולל המגזר הדרוזי, ששם ייבנו עוד 56 כיתות.

יוסי שריד: יחד – יותר מ-500 כיתות.

יוסי שריד: זה פי שניים-ורבע ממה שנבנה בשנה האחרונה.

יוסי שריד: אני חושב שבתנאים התקציביים הנוכחיים זו בהחלט מנה ראויה לשמה.

יוסי שריד: מובן שהיינו רוצים לבנות יותר.

מוחמד כנעאן: בשלוש השנים האחרונות אפילו, אדוני השר.

יוסי שריד: בשלוש השנים האחרונות אולי אפילו.

יוסי שריד: כן.

יוסי שריד: מובן שהיינו רוצים לעשות הרבה יותר, חבר הכנסת כנעאן, היינו רוצים לבנות יותר לכל האוכלוסיות שזקוקות ליותר עידוד וליותר טיפוח וליותר חיזוק, אבל למרבה הצער, היד איננה משגת.

יוסי שריד: זה לא סוד בשבילכם, הדברים פורסמו ברבים.

יוסי שריד: בישיבת הממשלה האחרונה אמרתי כמה דברי מינות וכפירה.

יוסי שריד: בכל קבוצה חברתית יש דברים שהם לא כל כך מקובלים ויש בהם אולי כדי לשבור כלים, ונדמה לך שאם הם ייאמרו אז האדמה תזוע, ואולי לוחות הברית יתנפצו פעם נוספת.

יוסי שריד: אני חושב שצריך לפרוץ את מסגרת התקציב.

יוסי שריד: התקציב הזה גם הוא – אם דיברנו על לוחות הברית – הוא לא מדאורייתא.

יוסי שריד: אני מכיר הרבה אנשי כלכלה והרבה אנשים יודעי דבר שחושבים שאפשר לחיות עם תקציב או עם גירעון קצת יותר גדול, עם תקציב קצת יותר גדול, ולא רק שזה לא יזיק לצמיחה, אפילו לצמיחה זה יועיל.

יוסי שריד: אנחנו השתדלנו ומשתדלים.

יוסי שריד: חבר הכנסת רובי ריבלין סיפר שסיעת הליכוד נוסעת ביום ראשון למקום שהיא נוסעת, וטוב שהיא נוסעת, וחברנו חבר הכנסת מש"ס כבר הודיע שסיעת הליכוד נוסעת בעקבות סיעת ש"ס.

יוסי שריד: נפלה זכות גדולה בחלקי כאשר ביום האוהל, אוהל המחאה בקו העימות, ראשי הרשויות המקומיות של קו העימות הזמינו אותי – אולי לא במקרה הזמינו אותי, ואולי לא במקרה הייתי השר היחיד שם, כי נדמה לי שמשרד החינוך השתדל מאוד לעמוד בהתחייבויות גם לתושבים בגבול הצפון.

יוסי שריד: למה?

יוסי שריד: כי הם ראויים לזה.

ראובן ריבלין: הם בטח יספרו לנו את זה.

יוסי שריד: כן, אני מאוד מקווה.

יוסי שריד: הצעתו של רענן כהן ראויה מאוד לבחינה.

יוסי שריד: היא אפילו משתלבת עם הדיון של הממשלה במפת העדיפות הלאומית.

יוסי שריד: אנחנו יודעים שהפריפריה רחוקה.

יוסי שריד: לא רק שהיא רחוקה, זו עובדה, אלא שבפריפריה רחוקה לפעמים, ואולי בדרך כלל, מתגוררות גם אוכלוסיות שהן לא האוכלוסיות החזקות ביותר.

יוסי שריד: אז הם גם גרים רחוק, הם גם צריכים לשלם יותר בעבור התחבורה הציבורית, וגם לא מדובר באנשים שיכולים להרשות לעצמם יותר מאנשים שיושבים במרכז הארץ.

יוסי שריד: נדמה לי שזו הצעה הגיונית, שצריכה להשתלב במסגרת מפת העדיפות הלאומית, כפי שהיא הולכת ומתגבשת בעצם הימים האלה לקראת אישורה בממשלה הזאת.

יוסי שריד: זו בוודאי לא תהיה מפת עדיפות לאומית שדומה למפת העדיפות של הממשלה הקודמת.

יוסי שריד: יהיו בה שינויים, ואני מקווה אפילו שינויים ניכרים, ואני בהחלט אמסור את הרעיון הזה.

יוסי שריד: אבל גם אתה, כפי שידוע לי, יכול לבוא בקשרים עם אנשים רמי מעלה, ואפילו – – –

ראובן ריבלין: אחרי התוכנית אתמול בטלוויזיה, אני לא בטוח.

