ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 94, 2000-03-07 00:00

אברהם בורג: אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, היום יום שלישי, ל' בחודש א' אדר התש"ס, 7 בחודש מרס שנת 2000.

אברהם בורג: לפני הנאומים בני דקה אני מבקש רגע של הבהרה לחברי הכנסת בשל מה התעכבה פתיחת הישיבה, ברשותכם.

אברהם בורג: כמה דקות לפני השעה 16:00, השעה היעודה לפתיחת הישיבה, התקשר אלי השר יצחק מרדכי וביקש ממני שיתאפשר לו למסור הודעה אישית בפתח הישיבה על דברים שהתחוללו היום בתקשורת, בציבור, מחוץ לאולם המליאה.

אברהם בורג: ביקשתי לדחות את פתיחת הישיבה על מנת להתייעץ גם עם הייעוץ המשפטי של הכנסת, גם עם כמה חברי כנסת, והודעתי לו, שהנוהל של הודעה אישית הוא נוהל שהמשמעות התקנונית שלו והנוהג שלו, שאם דברים, על-פי סעיף 54 לתקנון, נאמרים בנושאו של חבר כנסת במהלך הדיון כאן, יתאפשר לחברי הכנסת להגיב בדרך של הודעה אישית שתועבר ליושב-ראש וכו' וכו', מה שאין כאן במקרה הזה, משום שהדברים שנאמרו נאמרו מחוץ למליאת הכנסת ונאמרו במתודות אחרות של העברת מסרים ואותן מתודות מסורות גם לידיו.

אברהם בורג: הבהרתי לשר מרדכי, שהניסיון שנעשה גם על-ידי חברת הכנסת גלאון וגם על-ידי בכל הימים האלה שאנחנו מודעים לסוגיה הזאת, הוא ניסיון להוציא את הפוליטיקה מחוץ לערוץ הטבעי של דברים מן הסוג הזה.

אברהם בורג: כאשר פנתה אלינו הפונה אמרנו לעצמנו, שהדבר הנכון לעשותו, גם מבחינת האחריות הציבורית ואומץ הלב הציבורי, וגם מבחינת תקינות המעשה, זה לפנות למשטרת ישראל להגיש תלונה, והערוץ אחרי כן – מתלוננת, נלון וכלי המשפט והאכיפה של מדינת ישראל.

אברהם בורג: הכנסת, אנחנו כאנשים פוליטיים, לא צריכים להיות חלק מהליך מן הסוג הזה; יש לנו כמובן דעות כאלה ואחרות.

אברהם בורג: אלה הדברים שאמרתי לשר מרדכי; לקח קצת זמן להתייעץ ולומר את הדברים.

אברהם בורג: אני פונה לחברי הכנסת – אין שום כוח שבעולם שיכול לעצור את חברי הכנסת מלהתבטא כך או להתבטא אחרת.

אברהם בורג: אבל אני חושב, שגם משום הרגישות של הנושא הזה וגם משום הרצון, לפחות של חברת הכנסת גלאון, שלי ושל המתלוננת שפנתה אלינו, שהדברים האלה לא יהפכו חלק מאילי הניגוח של הבית הזה, אותנו את עצמנו וזה כנגד זה; אני חושב שמן הראוי היה, שלפחות ביום הדיונים הזה, גם בנאומים בני דקה וגם יותר מאוחר, במהלך הדיון על נושא יום האשה הבין-לאומי, התייחסות לנושאים דומים לזה, ודאי אפשר, אני הייתי שמח לו הנושא האישי, הפרסונלי הזה לא יעלה על במת הכנסת.

אברהם בורג: ברור הדבר שאם הנושא יעלה כאן

אברהם בורג: בצורה כזאת או אחרת, ודאי שפתחון-פה יינתן גם אם יוזכר בצורה זו או אחרת במהלך הדיונים.

אברהם בורג: אני לא יכול להגיד יותר מזה.

אברהם בורג: מכאן ואילך אנחנו נקיים את הנוהל באשר הוא.

אברהם בורג: ואני מתנצל בפני חברי הכנסת שהמתינו עד שגמרנו לברר את הנושא הזה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר לך לפי העבר, שניתנה אפשרות לחברי כנסת למסור הודעה אישית.

אברהם בורג: יכול להיות.

אברהם בורג: אני קיימתי את ההתייעצות כפי שקיימתי אותה, הדברים האלה נסמכים גם על חוות הדעת המשפטית, ואתה יודע את מנהגי, חבר הכנסת שטרית, אתה יודע את מנהגי בדברים האלה, שאני מקבל חוות דעת משפטית והולך אתה כסרגל, כי אני חושב שצריך סרגל בדברים האלה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: רבותי, אני מבקש לעשות הצבעת בקשה לדיון במסגרת נאומים בני דקה.

אברהם בורג: אני מבקש ללחוץ.

אברהם בורג: כל מי שרוצה לדבר, ילחץ נא.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אנחנו נתחיל.

אברהם בורג: ראשון – חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת חיים דרוקמן.

אברהם בורג: בבקשה.

מאיר שטרית: תתחיל פעם מהאות תי"ו או שי"ן.

אברהם בורג: הבא בתור – חבר הכנסת סילבן שלום.

אברהם בורג: חבר הכנסת אדלשטיין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש היום מגוון של אירועים, הגדול והחשוב מכולם – יום האשה הבין-לאומי, והיו אירועים שונים לציון יום האשה.

יולי יואל אדלשטיין: ברצוני להזכיר, כפי שאני נוהג לעשות, שלצערי הרב גם השבוע אנחנו לא שומעים שום חדשות, לא בנושא של נעדרי סולטן-יעקוב ולא בנושא של שחרורו של יונתן פולארד.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו ודאי זוכרים, שגם האמהות שלהם – ובמקרה של פולארד, אשה – שנים רבות מחכות לחדשות, וכולנו מחכים לחדשות טובות.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שביום כזה אל לנו לשכוח את האנשים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת חיים דרוקמן.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לאחר חיסול חוליית המחבלים בטייבה יצאו בהצהרות, הן משמאל והן מימין, כי אין ללמוד מהאירוע בטייבה על יחסם של כלל ערביי ישראל למדינת ישראל, ולמרות יידוי האבנים בטייבה קבעו, כי ערביי ישראל אינם אשמים בשום דבר וודאי שאסור בשום פנים לעשות הכללות.

חיים דרוקמן: ברצוני לשאול: האם דבר זה אמור רק לגבי ערבים, ואילו לגבי יהודים דתיים היחס צריך להיות שונה?

חיים דרוקמן: לגבי יהודים דתיים כולם אשמים, וכולם צריכים לעשות חשבון נפש, ויש שמתעקשים שצריך להיות כתוב דווקא: הרצח בוצע על-ידי צעיר חובש כיפה.

חיים דרוקמן: והשאלה שלי הופכת לזעקה – היכן הצדק?

חיים דרוקמן: מדוע הוא סלקטיבי?

חיים דרוקמן: מדוע היחס הזה של איפה ואיפה?

חיים דרוקמן: מדוע גם ביחס ליהודים אין נוהגים כך ואין עושים הכללות?

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת סילבן שלום.

אברהם בורג: אחריו – חברת הכנסת יהודית נאות.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, יום האשה הבין-לאומי נחוג או מצוין יום אחד בשנה, אבל 364 ימים נוספים בשנה, המעמד שנקרא מעמד האשה לוקה בחסר בשדרות רחבות מאוד של הציבור.

סילבן שלום: היום אולי מדברים על עניין אחר, על עניין ספציפי מיוחד, אבל בסך הכול מעמד האשה לא הגיע למה שהיינו רוצים, לא בפוליטיקה, לא בעבודה, לא בעסקים ולא בהרבה מאוד תחומים שהם תחומים מאוד מאוד חשובים.

סילבן שלום: אני חושב שבעניין הזה חשוב לציין את העבודה שנעשית כאן גם על-ידי חברות כנסת וגם על-ידי אחרים, כדי לנסות ולהצעיד את מעמד האשה קדימה.

סילבן שלום: כולנו היינו רוצים שנשים תהפוכנה להיות מנהיגות בכלל שדרות הציבור, ואני מאוד מקווה שהיום הזה שיצוין כאן לא יהיה יום שהוא מצוות אנשים מלומדה, אלא יביא אותנו בסופו של דבר למצב שזה יהיה כך.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת יהודית נאות.

אברהם בורג: אחריה – חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, את שיש לי לומר באשר למעמד האשה ובהצעת חוק זכויות האשה אני אגיד במועדו.

יהודית נאות: אני רוצה לקרוא לבית לשים לבו לכך, שמונחת לפתחנו שביתה מאוד מאוד חמורה, שביתת הרופאים, ואני רוצה לקרוא כרגע, והיום, לשר האוצר ולראש הממשלה לא להמתין עד שציבור החולים ייפגע אלא לפתור את הבעיה לאלתר, היום.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת משה רז.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לבעיית הדיור הציבורי.

מיכאל נודלמן: 50,000 עולים עומדים בתור לדיור ציבורי משנת 1990/91, ואנחנו מדברים על חוק הדיור הציבורי, שרוצים לפזר את כל הדיור הציבורי.

מיכאל נודלמן: בין האנשים שעומדים בתור יש כמעט 10,000 אמהות חד-הוריות.

מיכאל נודלמן: אני חושב שהמדינה שלנו צריכה לבנות תוכנית כדי לספק לאנשים כאלה דיור.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדינת עלייה, ולא מקובל שמקרים סוציאליים יעמדו בתור משנת 1990/91.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת משה רז, ואחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, ההיסטריה הציבורית, לפחות מצד חלק מהציבור, שהתעוררה לאחר החלטת שר החינוך ומשרד החינוך לתקן במעט את תוכנית הלימודים בספרות, אני חושב שהיא מצביעה על בעיה קשה של החברה הישראלית, שחיה באטימות.

מוסי רז: היא לא מוכנה לשמוע מה קורה סביבה, לא מוכנה ללמוד ולראות מה חושבים עליה מבחוץ, מה חושבים אנשים – שבכלל ספק אם הם בחוץ, גרים כאן מאוד קרוב – על עצמם, איך הם רואים את התרבות, ומנסה להשלים פה את הסגירות.

מוסי רז: זאת בזמן שבצד השני, בצד הערבי, קוראים עלינו, לומדים עלינו, רבים יודעים את השפה העברית, צופים בכלי התקשורת שלנו.

מוסי רז: אני חושב שהדברים האלה רק מעידים על פחדנות ועל אופי חולה של החברה הישראלית, שמפחדת מהאחר, מפחדת מהשונה, מפחדת להתמודד עם תרבות אחרת.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יעקב ליצמן.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, האפיפיור מגיע לביקור בארץ, והמדינה משקיעה 36 מיליון שקל בביקור.

יעקב ליצמן: לצערי, ארכיוני הווטיקן לא נפתחו מעולם.

יעקב ליצמן: פתיחת הארכיון של הווטיקן יכולה לשפוך אור על הרבה ילדים יהודים ניצולי שואה שהכנסייה הסתירה את יהדותם, וגם על רכוש של יהודים שנהרגו בשואה.

יעקב ליצמן: על ראש הממשלה לעמוד בתוקף רב, עוד לפני הביקור, כי על הווטיקן לפתוח את הארכיונים.

יעקב ליצמן: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני כמה ימים הכריזו עובדי עיריית נצרת על שביתה כללית, והעירייה מושבתת בגלל אי-העברת תקציבים לעירייה, במיוחד למשכורות ולפיתוח, ולקראת ביקור האפיפיור.

מוחמד ברכה: לפני כמה חודשים היה אוהל מחאה ושביתה של ראשי הרשויות הערביות, ונחתם הסכם.

מוחמד ברכה: מההסכם הזה לא יושם דבר, וכל זה היה מעין תרמית.

מוחמד ברכה: אתמול פניתי ליושב-ראש הקואליציה, שיעביר את הבקשה לראש הממשלה.

מוחמד ברכה: אני פונה שוב מכאן לראש הממשלה להתערב אישית בנושא זה.

מוחמד ברכה: זה פשוט יביא לקריסה של הרשויות המקומיות, על אחת כמה וכמה כשמדובר בעיריית נצרת, שהולכת לקבל את האפיפיור ואחד האירועים המרכזיים במדינה יהיה שם.

מוחמד ברכה: לכן חשוב היום, לפני מחר, לסיים את המשבר הזה ברשויות המקומיות הערביות בכלל ובמיוחד בעיריית נצרת.

מוחמד ברכה: הנושא מאוד דחוף.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יהושע מצא, בבקשה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אתמול פרסם העיתונאי גד ליאור ב"ידיעות אחרונות", כי משרד האוצר לקח לעצמו שירותים של משרד פרסום, אחד מהגדולים, וישלם לו עשרות אלפי שקלים בחודש.

יהושע מצא: זאת במאבקים החברתיים שלו נגד דרישות הרופאים ובמאבקיו האחרים.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אינני חושב שיחסי ציבור הם התשובה לחולים, הם התשובה לסטודנטים, הם התשובה לאותם פרוזדורים עמוסים בחולים.

יהושע מצא: בוודאי צריך לנהל משא-ומתן, אבל לא בהוצאה של אלפי-אלפי שקלים למשרדי פרסום.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סאלח טריף.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, ביום האשה אני גם אנצל את הדקה הזאת לברך את הנשים שנמצאות כאן, את חברות הכנסת, ואת אלה שלא נמצאות כאן, ולומר שהכנסת צריכה לפעול כדי לחוקק יותר חוקים לחיזוק מעמדה של האשה ולפעול למען מניעת אלימות נגד נשים.

סאלח טריף: אני גם רוצה לברך, אדוני היושב-ראש, את ראש הממשלה ואת הממשלה על ההחלטה ההיסטורית והחשובה לסגת חד-צדדית מלבנון, אם יהיה הסכם ואם לא יהיה הסכם.

סאלח טריף: זו אחת ההחלטות החשובות ביותר בתולדות המדינה, ואני מאוד מקווה שבכך תיפסק הקזת הדם, בתקווה שאכן צה"ל ייסוג מתוך הסכם כולל וחשוב, שייתן גם עתיד ליישובי גבול הצפון.

מיקי לוי: חבר הכנסת ישראל כץ, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, היום יום האשה הבין-לאומי.

ישראל כץ: אנחנו שומעים לאחרונה על מקרים קשים של הכאת נשים ושל תקיפת נשים.

ישראל כץ: אני יזמתי עם חברים נוספים הצעת חוק, שתאפשר את מה שלא קיים היום.

ישראל כץ: היום יש רק 12 מעונות לנשים במצוקה במדינת ישראל, בתוכם מעון אחד בלבד למגזר הערבי.

ישראל כץ: הצעתי עם עוד חברים הצעת חוק, שתאפשר להקים בכל רשות, או בצירוף של כמה רשויות, מעונות מחסה לנשים במצוקה.

ישראל כץ: בהזדמנות זאת אני פונה אל חברי הכנסת, דווקא ביום הזה, לתמוך בהצעת החוק החשובה הזאת.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אילן גילאון.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כמדי שבוע אני קורא כאן מכתב של ילדה מכפרי-הנוער ומזכיר שעד עצם היום הזה לא נפתרה בעיית כפרי-הנוער והם עדיין עומדים בקריסה.

אילן גילאון: "שלום, שמי אורטל, ורוצה אני בבקשה מכל הלב, כותבת אני בלב כואב.

אילן גילאון: אני ילדה בכיתה ט' שלומדת ב'נווה הדסה', פנימייה טובה ונעימה, ממש כמו משפחה.

אילן גילאון: אך יש לי בעיה, מפני שבזמן האחרון יש הרבה קיצוצים בתקציבנו.

אילן גילאון: אנו ילדי הפנימייה משתתפים בהרבה חוגים והרבה הצגות.

אילן גילאון: אני נמצאת פה שנה שלישית ואני מרגישה השנה נורא מפני שאנחנו השנה לא יכולים לצאת להרבה הצגות מפני שאין מספיק כסף בפנימייה.

אילן גילאון: אני לומדת שנה שלישית בחוג לתופים, ובשנה הראשונה כשהגענו יצאנו לפחות לארבע עד חמש הופעות בשנה בשביל קשישים או אנשים שתרמו ובשביל שנוכל לשמח ילדים.

אילן גילאון: אך השנה איננו יכולים מפני שאין די כסף.

אילן גילאון: וגם עניין מצעים חדשים ומיטות חדשות.

אילן גילאון: אני מקווה שתוכל אתה להתחשב ולעזור לנו בבעיה זו.

אילן גילאון: בתודה רבה והרבה הוקרה, אורטל מ'נווה הדסה'.

אילן גילאון: "

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יצחק גאגולה.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני, ולכל הרעש שמסביב לביקורו, הצטרפה היום גם ידיעה מעניינת בעיתון "מעריב", ובה אנו קוראים, כי סמל מגן-דוד נמחק מאמבולנס שילווה את האפיפיור בישראל, וזאת עקב בקשה מיוחדת של מארגני הביקור, מחשש שמא האפיפיור יזדקק לטיפול רפואי ועיני העולם כולו יראו את האפיפיור זוכה לסיוע מרכב שעליו מודפס סמל היהדות.

יצחק גאגולה: אתמול נמסר גם, כי לאפיפיור יוצמדו בארץ שני כמרים בעלי סוג דם זהה לשלו, כך שאם הוא יזדקק למנות דם, הדם יילקח מהכמרים ולא ממקורות משרד הבריאות הישראלי.

יצחק גאגולה: כך הסביר אחד ממארגני הביקור.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, נדמה כי הדברים החמורים מדברים בעד עצמם, ואני קורא למעורבים בדבר להפסיק את השפלת המדינה וביזיונה.

יצחק גאגולה: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת עוזי ברעם, ואחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

עוזי ברעם: אני אקבל את מצוותו של יושב-ראש הכנסת ולא אזכיר שמות.

עוזי ברעם: אני רוצה לומר, שהיום הסתובבתי במסדרונות הכנסת וראיתי הרבה חברי כנסת וראיתי די הרבה הומור, די הרבה חיוך, לא מעט ציניות.

עוזי ברעם: רציתי לומר לכולנו, הבה נבין שכולנו נמצאים באותה עגלה.

עוזי ברעם: לא שכולנו אשמים בכל דבר, אבל אנחנו נמצאים עכשיו במצב, שהלגיטימציה לאישים הפוליטיים במדינת ישראל נמצאת בירידה גדולה.

עוזי ברעם: מה שקרה היום, מעבר לבעיה האישית של אותו אדם, מקרין הקרנה קשה מאוד על כל המערכת הפוליטית, וכולנו, בלי הבדל מפלגות, צריכים להבין, שיש היום תהליך שבו האישים הפוליטיים במדינת ישראל, גם אלה שלא מעורבים בשום דבר, נמצאים בבעיה של הכרת מעמדם.

עוזי ברעם: הפוליטיקה והפוליטיקאים נמצאים בשפל המדרגה, וחשוב מאוד שכולנו נבין את זה כאשר אנחנו נוגעים בעניין כל כך חמור, בעניין כל כך קשה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שאני יוצא מנקודת הנחה שבית זה מזדהה עם יום האשה ובנושא הנשים, תרשו לי גם להביא לקונסנסוס את נושא עתידם של חיילי צד"ל, שהיום נהרגו מהם שני חיילים, ובשבוע שעבר נהרגו שישה דרוזים מאזור חצביה.

איוב קרא: אתמול בג"ץ לא התערב, לצערי, בסוגיית עתידם של אנשי צד"ל.

איוב קרא: הגשתי היום הצעת חוק המחייבת את מדינת ישראל להתייחס אליהם כאל לוחמים שפעלו למען ביטחונם של תושבי הצפון.

איוב קרא: אני מבקש מבית זה לעמוד לצד ההצעה ולדאוג לעתידם של אוהבי ישראל ואוהדי ישראל בדרום-לבנון.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: לאחר חבר הכנסת חיים כץ – חבר הכנסת אופיר פינס.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפעם המי יודע כמה אני עומד פה ומעלה את נושא הנכים.

חיים כץ: אתמול, לשמחתי, במפגש של נציגי הנכים ושר העבודה נמנעה עוד הפעם יציאת הנכים לרחובות.

חיים כץ: התרגילים שעושים נציגי הביטוח הלאומי לא יודעים גבול.

חיים כץ: לאחרונה אני שומע, שנציגי הביטוח הלאומי עושים בדיקות פתע למשפחות הנכים לראות אם הילדים החולים התחילו ללמוד לרקוד בלט.

חיים כץ: הגיע הזמן שבכנסת הזאת ידאגו, שמשפחות הנכים יוכלו לדאוג לילדים ולא יהיו עסוקים במרדפים, שהביטוח הלאומי, אני לא יודע על גבם של מי, מנסה לעשות.

חיים כץ: בואו נשלם לנכים את מה שמגיע להם, ניתן להם קצת שקט, כדי שיוכלו לטפל בבני המשפחה שלהם; שמדינת ישראל לא תנצח את הנכים.

חיים כץ: יש כל כך הרבה במה להתעסק.

חיים כץ: בואו נרד מהם וניתן להם את מה שמגיע להם.

חיים כץ: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אופיר פינס, ואחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום החגיגי הזה הפך להיות יום עצוב, יום קשה, ושוב נשבר שיא שלילי שקשור באחד מראשי המדינה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, את הדקה שעומדת לרשותי אני רוצה לנצל ולהביא לידיעת חברי הכנסת נושא שהיה היום בוועדת החוץ והביטחון.

אופיר פינס-פז: בתשובה על שאלה שלי אמר הרמטכ"ל, שכרגע לא נקבע שום מועד להפסקת עבודתו של הרב הצבאי הראשי אלוף גד נבון – לאחר פרסום דוח-וינוגרד לגבי זיהוי האיברים של חללי אסון השייטת.

בנימין אלון: זה אסור לפרסום.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, לא מוסרים דיווחים מוועדת החוץ והביטחון, זה לא נהוג.

מיקי לוי: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: סליחה.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת מצא, אני מתנצל.

אופיר פינס-פז: אני לא ידעתי על הסעיף הזה בתקנון, ואני חוזר בי מהדברים.

אופיר פינס-פז: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, ביום האירוע בטייבה קמו כמה חברי כנסת מהימין הקיצוני, בראשם חבר הכנסת ישראל כץ, תקפו את האוכלוסייה הערבית ואמרו: לא יכול להיות שהחוליה הגיעה לבד, חייבת להיות סביבה אוהדת ומישהו הוביל אותם וכו'; וגם להוציא את התנועה האסלאמית מחוץ לחוק, זה עוד משפט שהוא אמר.

תאופיק חטיב: היום, כשהתברר שמי שהוביל אותם הוא דווקא מתנחל, אולי צריך לבקש להוציא את המתנחלים מחוץ לחוק.

ישראל כץ: אתה והחברים שלך סביבה אוהדת.

תאופיק חטיב: הסביבה זה אתה, זה לא אני.

תאופיק חטיב: אתה המסית התורן תמיד.

ישראל כץ: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ישראל כץ, אני קורא לך.

תאופיק חטיב: דבר נוסף – יש פה הרבה מתנגדים להכנסת שיריו של מחמוד דרוויש לתוכנית הלימודים.

תאופיק חטיב: לא כל כך מעניין אותי אם יכניסו את השירים של מחמוד דרוויש או לא.

תאופיק חטיב: האמת היא שזו בעיה של חברי הכנסת היהודים שמתנגדים.

תאופיק חטיב: אם אנחנו למדנו את התנ"ך בתיכון, למדנו יהדות בבחירה באוניברסיטה ולמדנו ברית חדשה בלי כפייה – אני חושב, שמי שרוצה לחיות במזרח התיכון, מן הדין שילמד על העמים באזור, ועל אחת כמה וכמה על העם הפלסטיני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, לפני 111 יום שאלתי בשאילתא את ראש הממשלה ושר הביטחון, לאחר שהוא סיכם בהסכמי-שארם על כך שבמקום הסגרת מחבלים ישימו אותם בכלא – כמה מהם נשפטו, כמה מהם נמצאים בכלא, ואם הפלסטינים אינם עומדים בהבטחתם, מה בדעת ממשלתך לעשות?

גדעון עזרא: עד עצם היום הזה לא קיבלתי תשובה, לא קיבלתי חצי תשובה.

גדעון עזרא: המשא-ומתן נמשך כאילו לא קרה שום דבר.

גדעון עזרא: היום היה דיון בוועדה לביקורת המדינה בנושאים הללו.

גדעון עזרא: הרשות לא נותנת תשובות.

גדעון עזרא: הכלבים נובחים והשיירה עוברת.

גדעון עזרא: אני מבקש מראש הממשלה ושר הביטחון, שבמסגרת השקיפות ייתן לנו תשובה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, ביום הזה, יום האשה, אני רוצה להזכיר שתי קבוצות נשים שהרשויות שלנו מפקירות אותן, את ילדיהן ואת משפחותיהן.

יורי שטרן: קבוצה אחת – האמהות היהודיות בעיר חברון בבית-הדסה, ששם, ליד גן הילדים רוצים לפתוח מחדש את תחנת הדלק שתהפוך במהרה למוקד מתיחות, פעילות חבלנית, סכנת נפשות.

יורי שטרן: אין בזה שום צורך.

יורי שטרן: אני קורא שוב ושוב לאלוף פיקוד המרכז, לשלטונות צה"ל ולמשרד הביטחון לא לפתוח אותה.

יורי שטרן: יש מקום בעיר לתחנת דלק ללא שכנות עם השכונה היהודית.

יורי שטרן: הקבוצה השנייה היא נשותיהם של חיילי צד"ל, שלפי החלטת בית-המשפט מאתמול ולפי התנהגות השלטון שלנו והממשלה, שהכריזה מראש שהיא מוציאה את צה"ל מלבנון בלי להבטיח בעצם את שלומם של האנשים שהיו לצדנו בכל המלחמה הזאת – גם חייהם הפקר וגם חיי ילדיהם הפקר.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יובל שטייניץ, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, מהבוקר המערכת הפוליטית והכנסת מביישות את עצמן ונראות כמו עדת כרישים שבה כאשר אחד מהכרישים נפצע כולם חוגגים.

יובל שטייניץ: המעשה שבו מואשם שר התחבורה הוא חמור מאוד, מאין כמותו.

יובל שטייניץ: אני לא מידידיו ולא ממצדדיו של שר התחבורה.

יובל שטייניץ: אבל הרעיון שמספיקה האשמה ומספיקה חקירה כדי לדרוש השעיה, בלי שיש החלטה שיפוטית כלשהי על מעצר, על הגשת כתב אישום, הוא רעיון אווילי.

יובל שטייניץ: זאת לא הנורמה הנכונה.

יובל שטייניץ: ראינו בעבר, גם אצל איציק מרדכי, גם אצל אנשים אחרים בבית הזה.

יובל שטייניץ: אני אולי יכול להזכיר את העלילה, את החקירה, את החשד לפרשת שוחד חמור נגד יושב-ראש הליכוד היום, נגד אריאל שרון, פרשת בן-גל – שישה חודשים.

יובל שטייניץ: זה נגמר בכלום, לא היה ולא נברא.

יובל שטייניץ: אם אנחנו ניצור נורמה, שבכל מקרה מישהו צריך להשעות את עצמו, אנחנו רק נהרוס את המערכת הפוליטית ונזמין שימוש זדוני בדברים כאלה.

יובל שטייניץ: לכן, עם כל חומרת המקרה – אם זה קרה, הוא צריך להתפטר.

יובל שטייניץ: אבל יותר גרוע מזה, אסור לנו לקבל את הנורמה הקיצונית הזאת.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת שמואל הלפרט.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בימים האחרונים התפרסם בעיתונות על קיום ההפגנה של יהודים יוצאי חבר העמים מול משרדי הרבנות הראשית נגד קיומה של מערכת גיורים סיטוניים ונגד המזימה לגייר המוני גויים בחבר המדינות ולהביאם לארץ בתור יהודים.

שמואל הלפרט: כמו כן התפרסם, שהרבנות הצבאית הראשית עורכת גיורים המוניים לחיילים ולחיילות בתהליך מקוצר ומהיר ובסודיות מוחלטת.

שמואל הלפרט: אל ועד הרבנים העולמי לענייני גיור הגיעו מסמכים רבים המעידים על גיורים במסגרת הצבא, כאשר במרבית המקרים המתגיירים אינם שומרים תורה ומצוות לאחר גיורם.

שמואל הלפרט: חובתנו, אדוני היושב-ראש, חובת כולנו לשמור על זהותו וייחודו של העם היהודי.

שמואל הלפרט: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת ויצמן שירי, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יום עצוב היום לבית הזה.

ויצמן שירי: אני מבקש, בעיקר מחברי הכנסת שמתראיינים, להיות זהירים.

ויצמן שירי: פה מדובר באמת בדיני נפשות.

ויצמן שירי: חברי הכנסת ובכלל אישי ציבור הפכו להיות מה שנקרא כדור הפינג-פונג של התקשורת.

ויצמן שירי: צ'יק-צ'ק כותבים עליהם, צ'יק-צ'ק מסיקים מסקנות, וצ'יק-צ'ק באים וגוזרים את דינם.

ויצמן שירי: זה לא סוד שלא מעט פעמים קורה שהתקשורת נוהגת בחוסר אחריות.

ויצמן שירי: אני לא בא להגן על שום איש כרגע.

ויצמן שירי: אני בא להגן על אותם אישי ציבור, שאם נגזר עליהם לשרת את הציבור, יש לפחות לתת להם הזדמנות שווה כשמדובר בהאשמה אישית כזאת או אחרת.

ויצמן שירי: לכן אני מציע, בעיקר לחברים כאן, להיות יותר זהירים כשהם מתראיינים, ובעיקר יותר זהירים כלפי אותם חברים שברגעים אלה עוברים רגעים לא נעימים.

ויצמן שירי: מאחורי אותם אנשים יש ילדים, יש משפחות, ומדובר פה באמת בדיני נפשות.

ויצמן שירי: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שחשבתי לתומי שלסבל אין צבע.

האשם מחאמיד: יורם שקולניק הוא שם של בן-אדם שרצח פלסטיני בדם קר, פלסטיני כפות.

האשם מחאמיד: הוא ישוחרר אולי בתוך חודש לאחר שבע שנים, כשהוא נידון למאסר עולם.

האשם מחאמיד: לאחר שבע שנים ישוחרר הרוצח הזה.

ישראל כץ: ומה עם אנשי ה"חמאס" בטייבה?

האשם מחאמיד: ומה עם האיש שהוביל?

האשם מחאמיד: אם ערבי היה מוביל – ואתם זוכרים מה עשיתם – – –

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: לא אגרר, לא אגרר.

ראובן ריבלין: הנשיא לא צודק – – –

מיקי לוי: יש לחבר הכנסת מחאמיד דקה.

מיקי לוי: אני מבקש לא להפריע לו.

האשם מחאמיד: הנשיא גם כן אשם בזה.

ראובן ריבלין: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת ריבלין.

מיקי לוי: מה קרה לך?

מיקי לוי: אלה נאומים בני דקה.

מיקי לוי: כל אחד יכול להביע את דעתו והשקפת עולמו.

מיקי לוי: מה קרה?

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: חבר הכנסת מחאמיד, אתה סיימת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, לעומת זאת, לווספי מנסור ולסמי יונס, שהם בני 67 שנים, לא נותנים ללכת הביתה ליום אחד.

האשם מחאמיד: לא נותנים לווליד דקה ללכת לקבר אביו.

האשם מחאמיד: זו סכנה למדינה.

האשם מחאמיד: תראו איזה גועל נפש.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: רשות הדיבור לחבר הכנסת מאיר שטרית.

מיקי לוי: אחריו – לחברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אני מוותרת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, עומד לפתחנו בסוף השבוע הזה משבר עמוק מאוד ברשויות המקומיות.

מאיר שטרית: למיטב ידיעתי, מרכז השלטון המקומי החליט להשבית את כל שירותי הרווחה החל מיום חמישי ולהחזיר את מפתחות הרווחה לממשלה.

מאיר שטרית: אם הממשלה לא תיענה ולא תטפל במשבר ברשויות המקומיות, הם מתכוונים להשבית בתחילת השבוע הבא גם את שירותי החינוך ברשויות המקומיות.

מאיר שטרית: אין צורך להרחיב את הדיבור על הנזק שהדבר יגרום להורים רבים בארץ ולחיים היומיומיים ברשויות המקומיות.

מאיר שטרית: אני קורא לשר האוצר לא לחכות לפרוץ השביתה.

מאיר שטרית: עליו לקרוא לראשי השלטון המקומי, לשבת אתם ביחד עם שר הפנים ולחפש פתרון למשבר בלי הצורך לעבור את הסבל והכאבים שהנזקקים יגיעו אליהם והתלמידים יגיעו אליהם.

מאיר שטרית: אני מקווה שמישהו שומע את הדברים וששר האוצר יעשה משהו בעניין.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום, יום האשה הבין-לאומי, אנו למדים כי המשטרה בחרה לעצמה שיטות פעולה מגונות על מנת לסלק את הזונות מאזור הבורסה ברמת-גן.

אלי בן-מנחם: הזונות מוכות, מושפלות וזוכות ליחס מזעזע מצד משטרת מרחב דן.

אלי בן-מנחם: אומר למי שעדיין לא הפנים את הדברים במשטרה, שגם הזונות הן בני-אדם.

אלי בן-מנחם: גם להן יש זכויות יסוד.

אלי בן-מנחם: גם להן יש כבוד.

אלי בן-מנחם: אני מבקש מהשר לביטחון פנים לבחון את הנושא לעומק ולפעול למען מיגור התופעה.

אלי בן-מנחם: אעבור לנושא שהועלה על-ידי חבר הכנסת גאגולה.

אלי בן-מנחם: היום פורסם, כי אמבולנס של מגן-דוד-אדום מהעיר טבריה ילווה את האפיפיור פאולוס השני בביקורו ההיסטורי בעוד שבועיים.

אלי בן-מנחם: אלא מה?

אלי בן-מנחם: סמל המגן-דוד הוסר מהאמבולנס.

אלי בן-מנחם: אני רואה במחיקת סמל הלאום, סמל עם ישראל, דבר חמור מאין כמוהו.

אלי בן-מנחם: במחיקת הסמל יש ממד של התבטלות, של מחיקת הזהות היהודית והריבונות הישראלית.

אלי בן-מנחם: אני פונה לראש הממשלה להתערב בנושא ולדרוש את החזרת הסמל.

אלי בן-מנחם: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: רשות הדיבור לחבר הכנסת מיכאל קליינר.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אני מקבל את הביקורת של חברי הכנסת לגבי שחרור או אי-שחרור.

מיכאל קליינר: היא לגיטימית.

מיכאל קליינר: הייתי מקבל אותה ביתר קשב לו היתה כאן עקביות ולו אותם חברי כנסת היו מותחים ביקורת כאשר שוחררו מחבלים, כאשר שוחררו שתי ישראליות רוצחות יהודים וכאשר שוחררו ערבים שרצחו אזרחים ערבים, שרצחו ערבים פלסטינים, שכל פשעם היה שהם עזרו למדינה של אותם חברי כנסת, למדינת ישראל, והם מה שקרוי משת"פים.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אתמול פורסם שיש חשד מטעם מקורות בשב"כ כי מתנחל מניסנית הוא זה שהוביל את החוליה לטייבה.

נחום לנגנטל: אני חושב שצריך לחקור את הנושא.

נחום לנגנטל: אם יתברר, חס וחלילה, שהאיש הזה באמת עשה את העבירה הנוראה הזאת, אני מניח שהוא יוענש בכל חומרת הדין.

נחום לנגנטל: אבל מה שאני לא יכול לקבל, אדוני היושב-ראש, הוא, שמטילים דופי בקבוצה שלמה, בכל המתנחלים, והופכים אותם פתאום לאויבי העם, ויש איזה אנקול שבו אפשר להיתפס ולעשות "עליהום" כנגד קבוצה שלמה שחיה במסירות נפש איפה שהיא חיה ומגינה על מה שהיא עושה בגופה יום-יום, שעה-שעה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, לראות היום בטלוויזיה שכאילו המתנחלים יושבים ויש תעריפון ביניהם, דהיינו: כמה כסף כל אחד ואחד מהם רוצה לקבל תמורת עזרה לערבים – זו בושה.

נחום לנגנטל: אין נבלה גדולה מזו, להטיל דופי בציבור כל כך גדול, שמוסר את נפשו.

מיקי לוי: חבר הכנסת אחמד טיבי.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת רחמים מלול.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לרגל יום האשה הבין-לאומי, בחרתי לקרוא לאמי שיר של אחד המשוררים החשובים ביותר במאה ה-20: "מתגעגע ללחמה של אמי/ ולקפה של אמי,/ וללטיפת אמי,/ וגדלה בי הילדות,/ יום על חזהו של יום,/ ואשתוקק לחיי כי/ אם אמות, אתבייש מדמעות אמי/ קחי אותי כשאשוב באיזה יום/ כצעיף לריסך/ וכסי את עצמותי בעשב/ שהזדכך בטוהר עקבך/ והדקי קשרי.

אחמד טיבי: ..

אחמד טיבי: כגדיל השער/ ובחוט המתנפנף מקצה בגדך/ אולי אהיה אל, אל אהיה/ כאשר אגע בקרקעית לבך/ שימי אותי כשאשוב/ כחומר בתנור בערתך/ וחבל כביסה על גג ביתך/ וכשאזדקן השיבי את כוכבי הילדות/ כדי שאחלוק עם גוזלי הציפורים בנתיב השיבה אל קן חיבתך".

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רחמים מלול, בבקשה.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, אמשיך בשירה.

ראובן ריבלין: שירתו מהדהדת באוזני – – –

קריאות: – – –

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש.

אברהם בורג: האם מישהו יכול לעדכן אותי במה שקורה כאן?

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, האם אתה יכול לעדכן אותי ולומר על מה המריבה?

ראובן ריבלין: זו לא מריבה.

אברהם בורג: תודה, התעדכנתי.

אברהם בורג: התעדכנתי.

אברהם בורג: תודה לאדוני.

אברהם בורג: חבר הכנסת מלול, בבקשה.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, אמשיך את דרכו של אחמד טיבי ואדבר בשירה, מתוך תקווה ששר החינוך ישבץ יום אחד את דברי בלימודי הספרות.

רחמים מלול: כשבכנסת נשיא מקסיקו אורח – במפלגת המרכז ממשיך להיות שמח.

רחמים מלול: כשבבנקים הדולר צונח – בבורסה שוק ההון פורח.

רחמים מלול: כששר החינוך את סמכויות סגנו מקפח – את שירתו של מחמוד דרוויש הוא מטפח.

רחמים מלול: כשלאשה צריך להעניק לא רק היום פרח – יש הרואים בה, לצערנו, דווקא מטרה לרצח.

רחמים מלול: כשלכל אם תינוק שנולד הוא סיבה לקורת רוח – יש אמהות, לצערנו, שוולדן הופך למפח והוא מוצא דרכו אל הפח.

רחמים מלול: למזלנו, רק חג הפורים עומד בפתח מהווה סיבה להמשיך לשמוח ולהתבדח.

רחמים מלול: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: רשות הדיבור לחבר הכנסת בנימין אלון.

אברהם בורג: אחריו – לחברת הכנסת נעמי חזן.

אברהם בורג: בכך נסיים.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, בחברון מאפשרים פתיחה של תחנת דלק שהיתה סגורה שנים רבות, תחנת דלק ברחוב השוהדא, זה על שם הקדושים שכן ירבו, אלה שנהרגים כשהם מנסים להרוג אותנו, ולא הצליחו להרוג אותנו, אבל ייהרגו וייתוספו לרשימת הקדושים.

בנימין אלון: שם עומדים לפתוח תחנת דלק ולסכן את חיי היהודים, היהודיות והילדים.

בנימין אלון: אני מבקש מאוד – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

בנימין אלון: – – מאלוף הפיקוד לשים לב לסכנה הוודאית – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת דהאמשה.

בנימין אלון: – – לסכנה הקרובה שיכולה להיות – –

אברהם בורג: תודה.

בנימין אלון: – – מבחינה בטיחותית.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת חזן, ואחרון – חבר הכנסת ריבלין שנקרא שמו ואני לא ידעתי.

אברהם בורג: חברת הכנסת חזן.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבוע שבו אנחנו מציינים את יום האשה הבין-לאומי מגיע אות כבוד מיוחד לארגון "ארבע אמהות", שבנחרצות, שנים רבות, נאבק מול האלופים, הגנרלים והפוליטיקאים.

נעמי חזן: והשבוע, ביום ראשון, קיבלה ממשלת ישראל החלטה על נסיגה מלבנון.

נעמי חזן: אם היה ספק כלשהו ביכולת האשה להשפיע על הפוליטיקה, אזי הפעילות של ארגון "ארבע אמהות" מסירה אותו לחלוטין.

נעמי חזן: בשמי ובשם חבר הכנסת אבשלום וילן – מגיע לכן ממש צל"ש.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת ראובן ריבלין, אחרון הנואמים במסגרת זו, בבקשה.

אברהם בורג: אני מבקש לשבת.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – –

אברהם בורג: בלי לא.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, ביום האשה אני מבקש לברך יחד עם נשות העולם כולו גם את האשה העברייה, חבר הכנסת טיבי, אשר באה וחזרה אל ארצה ואל מולדתה, עבדה, טיפחה, הגשימה, ילדה וגם גידלה נוסף על כל המשימות שהוטלו עליה.

אחמד טיבי: – – –

ראובן ריבלין: אהבה, קיבלה אהבה, חייתה בשלום עם כל הסובבים אותה ולא היתה צריכה לשירים המבקשים מעם אחר ללכת ולעזוב אותה ולעקור מבית האם, ממשפחתם, לקחת את קבריהם.

ראובן ריבלין: היא לא עשתה זאת, מתוך ידיעה שהיא באה לארץ שבה היא צריכה לחיות – –

אברהם בורג: תודה רבה לחבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: – – במדינה יהודית – –

אברהם בורג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: – – שבה נגזר עלינו לחיות יחד – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: – – כולם, יהודים ולא-יהודים.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, תודה רבה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת וחברותיה, אני מבקש להתנצל בפני המוזמנים, בייחוד המוזמנות, שביציע על שיבוש סדר-היום שחל במליאה.

אברהם בורג: יש ימים ללא מרגוע, ולכן אנחנו נתחיל את הדיון, ויצטרפו אלינו מייד עוד הדוברים האחרים אל הדיון המיוחד, הוא כבר באיחור של חצי שעה.

אברהם בורג: ראש הממשלה יגיע.

אברהם בורג: בגלל השיבוש שלנו – – –

ראובן ריבלין: הנה הוא בא.

אברהם בורג: – – – עומד בזמנים, הכול בסדר גמור.

אברהם בורג: אנחנו נפתח את הדיון בנושא יום האשה הבין-לאומי, דיון על-פי סעיף 86(א) בתקנון הכנסת.

אברהם בורג: יפתחו את הדיון יושבת-ראש הוועדה למעמד האשה חברת הכנסת יעל דיין, ואחריה – ראש הממשלה.

אברהם בורג: בבקשה.

יעל דיין: ערב טוב, חברות וחברי הכנסת, וערב טוב, כבוד היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אין לך רמקולים.

יעל דיין: אני כבר לא אגדל; אני לא אגבה.

יעל דיין: אני צריכה להוריד את המיקרופון.

קריאה: – – –

יעל דיין: יש עתיד.

יעל דיין: כבוד ראש הממשלה, תואיל להפנות אלי את – – –

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה.

אברהם בורג: תודה רבה.

יעל דיין: אני רוצה במיוחד לברך את נציגות ארגוני הנשים שנמצאות ביציע, הן אתנו לא רק ביום המציין את יום האשה הבין-לאומי, הן אתנו כל יום כל היום, שותפות פעילות לעבודת הוועדה שבראשותי.

יעל דיין: אני רוצה לברך את חברות הכנסת הוותיקות שנמצאות כאן.