יוסי שריד: אני לא יודע מה היתה התוכנית בטלוויזיה.

יוסי שריד: לא ראיתי.

ראובן ריבלין: – – –

יוסי שריד: לא ראיתי את התוכנית, אני לא מעודכן.

יוסי שריד: חבר הכנסת רענן כהן, על-פי מה שידוע לי, מסוגל להתקשר במישרין אפילו למנכ"ל משרד ראש הממשלה יוסי קוצ'יק ולהציע לו את זה.

יוסי שריד: אני חושב שזו בהחלט הצעה ראויה.

יוסי שריד: הדבר האחרון, אדוני היושב-ראש – אני רוצה לומר, וזה דבר שבאופן אישי מאוד מעניין אותי, שיש פה איזה דבר מוזר ביותר, חבר הכנסת רובי ריבלין וחבר הכנסת רענן כהן וחברי חבר הכנסת כנעאן.

יוסי שריד: יש איזו המצאה אדירה, סנסציונית, שהעולם לא ידע כדוגמתה, אחד הדברים המתוחכמים ביותר עלי אדמות, וההמצאה הזאת שמה רכבת.

יוסי שריד: שמע, העולם עומד ומשתאה.

יוסי שריד: רכבת – לא שמענו בכלל על דבר כזה.

יוסי שריד: העולם נוסע ברכבות.

יוסי שריד: לא בדקתי את זה היום.

יוסי שריד: לו הייתי יודע שאני עומד לדבר על זה, הייתי בודק.

יוסי שריד: עברו בוודאי 150 שנה מאז הרכבות האלה שנסעו לאט, אבל לעומת זאת העלו הרבה עשן ורעש ושקשוק ושקשוק.

ראובן ריבלין: כן, גם בארץ נסעו לפני 100 שנה.

יוסי שריד: כן, כבר 100 שנה נוסעים ברכבות בארץ.

יוסי שריד: זו המצאה אדירה, פשוט המצאה אדירה.

יוסי שריד: קודם קטר, אחר כך קרונות, וזה נוסע על מסילה, וזה משקשק, וזה עובר ממקום למקום, וזה נע, וזה מוביל אנשים.

יוסי שריד: זו המצאה גאונית.

יוסי שריד: זה היי-טק הדבר הזה.

יוסי שריד: למה אני מציג את זה בדרך שאני מציג?

יוסי שריד: כי יש דברים שאני מסכים להם, לא מסכים.

יוסי שריד: מישהו יכול להסביר מה הקושי הגדול בסלילת מסילה מתל-אביב לבאר-שבע?

גדעון עזרא: זה לא נגמר באותה קדנציה.

יוסי שריד: לא, זה באמת מבצע אדיר.

יוסי שריד: זה אחד המבצעים הגדולים בין פלאי תבל, זה יהיה אחד מהפלאים.

יוסי שריד: יביאו אנשים לראות את הרכבת מתל-אביב לבאר-שבע.

יוסי שריד: כמה שנים כבר מדברים על רכבת לבאר-שבע?

יוסי שריד: ישורת, 100 קילומטר – – –

ראובן ריבלין: אין נהר קוואי.

יוסי שריד: אין נהרות באמצע.

יוסי שריד: אין לא הרים ולא גיאיות, התוואי מוכן.

יוסי שריד: מישהו יכול להסביר את זה?

יוסי שריד: זה מעצבן באופן כללי, אבל זה גם מעצבן באופן פרטי.

יוסי שריד: למה?

יוסי שריד: כי עד שבאים לעשות את הדבר הכי נכון ולסלול לא רק מסילת רכבת שבאמצעותה אפשר להגיע בשלושת-רבעי השעה מתל-אביב לבאר-שבע – ולא תאמינו, גם מבאר-שבע לתל-אביב – אפשר לבנות מערכת הסעה המונית, שגם היא, אגב, גילוי מפלאי הטבע, שלא שמעו עליו לא בפריס ולא בלונדון ולא במוסקבה ולא בקהיר.

יוסי שריד: אפשר לבנות מערכת הסעה המונית גם מפתח-תקווה לתל-אביב ומהרצלייה לתל-אביב ומראשון-לציון לתל-אביב, לגוש המטרופוליטני הגדול והצפוף, ומרחובות לתל-אביב ומאשדוד, והרבה בעיות קשות מאוד היו נפתרות.

יוסי שריד: התוואים קיימים.

יוסי שריד: למסילת רכבת יש עוד איזו תכונה שצריך לשבח אותה, והתכונה היא שהיא גם לא גוזלת קרקע.

יוסי שריד: אני צריך לתאר זאת כי זו באמת המצאה חדשה ולא ידועה.

יוסי שריד: זה מאוד מאוד צר.

יוסי שריד: המסילה מאוד מאוד צרה.

יוסי שריד: 50–40 סנטימטר.

יוסי שריד: גם כשהרכבת נוסעת היא לוקחת עוד מטר מפה ומטר משם.

יוסי שריד: הכול מוכן, אבל לא עושים.

יוסי שריד: מכיוון שאנחנו הרי יודעים תמיד טוב יותר מאחרים – מה זה בשבילנו רכבת.

יוסי שריד: רכבת זה קטן עלינו.

יוסי שריד: אנחנו נסלול את כביש מס' 6, כביש יקר מאין כמוהו.

יוסי שריד: אנשים ישלמו שם הרבה כסף, כי הוא הופך להיות כביש אגרה.

יוסי שריד: הוא זולל קרקע ממדרגה ראשונה.

יוסי שריד: אנחנו לארג'.

יוסי שריד: מכיוון שיש לנו ארץ ענקית, רחבת ידיים, אז אנחנו לארג' בקרקע.

יוסי שריד: מה זה קרקע.

יוסי שריד: איפה נשמע כדבר הזה?

יוסי שריד: פעם אמרתי שכבר לא מדובר במדינה שיש לה כביש, אלא בכביש שיש לו מדינה.

יוסי שריד: אני כבר לא רוצה להתווכח עכשיו על כביש מס' 6, אבל מותר לבקש מאנשים בעלי שכל ישר, מממשלה כזאת או ממשלה אחרת, שיעשו דבר אחד.

יוסי שריד: יכול להיות שכביש מס' 6 נחוץ, אבל קודם כול בואו נעשה את הדברים הפשוטים, הקלים, המובנים מאליהם, המתחייבים.

יוסי שריד: נבנה את מערכת ההסעה ההמונית הפנטסטית הזאת, שאיש לא שמע עליה, ואחרי כן, ורק אחרי כן, אחרי שניווכח לדעת שהבעיות לא נפתרו, והעומס הוא עומס, והפקקים הם פקקים, והמצוקה בתעבורה היא מצוקה בתעבורה, אז נשקול את כביש מס' 6.

יוסי שריד: אבל למה להקדים?

יוסי שריד: במקרה הזה, מכיוון שמדובר בתחבורה אפשר באמת לומר: למה להקדים את העגלה לפני הסוסים?

יוסי שריד: בואו נשים קודם כול את הסוסים, סוסי הפלדה האלה של הרכבת, ואחר כך נראה.

יוסי שריד: זה לא הגיוני?

יוסי שריד: זול יותר, נכון יותר, נכון יותר גם מבחינת השכבות החלשות, כי כביש מס' 6 לא עומד לשרת שכבות חלשות, זה כביש של עשירים.

יוסי שריד: איש לא מסוגל להסביר זאת, אבל איש גם לא מסוגל להסביר עוד דבר – למה בכנסת לא יכול להתגבש רוב בעד הדבר האלמנטרי הזה?

יוסי שריד: עזבו עכשיו נגד כביש מס' 6.

יוסי שריד: אנחנו בעד מערכת הסעה המונית.

יוסי שריד: תיבנה מערכת הסעה המונית, כל מצב התחבורה במדינת ישראל ייבדק מחדש, ולאחר שהוא ייבדק מחדש, נגיע לכלל מסקנה האם כביש מס' 6 נחוץ או לא נחוץ, אבל לא קודם כביש מס' 6.

יוסי שריד: לו היה לי יותר זמן הייתי מנתח למה כביש מס' 6 לא רלוונטי כלל לבעיות התחבורה שלנו, אבל לא זה העניין.

יוסי שריד: לכן, אדוני היושב-ראש, ניצלתי את סבלנותך כדי להגיד, שבמדינה הזאת, שיש לה כל מיני יומרות ויש בה הרבה היי-טק וידוע שיש גניוס יהודי, הגניוס היהודי המפורסם – אני רוצה להאמין שבכל זאת הגניוס היהודי המפורסם יצליח לסלול את מסילת הרכבת חסרת התקדים, אחד מפלאי תבל, בין תל-אביב לבאר-שבע ולמקומות אחרים.

יוסי שריד: תודה רבה, אדוני.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: רבותי, סיכום הדיון והצבעה בנושא העלאת התעריפים בתחבורה הציבורית יהיו במועד אחר.

גדעון עזרא: אני נועל את ישיבת הכנסת.

גדעון עזרא: הישיבה הבאה – מחר, יום ד', כ"ב בכסליו התש"ס, 1 בדצמבר 1999, בשעה 11:00.

גדעון עזרא: הישיבה נעולה.

גדעון עזרא: תודה רבה.