יעל דיין: רציתי במקור, אני עושה את זה ברוח – אני רוצה להקדיש את הישיבה הזאת לכנסת הראשונה, שבראשה, בראש ממשלתה, עמד דוד בן-גוריון, זכרו לברכה, וחברות הכנסת הראשונה, שרק אחת מהן נבדלת לחיים ארוכים, זו חברת הכנסת לשעבר אסתר רזיאל-נאור – אבל כשאנחנו חושבים עליהן, הייתי אומרת שזו סדרה של נשים מופלאות מאוד, ואנחנו מדברים היום כמו – שוב, כל יום אולי – אנחנו מדברים על ההישג העצום של הכנסת הנוכחית, הכנסת החמש-עשרה, שבה יש 15 חברות כנסת.

יעל דיין: חבר הכנסת שטרית.

יעל דיין: אנחנו מדברים על חברות כנסת במספר הכי גדול שהיה אי-פעם.

יעל דיין: אני רוצה להזכיר, שבכנסת הראשונה היו 12 נשים – מאז 1951-1950 היתה בסך הכול עלייה של שלוש.

יעל דיין: זה לא בדיוק איזה הישג פנטסטי שראוי להתגאות בו.

יעל דיין: רציתי היום והתכוונתי להפריד את היום הזה מיום אחר שאנחנו מציינים כל שנה.

יעל דיין: הכנסת מואילה ומתכבדת בציון שני ימים בשנה ששייכים לנושאי הנשים.

יעל דיין: האחד הוא זה שציינו לפני כמה חודשים, יום המאבק הבין-לאומי באלימות כלפי נשים, והשני הוא יום האשה הבין-לאומי, שעוסק בדרך כלל בכיוון אחר.

יעל דיין: הוא עוסק בהישגים, הוא עוסק בקריאות כיוון, הוא מסתכל קדימה, הוא אומר מה השגנו ומה עדיין לפנינו, והוא שונה מאחר שהוא לא שם אותו דגש באלימות.

יעל דיין: אני רוצה להגיד, שהשנה, בגלל ידיעות שפורסמו הבוקר, שני הימים האלה, כמו שהילדים אומרים, "התברבבו" להם, וקרה משהו, וקשה לי מאוד, שכן אני עומדת כאן היום ומציינת את יום האשה הבין-לאומי, ובמקום לציין את הדברים הנהדרים ואת ההישגים ולברך את כולנו ולברך את הבית הזה על חקיקה מתקדמת ולברך על המאמצים שנעשים כדי לקדם נשים, אני חייבת שוב לכרוך, לעשות כריכה של דבר בדבר, שלא הייתי רוצה לראות כאחד המציינים של מעמד האשה, האלימות הבלתי-פוסקת, בחלקה הגדול אלימות מינית, בחלקה מילולית, בחלקה במשפחה, בחלקה על-ידי המשפחה, בחלקה על-ידי בעלי סמכות ובעלי מרות ומטילי מרות, שמנצלים את מעמדם זה, וזאת למרות החקיקה.

יעל דיין: הייתי מעדיפה לדבר רק על החקיקה, אלא שהבוקר התערבבו להם הדברים, ואנחנו, בבית הזה, שוב ממקדים את תשומת הלב שלנו בדבר שלא היינו רוצים לעסוק בו היום.

יעל דיין: אומרים לי: זה לא שייך.

יעל דיין: אני רוצה לומר – כבוד ראש הממשלה, אני אודה לך מאוד אם תואיל להאזין.

יעל דיין: רציתי לבוא אליך כמו שבאתי בראשות הוועדה למשרד עם רשימה שלא כללה, מלבד אזכור של תקציבים והבטחות בענייני אלימות, לא כללה את מושג האלימות, היא כללה את כל הדברים האחרים שצריכים להיות מוזכרים ביום האשה.

יעל דיין: ביקשנו ממך לתמוך בהצעת חוק שיווי זכויות האשה 2000, שאף הוא יעלה היום להצבעות בהבטחה שלי – אני אומרת זאת כי הדבר פורסם; בהבטחה שלי, מחמת איום באי-אמון שהציעה ש"ס אם החוק הזה יעבור.

יעל דיין: אני הסכמתי לבקשת או לדרישת, איך שנקרא לזה, ראש הממשלה, להעביר את החוק בקריאה שנייה עד הסעיף האחרון, שמאפשר לי למשוך את החוק חזרה לוועדה, כדי שלא יוצבע על-ידי מפלגה בממשלה שלך, ראש הממשלה, שלא יוצבע אי-אמון, שלא יוצע אי-אמון על עצמם בחוק הזה.

יעל דיין: חבר הכנסת טל – תעזור לי, כבוד היושב-ראש.

יעל דיין: אני לא מצטערת שהסכמתי, משום שאני ממלאת כאן את חובתי כחברת הקואליציה, אבל אני מצטערת שהגענו למצב כזה.

יעל דיין: זה חוק שכל הבית מאוחד סביבו, ואם מפלגה מתנגדת לו, היא יכולה להצביע נגדו – כבר קרו דברים מעולם – חוק שביום האשה אומר את הדבר הפשוט ביותר, שומר דינים, איננו פוגע בסטטוס-קוו, נערכו בו שינויים מפליגים כדי לרצות – לא לרצות אלא להגיע לרצון משותף עם כולם.

יעל דיין: המפד"ל תומכת בו במאה אחוז כי הכנסנו את כל השינויים שהם דרשו, המפד"ל לא היתה מעזה לשנות משהו בסטטוס-קוו.

יעל דיין: יש מפלגה אחת בקואליציה שהודיעה שהחוק הזה לא יעבור.

יעל דיין: תשאלו אותם למה, ואני מקווה שהם יסבירו את זה מעל הדוכן הזה, כי מי שאומר שהחוק הזה לא יעבור בגלל הסטטוס-קוו, לא קרא את החוק.

יעל דיין: אני מצטערת שראש הממשלה, בהיותו נתון למאמץ עליון, שכולנו תומכים בו, להביא לסיום ולסיכום הסכמי שלום, וכל הנשים שיושבות כאן תומכות בו ללא ספק בצורה מסיבית ונאמנה – אני מצטערת שהוא צריך לכלול אותנו בעסקה שמבזה אותנו ומבזה את המושג שוויון.

יעל דיין: זה חוק שבא להשלים מה שאביך ז"ל, כבוד יושב-הראש, עשה בשבתו כיושב-ראש בישיבה הזאת שהביאה את החוק ב-1951.

יעל דיין: היושב-ראש היה בורג, והמשתתף הפעיל ביותר בהעברת חוק שיווי זכויות, 1951, כבוד ראש הממשלה, היה דוד בן-גוריון.

יעל דיין: מעל הבמה הזאת אמר בן-גוריון דברים, שחבל שאני לא יכולה להביא אותך לומר אותם היום.

יעל דיין: הוא אמר: אני מתנצל שאני כופה על מדינת ישראל שמירת דינים, אבל אני רוצה לשמור על אחדות העם, ואני מזדעזע כאשר אני חושב על ייבום, חליצה ועגינות, אבל – הוא אמר – אני עסוק כרגע וכולנו עסוקים בתקומת ישראל, בקליטת עלייה, בבניית העם, ולכן אני נאלץ להסתפק בשוויון זכויות האשה ואנחנו נשמור על הדינים.

יעל דיין: 49 שנים אחר כך אנחנו עומדים בפני מצב, שבו אנחנו לא יכולים להצביע על חוק שכל מה שהוא מוסיף לחוק מ-1951 זה שהוא שומר את הדינים ולא זז כהוא זה מהסטטוס-קוו, הוא מוסיף סעיף של שוויון זכויות מלא בין הגבר לבין האשה, בין האשה לבין האיש.

יעל דיין: זה הכול.

יעל דיין: אני מבקשת שמפלגות שמתנגדות לו גם בדיון הזה יעלו ויסבירו בבקשה מדוע הן חושבות על הצעת אי-אמון בקשר לחוק שיווי זכויות, שבא להשלים מה שלצערי אין לנו בחוקי-יסוד.

יעל דיין: יש לנו בחוקי-היסוד סעיף של כבוד האדם, יש לנו חירות האדם, יש לנו חופש העיסוק, אבל אין לנו סעיף שוויון; שוויון הנשים תלוי בפרשנות של בתי-המשפט.

יעל דיין: אני רוצה לסיים ולקרוא את קווי היסוד של הממשלה הראשונה, ממשלת בן-גוריון.

יעל דיין: אני אומרת לחברי, שאני מצטערת שאני לא יכולה להתנצל בשם מפא"י לדורותיה, זו היתה הממשלה המפורסמת בלי חרות ומק"י.

יהושע מצא: זה כבר אמר ברק, הוא כבר התנצל.

יעל דיין: זו היתה ממשלה בלי חרות ומק"י, זו היתה ממשלה עם הפרוגרסיבים ועם החזית הדתית.

נעמי בלומנטל: ז'בוטינסקי דיבר רבות על האשה.

יעל דיין: את זה תאמרי בדברייך.

יעל דיין: אני רוצה לקרוא את קווי היסוד של הממשלה עם הדתיים והפרוגרסיבים, הממשלה הנבחרת הראשונה של ישראל, שהתקבלו על דעת כל חברי הקואליציה, חברי בש"ס: יקוים שוויון גמור ומלא של האשה, שוויון בזכויות וחובות בחיי המדינה, החברה והמשק ובכל מערכת החוקים.

יעל דיין: חבל שביום החגיגי הזה, שקצת פגמו בו בבוקר מטעם מי משרי הממשלה, אהוד ברק, ראש הממשלה, אתה לא יכול לאמץ את קווי היסוד של ממשלת בן-גוריון, שהיו בהסכמת הקואליציה, ואתה נאלץ לעמוד בפני אי-אמון של חברת קואליציה שלא מוכנה להעביר בדיוק אותו סעיף בחוק שהיה אמור להסתיים כאן היום.

יעל דיין: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד ברק: היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברות הכנסת, השבוע אנחנו מציינים את יום האשה הבין-לאומי.

אהוד ברק: זהו יומה של האשה העובדת, של אשת הקריירה, של עקרת הבית, של האשה בפוליטיקה, של נשים במשפחות חד-הוריות, של נשים בצה"ל, של נשים בכל התפקידים ובכל המקומות, המגלות כשרון ויכולת ואשר נאבקות למען שוויון זכויות.

אהוד ברק: ציון יום האשה הינו חסר משמעות אם הוא אינו מלווה במאבק רצוף ונחרץ, מאבק בזירת החקיקה ופעולות הרשות המבצעת, כמו גם מאבק אשר מנהלות הנשים לבדן אל מול מעביד או ארגון הנוהג באפליה כלפיהן.

אהוד ברק: חשוב שהן לא תהיינה לבד, שלא תחשושנה להתלונן ולדווח על כל פגיעה בהן, יהיה הפוגע אשר יהיה.

אהוד ברק: חשוב שנשים שהותקפו או הוטרדו ואוזרות אומץ להתלונן, חשוב שהן תחושנה שכולנו אתן.

אהוד ברק: חשוב שיהיו להן ההרגשה והידיעה, שהכנסת, הממשלה, ארגוני הנשים, כולם כאחד, מחויבים למאמץ של שמירה על נשים מפני אלימות, של קידום המאמץ לעיגון זכויותיה של האשה בחוק, ייצוגה ושילובה בכל מערכות החיים.

אהוד ברק: למרות ההתקדמות הגדולה והשיפור במעמד האשה בישראל, בכל זאת יש חשיבות עליונה בציון יום האשה הבין-לאומי כדי לומר שוב ושוב, לגנות בכל דרך אפשרית ולהתריע נגד האלימות הקיימת נגד נשים.

אהוד ברק: אלימות נגד נשים מתרחשת בכל מגזר, בכל מעמד חברתי, בכל גיל.

אהוד ברק: החברה הישראלית נגועה בנגע חמור ביותר.

אהוד ברק: הטרדה מינית, תקיפה, אונס, רצח, כולם הינם ביטויים של אלימות כלפי נשים, אלימות שהיא קודם לכול פגיעה בכבוד האדם הנברא בצלם.

אהוד ברק: אסור לנקוט סלחנות כלשהי כלפי מקרים הנחשבים בטעות למקרים קלים; אסור לנו לטייח את הבעיה החברתית הכללית הזאת; אסור לתייג אותה כבעיה של נשים.

אהוד ברק: ההטרדה המינית, התקיפה והאלימות כלפי נשים הן בעיות של כולנו.

אהוד ברק: קיימות נורמות חברתיות פסולות, לעתים בלתי מודעות, של זלזול ואפליה כלפי נשים, והן מהוות תשתית המאפשרת את כל המעשים אשר אנו שומעים וקוראים עליהם מדי יום.

אהוד ברק: חובתנו לעצור את הנגע על-ידי אכיפה נחרצת של החוק וענישה הולמת ומהירה: על-ידי חינוך והסברה, ושוב חינוך והסברה; על-ידי פעולת שירותי הרווחה ברשויות המקומיות והממשלתיות; על-ידי גינוי חריף של כל אפליה ופגיעה בזכויותיהן ובכבודן של נשים; על-ידי מניעת ניצול לרעה של כוח הנתון לבעלי סמכות ומעמד; על-ידי לקיחת אחריות של כל אזרח לדווח ולהתריע על מקרים הידועים לו או לה; על-ידי מתן דוגמה אישית של כולנו, בכל תפקיד, ובמיוחד אנשי ציבור, נבחרי ציבור החייבים כפל כפליים בשמירה מוחלטת על טוהר המידות, שהרי עיני כל הציבור נשואות אלינו.

אהוד ברק: אני מבקש להדגיש כמה תחומים חשובים נוספים ביום האשה הבין-לאומי.

אהוד ברק: הנתונים הנמסרים לגבי שכר נשים מדאיגים מאוד.

אהוד ברק: שכר שווה לעבודה שווה הוא עיקרון של צדק טבעי ובסיסי החייב להישמר, ואנחנו רחוקים מכך מאוד.

אהוד ברק: פערי השכר גבוהים ואפילו גדלים עם העלייה בדרגה.

אהוד ברק: במשרות זוטרות בשירות הציבורי, מספר הנשים הוא כפליים ויותר ממספר הגברים.

אהוד ברק: במשרות מנכ"לים ובכירים, מספר הגברים הוא פי-ארבעה ויותר.

אהוד ברק: כלומר, הנשים מופלות לרעה פעמיים: גם משום שרובן מועסקות בתפקידים זוטרים, כלומר, בשכר נמוך, וגם כאשר הנשים מגיעות לצמרת ומצליחות לפרוץ את "תקרת הזכוכית", הן משתכרות פחות מאשר גבר בתפקיד מקביל.

אהוד ברק: יש להקל על הנשים את היציאה לעבודה ולאפשר להן שעות עבודה אשר ייתנו הזדמנות שווה לקידום.

אהוד ברק: נשים משקיעות בהורות, בלידתו ובעיצובו של דור העתיד, יותר מאשר גברים.

אהוד ברק: יש להבטיח הזדמנות שווה למיצוי הכשרונות והיכולת של נשים, על-ידי מעונות-יום ויום לימודים ארוך, והממשלה תמשיך לקדם את האמצעים הללו.

אהוד ברק: בממשלה הזאת יש נשים המכהנות כשרות וכסגנית שרה, יותר מאשר בממשלות קודמות.

אהוד ברק: ובכל זאת, אין זה ייצוג הולם.

אהוד ברק: אני מודע לכך ומתחייב לעמוד בהבטחתי לייצוג גדל והולך לנשים בעתיד.

אהוד ברק: יש להקל על נגישות של נשים לתפקידים שונים בפוליטיקה, אשר מהם הן תגענה גם לעמדות הבכירות ביותר.

אהוד ברק: "תקרת הזכוכית" עדיין קיימת, אך בכל זאת – וזו נקודת אור – היא נפרצת בחברה שלנו בתחומים אחדים: בתקשורת, במערכת המשפט, במערכת החינוך, במערכת הרפואית, באמנות ובתרבות, חלקן של הנשים שווה לזה של הגברים.

אהוד ברק: חלק מהשרים, חברי לממשלה, ראויים גם הם לברכה על קידום נשים בתפקידים במשרדיהם.

אהוד ברק: יצוין במיוחד משרד החינוך, המשרד הממשלתי היחיד שבראשו עומדת אשה כמנכ"ל, שלומית עמיחי.

אהוד ברק: וכמובן בצה"ל, הרמטכ"ל מוביל מהלך נחרץ של פתיחת השורות בצבא בתפקידים לנשים והסרת המחסומים שעמדו בפניהן בעבר, ואני מברך אותו, אני בטוח שבשם כולנו, על כך.

אהוד ברק: אני מבקש לברך ביום הזה גם את הוועדה לקידום מעמד האשה, בראשות חברת הכנסת יעל דיין, אשר העלתה את נושא קידום מעמד האשה על סדר-היום הלאומי והבטיחה חקיקה נחרצת בנושא.

אהוד ברק: אני רוצה לברך את ארגוני הנשים העושים עבודה מקצועית וחשובה, בשמירה על זכויות נשים, בהעלאת המודעות לזכויותיהן ובסיוע בדרכים רבות ושונות; את הרשות לקידום מעמד האשה במשרד ראש הממשלה על היוזמות המבטאות את האחריות שהמדינה לוקחת על עצמה בתחום הזה.

אהוד ברק: קידום מעמד האשה איננו נחלתם של נשים וארגוני נשים בלבד, זהו עניינה של החברה כולה, של חברה מתוקנת, מודרנית, בתחילת האלף השלישי, אשר מחויבות לשוויון זכויות ולמתן הזדמנות לכול היא יסוד עיקרי במצעה.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כראש ממשלה וכשר הביטחון בישראל, כאב לשלוש נשים צעירות העושות את דרכן העצמאית בחברה שלנו, כמי שנושא את שמו של ברק בן אבינעם, שבבואו להושיע את ישראל ירא לצאת אל מול פני המערכה בלי שילוו אותו ברכתה ועוז רוחה של אשה ואם בישראל, הלוא היא דבורה, אני אומר לכם, שהממשלה הנוכחית בישראל תפעל לכך שיום האשה הבין-לאומי וכל ימי השנה יהיו ימים של מאבק על תיקונם של כל הדברים הללו ושל תוצאות במאבק הזה.

אהוד ברק: כן יהי רצון.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אריאל שרון, בבקשה.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעידן המהפכות של מאה השנים האחרונות, המהפכה במעמדה של האשה תיזכר קרוב לוודאי על-ידי היסטוריונים כמהפכה שאיחרה לבוא.

אריאל שרון: במהלכה של המאה ה-20 היה לנשים תמיד מקום מרכזי בין מובילי ומחוללי המהפכות: הן הובילו בראש המחנה במאבק לזכויות עובדים, תנאים סוציאליים ושכר הוגן, באנגליה ובארצות-הברית.

אריאל שרון: הן הובילו גם במהפכה הקומוניסטית ברוסיה.

אריאל שרון: הן היו בשורה הראשונה של אנשי המדע שהובילו את המהפכה המדעית והטכנולוגית.

אריאל שרון: נשים מילאו תפקיד מפתח גם במהפכה המוצלחת של המאה – המהפכה הציונית.

אריאל שרון: המהפכה הזאת אכן בוששה לבוא, וכשבאה דמתה לקרב התשה ארוך, שהישגיו באו בייסורים וטיפין טיפין.

אריאל שרון: כדאי להזכיר לכולנו, שעד תחילת המאה ה-20, לא רק שלא היו נשים חברות פרלמנט, אלא שגם בנאורות שבדמוקרטיות, בארצות-הברית ובאנגליה, לא היתה לנשים זכות בחירה.

אריאל שרון: אם לכף החובה יש לדון את העובדה שזו מהפכה שהתעכבה, הרי לכף הזכות במשפט ההיסטוריה תיזכר העובדה, שבניגוד למהפכות אחרות שפרחו וגוועו – זוהי מהפכה מתמדת, שרישומה ניכר היום בכל היבט של חיינו: בכלכלה, בחברה, במדע, במשפט, בחקר החלל, בביטחון לאומי, בהנהגה לאומית ובפוליטיקה.

אריאל שרון: מה שהיה בעבר מעוזם של גברים בלבד, מאכלס היום יותר נשים המפלסות את דרכן לעמדות מפתח בזכות כישוריהן.

אריאל שרון: חשוב מכך, שכבר גדל דור חדש, משוחרר מהסטריאוטיפים של העבר.

אריאל שרון: איפה עומדת ישראל?

אריאל שרון: לאן פנינו אנו מועדות?

אריאל שרון: שלא כמו בארצות אחרות, מעמדה של האשה בישראל כיום ובעתיד הנראה לעין הוא תולדה של כמה תהליכים: המהפכה במעמד האשה בעולם המערבי הדמוקרטי, שישראל היא חלק ממנו ומושפעת ממנו; המהפכה הציונית והמאבק לתקומה, שיצר דימוי חדש של אשה חלוצית, עצמאית ולוחמת; היעדים והחזון הציוני של ישראל, כמדינה יהודית דמוקרטית ושוויונית.

אריאל שרון: בפנתיאון של המהפכה המתמדת במעמד האשה עומדות נשים שהיו לתמרורים ואבני דרך במאבק להשגת הכרה ביכולתן של נשים ליצור עולם טוב יותר וצודק יותר.

אריאל שרון: די אם נזכיר את מאדאם קירי, מחלוצות המחקר הגרעיני ומגלת הרדיום; את אמיליה ארהרדט, הטייסת, חלוצת הטיסה הטרנס-אטלנטית; את אלינור רוזוולט, הגברת הראשונה, אשתו של פרנקלין רוזוולט נשיא ארצות-הברית, מובילת המאבק להצהרת זכויות האדם של האו"ם.

אריאל שרון: אליהן מצטרפות מרגרט תאצ'ר, שנבחרה לשלוש תקופות כהונה רצופות כראש ממשלת בריטניה, יותר מכל ראש ממשלה מאז 1827, ואחרות.

אריאל שרון: גם במדינות שאינן בדיוק ערש הדמוקרטיה, כמו הודו ופקיסטן, נשים כמו אינדירה גנדי ובנאזיר בוטו, מצביעות על האוניברסליות של המהפכה הזאת.

אריאל שרון: המהפכה הציונית והמאבק לתקומה עיצבו את דימוי החלוץ, ובתוך כך הביאו גם למהפך במעמדה המסורתי של האשה בקהילה היהודית.

אריאל שרון: מסגרת החיים החדשה בארץ-ישראל, מאבק הקיום היומיומי, הקשיים הפיזיים שהיו כרוכים בשיבה אל עבודת האדמה והכורח לאחוז בנשק להגנה עצמית – כל אלה השפיעו על דימוי האשה החלוצית, זו המסוגלת לבצע תפקידים גבריים המחייבים גילוי אומץ לב, נחישות, כוח ונכונות להקרבה.

אריאל שרון: דמות האשה החלוצית עולה ומופיעה בכל הקבוצות החברתיות והעדתיות המרכיבות את היישוב היהודי בארץ-ישראל.

אריאל שרון: כזאת היתה שרה אהרונסון מזיכרון-יעקב, מראשי ניל"י, בפעולתה נגד הטורקים.

אריאל שרון: וכזאת היתה מניה שוחט, מראשוני תנועת "השומר" וממקימי סג'רה, ורחל ינאית בן-צבי, ממייסדי "ההגנה".

אריאל שרון: בחברה הדתית והחרדית בולטת דמותה של הרבנית מנוחה רוח'ל, בתו של האדמו"ר השני של חב"ד, שעולה עם בעלה לארץ-ישראל בתחילת המאה הקודמת, ב-1830, ובמהרה הופכת לדמות המרכזית ולמנהיגה הרוחנית של הקהילה היהודית בחברון במשך 40 שנה.

אריאל שרון: בתחום העלייה והקליטה – מפעל עליית הנוער שייסדה הנרייטה סאלד.

אריאל שרון: והזכרתי רק מעט.

אריאל שרון: חנה סנש וחביבה רייך, הצנחניות שקפצו ללא מורא אל תוך התופת של השואה, מתוך אמונה חסרת פשרות בזכותם ובחובתם של היהודים להגן על עצמם ועל אחיהם.

אריאל שרון: וגולדה מאירסון, לימים גולדה מאיר, בת התקופה, שרת החוץ וראש ממשלת ישראל בימים הקשים של מלחמת יום הכיפורים.

אריאל שרון: ועוד אלפי גיבורות אלמוניות שהתנדבו לפלמ"ח, ל"הגנה" ולמחתרות האצ"ל והלח"י במאבק לתקומה ומאוחר יותר כנגד הפולש הערבי.

אריאל שרון: בלהט הקרבות, באש המלחמה ובמאבק לתקומ, נשברו המוסכמות ונוצרה שוויוניות בפועל, שבה נשים וגברים כאחד נמדדו על-פי אמות מידה של עשייה, דבקות במטרה, כוח רצון ואמונה.

אריאל שרון: דימוי זה של החלוצה מחזיר אותי תמיד לדמותה של אמי ורה, זיכרונה לברכה, אותה אני זוכר כילד במושב, עובדת שעות ארוכות בשדה, יחפה ותחת השמש הקופחת.

אריאל שרון: אך בעודה עוסקת בעבודת הכפיים המפרכת יכולה היתה לדקלם בעל-פה מיצירותיהם של פושקין ולרמונטוב ברוסית.

אריאל שרון: המהפכה המתמדת הזאת לא הושלמה, והיום היא עדיין בעיצומה.

אריאל שרון: אל דימוי החלוצה הלוחמת נוספו היום בישראל נשים הנושאות ומובילות את המאבק נגד אלימות במשפחה, אלימות נגד נשים, נושאים שפשו בחברתנו וגוברים מיום ליום, השוואת תנאי עבודה ושכר לנשים, לחינוך שוויוני ולסובלנות וליצירת חברה שונה עם איכות חיים טובה יותר.

אריאל שרון: 15 חברות כנסת מכהנות בכנסת הנוכחית.

אריאל שרון: בכנסת החמש-עשרה מכהנות חברות כנסת במספר גדול מאשר בכל אחת מהכנסות ב-50 השנים האחרונות, אבל זה לא מספיק.

אריאל שרון: ללא קשר להשתייכותן המפלגתית, עבודתן הפרלמנטרית, חריצותן ומקצועיותן הן דוגמה ומופת לכל חברי הבית.

אריאל שרון: זאת בין שמדובר בנושא פערים חברתיים, בנושאי כלכלה או בנושאי חוץ וביטחון.

אריאל שרון: אליהן מצטרפים כמובן ארגונים חוץ-פרלמנטריים, שנציגים של חלק מהם נמצאים כאן, ואני מברך אותם, כמו ויצ"ו, "נעמת", "נשות חרות", "נשים בירוק" או "ארבע אמהות".

אריאל שרון: כל אחד מהם בתחומו תורם לעיצוב מחדש של התרבות הפוליטית והמרקם החברתי של ישראל.

אריאל שרון: יש להדגיש, כי נשים בישראל הצליחו להשתלב גם בתפקידי מפתח ובמשרות בכירות בתחום האקדמי, בקונצרנים כלכליים גדולים, וכן הטביעו חותם בולט על התרבות המתהווה של ישראל בספרות, במחול ובשירה.

אריאל שרון: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, מה שהשגנו עד הלום – לא די בו.

אלי בן-מנחם: שכחת את – – –

יהושע מצא: אתה טועה.

אריאל שרון: כיושב-ראש הליכוד וגם כאזרח במדינת ישראל אני מאמין, שמתוקף ציווי מוסרי, כמו גם אינטרס לאומי, על כל ממשלה בישראל לפעול ליתר ייצוגיות ושוויוניות של נשים בכל תחומי חיינו.

אריאל שרון: כמי שנשאו ונושאות בכל החובות ואף מעבר לכך, מגיעות לנשים גם כל הזכויות ולא פחות מכך.

אריאל שרון: אני מאמין, שמי שאלוהים והטבע העניקו לו את העוצמה והכוח להתגבר על תחושת הכאב של "בצער תלדי בנים" והבאת חיים חדשים לעולם – חזקה עליו שטבועות בו גם אותן תעצומות נפש, נחישות ומחויבות להגן על החיים לא פחות טוב, אם לא יותר, מהמין השני.

אריאל שרון: יום האשה הבין-לאומי אינו רק יום חג לנשים בישראל ובעולם כולו.

אריאל שרון: זהו יום שבו הישגי העבר, מחד גיסא, והאתגרים להביא לשוויון מלא, מאידך גיסא, מהווים אבן בוחן למימוש החזון של מדינה יהודית דמוקרטית ושוויונית – זאת שציווינו לעצמנו וזאת שהיינו רוצים להוריש לבאים אחרינו.

אריאל שרון: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: השרה הגברת יעל-יולי תמיר.

שמואל הלפרט: אחריה – חברת הכנסת לימור לבנת.

יולי תמיר: אדוני ראש הממשלה, חברי השר לוי, חבל שיש פה רק שר אחד, חברותי חברות הכנסת, חברי הכנסת, נציגות ארגוני הנשים, היום הזה הוא גם יום עצוב וגם יום חשוב.

יולי תמיר: קודם כול, אני חושבת שראוי לברך את השר יצחק מרדכי על החלטתו לצאת לחופשה כל עוד נחקרת ההאשמה נגדו, ולקוות שההאשמה תיחקר במהירות וביעילות וכולנו נדע את העובדות לאשורן במהרה.

יולי תמיר: טוב שיש היום במדינת ישראל נשים אמיצות דיין לצאת ולהתלונן, גם אם מדובר במטרידים שהם אנשי שררה.

יולי תמיר: יותר ויותר אנחנו שומעים – ונודע לנו בימים האחרונים – על מקרים מדאיגים בבית-המשפט, באקדמיה, במקומות בכירים שיש בהם הטרדות מיניות.

יולי תמיר: ושוב ושוב אנחנו למדים שאין מקום שחסין מפני הטרדות.

יולי תמיר: לכן טוב שיש נשים שמעזות להתלונן, טוב שיש היום אוזן כרויה, טוב שיש היום לנשים בישראל קול.

יולי תמיר: זה היה עיקרו של המאבק הפמיניסטי, שקולן של נשים יישמע, ויישמע לא רק בעת מצוקה, אלא גם בוויכוח הציבורי.

יולי תמיר: ולא רק בנושאים שקשורים למה שנקרא "נושאים נשיים", אלא גם בנושאי חוץ וביטחון, בנושאי משק וכלכלה ובכל נושא העומד על סדר-היום הציבורי.

יולי תמיר: הגל הפמיניסטי הראשון טען, שלנשים יש קול שונה – יש לשלם אולי חוב של כבוד לקרול גיליגן ולעבודה הפמיניסטית החלוצית שלה.

יולי תמיר: הגל הנוכחי טוען, שכל אדם, גבר, אשה, עולה, ותיק, צעיר, זקן, יש לו קול משלו, וזכותו של הקול הזה להישמע בציבור.

יולי תמיר: לכן המאבק לשוויון האשה הוא מאבק לא רק על זכותן של נשים, אלא מאבק על שוויון זכויות ומאבק על כבוד האדם.

יולי תמיר: לכן המאבק הזה חשוב לחברה כולה, ויש לברך על כך שהכנסת נדרשת לדון בו.

יולי תמיר: אולי יש להצטער על כך שמעטים כל כך הם הנוכחים בדיון.

יולי תמיר: אני מבטיחה לכם, שאם החוק שיעל דיין מביאה היום לכנסת היה מציע שיהיה לנשים ייצוג של 50% בכנסת, הכנסת היתה הומה מפה לפה, לאו דווקא על מנת לתמוך בחוק הזה.

יולי תמיר: יש, לצערי, מידה רבה של תשלום מס שפתיים למען נשים ומעט מדי עשייה.

יולי תמיר: לכן אני מאוד מברכת את יעל דיין ואת הוועדה שהיא עומדת בראשה על החוק שהיא מביאה היום.

יולי תמיר: אני מקווה, שהחוק הזה יהיה תמרור גם בעשייה, שישנה את המציאות שאנחנו חיים בה, שישנה את הכלכלה שאנחנו חיים בה, שישנה את הפוליטיקה שאנחנו חיים בה, שאנחנו נראה בעוד שנה או בעוד שנתיים מדינה אחרת.

יולי תמיר: אני מאוד מקווה, שאם לא היום אז במהרה החוק יעבור והוא יעבור בקונסנסוס.

יולי תמיר: אני קוראת גם לסיעות הדתיות והחרדיות למצוא דרך להגיע להסכמה בנושא הזה.

יולי תמיר: דווקא בקרב הנשים החרדיות נשמע היום קול חשוב, קול פמיניסטי מובהק, שיש לברך עליו.

יולי תמיר: אני חושבת שהעולם החרדי לא קופא על שמריו.

יולי תמיר: הנשים החרדיות ודאי וודאי שלא קופאות על שמריהן.

יולי תמיר: יש לנו היום, דווקא בקרב הנשים האלה, בעלות ברית, ואולי הן תהיינה הגשר המתווך לעולם הדתי והחרדי כולו, על מנת שנגיע ליום שהכנסת תוכל פה-אחד לאשר חוק שוויון זכויות לאשה.

יולי תמיר: אני רוצה לברך שוב על הדיון ולברך את יעל דיין על הצעת החוק.

יולי תמיר: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: עתה, חברת הכנסת לימור לבנת, ואחריה – חבר הכנסת עוזי ברעם.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת שעושים במלאכה ועושות במלאכה לאורך כל השנה ושנים ארוכות, ויושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברתי חברת הכנסת יעל דיין, שבמסירות בלתי רגילה עוסקת בנושאים הללו יחד עם חברות כנסת רבות נוספות וחברי כנסת רבים שנים רבות ומצליחה גם להביא להישגים, והיום היא תביא את החוק – אם כי אני מצטערת על כך שההצבעה לגביו לא תושלם, ואתייחס לכך אחר כך.

לימור לבנת: היום הזה, יום האשה הבין-לאומי, בדרך כלל הוא יום חגיגי, והנאומים בו הם נאומים מאוד חגיגיים.

לימור לבנת: אבל היום אינו יום חגיגי ואי-אפשר לדבוק, ואני מרגישה שאינני יכולה לדבוק, באותן מלים חשובות, גבוהות, נכונות ואמיתיות ולקצור שבחים על מה שנעשה עד עכשיו, מפני שהיום הוא יום אחר, יום קשה, יום שבו זה לא ניתן.

לימור לבנת: נעשים דברים נפלאים.

לימור לבנת: נכון שיש שתי שרות בממשלה וסגנית שר, ונכון שיש 15 חברות כנסת, אבל עדיין יש יותר מדי גנרלים או כאלה שמתנהגים כמו גנרלים.

לימור לבנת: לא כולם, חס ושלום, אבל יש יותר מדי גנרלים – כאלה שמתנהגים כמו גנרלים – ופחות מדי נשים.

לימור לבנת: יותר מדי גברים חושבים שלהם הכול מותר.

לימור לבנת: יותר מדי גברים חושבים שהנשים נחותות מהן, שהן אחרות.

לימור לבנת: אנחנו רוצים חברה שבה גברים לא ירצחו את בנות זוגם.

לימור לבנת: אנחנו רוצים חברה שבה אבות לא יאנסו את בנותיהן הקטנות.

לימור לבנת: אנחנו רוצים חברה שבה הצעירות לא יהיו חשופות ברחוב או בבית לאונס.

לימור לבנת: אנחנו רוצים חברה שבה עובדות לא יהיו חשופות להטרדה מינית או לתקיפה מינית.

לימור לבנת: אנחנו רוצים חברה יותר אנושית, יותר אמיתית, יותר הומנית, יותר שוויונית, יותר נשית – יותר חמלה, יותר אנושיות ויותר מחויבות.

לימור לבנת: שלא נשלה את עצמנו – יש משבר שפוקד את המערכת הפוליטית, משבר שפוקד את המנהיגות הפוליטית.

לימור לבנת: חובתנו, חובת כולנו, להחזיר את אמון הציבור בהנהגה הפוליטית.

לימור לבנת: אם יהיו במערכת הפוליטית יותר נשים, יהיה קל יותר להחזיר את האמון בה.

לימור לבנת: אז זה יתאפשר.

לימור לבנת: אני מאמינה בזה בכל לבי.

לימור לבנת: מלה אחרונה – חברת הכנסת יעל דיין מביאה היום את חוק זכויות האשה לקריאה שנייה ולא לקריאה שלישית, כפי שהבנתי.

לימור לבנת: החוק הזה עובר ויה-דולורוזה ומגיע מקרטוע לקרטוע, מממשלה לממשלה ומשנה לשנה.

לימור לבנת: חברת הכנסת יעל דיין, אני לא יודעת למה זו היתה ההחלטה.

לימור לבנת: אני מצטערת עליה.

לימור לבנת: אני חושבת, שבכנסת הזאת יש רוב גדול מאוד כדי להעביר את החוק.

לימור לבנת: אני חושבת, שצריך היה להביא אותה היום להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שמואל הלפרט: נא לסיים.

לימור לבנת: בזה אני מסיימת.

לימור לבנת: אני רוצה להצטרף לתחושת הסיפוק – אם אפשר בכלל לומר זאת במלה הזאת – מהודעתו של השר מרדכי על כך שהוא יצא לחופשה, ולשלוח מכאן, ואני בטוחה שזה בשם כולנו, ברכה חמה מאוד, לחיצת יד אמיצה, למתלוננת שהעזה ומסרה בכך מסר לנשים כולן: אל תוותרו, אל תשתקו.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: עתה השרה דליה איציק, ואחריה – חבר הכנסת עוזי ברעם.

שמואל הלפרט: בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר להתעלם ממה שקרה כאן בכנסת היום.

דליה איציק: הכנסת רוחשת וגועשת.

דליה איציק: אני סבורה, שהשר מרדכי קיבל החלטה ראויה, נכונה ובמקומה, ומעתה, ומרגע זה, טוב שנגזור על עצמנו שתיקה ונאפשר את החקירה בלי כחל ושרק, חקירה יסודית, עד אשר תתברר האמת.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, בימים אלה מציינים בעולם ובישראל את יום האשה הבין-לאומי.

דליה איציק: אני רואה פה את חברתי, חברת הכנסת יעל דיין, יושבת-ראש הוועדה, ואני חושבת לעצמי כמה התמדה, כמה סבלנות וכמה רוח לחימה היא צריכה לגייס.

דליה איציק: אני רואה אותה נאבקת גם בתוך הממשלה.

דליה איציק: משם אני משתדלת מאוד לסייע לה.

דליה איציק: מכאן אני שולחת לך ברכה: חזקי ואמצי.

דליה איציק: אני אישית כבר השתתפתי בהרבה טקסים, ואני מניחה שבמקומות אחרים בארץ ובעולם נערכים אירועים המציינים את היום הזה.

דליה איציק: כל המשתתפים, גם גברים וגם נשים, מהללים את מיקומה החשוב של האשה בחברה הישראלית ובעולם וקוראים לקידום מעמדה המקצועי והחברתי.

דליה איציק: זה מין קתרזיס כזה חברתי, שמעלה מס שפתיים למען נושא שבפועל בסך הכול לא ממש התקדמנו בו – אני לא רוצה לומר נכשלנו בו.

דליה איציק: אני מתכוונת לממשלה, לכנסת, למגזר הפרטי ולחברה הישראלית כולה.

דליה איציק: אנחנו משמיעות את דברינו, ואולי לפעמים אומרים עלינו שאנחנו נובחות את דברינו, אבל השיירה ממשיכה ללכת.

דליה איציק: כאשר אני סוקרת את הנתונים על מצב האשה הישראלית בשנת 2000, אני יכולה לומר, שבעשור האחרון לא רק שלא חלה הטבה במצבה – בכמה תחומים אפילו חלה הרעה במצבה.

דליה איציק: בשנים האחרונות נערכת מתקפה על גופה ועל זכויותיה של האשה בישראל.

דליה איציק: עשרות נשים נרצחות מדי שנה, משום שגברים עדיין סבורים שמדובר ברכושם הפרטי, ואפילו גרוע מזה, כי אני לא ראיתי גבר ששורף את מכוניתו הפרטית.

דליה איציק: 200,000 נשים סובלות מתופעות של אלימות במשפחה, ומדובר כמעט במגפה הפוקדת את החברה הישראלית.

דליה איציק: הוקמה ועדת שרים מיוחדת למאבק באלימות, ונושא האלימות במשפחה מהווה בו מרכיב חשוב ואולי אפילו חשוב מאוד.

דליה איציק: אני מאמינה שהפעילות של אכיפה תשתפר – אם היא תשתפר נוכל לראות בזה ציון דרך, אבל לא חזות הכול.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, הכנסת הזאת מוכרחה לאמץ את ראשה איך וכיצד ניתן להתמודד עם התופעה הזאת של אלימות נגד נשים כמצב חירום לאומי, ולא להשאיר זאת רק לנשים כאן.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, בכל פעם שיוצא לי לדבר באיזה מיקרופון, שואלים אותי: מה את עושה?

דליה איציק: למה משחררים בקלות בלתי נסבלת כזאת את הגברים, ולא שואלים אותם: מה אתה עושה?

דליה איציק: מה אתה, השר, עושה?

דליה איציק: מה אתה, חבר הכנסת, עושה?

דליה איציק: כאילו אנחנו מקפחות את הנשים, כאילו אנחנו רוצחות את הנשים, וכאילו לא חשוב שגברים ושרים יתבטאו בסוגיה הזאת.

דליה איציק: חברות הכנסת שהעלו את ההצעה על חובת דיווח, ואני בתוכן, בכנסת הקודמת, קיבלו שטיפה, כאילו אם אתה מדווח, אדוני השר, כי אתה שומע את השכנה שלך סובלת, אתה בעצם תוחב את אפך, אתה מלשין.

דליה איציק: איך מעבירים לחברה הישראלית את המסר, שזאת לא הלשנה, שזאת ערבות הדדית, שזו אכפתיות, שזה חלק מן העניין?

דליה איציק: אני כל פעם רואה לנגד עיני את הסיפור של כרמלה בוחבוט – כשביקרתי אצלה בכלא.

דליה איציק: עיירה שלמה ידעה, וכולם שתקו, כי אנחנו לא מתערבים במה שקורה אצל השכנים שלנו, גם אם אנחנו שומעים את השכנה נאנקת שעה אחרי שעה.

דליה איציק: המאבק באלימות צריך להקיף את כל החברה הישראלית – את השכנים, את המכרים, את קרובי המשפחה.

דליה איציק: הדיווח על האיומים באלימות, על אלימות במשפחה – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, כבוד השרה.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

דליה איציק: – – אסור שייחשב כהלשנה, אלא כהצלת נפשות, וכל המציל נפש בישראל יודע מה הוא עושה.

דליה איציק: אני לא רוצה להכביר פה נתונים.

דליה איציק: אנחנו טובים בנתונים ואנחנו טובים באמירתם.

דליה איציק: אני רוצה לומר שיש כמה נושאים שכדאי לטפל בהם בדחיפות: יכול להיות שאין ברירה וצריך להעלות את מספר הנשים בתפקידים בשירות הציבורי ברמת ביניים ובדרגות בכירות על-פי שיטה של מכסות.

דליה איציק: אין דרך אחרת.

דליה איציק: לא הייתי רוצה שבזכות קביים נגיע למה שאנחנו מגיעים, ואני לא רוצה שאשה שיושבת בדירקטוריון יאמרו לה: את הגעת לפה רק בגלל הקביים האלה, בגלל החוק הזה, לא בזכות עצמך.

דליה איציק: אולי נגיע בזכות קביים, אבל בסוף, כשניחשף, נגיע גם בזכות עצמנו.

דליה איציק: אני רוצה לומר משהו על הממשלה ועל חברותי חברות הכנסת.

דליה איציק: אני מכירה את חברות הכנסת כולן, את רובן כמעט באופן אישי, חלק ממש חברותי.

דליה איציק: חברי הגברים בוודאי יאמרו לי כאן שאין לנו במה להתבייש, לא כשרות בממשלה, לא כחברות הכנסת.

דליה איציק: אנחנו בהחלט בולטות על רקע חריצותנו, עבודתנו.

דליה איציק: ואני קוראת לכם, חברי הגברים, לתת יד ולהתבטא יותר בנושאים הללו, כי לעתים כשגבר מתבטא יש לזה הרבה יותר כוח מאשר כשאשה מתבטאת בסוגיות הללו, כי הוא פונה בעיקר לקבוצת יעד שקוראים לה גברים.

דליה איציק: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עוזי ברעם, ואחריו – חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הנושא שעומד על הפרק היום הוא כביכול נושא פרלמנטרי פוליטי שיש לו גם השלכות על מעמד האשה.

עוזי ברעם: אני דווקא רוצה לעסוק בנושאים נלווים שקשורים לזה.

עוזי ברעם: נדמה לי, חברת הכנסת יעל דיין – היוזמת הגדולה של הרפורמה, עם חברותייך – שהנושא הוא גם נושא חינוכי עמוק.

עוזי ברעם: זה גם נושא שאם הוא לא יתחיל מהגיל הרך ויבנה יחסי גברים ונשים שונים מהיחסים כפי שהם עכשיו ולא יעצב את עלם החמודות של מחר מזמן היותו ילד – התופעות שאנחנו רואים לא ייעקרו רק על-ידי חוקים.

עוזי ברעם: הנושא הוא נושא ציבורי ולאומי ולא רק פוליטי.

עוזי ברעם: יש לי תחושה, שלאחר שאנחנו גומרים את החקיקה בפרלמנט עדיין יש בתוך ישראל, גם בערים הגדולות וגם בערים הפחות-גדולות, מקומות רבים שבהם אין לגיטימציה עמוקה מלמטה, מבפנים, לערכים האלה שאנחנו מנסים להחיל דרך החקיקה.

עוזי ברעם: תראו, מדברים היום על ייצוג לנשים בממשלה, וכולם צודקים.

עוזי ברעם: כאן, בבניין הזה, היתה ראש ממשלה בישראל, וקראו לה גולדה מאיר, והיא היתה האשה שהגיעה לרום המעלה בתחום הפוליטי.

עוזי ברעם: עצם היותה ראש ממשלה לא יצר סחף של ייצוג נשים; לא היתה תחושה, שאם יש ראש ממשלה אשה, קל וחומר שיהיו שרות, קל וחומר שיהיו חברות כנסת.

עוזי ברעם: פירוש הדבר, זה לא איזה נס חד-פעמי, אלא פועל יוצא של פעולה עמוקה, יומיומית.

עוזי ברעם: לשנות מציאות מאוד קשה.

מיכאל קליינר: אבל היום זו שגולדה לא רצתה מקבלת פרס ישראל.

עוזי ברעם: מי שגולדה לא רצתה גם עומד פה ומדבר עכשיו.

עוזי ברעם: אז מה אתה רוצה?

עוזי ברעם: יש דברים כאלה.

עוזי ברעם: חברת הכנסת יעל דיין, הייתי רוצה שבעתיד נגיע למה שאמרה גם השרה דליה איציק.

עוזי ברעם: לא רק שגברים ידברו על ענייני נשים, השרה דליה איציק; צריך שהם גם יכוונו את החקיקה בכנסת בענייני נשים, שהם ישתתפו בוועדה לקידום מעמד האשה, שהם יהיו מוליכים.

עוזי ברעם: זה לא איזה מהלך נשי אקסקלוסיבי.

עוזי ברעם: ואני רוצה לסיים ולומר: אמרה לימור לבנת שגברים חושבים שהכול מותר.

עוזי ברעם: נדמה לי לפעמים שאנחנו עדים לחבר'מניות מדומה.

עוזי ברעם: כובשי שטחים הופכים פתאום לכובשי נשים, וצריכים להיזהר מאוד בעניין.

עוזי ברעם: אשה היא חברה, אשה היא אהובה ואוהבת, אשה היא שותפה.

עוזי ברעם: אסור להתעמר באשה, ותמיד צריך לזכור את זכותה המוחלטת של אשה לריבונות על גופה, לריבונות על ערכיה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, ואחריה – חברת הכנסת יהודית נאות.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר החוץ, חברותי חברות הכנסת, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מוכרחה לומר שהכול נראה קצת צבוע, משום שכאשר אני מסתכלת כאן על הכנסת – הנה הכנסת, הדמוקרטיה במיטבה – אני רואה, למשל, שלשרה לקליטת העלייה אין כאן ממש מקום.

נעמי בלומנטל: יש כל כך הרבה שרים סביב השולחן הזה.

נעמי בלומנטל: היתה לנו ביקורת קשה מאוד על כך שיש כל כך הרבה שרים, ואני מוכרחה לומר לכם, עד כמה שזה נשמע אולי אבסורדי, שהעובדה היא שפשוט משום שהיא אשה אין לה פה מקום מסביב לשולחן הממשלה.

נעמי בלומנטל: כשגם השר אמנון ליפקין-שחק ישב כאן, ראיתי אותה פעם יושבת כשהכיסא שלה ממש עקום, עומד באלכסון.

נעמי בלומנטל: גם הוועדה לקידום מעמד האשה כאן בכנסת – איפה היא שוכנת?

נעמי בלומנטל: יש כאן ועדות, יש חדרי ועדות.

נעמי בלומנטל: אולי היה בא מישהו ואומר משהו בעניין זה.

נעמי בלומנטל: יעל כבר קיבלה הרבה שבחים, הוועדה לקידום מעמד האשה היא באמת ועדה טובה מאוד.

נעמי בלומנטל: אנחנו היינו אז היוזמות שלה, ב-1992, יש כאן כמה חברות כנסת שהיו מעמודי התווך, עמוד נשי קצת, בהקמת הוועדה, והייתי מצפה שייתנו לה את הכבוד הראוי.

נעמי בלומנטל: אני יודעת שיש מחסור במקום, אנחנו יודעות את זה.

נעמי בלומנטל: אולי מישהו, חוץ מהגברים שהם חברים בוועדה הזאת, רוצה לעשות סיור בכנסת ולראות איפה נמצאת הוועדה לקידום מעמד האשה – ואז הוא יראה מקום קטן, דחוק, רחוק.

נעמי בלומנטל: ואני מזמינה אתכם לסיור.

נעמי בלומנטל: כך שכל מה שאנחנו מדברים כאן יש בו הרבה מן הצביעות.

נעמי בלומנטל: כיוון שזמני קצר לא אוכל להתייחס לכל הדברים שרציתי לדבר עליהם.

נעמי בלומנטל: ודאי שקל יותר לדבר על נשים כאשר הן קורבנות.

נעמי בלומנטל: הרבה יותר קשה לדבר על נשים כאשר הן מהוות תחרות.

נעמי בלומנטל: אז אפשר לדבר במלים יפות על כך שצריך להתקדם ולקדם, ועוד כהנה וכהנה, אבל אם היינו צריכים לראות פה סביב שולחן הממשלה חצי מהשרים, הייתי רוצה לראות את הגבר שיוותר.

נעמי בלומנטל: וכאשר אנחנו מדברים על יושבי-ראש דירקטוריונים, ואפילו מנכ"ליות של משרדי ממשלה – ויסלח לי ראש הממשלה המכובד הזה – המצב פחות טוב בממשלה הנוכחית מבחינת מעמד האשה מהמצב שהיה בממשלה הקודמת.

נעמי בלומנטל: אומנם היתה שרה אחת, אבל היו יותר מנכ"ליות של משרדי ממשלה, ועוד כהנה וכהנה, ואנחנו רואים התקדמויות שהיו בעבר ונעצרו עכשיו, וחבל שכך, וחבל שראש הממשלה לא שומע את זה.

נעמי בלומנטל: אי-אפשר להתעלם ממה שהיה היום, כשנודע – – –

שמואל הלפרט: – – –

נעמי בלומנטל: אני מסיימת, עוד שלוש מלים – לפחות המלים הן נשיות, אומרים "שלוש", נכון, זה מקובל עליך, הרב הלפרט?

שמואל הלפרט: מקובל.

נעמי בלומנטל: – – – אי-אפשר להתעלם, והייתי רוצה לבוא ולומר, כיוון שהיו שמועות משמועות שונות עוד לפני מה ששמענו היום: בואו נחזק אותה אשה צעירה שהיה לה האומץ לבוא ולשמור על הכבוד שלה, על הגוף שלה, משום שזה מה שמגיע לכל אחד ואחת, גם במדינה שלנו וגם בכל מקום.

נעמי בלומנטל: ואם יש נשים נוספות, ואם יש נשים, בנות, חיילות, נשים צעירות, עובדות – תראו, זה קל מאוד, זה קל מאוד כשיש לך העוצמה והכוח, ויש בחורה צעירה שעוברת ומביאה את הקפה ואולי עונה לטלפון ואומרת לך: אדוני, או המפקד – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, זמנך תם, חברת הכנסת בלומנטל.

נעמי בלומנטל: – – זה קל מאוד לראות בה גם אוביקט מיני.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת יהודית נאות.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת אברהם רביץ.

מיכאל קליינר: אני מתפלא על סיעת מרצ שלא מצאה מקום, מתוך שלושה שרים, אפילו לשרה אחת.

יהודית נאות: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, במקום יום חגיגי יש לנו היום יום שחיפשתי לו את ההגדרה ונתנו לי אותה במזנון – יום מבאס.

יהודית נאות: במקום יום שבו יעבור סוף-סוף חוק זכויות האשה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, אנו עוסקים בחשדות להטרדה ולתקיפה מינית, ממש כאן בבית זה.

יהודית נאות: מעמד האשה איננו עניין לקומץ נשים לעסוק בו.

יהודית נאות: אני חשה בכך הרבה שנים, ואני סבורה שהיטיבו לומר זאת קודמי כשאמרו שלמעשה היום נטל ההוכחה, נטל ההצטרפות למאבק חל על גברים.

יהודית נאות: גם היום הזה, האחד והיחיד שמוקדש לנושא, אין בו די.

יהודית נאות: האלימות הנוראה, המאצ'ואיזם חסר התקנה, ובעיקר ההתייחסות אל האשה ולילדים כאל רכוש, הם בלתי נסבלים לא רק בעבורנו הנשים ובעבור הילדים, אלא בעבור כל החברה.

יהודית נאות: לכן אני מצפה מעמיתי חברי הכנסת הגברים לקום ולומר: די, לא עוד.

יהודית נאות: אני גם מקווה, שאולי יגיע היום, שבכל הרבדים, בכל השכבות, עם כל האמונות, יפסיקו לומר: אצלנו זה לא קיים, אצלנו אין סוטים, אצלנו אין אנסים, אין מכי ילדים.

יהודית נאות: כל עוד החברה כולה לא תתגייס לשים קץ לתופעות הללו ותשלח אל מחוץ לגדר החברתית – וזה הפתרון היחיד בעיני – מחוץ לגדר החברתית את הרוצחים, המטרידים, האלימים, לא תהיה לנו תקומה, רבותי.

יהודית נאות: אני מאוד עצובה היום, ואני מסתובבת מדוכדכת מהבוקר, כי להערכתי אנחנו דור אבוד.

יהודית נאות: לכן אני עושה הרבה מאוד שעות ולילות כימים בחינוך.

יהודית נאות: רק לילדים שלנו יש תקווה, כי להערכתי אנחנו הדור המאצ'ואיסטי האבוד.

יהודית נאות: אני סבורה, שרק בחינוך, רק בהשכלה נגיע למצב שבו אולי יגידו בדירקטוריונים בעת המינוי, שאנחנו אולי נעשה אפליה מתקנת לגברים, כי רמתן של הנשים בוודאי עולה.

יהודית נאות: אחרת לעולם לא תהיה לנו תקומה, אנחנו נחזור מדי פעם להצעות לסדר-היום, ואנחנו לא מגיעים לפתרון.

יהודית נאות: מאז אמש אני מהרהרת בשאלה, האם כל ההקצנה והפרסום הניתנים באמצעי התקשורת, האם אנחנו בעצם לא – –

שמואל הלפרט: חברת הכנסת נאות, נא לסיים.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

יהודית נאות: – – מחריפים את הבעיה, כי אנחנו אולי מכניסים אותה בגדר נורמה.

יהודית נאות: וכאן לדעתי אנחנו צריכים לעשות מחקר מאוד יסודי.

יהודית נאות: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת הרב אברהם רביץ.

שמואל הלפרט: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, ביום האשה אני מבקש לתרום ולהזכיר כמה נשים שאני חושב שכולנו צריכים לזכור אותן בעידן החדש, בדורות שלנו.

אברהם רביץ: אני רוצה לפתוח ולהזכיר את האשה שלפי דעתי חוללה את המהפכה הגדולה ביותר בקרב יהדות פולין בתחילה, יהדות אירופה בכלל, ועד היום אנחנו, גם במדינת ישראל, חיים את פירות המהפכה שהיא חוללה, המהפכה החינוכית הגדולה ביותר לאשה בישראל, הלוא היא הגברת הרבנית שרה שנירר, זיכרונה לברכה.

אברהם רביץ: היא הקימה באותם ימים, כאשר בנות ישראל לא קיבלו חינוך מסודר בכלל, בכוחות עצמה ובברכתם של רבנים, שהיום היינו אומרים, העזו לפתוח עידן חדש ולהציב את האשה בראש סולם התפקידים החינוכיים של מחנכות הדור ההוא עד לדור שלנו – כל בתי-הספר במסגרת החינוך של "בית יעקב" חבים לרבנית שרה שנירר, שסבלה קשות כשהיא התחילה את המהלך החדש הזה, הם חבים לזכרה ולפועלה של הרבנית שרה שנירר.

אברהם רביץ: אני רוצה להזכיר עוד כמה נשים שתרמו תרומה עצומה לחינוך ילדי ישראל – את הרבנית קפלן בארצות-הברית, באותה ארצות-הברית אשר החינוך היהודי בה בכלל היה זר, ולבנות ישראל לא היתה הזדמנות ללמוד בצורה מסודרת, ללמוד במסגרות של החינוך היהודי אחרי שלבנים כן היו, וקמה הרבנית קפלן, שהיתה אחת מהתלמידות החשובות ביותר של הרבנית שרה שנירר, קמה הרבנית קפלן בארצות-הברית ופתחה שם את רשת בתי-הספר "בית יעקב".

אברהם רביץ: אני מבקש להזכיר גם את הרבנית גרינפלד, שהיתה גם כן אחת החלוצות במערכות החינוך ברחבי העולם.

אברהם רביץ: ובארצנו, אני אזכיר את הרבנית זיסה חזן, זיכרונה לברכה, שנפטרה לא מזמן.

אברהם רביץ: היא הפיצה את תורת המידות בין בנות ישראל והלכה מעיר לעיר וממושב למושב וריכזה וחינכה אלפי בנות בישראל ומסרה את נפשה על כך.

אברהם רביץ: ולבסוף, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שאנחנו מתגאים ואנחנו לא צריכים הטפת מוסר, כי אצלנו יש הכלל של "מכבדה יותר מגופו", אנחנו יודעים לכבד את נשותינו.

אברהם רביץ: נכון, אנחנו חושבים שלנשים יש התפקיד החשוב ביותר, הרבה יותר חשוב משל הגברים – הלוא הוא לגדל את הדורות הבאים, לעשות בית לילדים ולגדלם לתורה, למצוות וליראת שמים.

אברהם רביץ: תודה רבה, אדוני.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת דני נוה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נכבדי השרים, שמעתי את ראש ה ממשלה מדבר היום בצורה מאוד מנומקת ומשכנעת על פערי השכר במגזר הציבורי ועל "תקרת הזכוכית" ועל האפליה הכפולה שממנה סובלות נשים.

תמר גוז'נסקי: שמעתי והרהרתי לעצמי, נו, תפקידו של מי לתקן את העוול הזה במגזר הציבורי, ומי צריך להשוות את מעמד הנשים ואת שכרן במשרדי הממשלה, למשל, מי?

תמר גוז'נסקי: אז לבוא כאן לספר לנו שיש אפליה ויש קיפוח, נו.

תמר גוז'נסקי: אנחנו חוקקנו בכנסת הזאת שורה של חוקים – – –

נסים זאב: צריך להקים ועדת נשים נוספת.

תמר גוז'נסקי: כן.

תמר גוז'נסקי: חוקקנו שורה חשובה, מרשימה של חוקים – שכר שווה לעובדת ולעובד; חוק שוויון הזדמנויות.

תמר גוז'נסקי: איפה החוקים האלה, ותפקידו של מי לבצע את זה?

תמר גוז'נסקי: מי צריך לדאוג לכך שיהיו מפקחים במשרד העבודה שיבדקו שמשלמים שכר מינימום ושאכן מתבצע חוק שכר שווה?

תמר גוז'נסקי: הרי אין בכלל מי שעוסק בזה.

תמר גוז'נסקי: מי אמור לסייע לנשים להגיש תלונות ולהגן עליהן, שכאשר הן מגישות תלונות על אפליה בשכר לא יפטרו אותן?

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים לצפות מממשלה, ובמיוחד מראש ממשלה, לא רק לבוא ולספר לנו שהמצב רע ויש בעיות.

תמר גוז'נסקי: צריך להביא בפנינו תוכנית מפורטת למימוש החוקים, ליישום החוקים שהכנסת הזאת חוקקה; כמה כסף הם מוכנים להקדיש לזה, כמה פקחים, איזה עונשים, איך הם יפעילו את המערכת.

תמר גוז'נסקי: אותו דבר בתחומים אחרים שנוגעים לנשים.

תמר גוז'נסקי: קיבלתי מכתב נרגש מאשה שילדה שלישייה, כל השלושה פגים, כולם בבית-חולים.

תמר גוז'נסקי: הייא הלכה לבדוק מה הזכויות שלה.

תמר גוז'נסקי: אמרו לה: מגיעה לך חופשת לידה פלוס שבועיים.

תמר גוז'נסקי: היא אומרת: אבל הפגים האלה יהיו בבית-חולים חודשים, אני צריכה לשבת לידם, אני מיניקה אותם.

תמר גוז'נסקי: אמרו: לא, את יכולה ללכת לעבודה.

תמר גוז'נסקי: מה זה הדבר הזה?

תמר גוז'נסקי: מה זה חוסר היכולת שלנו ללכת לקראת נשים ברגעים כל כך גורליים?

תמר גוז'נסקי: אותו דבר, חברי הכנסת, קורה היום, לדאבוני הרב, גם בתחום האלימות כלפי נשים.

תמר גוז'נסקי: הנשים הן קורבן לכל צד שלא תראו – גם קורבן של תקיפה והתעללות והטרדה מינית, אבל גם קורבן מעצם היותן נשים, כמו הסיפור הנורא הזה שהיה בבאר-שבע.

תמר גוז'נסקי: כולה בת 18, כולה ילדה, וזורקת את התינוק שילדה לפח אשפה.

תמר גוז'נסקי: אין לנו תשובות אמיתיות לנשים כאלה, לנערות כאלה, ולכן אנחנו צריכים לא רק לבכות על מר גורלן של נשים, אלא קודם כול לסייע להן ולהביא תוכנית מסודרת בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דני נוה, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מן הראוי שביום כזה, כשאנחנו מציינים את יום האשה הבין-לאומי, שנוכל לדבר לא על התופעות הרעות, הקשות והכואבות בחיינו בכל הנוגע למעמדה של האשה במדינת ישראל, אלא על הדברים היותר-חיוביים, אולי על הדברים שאנחנו יכולים גם כמחוקקים, כחברי הכנסת, לתרום בהם למען שוויון זכויות לנשים, למען קידומן של נשים בחברה הישראלית.

דני נוה: נכון אמרה חברת הכנסת גוז'נסקי, שנאמה כאן לפני, שהמציאות הקשה היא, שגם חוקים רבים שחוקקה הכנסת בעניינן של נשים נשארו אות מתה, נשארו חוק שאיננו מיושם, משום שגם אנחנו כמחוקק מוצאים את עצמנו לא אחת במצב שאנחנו מחוקקים חוקים חברתיים, אם זה בעניינן של נשים, אם זה בעניינם של ילדים, או בעניינים אחרים, ובסופו של דבר כשזה מגיע לממשלה – ובעניין הזה אני לא מדבר במישור הפוליטי, כל הממשלות – כשזה מגיע לממשלה, זה מגיע לאוצר, אז איזה פקיד באגף התקציבים מצליח לעשות דבר שהוא מנוגד לרצון של כולנו כאן, כי שיקול הדעת שלו וסדרי העדיפויות של הממשלה והאוצר שונים לחלוטין.

דני נוה: במציאות הזאת, כשאנחנו נבחן את העשייה גם למען עניינן של הנשים בכנסת, נמצא שאנחנו כמחוקק וכחברי הכנסת עושים דברים שאולי באמת ראוי היה שהממשלה תיזום אותם ותדחוף אותם.

דני נוה: היא איננה עושה, היא איננה דוחפת, ואני באמת לא מדבר רק על הממשלה הנוכחית, אלא בכלל על הרשות המבצעת, על הממשלה מולנו, מול הכנסת, מול הרשות המחוקקת, וחבל שכך הדבר.

דני נוה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לגעת גם בהיבט נוסף.

דני נוה: נכון שהיום הוא יום האשה הבין-לאומי, אבל, לצערנו, כשאנחנו מדברים באמת על החלק הקשה של האלימות כלפי נשים, הנושא הוא בדרך כלל יותר רחב, הוא נושא של אלימות במשפחה; לא רק אלימות כלפי נשים, גם אלימות כלפי ילדים.

דני נוה: וכשמחפשים אחר דוגמאות בנושא הזה לא צריך, למרבה הצער, אדוני היושב-ראש, לטרוח ולהתאמץ.

דני נוה: די לפתוח עיתון כל יום.

דני נוה: רק היום הופיעה כותרת באחד העיתונים: 11 שנות מאסר לגבר שביצע באשתו מעשה סדום בכוח.

דני נוה: הבעל הורשע גם בתקיפת ילדיו.

דני נוה: מדובר באדם שערער לבית-המשפט העליון על גזר-דינו וערעורו נדחה, והאיש הזה לא רק שעשה מה שעשה לרעייתו, לאשתו, גם הכה באופן תדיר בידיים, ולעתים בחגורה, את בתו הלוקה בפיגור שכלי ואת בנו.

דני נוה: כך שיש פה תופעה רחבה הרבה יותר, ובסופו של דבר אנחנו צריכים לזכור, שכמעט מאחורי כל אשה מוכה מסתתר גם ילד קטן מוכה, והדבר הזה מחייב אותנו לא רק לעשייה כאן כחברי הכנסת, וטוב שהדבר הזה עולה כאן על סדר-יומה של הכנסת, אלא ליתר מאמץ משולב של כולנו כלפי התופעות האלה על מנת שיפחתו וילכו בחברה שלנו.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

שמואל הלפרט: ואם הוא לא יהיה באולם – חבר הכנסת זבולון אורלב.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מאחורי כל גבר מצליח עומדת אשה חכמה.

מיכאל קליינר: פעם היה זה משפט רווח.

מיכאל קליינר: היום, לשמחת כולנו, יש הרבה יותר נשים מצליחות שלפעמים עומד מאחוריהן גבר חכם.

מיכאל קליינר: גברים חכמים באמת הם גברים שרוצים נשים חכמות, נשים מצליחות, נשים במעמד שווה.

מיכאל קליינר: החברה הישראלית נמצאת בתקופה שבה מאבקן של הנשים לשוויון חברתי, כלכלי, מעמדי, מוציא מהארון תופעות של העולם הישן: אלימות נגד נשים, ניצול נשים, הטרדות מיניות, סחר עבדים.

מיכאל קליינר: אני אומר "מוציא מן הארון", משום שתופעות איומות אלה היו קיימות תמיד, וחשוב להוקיע אותן.

מיכאל קליינר: חשוב להעביר לציבור הישראלי את המסר, שנשים אינן הפקר, ושמי שפוגע בנשים שייך לזן גברים נחות במיוחד ומאוד לא גברי.

מיכאל קליינר: היות שהיום הוא יום האשה הבין-לאומי, אני רוצה לקרוא לארגוני הנשים בישראל לא להסתכל רק בצלחת שלנו.

מיכאל קליינר: באולם נמצא גם, במקרה ואולי לא במקרה, שר החוץ.

מיכאל קליינר: אני רוצה לקרוא לארגוני הנשים לפעול לקידום זכויות הנשים במרחב.

מיכאל קליינר: יש מי שמדבר על מזרח תיכון חדש.

מיכאל קליינר: לצערי, המזרח התיכון הוא האזור הנחשל ביותר בעולם כאשר מדובר על זכויות נשים, ובשבועיים האחרונים נפל דבר בירדן.

מיכאל קליינר: בתגובה על הפגנה שארגנו הנסיכים ראזי ועלי, במטרה לשנות את סעיף 340 לחוק הפלילי הירדני, הפוטר מעונש גברים שרצחו את נשותיהם על רקע חילול כבוד המשפחה, חתמו מרבית חברי הפרלמנט הירדני, הבית התחתון, על עצומה הקוראת בתור סנקציה להחיל את חוקי השריעה של האסלאם ולהפוך את ירדן למדינת הלכה מוסלמית.

מיכאל קליינר: מדינת ישראל היא המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון.

מיכאל קליינר: לנו יש הכלים להיות דוגמה לעמי הסביבה, לא רק משום שאנחנו מדינה דמוקרטית, אלא בגלל כוחן העולה והשתלבותן של הנשים בכל תחומי החיים.

מיכאל קליינר: היתה לנו ראש ממשלה, היתה לנו מבקרת מדינה, יש לנו שופטות בבית-המשפט העליון, ומי ששאיפת חייה להיות דווקא רמטכ"לית צריכה לראות לנגד עיניה את דבורה הנביאה, שבניגוד למה שאמר כאן ראש הממשלה ברק לא שימשה על תקן בת לוויה של ברק בן אבינעם, אלא היתה הרמטכ"לית בפועל, המנהיגה האמיתית והאחראית למורל הלאומי, שדרך אגב, בזמנה של דבורה הנביאה היה הרבה יותר טוב מאשר בימינו.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ויצמן שירי – איננו באולם.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השינוי הגדול ביותר בעיני שאירע בציונות הדתית בשנים האחרונות הוא בלי שום ספק המהפך במעמדה של האשה בחברה הדתית-לאומית.

זבולון אורלב: זה לא רק שינוי בתודעתן של הנשים, אלא גם, ואולי בעיקר, בתודעתם של הגברים, ואל יהי הדבר קל בעיניכם, שהרי מדובר בחברה דתית, שחיה על-פי ההלכה.

זבולון אורלב: בפני האשה הדתית-לאומית פתוחים היום אפיקי חיים רבים ומגוונים, בהם תחומי הלימודים התורניים, שזה חידוש גדול בתחומי העשייה המקצועית והציבורית.

זבולון אורלב: מובן שטרם הגענו אל המנוחה ואל הנחלה, אבל נעשתה כברת דרך ארוכה.

זבולון אורלב: יש עוד מה להשלים ויש עוד מה לתקן.

זבולון אורלב: חברי הכנסת, ברשימת המפד"ל עדיין אין, לצערנו, אשה, כי קיבלנו מעט מנדטים, ולכן אני מבקש לנצל את יום האשה ולציין את תנועת האשה הדתית-לאומית – "אמונה" – המונה עשרות אלפי חברות ציוניות דתיות שבחרו לתרום לחברה כמעט בכל תחומי החיים, במערך מפואר של עשרות מעונות-יום הנותנים פתרונות לאלפי ילדים ומשפחותיהם, מרמת-הגולן בצפון ועד באר-שבע בדרום וגוש-קטיף, מבקעת-הירדן במזרח דרך עיירות הפיתוח ושכונות המצוקה וערי שפלת החוף במערב.

זבולון אורלב: ל"אמונה" מוסדות חינוך פנימייתיים לחינוך היסודי לילדים שאין להם בית רגיל לגדול בו.

זבולון אורלב: ל"אמונה" – מפעלי חסד ועזרה הדדית המסייעים למשפחות רבות.

זבולון אורלב: ל"אמונה" מועדוני נשים בכל רחבי הארץ, שבהם נשים קונות דעת ותרבות.

זבולון אורלב: ל"אמונה" מערך ייעוץ בתחום בתי-הדין הרבניים, מדרשה להכשרת מנחות הורים וחיי משפחה.

זבולון אורלב: "אמונה" היא למעשה ממפעליה המפוארים והחשובים ביותר של הציונות הדתית, ואי-אפשר לתאר את הציונות הדתית בלי תרומתה של "אמונה".

זבולון אורלב: ביום האשה הבין-לאומי אני מבקש לומר מילות תודה הערכה והוקרה לכלל הנשים, אבל בעיקר לנשים הדתיות-לאומיות, לתנועת "אמונה" על כל מה שעשו ויעשו.

זבולון אורלב: נשותינו, מובילות חשובות של השינויים שעוברים עלינו בשיפור ובתיקון מעמדן של הנשים ובשילובן לזכויות ולחובות, והכול במסגרת המשפחה היהודית וההלכה הצרופה.

זבולון אורלב: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום האשה ינוצל לנאומים ולמאמרים אין-ספור על נושא שהפך לאופנתי מאוד: יחסי החברה ושוויון האשה, יחסי החברה בחברה המכונה מודרנית ומתקדמת.

מאיר פרוש: הבעיה החמורה היא, שמלעיטים את הציבור הרחב בתמהיל של אמת עם שקרים מוסכמים, של עובדות עם רעיונות חסרי שחר.

מאיר פרוש: בין יתר הדברים, מלעיטים את הציבור בהשקפה משוללת כל בסיס עובדתי, שלפיה היהדות מקפחת ביודעין את זכות האשה ומונעת ממנה במתכוון את השוויון.

מאיר פרוש: דיבר בהרחבה עמיתי הרב רביץ על דמויות מספר של נשים חרדיות בדור האחרון, ובראשן מייסדת תנועת "בית יעקב", הגברת שרה שנירר, שהשבוע חל יום השנה לפטירתה.

מאיר פרוש: אני רוצה לנצל במה זו במסגרת הדיון הזה כדי לקעקע שקרים מוסכמים אלה ולהציג את השקפתה הנכונה והאמיתית של היהדות, של ההלכה, כלפי האשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, היהדות מציגה את האשה כלב המשפחה, כבריח התיכון של הבית, כדמות נאצלת, שופעת חוכמה, עתירת אחריות, רבת הישגים.

מאיר פרוש: על-פי תפיסת היהדות, הגבר והאשה אמורים להשלים זה את זה, ורק יחדיו הם נושאים את שם התואר הייחודי – אדם.

מאיר פרוש: במסכת יבמות למדנו: "אמר רבי אלעזר, כל אדם שאין לו אשה אינו אדם, שנאמר זכר ונקבה בראם ויקרא שמם אדם".

מאיר פרוש: על-פי תפיסת היהדות, תורם כל אחד מבני הזוג במשפחה, מלבד הקדוש-ברוך-הוא, את תרומתו לשותפות, וכל אחד על-פי הכרת התכונות ואופי התכונות.

מאיר פרוש: והשלמות היא שאיפת המשפחה.

מאיר פרוש: השלמות היא מטרת גידול הילדים.

מאיר פרוש: השלמות היא משאת נפש לעיצוב אופיו של הבית היהודי.

מאיר פרוש: והגמרא במסכת סוטה אומרת: "אמר רבי עקיבא: איש ואשה זכו – שכינה ביניהם; לא זכו – אש אוכלתם".

מאיר פרוש: המאמר "כבודה בת מלך פנימה" נובע מאותה אחריות גדולה, שנפל על כתפיה, על אישיותה, לעצב את אופיה ודמותה של המשפחה, להשפיע על חינוך הילדים.

מאיר פרוש: ובתפקיד הקשה ורב האתגרים הזה היא לא רק זוכה בכבוד ובסיפוק הנפש, אלא שבורא העולם העניק לה גם את הכישורים ואת החוכמה.

מאיר פרוש: במסכת נידה נאמר: "ויבן ה' אלוקים את הצלע – מלמד שנתן הקדוש-ברוך-הוא בינה יתירה באשה, יותר מבאיש".

מאיר פרוש: אנחנו, היהודים שומרי המצוות, מצווים לנהוג כבוד רב באשה, כדברי חז"ל: "לעולם יהא אדם זהיר בכבוד אשתו, שאין ברכה מצויה בתוך ביתו של אדם אלא בשביל אשתו".

מאיר פרוש: והגמרא גם אומרת: "שנו רבותינו, האוהב את אשתו כגופו, והמכבדה יותר מגופו, עליו הכתוב אומר:

מאיר פרוש: וידעת כי שלום אוהלך".

מאיר פרוש: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

מאיר פרוש: ולא מקרה הוא, שבברית הנישואין הגבר אומר לאשה: "הרי את מקודשת לי".

מאיר פרוש: לא מתירנות כמו אצל הרפורמים, אלא קדושה.

מאיר פרוש: לא הפקרות כמו אצל הקונסרבטיבים, אלא צניעות.

מאיר פרוש: לא זלזול, אלא כבוד.

מאיר פרוש: זו דרכה של היהדות וכזאת ההשקפה לגבי האשה.

מאיר פרוש: מצאתי לנכון להתעכב ולפרט את עמדת היהדות החרדית ויחסה כלפי האשה, משום שאנחנו הערב לא מצטרפים כסיעה להודעת הסיכום של כל סיעות הבית, שכולן יוצאות בהודעת סיכום אחת ויהדות התורה איננה מצטרפת.

מאיר פרוש: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטער מאוד שחוק שיווי זכויות האשה לא יבוא היום להצבעה בקריאה שלישית.

בנימין אלון: אני יודע שחברי בסיעת ש"ס, בצדק, ולצערי אני אומר זאת, מלאים חשדות כרימון ביחס לכוח הפרשני של כל חוק רגיש שכזה, שנוטל לעצמו נשיא בית-המשפט העליון אהרן ברק וגורם בכך, לא אישית כמובן, אלא בכל הסיסטמה הזאת, למצב שחוקים טובים – כעיקרון, אני עברתי על החוק הזה כמעט מלה במלה, ואני לא רואה שום בעיה, אני חושב שהחוק הוא חוק טוב גם עם ההשקפה היהודית, גם עם הצדק החברתי המתקדם, אבל הרגישות נובעת מניסיון.

בנימין אלון: עבר פה חוק-יסוד: חופש העיסוק, כל חברי הכנסת החרדים הצטרפו אליו, איש לא העלה בדעתו שהוא ייצור בעיות שקשורות לכשרות, וכולנו זוכרים את ההיסטוריה.

בנימין אלון: רבותי חברי הכנסת, זה מצב בלתי נסבל לעתיד החקיקה שלנו, ואני מצר על המצב הזה.

בנימין אלון: אני זוכר, שיחד עם חברת הכנסת יעל דיין, בכנסת הקודמת, אני וחברי כנסת אחרים הצטרפנו לחוק נגד ההטרדה המינית, שהוא חוק טוב, כי בנושאים האלה של לוחמה בהטרדה מינית, נגד זילות האשה, נגד ההתייחסות אל האשה כאל חפץ – אלו הם חוקים שאנשים שהתורה יקרה להם צריכים לעודד ומעודדים, אבל המצב הבלתי-נסבל היום בחקיקה הוא הפחד שנוצר מפני הפירוש שאיננו פירוש אלא חקיקה שיפוטית.

בנימין אלון: ולכן, אני מבין את הרגישות של ש"ס, ואני מצר על כך כי חבל לי.

בנימין אלון: ואני חושב, שאנחנו צריכים באמת לתת את דעתנו על הדבר, כי לא רק בנושאי חקיקה שקשורים לקידום – ואני אפילו לא קורא לזה קידום מעמד האשה, אני קורא לזה קידום כבוד האדם במובן הכי אמיתי שלו.

בנימין אלון: כל יהודי שקצת יראת שמים בתוכו, מבין שלהתייחס אל אשה בצורה מזלזלת, לומר לה מלים סקסיסטיות, לפגוע בה, להטריד אותה מינית, ודאי כשאתה מעביד שלה, אלו הם דברים בלתי נסבלים, ומחוקקים צריכים להילחם בהם והאכיפה צריכה להתבצע והחברה צריכה לדווח.

בנימין אלון: צר לי שהחוק הזה נתקע כרגע בקריאתו השלישית.

בנימין אלון: אני מקווה שתימצא הדרך לפתור את העניין הזה, ואין לי ספק, שפתרון יסודי יהיה רק כשנעשה סדר בינינו לבין הרשות השופטת, כשכל רשות תדע את עקרון היסוד של מונטסקיה, את הפרדת הרשויות, כשאחת מחוקקת ואחת מפרשת את החוקים לפי כוונת המחוקקים.

בנימין אלון: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת ישראל כץ.

שמואל הלפרט: אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

שמואל הלפרט: אם היא לא תהיה – חבר הכנסת עזמי בשארה.

שמואל הלפרט: אם גם הוא איננו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, נשמעו כאן היום דברים, בהם גם דברים נכונים, אבל רבים מהם דברים תיאורטיים לגבי זכויות נשים, נשים בכל הגילים, בכל המקומות.

ישראל כץ: הגדיל לעשות ראש הממשלה, שדיבר על הרבה עקרונות, כאילו הוא מדבר על ממשלה אחרת שצריכה לטפל במדינה אחרת, בבעיות שאנחנו רואים אותן מדי יום ובנושאים שמחייבים טיפול, וממשלתו שלו, בראשותו, אמורה לטפל בהם ולא רק במישור התיאורטי.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו בית-מחוקקים, אבל החוק הוא לא זה שיעזור.

ישראל כץ: מה שיכול לעזור זה קודם כול החינוך.

ישראל כץ: החוקים נועדו להגביל ולהרחיק בעיקר כל מיני גורמים שעלולים לפגוע באזרחיות, באזרחים, בנשים.

ישראל כץ: אני רוצה לומר מה הוא ההבדל, אדוני היושב-ראש, בין דיבור תיאורטי לבין פעולה מעשית.

ישראל כץ: ידוע לכולם שהממשלה החליטה על נסיגה קרובה של צה"ל מלבנון.

ישראל כץ: מצויים ברחבי יישובי הצפון יותר מ-200,000 בני אדם, בתוכם רבות הנשים, בכל הגילים.

ישראל כץ: ומה יותר מאשר שוויוני, מה יותר בא להבטיח את מעמד האשה – בעיקר אותה אשה שאחראית לניהול הבית, אחראית לתת לילדיה אותה הזדמנות שווה – מאשר להעניק לה את התנאים המעשיים לעשות את הדברים האלה, לא דיבורים תיאורטיים על מעמד האשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, רוב הנשים שגרות ביישובים שאני מדבר עליהם לא רוצות להיות מנכ"ליות, אולי אפילו לא להיות חברות כנסת.

ישראל כץ: הן רוצות לגדל בכבוד את משפחותיהן ולאפשר חינוך הולם, תעסוקה הולמת, קיום בכבוד ובעיקר בביטחון לבניהן ולבנותיהן, כדי שאותן בנות תוכלנה בעתיד להיות מנכ"ליות.

ישראל כץ: גם לנשים בקריית-שמונה, בשלומי ובמעלות, במועצות האזוריות מעלה-יוסף, מרום-הגליל, מבואות-החרמון, מטה-אשר, גליל-עליון וכל יישוב בצפון מגיע מעמד ושוויון.

ישראל כץ: מדוע ממשלת ישראל לא מחליטה כרגע, כדי להראות שהיא מקדמת את מעמד האשה ומאפשרת לנשים למלא אחר הדברים שעליהם הן אחראיות ביום-יום, על תוכנית סיוע מיוחדת לנשים בצפון, מלבד שאר הדברים שנכונים לגבי כלל הנשים בישראל?

ישראל כץ: ייקח ראש הממשלה את שרי ממשלתו, ייקח מומחים ומומחיות למעמד האשה, ישב עם תושבות הצפון, יראה את הבעיות, ויבנה כלים שמגובים בתקציבים, בפתרונות מעשיים, אמיתיים, למען שימור, קידום וחיזוק מעמד הנשים בצפון לקראת המטלות הקשות שהולכות לנחות עליהן, ליפול עליהן בחודשים שיבואו לאחר אותה נסיגה מלבנון.

ישראל כץ: זה, אדוני היושב-ראש, נקרא בעיני לטפל בבעיה בצורה מעשית, ולאו דווקא שמדי שנה, ביום האשה, יבוא לכאן ראש הממשלה, עם כל הרצון ועם כל הכבוד, ויישא דברים תיאורטיים.

ישראל כץ: יש להביא תוכנית, להביא תקציב, להראות לכנסת ולדווח לאחר מכן איך קודם מעמד האשה בשלב הזה בצפון.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חברת הכנסת נעמי חזן.

שמואל הלפרט: אחריה – חבר הכנסת עזמי בשארה.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת גדעון עזרא.

שמואל הלפרט: ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

שמואל הלפרט: ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת סאלח טריף.

שמואל הלפרט: ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אורי סביר.

שמואל הלפרט: בבקשה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת ישראל כץ דיבר הרגע, ואני רוצה לומר לך, חבר הכנסת כץ, ובעצם לכנסת ישראל, שמה שקרה היום במדינת ישראל בנוגע למעמד האשה איננו תיאורטי כלל ועיקר, כי נקבעו פה שני כללים מאוד מאוד ברורים במשך האירועים של היום העמוס הזה.

נעמי חזן: בסוגריים אומר, שמעולם לא ראיתי את יום האשה הבין-לאומי כיום חג.

נעמי חזן: זה יום שמרכזים בו את כל הבעיות של העדר שוויון בין המינים.

נעמי חזן: הכלל הראשון שעוגן היום הוא, שאם בעבר היו האשמות מסוימות נגד אישים אלה או אחרים, הדבר היה עובר במסדרונות, במזנונים, היו התלחשויות, רכילויות, אבל זה לא היה יוצא בפומבי, לציבור, בצורה כל כך ברורה ובצורה כל כך שלילית.

נעמי חזן: לכן קבענו היום, ולא במסגרת משמחת במיוחד, שכבוד האשה וגוף האשה הם דברים שבאמת מקודשים בחברה הישראלית.

נעמי חזן: זה הכלל הראשון.

נעמי חזן: הכלל השני הוא בעצם התגובה של האדם שבו מדובר.

נעמי חזן: הוא עשה מעשה וקבע נורמה חדשה.

נעמי חזן: הנורמה הזאת אומרת: אם יש חששות או חשדות כלפי, אני יוצא לחופשה, כי איש ציבור חייב להיות ללא רבב.

נעמי חזן: וכאן צריך לומר, זו נורמה אחרת מזו שהיינו רגילים לה.

נעמי חזן: לא בנסיבות משמחות, אבל אלה שתי נורמות מאוד מאוד ברורות, שאינן תיאורטיות כלל ועיקר.

נעמי חזן: וברוח יום האשה הבין-לאומי, אני רוצה להסכים עם חבר הכנסת כץ ולחזק אותו בנקודה המרכזית שלו.

נעמי חזן: הבעיות של שוויון בין המינים ושל נשים בישראל הן בעיות של חיי היום-יום, לא של הכותרות, של תעסוקה, של הורות, של חד-הוריות במקרים מסוימים ושל דיור.

נעמי חזן: הנושאים האלה, שהם הנושאים הפרוזאיים, שהם המבחן האמיתי של שוויון בין המינים – כאן אנחנו צריכים לעשות את המהפכה הלא-תיאורטית לקראת השנה הבאה.

נעמי חזן: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

שמואל הלפרט: בבקשה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, צר לי על שהנושא של יום האשה וזכויות לנשים מקבל עוד הפעם את האופי של דיון בגבולות הפוליטיקלי-קורקט, שלדעתי זה מתחיל להיות אחת הבעיות הדומות לאפליה נגד נשים.

עזמי בשארה: אתמול, בדיון על חוק שיווי זכויות לנשים, שהוא חוק מצוין, לדעתי, אמרתי כמה מלים על כך, שכאשר שולטת אידיאולוגיה של פוליטיקלי-קורקט, בעצם שולטת אידיאולוגיה של ייצוג, ייצוג נשים, כמו ייצוג מיעוטים בכל מיני מקומות, בלי לשנות באמת את המדיניות, בלי שבאמת יהיה שוויון.

עזמי בשארה: זה קורה היום עוד הפעם, ונראה שזו מתחילה להיות אידיאולוגיה הגמונית במערב כולו.

עזמי בשארה: זו אחת האידיאולוגיות שפגעה הכי הרבה באפשרויות להתפתח כשמאל הדוגל בערכי שוויון.

עזמי בשארה: לאט-לאט אנחנו מתחילים לדבר על נושא שוויון הנשים במושגים של ייצוג נשים בכל מיני מקומות.

עזמי בשארה: למשל, האם בממשלה כובשת יש שלוש נשים, או אין בה שלוש נשים, האם מי שמפציץ את האנשים בלבנון אלה טייסים או טייסות, או האם שר החוץ, שמבצע את המדיניות, יש לו סגן ערבי, או אין לו סגן ערבי, ולא חשובה המדיניות.

עזמי בשארה: יש סוגי ויכוח מהסוג הזה שהבאנו כולנו, לדעתי, מצורות הפעילות בתנאים היסטוריים שונים לגמרי בשנות ה-60 בארצות-הברית וממאבקים שיש להם מטרות שונות לגמרי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, האפליה העיקרית נגד נשים היא לא באליטות.

עזמי בשארה: האפליה העיקרית נגד נשים היא במקום שיש אפליה מעמדית, היא במשפחה, היא בשכונה, היא בבית-החרושת, היא בפקידות הנמוכה.

עזמי בשארה: שם האפליה האמיתית נגד נשים ושם באמת צריך לפעול.

עזמי בשארה: אני לא חושב שחוקים יהפכו חברה מחברה פטריארכלית לחברה שוויונית.

עזמי בשארה: כל עוד יש חברה פטריארכלית ויש התייחסות לאשה כאל רכוש של הגבר, לא יהיה שוויון אפילו אם יהיו ארבע שרות בממשלה ואם יהיו טייסות בחיל האוויר הישראלי.

עזמי בשארה: הנושא הוא מאבק עקבי נגד פטריארכליזם ונגד יחסו של גבר לאשה כאל רכושו.

עזמי בשארה: לדעתי, זה גם משתלב בסך הכול בכל הערכים השליטים בחברה.

עזמי בשארה: שמעתי חבר כנסת מסוים שניצל את הנושא הזה כאן כדי להזכיר כמה אנחנו נהדרים ויפים מול ירדן וסוריה, כוויית ומצרים.

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת בשארה.

עזמי בשארה: אני מאוד שמח על שבשבועיים האחרונים ניצחו הנשים בפרלמנט המצרי כאשר הן קיבלו את הזכות להתגרש, והנשים בכוויית מנהלות מאבק עיקש מאוד על שוויון נשים שם.

עזמי בשארה: הן מקבלות יותר ויותר אהדה.

עזמי בשארה: לדעתי, אלה הדברים שאנחנו צריכים לראות, ולא להתרברב כל הזמן בכמה שאנחנו מצוינים.

עזמי בשארה: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת גדעון עזרא.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת סאלח טריף.

שמואל הלפרט: אם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אורי סביר.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול היה כינוס בנושא שכר המינימום.

גדעון עזרא: נמסר שם נתון, שבישראל יש יותר מ-19% נשים שמקבלות משכורת בשיעור שכר מינימום, לעומת אחוז הרבה יותר קטן של גברים.

גדעון עזרא: אם אשה עושה תפקיד שווה לתפקיד שעושה גבר, אין שום סיבה בעולם שהיא תרוויח ולו פרוטה אחת פחות.

גדעון עזרא: אני חושב שתפקידנו פה בכנסת לדאוג לדברים האלה.

גדעון עזרא: הדבר השני שאני מבקש לומר נוגע לנשים בדירקטוריונים.

גדעון עזרא: אני חושב, מהניסיון שלי במקומות שבהם נמצאות נשים, שתרבות הדיבור שם בדרך כלל טובה יותר וכך גם תרבות העשייה.

גדעון עזרא: אני חושב, שנשים מתאימות לדירקטוריונים, וכדאי מאוד שהן תהיינה בכל מקום ומקום.

גדעון עזרא: הסעיף השלישי הוא סעיף שאני תוהה לגביו.

גדעון עזרא: במלחמת השחרור היו הרבה לוחמות.

גדעון עזרא: בצד הבחורים היו נשים שלחמו.

גדעון עזרא: אני חושב שאז זה היה בגלל מיעוט כוח האדם שעמד לרשותנו.

גדעון עזרא: משום מה אחרי מלחמת השחרור לא ראינו לוחמות לצדם של לוחמים, ורק בשנים האחרונות שוב מתחילים לגייס חיילות לכל החילות, לכל מקום ומקום.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד שני דברים.

גדעון עזרא: ראשית, כדאי לחשוב מדוע הנוהג הזה הופסק אחרי מלחמת השחרור.

גדעון עזרא: לפי דעתי, התשובה היא, שמלחמות ישראל והמאבקים שהצבא היה נתון בהם, פעולות התגמול ודברים שלא זכורים היום לנוער, היו מביאים את החיילות למצבי סכנות גדולות הרבה יותר ממה שקיים היום.

גדעון עזרא: הדבר השני שאני מבקש להגיד הוא, שאני תוהה מדוע יכולה היום חיילת בצנחנים להתאמן לצד צנחן, ולעומת זאת, כאשר היא נמצאת בבית-הספר התיכון יש שיעורי התעמלות נפרדים לבנים ולבנות.

גדעון עזרא: האם אין מקום שכבר בשיעורי ההתעמלות בבתי-הספר – וכמובן, אני לא מתכוון לבתי-ספר של האגף העצמאי והחרדי – – –

שמואל הלפרט: גם אם תתכוון לכך זה לא יעזור.

שמואל הלפרט: זה גם לא ישנה הרבה.

גדעון עזרא: אני אומר שאותה חיילת משרתת בצנחנים לצד הבחורים.

גדעון עזרא: אני תוהה, מדוע שיעורי ההתעמלות בבית-הספר, שהם הרבה פחות בעייתיים, לא יהיו משותפים.

גדעון עזרא: אז החיים המשותפים אחר כך בצבא יהיו קלים יותר.

גדעון עזרא: לכן, אני מציע למשרד החינוך לבדוק את הסוגיה הזאת.

גדעון עזרא: אני חושב שהדבר יכול לתרום.

שמואל הלפרט: המצב המוסרי עדיין לא מספיק ירוד, חבר הכנסת גדעון עזרא?

שמואל הלפרט: האם המצב המוסרי במדינת ישראל לא מספיק ירוד?

גדעון עזרא: אבל אם היא נמצאת בצבא, לצדו של הבחור, מדוע הם לא יכולים להיות בשיעור התעמלות ביחד?

גדעון עזרא: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עוזי לנדאו – איננו.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת סאלח טריף – איננו.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אורי סביר.

שמואל הלפרט: בבקשה.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

קריאה: חבר הכנסת טריף נכנס עכשיו לאולם.

שמואל הלפרט: כבר קראתי לחבר הכנסת אורי סביר.

שמואל הלפרט: מייד אחריו ידבר חבר הכנסת טריף.

אורי סביר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני מבקש להצדיע לחברת הכנסת יעל דיין על מאבק שהוא באמת דוגמה לכולנו, מאבק עיקש ואמיץ מאוד כנגד מוסכמות בחברה, כנגד מוסכמות בפוליטיקה.

אורי סביר: אולי רק מאבק מהסוג שחברת הכנסת דיין מנהלת, לעתים גם נגד מיטב ידידיה הפוליטיים, נותן לנו איזה אור בקצה מנהרה ארוכה של העדר שוויון במדינה.

אורי סביר: האור כנראה עוד רחוק.

אורי סביר: אם היום, לצערי, לא נוכל להצביע בעד הצעת חוק לשיווי זכויות האשה, שהיתה צריכה להיות אולי גולת הכותרת של הדיון הזה, הרי זה מסיבות שכולנו מכירים אותן, מסיבות של אחדות קואליציונית, אבל לא אחדות ערכית.

אורי סביר: אני רוצה לומר ששמעתי כאן היום, מצד אחד, לא מעט שביעות רצון על מצבה של ישראל מול האזור, למשל, ומצד שני, הרבה מאוד ביקורת וביקורת עצמית על העדר שוויון.

אורי סביר: אני רוצה להוסיף עוד ממד.

אורי סביר: אני פסימי.

אורי סביר: אני לא מאמין באמת שאנחנו צועדים לעבר שוויון אמיתי.

אורי סביר: אני לא מאמין באמת שעמוק בחברה שלנו או עמוק בבית הזה טמון ערך השוויון בכלל.

אורי סביר: זה מתחיל באי-שוויון בין המינים, זה ממשיך באי-שוויון בין יהודים לערבים, בין עולים לוותיקים, בין ילדי חרדים לילדי חילונים, וכמובן בין עשירים לעניים בחברה שמפתחת עמק-סיליקון משלה מול עמק מאוד עגום של אבטלה וייאוש.

אורי סביר: אם לא נמצא את כללי המשחק שיגרמו כאן למהפכה חינוכית, למהפכה חקיקתית, למהפכה של תודעה, נחיה באי-שוויון ונשלם מחיר גבוה מאוד, לא רק החלשים, אלא גם אלה שהם כביכול החזקים.

אורי סביר: מישהו כאן דיבר על פרלמנטים באזור – – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת סביר.

אורי סביר: אני מסיים, כבוד היושב-ראש.

שמואל הלפרט: זמנך תם.

אורי סביר: בפרלמנט שלנו, בכנסת הראשונה כיהנו 11 חברות כנסת; היום – 15 בלבד.

אורי סביר: כמעט אין פרלמנט בעולם כולו, לרבות באזור, לרבות באפריקה, שבהם היתה התקדמות כל כך מעטה.

אורי סביר: אני חונכתי לא מעט, כבוד היושב-ראש, בנושאים מסוימים, באוסלו, בנורבגיה.

אורי סביר: הייתי מציע לנו מין אוסלו בבית, לחתור בשינוי דרמטי לעבר שוויון, ואני אומר כאן, ייתכן שזה לא יקרה.

אורי סביר: ואני, אכן, פסימי.

אורי סביר: אבל בלי שינוי של אותו חוק-יסוד ובלי חוקה לישראל – נוכל לדבר כאן עוד 24 שעות ואולי עוד הרבה מאוד שנים בלי אותו שינוי של חוקה שיקבע כאן כללי משחק מחייבים לשוויון.

אורי סביר: אני ממשיך לראות ביום כזה אות אזהרה – –

שמואל הלפרט: תודה.

אורי סביר: – – ולא יום חגיגי.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת סאלח טריף, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

שמואל הלפרט: בבקשה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל את הדקות האלה הספורות שניתנות לי כדי לשבח את השר איציק מרדכי על החלטתו לצאת לחופשה, ואני מקווה מאוד בשבילו ובשביל כולנו שכל הפרשה הזאת תתברר כלא-נכונה.

סאלח טריף: אני, כמי שמכיר אותו מאז שירותי הצבאי, לילות כימים, מקווה מאוד שהפרשה הזאת תהיה מאחורינו במועד הקרוב ביותר.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לשבח את חברת הכנסת יעל דיין.

סאלח טריף: חברת הכנסת יעל דיין, שמובילה את המאבק למען האשה כאן בכנסת, כיושבת-ראש הוועדה למעמד האשה זו הקדנציה, נדמה לי השנייה, אני עד למאבק קשה, מתמשך, למען זכויות האשה בכל מישור, בכל נושא, בכל הצעה לסדר-היום, בכל חקיקה שמובאת כאן לכנסת.

סאלח טריף: אני כיושב-ראש ועדת הכנסת, עד לכך, שכמה חוקים אשר היו אמורים להיות מטופלים בוועדות שונות של הכנסת, הועברו בלחצה או בפעולתה של חברת הכנסת דיין לוועדה למעמד האשה, והם זוכים לטיפול ראוי.

סאלח טריף: חקיקה זו היא תכלית עבודת הכנסת, כדי, להביא באמת לידי ביטוי אמיתי את יחסנו לשוויון הנשים בכל התחומים, בכל תחומי החיים.

סאלח טריף: התקדמנו בשנים האחרונות בתחומים רבים, ואנחנו צריכים להשלים את המלאכה.

סאלח טריף: צר לי כי היום לא תוכל חברת הכנסת דיין להביא את החוק במלואו ולהשלים את חקיקתו, החוק שבא לדבר על שיווי מעמד האשה.

סאלח טריף: אני מקווה מאוד שזה יקרה בקרוב, ובוודאי אני אתמוך עם כל הלב.

סאלח טריף: דקה נותרה כדי לומר לכם, חברי הכנסת, שבציבור הערבי על כל עדותיו ובעדה הדרוזית שלי אנחנו עושים באמת רבות כדי לקדם את האשה, לשמחתי, גם ביוזמות של נשים שבאות כאן לכנסת, גם לוועדה לקידום מעמד האשה, וגם חברת הכנסת הערבייה הראשונה שהגיעה, חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

סאלח טריף: הכול מצביע על מגמה לקדם את מעמד הנשים, לשפר את מעמדן והשכלתן ולתת להן את האפשרויות ואת ההזדמנויות כדי להתקדם בחיי החברה, הפוליטיקה והמדינה.

סאלח טריף: אני גם מברך אותם ארגוני נשים אשר קמו לאחרונה, גם ארגון נשים דרוזי שעמדתי מאחוריו, כדי לקדם את מעמדה של האשה הדרוזית ולטפח את השכלתה.

סאלח טריף: הרבה מאוד נשים אשר פעילות – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת טריף.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אני מייד מסיים.

סאלח טריף: – – באותם ארגונים ראויות לברכה, וזה הזמן וזו השעה לברך את כולם בתקווה שכל שנה ביום הזה אנחנו נצביע על עוד הישגים לשיפור מעמדה של האשה בישראל.

סאלח טריף: תודה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

שמואל הלפרט: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואם גם הוא לא יהיה – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביום האשה הבין-לאומי הזה עליתי, אדוני היושב-ראש, לבמה כדי להזכיר חלק מדור שלם של נשים שבמעמד החגיגי הזה של יום האשה הבין-לאומי לעתים מקומן נשכח, דור של נשים כמו דור ההורים שלי, כמו אמא שלי, זיכרונה לברכה, שנפטרה לפני 16 שנה.

מאיר שטרית: נשים שכל חייהן, מרכז חייהן היה המשפחה, נשים שגידלו, במקרה שלי, תשעה ילדים כמעט עם לא-כלום, שעשו מכל שקל מאה, שהאמינו שמתוך סיר שאוכלים ממנו ארבעה יכולים לאכול גם עשרה, או כדברי אמי, זיכרונה לברכה, שכל ילד עושה לעצמו את המקום שלו בבית, אבל לא צריך לדאוג תמיד מהבעיות הכלכליות כדי לגדל משפחה וילדים.

מאיר שטרית: באמונה מלאה שאפשר להתמודד עם הקשיים וחרף הקשיים להצליח – היא גידלה משפחה לתפארת.

מאיר שטרית: בעקבותיה אני מכיר משפחות רבות כאלה עם שמונה ותשעה ילדים ועם עשרה ילדים ויותר, כשכל הילדים, בלי יוצא מן הכלל, כשהכנסת ההורים היתה כמעט אפס, האמהות לא עבדו ברובן, הצליחו לגדל דור של ילדים, דור שני, שכולם אקדמאים, במיטב המקצועות, שאיש מהם לא יצא לתרבות רעה, מה שמוכיח שלא תמיד קשיים כלכליים הם הסיבה היחידה להידרדרות או לחוסר הצלחה.

מאיר שטרית: למרות קשיים כלכליים, כשיש מוטו רציני חינוכי יכולים להצליח בצורה בלתי רגילה לגדל משפחה לתפארת בלי שאף אחד יצא לתרבות רעה.

מאיר שטרית: יכולים להצליח בצורה בלתי רגילה לפרנס את המשפחה גם כמעט ללא כלום.

מאיר שטרית: ובכלל, זו לפחות הטיפוס של האמא שכולנו אהבנו, האמא שאני אהבתי.

מאיר שטרית: תמיד תחושתי היתה שהיא היתה מלכה כי היא התייחסה לכל אחד כאל מלך, וגם אם אבי הרגיש כמו מלך – האמת היא, שניהם זיכרונם לברכה, שבשקט בשקט מי שבאמת ניהל את הבית, מי שבאמת קיבל את ההחלטות בבית, מי שבאמת ניהל את תקציב המשפחה וקבע מה יהיה – תמיד היתה אמא.

מאיר שטרית: אבל תמיד זה נעשה בשקט גמור, מתוך תחושה שאבא כאילו הוא המחליט בכול.

מאיר שטרית: האמת היתה אחרת, ואנחנו הרגשנו את זה בבית.

מאיר שטרית: אהבנו את האמא ואהבנו דור שלם כזה של אמהות שגדל בארץ בתנאים קשים מאוד, כשעוד לא היו לנשים זכויות כל כך מפותחות, לפני שנלחמו חברת הכנסת דיין וחברות כנסת אחרות והעלו את הסוגיה על השולחן, פתחו את הסוגיה לחלוטין ונתנו לנשים זכויות רבות שלא היו בארץ.

מאיר שטרית: צריך לזכור את הדור ההוא, שלא היו לו האפשרויות האלה והכלים האלה, והוא התמודד עם לא-כלום בהצלחה רבה בהרבה מאוד מקרים.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת נחום לנגנטל, אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, חוק שיווי זכויות לאשה, שהיינו צריכים אולי להצביע עליו היום, אבל משום מה הדבר הזה לא בא לידי הצבעה כאן הערב, אחרי שדיברנו אתמול, היה מן הדברים שהיינו צריכים לחרות על דגלנו כאן

נחום לנגנטל: בבית הזה ואחרי עבודה מאומצת מאוד שנעשתה במשך הרבה מאוד זמן; אני הייתי שותף לעניין הזה רק בחודשים האחרונים, אני חושב שהיה ראוי בבית הזה לאשר את החוק.

נחום לנגנטל: אני חושב שבנושאים הדתיים – ותמיד יש לי איזו הרגשה שהציבור הדתי יש לו דבר מה נגד המושג של שוויוניות במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אין לו רצון שיהיה פה שוויון בין נשים לבין גברים, אולי בין אזרחים מסוגים שונים.

נחום לנגנטל: אולי הטקס הדתי מפריע לדבר הזה, ואשר על כן אולי אנחנו, כציבור דתי, רוצים למנוע את שוויונן של הנשים.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדבר הזה משולל כל יסוד.

נחום לנגנטל: אנחנו צריכים לומר בריש גלי, שאין הדבר הזה מתיישב כלל וכלל עם ההלכה ועם תפיסת היהדות.

נחום לנגנטל: לא רק כפרפראזה, האשה היא לא סתם אשה, ולא רק שהיא עיקר הבית, אלא היא משמשת דמות שיש לה מקום חשוב אצלנו.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת שטרית אמר זאת קודם, ואנחנו גם התחנכנו על ארבע אמהות ועל דמויות מופת בתנ"ך.

נחום לנגנטל: גם ההלכה עצמה מצאה מקום חשוב מאוד על מנת לתת לכל אשה את הכבוד הראוי לה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, חשבתי שבחוק שיווי זכויות האשה, שלא יבוא היום להצבעה כאן, מן הראוי שהציבור הדתי – חלק ממה שאנחנו קוראים קידוש השם – ירגיש שאחת ולתמיד הוא יכול לומר: מורי ורבותי, אנחנו רוצים שלנשים יהיה מעמד שווה לזה של הגברים, וזה לא פוגם בהלכה ולא שונה ממנה.

שמואל הלפרט: על סמך מה אתה קובע שזה לא פוגע בהלכה?

נחום לנגנטל: כך אני חושב, כך אומרים הרבנים שלנו שבדקו את זה.

נחום לנגנטל: לכן, חוץ מאותם דברים שההלכה מקפידה בהם והחוק שומר עליהם, כמו מינוי דיינים ורבנים וכל אותם דברים חשובים – – –

שמואל הלפרט: כמו חוקי ירושה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אתה רוצה לנהל את הישיבה או שאתה רוצה להתווכח אתי?

נחום לנגנטל: אם אתה רוצה להתווכח אתי, אעשה זאת בשמחה רבה.

שמואל הלפרט: אתה קובע עובדות ואני רוצה לתקן אותך.

נחום לנגנטל: אם תפקידו של היושב-ראש הוא להסביר איפה אני לא קובע עובדות נכון, אני גם אשמח מאוד, רק נשנה את תקנון הכנסת ונאמר שסגני היושב-ראש תפקידם הוא זה.

נחום לנגנטל: גם אני סגן יושב-ראש, ואשמח לעשות זאת גם לאחרים ולהסביר להם תמיד איפה הם טועים לפי מה שאני חושב, איפה הם טועים לפי תפיסת עולמי.

נחום לנגנטל: מאחר שאני חושב שכן צריך להיות פלורליסטים ושכך צריכה להיות התפיסה בחיים, אני רוצה שתאפשר לי לומר את מה שאני רוצה לומר.

שמואל הלפרט: בבקשה.

נחום לנגנטל: לכן החוק הזה מביא למצב שבו אותם דברים שקשורים לסטטוס-קוו הדתי לא רצינו לפגוע בהם.

נחום לנגנטל: למשל, התיקון של סעיף 7 ושל סעיף 3, שהוראות חוק זה לא יחולו על מינוי תפקיד דתי בהתאם לדין הדתי, ובכלל זה על מינוי רבנים, בעלי תפקידים שיפוטיים בבתי-דין רבניים.

נחום לנגנטל: פה לא רצינו ליצור מצב חדש, לא היה רצון כזה לא של חברת הכנסת יעל דיין ולא של החברים הנוספים בוועדה לקידום מעמד האשה, לא היתה לנו כל מטרה לערער את המצב הקיים ולערער את מרקם היחסים בין דתיים לחילונים.

נחום לנגנטל: בחוק הזה יש אמירה ברורה שהאשה שווה לגבר, יש זכות האשה על גופה, האשה היא לא קניין, זכות האשה היא גם להגנה, יש לה זכות לעבודה, זכותה למשכורת כמו לגבר, כל הדברים שהם טריוויאליים בחברה דמוקרטית, פתוחה, סבירה, ליברלית ונאורה.

נחום לנגנטל: זו אולי אמירה שהיה מיותר לומר אותה בחוק, אבל דווקא משום הדברים האלה ודווקא משום שהם כל הזמן מנוכרים בחברה הזאת יש צורך לומר זאת בחוק, בספר החוקים של מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, צר לי שהיום אנחנו לא יכולים להצביע על החוק הזה משום שעשינו כבר את כל התיקונים.

נחום לנגנטל: לטעמנו, לדעת הרבנים שהתייעצנו אתם וחברים שהתייעצנו אתם, החוק הזה איננו פוגע בסטטוס-קוו אלא להיפך, הוא יוצר פה דברים שלדעתנו הם חשובים, והיה ראוי שנתמוך בהצעת החוק.

נחום לנגנטל: מאחר שמשיקולים קואליציוניים לא עושים את הדבר הזה, אני חושב שאת המתנה הזאת ליום האשה הבין-לאומי – – –

יעל דיין: כדי שלא יהיה רושם לא נכון – תתקיים הצבעה על החוק, למעט הסעיף האחרון.

נחום לנגנטל: זה הסיכום החדש?

נחום לנגנטל: או.

נחום לנגנטל: קיי.

נחום לנגנטל: אם זה כך – בסדר, כי לי אמרו שלא מצביעים היום על החוק.

מאיר פרוש: כדאי שתאמר את זה למיקרופון כדי שאנשים ידעו שמצביעים.

נחום לנגנטל: אם כך, אני מודה לחבר הכנסת פרוש שמעיר את תשומת לבי לכך שצריך לומר שיש הצבעה היום, לפחות בקריאה שנייה, להוציא סעיף אחד, כדי שנוכל להביא להעמדת החוק הזה במקומו הראוי לו ביום החשוב הזה למעמד האשה.

נחום לנגנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דווקא ביום החשוב הזה אני חושב שטוב שנשוב ונדבר על הרצון של משרד העבודה והרווחה להפריט מקלטים לנשים מוכות.

אחמד טיבי: התוצאה הסופית, למרות החלטת הביניים להקפיא את ההחלטה לשבועיים, יש בה כדי לפגוע בעבודת העמותות האלה, שעושות עבודת קודש.

אחמד טיבי: ההחלטה היתה להתחיל דווקא בשתי עמותות שפועלות במגזר הערבי.

אחמד טיבי: מה הבעיה כאן?

אחמד טיבי: שתי העמותות חלוציות מאוד, והקושי שלהן לפעול גדול כמה מונים מהקושי של עמותה במגזר היהודי, כי מדובר בחברה מסורתית, שצריך לפרוץ בה הרבה מחסומים חברתיים על מנת להחדיר מודעות, על מנת למנוע פגיעה מיותרת, על מנת לשבור סטריאוטיפים.

אחמד טיבי: ואכן העמותות האלה מוצלחות מאוד, והן עברו כברת דרך ארוכה, וההחלטה של משרד העבודה והרווחה כאילו באה לשים מקלות בגלגל המצליח הזה של העמותות האלה.

אחמד טיבי: הממשלה דווקא – בעצם אנחנו, לפני הממשלה, חבר הכנסת מחאמיד, צריכים לעודד, לזרז ולהרחיב את הפעולות של עמותות ואגודות של נשים הרוצות לפרוץ קדימה, הרוצות לשבור מחסומים ולצאת מכלוב זה או אחר גם אם הוא כלוב של זהב.

אחמד טיבי: וכן, על הממשלה לתרום את חלקה במתן משאבים.

אחמד טיבי: לא רק שהיא לא נותנת משאבים, אלא במקרה הספציפי הזה היא אף שמה מכשולים בפני הנשים החרוצות האלה.

אחמד טיבי: ומי נפגע, בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: קבוצת הנשים במצוקה.

אחמד טיבי: על כן חשוב מאוד שהעמותות האלה ימשיכו לפעול בכל הארץ, עמותות של נשים יהודיות וערביות כאחת, כי זה האינטרס של החברה כולה.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

מיקי לוי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את הנשים ביום האשה הבין-לאומי ולומר, שאין ספק שהנשים השיגו את מה שהשיגו אחרי הרבה מלחמות ומאבקים עיקשים וקשים, בו בזמן שעדיין הן מהוות מטרה לתקיפות למיניהן ולאלימות מסוגים שונים.

האשם מחאמיד: כל בוקר אנחנו עדים לכותרות שונות ומשונות, כמעט כל יום, על רצח נשים, על אלימות כלפי נשים במשפחה.

האשם מחאמיד: בתי-המשפט לא קובעים, לצערי, ענישה מספקת.

האשם מחאמיד: גם את זה אני קורא בעיתונות.

האשם מחאמיד: תאר לך שאשה הוכתה ובעלה נידון על-ידי בית-המשפט לשישה חודשי עבודת שירות, זאת אומרת, הוא עדיין נמצא בבית, הוא לא הוענש.

האשם מחאמיד: יש פה חוק שמונח על שולחן הכנסת, נדמה לי של חברת הכנסת גלאון, שמדבר על עונש מינימום.

האשם מחאמיד: זה חוק טוב שצריך לאשר אותו בכנסת ולתמוך בו.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם לדבר על נשים שנרצחות כביכול על רקע כבוד המשפחה.

האשם מחאמיד: לפני שבוע דיברתי כאן על אשה ערבייה שנרצחה, ואני רוצה להביע סלידה מהמעשים האלה.

האשם מחאמיד: אני רוצה להזכיר עניין שקרה לפני כשבוע, או פחות מזה, אני מתכוון לספא מחאמיד, אשה שילדה תינוקת בבית-החולים "העמק" בעפולה, תינוקת נחמדה ויפה, אבל יום לאחר שהאם ילדה פתאום המוח השתתק אחרי חום, התכווצויות שונות וצעקות, וכלום לא נעשה.

האשם מחאמיד: לדעתי, היתה שם שרשרת של רשלנויות שהביאו למותה של האם.

האשם מחאמיד: בחודשים האחרונים אנחנו עדים למקרים כאלה גם בנגב, גם בגליל, גם במשולש וגם בקרב נשים יהודיות, לא רק ערביות.

האשם מחאמיד: יש סוגים של רשלנות כלפי נשים בבתי-החולים.

האשם מחאמיד: חברת הכנסת דיין דיברה היום על זכות האשה להיות אם.

האשם מחאמיד: בהזדמנות זו אני רוצה לומר, שזכותה של האשה להיות אמא, להיות אשה, להיות אשת איש ולחיות תחת קורת גג.

האשם מחאמיד: אזכיר כאן את העניין של איחוד משפחות: אנחנו מדברים על יום האשה הבין-לאומי, כאשר אשה לא יכולה לחיות עם בעלה תחת קורת גג אחת.

האשם מחאמיד: על איזה זכויות אשה אנחנו מדברים?

האשם מחאמיד: על איזה יום אשה בין-לאומי אנחנו מדברים?

האשם מחאמיד: על זכויות לוקסוס; אבל זכויות יסוד של אשה לחיות תחת קורת גג אחת עם בעלה, זה לא קיים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך – וזה קשור לעניין הזה – על החלטת הממשלה לסגת מדרום-לבנון, ותיכף אגיד למה.

מיקי לוי: אתה סיימת.

האשם מחאמיד: רק משפט אחד: כי זכותה של אם, אדוני היושב-ראש, אם היא יהודייה, לבנונית או פלסטינית, ובכל מקום בעולם, לשמוע מבנה את המלה אמא.

האשם מחאמיד: זו זכות יסוד, שאמא תשמע את המלה הזאת מבנה.

האשם מחאמיד: לכן אני מברך על הנסיגה ומקווה שתהיינה גם נסיגות אחרות בגדה המערבית, בעזה, בגולן ובמקומות אחרים, כדי שבאמת הילדים שלנו ימשיכו לחיות.

האשם מחאמיד: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואחריו – סילבן שלום.

מיקי לוי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חז"ל לימדו אותנו כלל יסודי בכל הנוגע לאשה ולמעמדה במשפחה ובחברה בעם היהודי: כל כבודה בת מלך פנימה.

שמואל הלפרט: הכלל הזה מחולק לשלושה חלקים: בראש ובראשונה, הכבוד.

שמואל הלפרט: יש לתת כבוד ולכבד את האשה על כל המשתמע מכך.

שמואל הלפרט: שנית, האשה היא במעמד של בת מלך, לא פחות.

שמואל הלפרט: ומכאן שיש לכבד אותה בהתאם למעמדה, כפי שמכבדים בת מלך.

שמואל הלפרט: ולבסוף, כל הכבוד של בת המלך, הכבוד הגדול ביותר, היפה והמשמעותי ביותר של הכבוד הזה בעם היהודי הוא אך ורק כאשר נותנים אותו בבית פנימה, בחיק המשפחה, בחמימות הביתית, ולא בראש חוצות.

שמואל הלפרט: כך ראו חז"ל את האשה ואת מעמדה במשפחה ובחברה בעם היהודי.

שמואל הלפרט: כך התייחסו חכמינו זיכרונם לברכה למעמדה הרם והחשוב של האשה.

שמואל הלפרט: ועד כמה יש לכבד את האשה?

שמואל הלפרט: אומרים חז"ל: מכבדה יותר מגופו.

שמואל הלפרט: כמה כבוד שאדם חושב שמגיע לו עצמו – עליו לתת לאשה כבוד גדול יותר.

שמואל הלפרט: ועוד הזהירו: אין הברכה שורה בביתו של אדם אלא בזכות האשה.

שמואל הלפרט: וכן – כבדו את נשותיכם כדי שתתעשרו.

שמואל הלפרט: ומכאן, מי שרוצה להתברך מכל הבחינות, צריך לכבד את האשה.

שמואל הלפרט: העולה מפסוקים וממאמרי חז"ל בכל כתבי הקודש הוא, שלאשה היהודית ניתן מעמד מיוחד ומרומם, ולא חס וחלילה כמו אלה שמנסים לעוות את המציאות ולטעון כאילו מעמדה של האשה הדתית או החרדית רק בבית, במטבח.

שמואל הלפרט: לא זה הפירוש של "כל כבודה בת מלך פנימה".

שמואל הלפרט: זה עיוות בלתי נסלח כלפי כל אשה יהודייה באשר היא.

שמואל הלפרט: חז"ל קובעים שיש לכבד את מי שניתן לה התואר בת מלך, אם כי ראוי שהדבר ייעשה ביופי היהודי המיוחד – בבית פנימה; לא רק במטבח, הבית כולו מלא אור ויופי שמטופח על-ידי האשה.

שמואל הלפרט: ככל שמכבדים אותה יותר, כך הבית כולו מתברך ומתכבד.

שמואל הלפרט: האשה בעם ישראל הגיעה לדרגות גבוהות ביותר, עד לרמה של נבואה: עד שקמתי דבורה, שקמתי אם בישראל.

שמואל הלפרט: זה התואר והמעמד של האשה היהודייה באשר היא, ואת כל זאת צריך לזכור היטב כאשר מציינים את מה שנקרא יום האשה.

שמואל הלפרט: בכוונה אינני אומר יום האשה הבין-לאומי, כי למרבה הצער עמים רבים שדיברו גבוהה-גבוהה על שוויון זכויות וקידום האשה, רמסו והתעללו בכבודה, ולכן אין שום השוואה בין היחס שניתן לאשה באומות העולם לבין זה שניתן בעם היהודי, שם האשה מכובדת כבת מלך, על כל המשתמע מכך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת סילבן שלום – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני מבקש לברך את הנשים, את כל הנשים, ובעצם את כולנו, ביום האשה הבין-לאומי.

מוחמד ברכה: אני רוצה לקוות ולהאמין, שהמאה הנוכחית, המאה ה-21, תהיה המאה של הנשים בכל תחומי העשייה והיצירה הפוליטיים, החברתיים והתרבותיים.

מוחמד ברכה: אולי אז נקבל חברה אנושית, פחות אגרסיבית, פחות אלימה.

מוחמד ברכה: החברה האנושית עוברת טרנספורמציה מבורכת, גם אם מאוחרת, בכל הנושא של תודעת השוויון בין המינים וקידום מעמדה של האשה.

מוחמד ברכה: אני מבקש לשלוח ביום זה ברכה לכל ארגוני הנשים במדינת ישראל, שפועלים על מנת לקדם את נושא השוויון, את נושא השלום.

מוחמד ברכה: אני יכול לציין עשרות ארגונים, אבל אני רוצה לציין בעיקר שניים: הראשון הוא ארגון "ארבע אמהות", שהוביל ומוביל את המערכה ליציאה מלבנון ולשמירת חייהם של צעירים ישראלים, לבנונים ופלסטינים.

מוחמד ברכה: הארגון השני הוא תנד"י, שפועל בישראל, בעיקר באוכלוסייה הערבית: תנועת נשים דמוקרטיות, שהיתה החלוץ בהעלאת הנושא של מעמד האשה ברחוב הערבי.

מוחמד ברכה: אני מאחל לנו, שלא נעמוד יום אחד בשנה על מנת לרשום בפרוטוקול כל מיני דברים נכונים במהותם, אבל דברים שהם מס שפתיים, אלא שנושא השוויון ילווה אותנו בכל ימות השנה, לא רק במלים אלא בחיי היום-יום, ביישום ובעשייה.

מוחמד ברכה: בדקה שנותרה לי אעבור לערבית.

מוחמד ברכה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: ביום האשה העולמי ברצוני לברך את כל הנשים בחברה שלנו בברכות חמות לרגל יום חג זה.

מוחמד ברכה: ואני סבור שהגיע הזמן שהאשה תיקח את ענייניה בידיה ותתרום לבניית החברה.

מוחמד ברכה: סוגיה זו, מאבק זה איננו מאבק של הנשים לבדן, אלא מאבק של כל החברה, כיוון שאם נבטל את תפקידה של האשה, נבטל את היכולת והכוח של 50% מהחברה, אשר זקוקה לכל כוחותיה על מנת למלא את משימותיה ותפקידה על מנת להשיג את זכויותיה.

מוחמד ברכה: יש גם ויכוח בנוגע לתפקידה של האשה בתוך החברה הערבית, ואני סבור שמאזן הקידמה ומאזן הנאורות ומאזן התרבות של כל אדם שטוען זאת נובעים מעמדתו בסוגיית האשה.

מוחמד ברכה: המבחן לעמדות אלה הוא מתוך העמדה בסוגיית השוויון לאשה.

מוחמד ברכה: הסוגיה איננה רק סוגיית השלום, ולא רק סוגיית העדיפויות החברתיות, אלא המבחן הוא בסוגיית האשה וכל מה שנובע מכך, החל מחוק דיני האישות ועד לחיי היום-יום וחיי המשפחה.

מוחמד ברכה: זו הזדמנות עבורי לברך שוב את כל הנשים בישראל וכל הנשים בחברה הערבית שלנו בברכות ואיחולים.

מוחמד ברכה: מזל טוב.

מוחמד ברכה: )

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

מיקי לוי: ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני זוכר את עצמי זה שנים ארוכות משתתף במאבק, משתתף בפעילויות, בהפגנות ב-8 במרס, במסגרת פעילויות של תנד"י ובמסגרת פעילויות של חד"ש, והדרישה המרכזית היתה לתבוע מהכנסת להכיר ביום האשה הבין-לאומי, להכיר בו כיום ייחודי ומיוחד ולהחדיר את הערכים שלו.

עסאם מח'ול: מוכח כרגע שהמאבק הזה מאחורינו, אבל המאבק העיקרי עדיין לא תם.

עסאם מח'ול: לפני פרוטוקול של הדיון בכנסת מ-17 ביולי 1951, כאשר על סדר-היום חוק שוויון זכויות האשה.

עסאם מח'ול: עמדה אז הצעת חוק שמדברת על דין אחד לאיש ולאשה בכל פעולה משפטית.

עסאם מח'ול: מול זה היה הוויכוח של חבר הכנסת מאיר וילנר ממק"י, שעיקר האמירה שלו קובעת, שזה חוק אי-שוויון האשה, כי האשה והאיש שווים בזכויותיהם, ולא רק המשפטיות.

עסאם מח'ול: האשה והאיש שווים בזכויותיהם, וכל חוק מנוגד – בטל ומבוטל.

עסאם מח'ול: אני חושב שזאת האמירה המרכזית שצריכה ללוות אותנו גם היום – לקבוע את השוויון כערך עליון בחברה הזאת, וכל חוק המנוגד לשוויון הזה הוא חוק בטל ומבוטל.

עסאם מח'ול: זאת אומרת, שאין לחכות, לדחוף עוד חוק ועוד חוק שמוסיף עוד זכות, אלא לקבוע, שחוק שמנוגד לזכות השוויון הוא חוק בטל ומבוטל.

עסאם מח'ול: אני חושב שעל זה צריך להתמקד וזה צריך להיות המוטו של המאבק, כאשר אנחנו מדברים על האשה וכאשר אנחנו מדברים על חלקים אחרים בחברה שתובעים ונאבקים לשוויון.

עסאם מח'ול: אני בטוח שהבעיה המרכזית בגישה לנושא האשה היא לא לתת להפריט – לפרוט את הנושא של שוויון האשה; לא לפרוט את השאלה של זכויות האשה; לא לפרוט את השאלות של הפגיעה במעמדה של האשה, כאילו כל דבר הוא דבר שקיים בעצמו.

עסאם מח'ול: האלימות היא תוצאה של חברה מסוימת, של צורת עבודתה של חברה מסוימת, של נורמות של חברה מסוימת.

עסאם מח'ול: ואנחנו נמצאים בחברה אלימה.

עסאם מח'ול: הטיפול חייב להיות רב-מערכתי והטיפול חייב להיות טיפול בחברה כולה.

עסאם מח'ול: אי-אפשר לחיות ולהשלים עם חברה מאצ'ואיסטית בכל דבר ובסופו של דבר לתמוה שיש אלימות, לתמוה שיש אי-שוויון, לתמוה שפוגעים באשה.

עסאם מח'ול: אני חושב שצדקה חברת הכנסת לימור לבנת כאשר דיברה על יותר מדי גנרלים בשלטון, בממשלה.

עסאם מח'ול: ציפיתי מגנרל אחד לפחות שיקום היום, בהזדמנות הזאת של 8 במרס, ויתנצל בפני "ארבע אמהות".

עסאם מח'ול: ציפיתי ממנו, במיוחד שהוא גם שר הביטחון.

עסאם מח'ול: אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו נצא כאיש אחד, כאשה אחת, למאבק ללא פשרות בכל התופעות של מאצ'ואיזם, שאנחנו חיים אתן ביתר שאת היום, עם האירוע ועם האינפורמציה והידיעות שהתפרסמו.

עסאם מח'ול: אני חושב שעדיין מוקדם לברך את מי שנקט צעד כזה או אחר.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שנחכה לתוצאות ונתבע מסקנות אישיות מאוד ברורות ומרחיקות לכת במובן זה.

מיקי לוי: חבר הכנסת רחבעם זאבי – לא נמצא.

מיקי לוי: חבר הכנסת יצחק גאגולה, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום זה, יום האשה הבין-לאומי, עלינו לשים לב ולהדגיש במה קידמנו את נושא מעמד האשה היום מאתמול-שלשום.

יצחק גאגולה: אם נתבונן, נראה כי לדאבון הלב המצב מצער מאוד, וכי במקום להתקדם בנושא נסוגונו אחור, ולא במדרגה אחת.

יצחק גאגולה: עינינו רואות את סיפורי הזוועה בעיתונות הכתובה ובתקשורת האלקטרונית.

יצחק גאגולה: אינני מעוניין להביא דוגמאות אשר בין כך ובין כך ידועות לנו, אלא להסתכל על כך בעין בוחנת ולהגיע למסקנות מעשיות בעבור כל יחיד מאתנו.

יצחק גאגולה: וכבר לימדונו חז"ל, והרמב"ם מצטט חלק ממאמרי חז"ל בהלכות אישות, "שציוו חכמינו שיהא אדם מכבד את אשתו, ואוהבה יותר מגופו".

יצחק גאגולה: זוהי ההסתכלות של היהדות כלפי האשה.

יצחק גאגולה: ולא כאן המקום לצטט את מאמרי חז"ל בסוגיה זו, ובמיוחד לאור הציטוטים הרבים שציטט כאן ידידי-חברי, חבר הכנסת הרב שמואל הלפרט.

יצחק גאגולה: רבותי, יש להסתכל על האשה ב"כבוד", מלשון כבד – בכובד ראש, בניגוד למלה "קלון" – שהיא מן השורש קל.

יצחק גאגולה: יש להסתכל על האשה בכבוד, בכובד ראש.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, עדים אנחנו למקרים רבים של זוועה ביחס לנשים – רצח, אונס ועוד.

יצחק גאגולה: ותמה אני, הכיצד, למרות כל הארגונים הפועלים למיגור תופעות אלה, למרות זאת קצב הפשיעה כנגד נשים גובר, וידי העיתונאים מלאות עבודה.

יצחק גאגולה: הכיצד זה קורה?

יצחק גאגולה: על שום שאין עונש מחמיר על הפושעים והעבריינים?

יצחק גאגולה: יכול להיות, אך לא רק, ולא בעיקר.

יצחק גאגולה: כי במקום לפתור את הבעיה מהשורש, בל נחפש את הסיבות הצדדיות, שאינני מתכחש אליהן.

יצחק גאגולה: בדורנו, דור פרוץ לכל הדעות, כאשר ההפקרות חוגגת ובראש כל חוצות, הכיצד זה קורה שאנחנו עוצמים עיניים לזוועות הקשות שמסביבנו?

יצחק גאגולה: כמה מצבנו דומה לאותן מדינות אשר נהר גדול הפריד בינותן וגשר אחד איחד אותן.

יצחק גאגולה: אך לימים נוצר חור רציני במרכז הגשר, וכל רכב ואיש שנעו עליו היו נופלים אל הנהר שמתחתיו.

יצחק גאגולה: מה עשו החכמים, תושבי המדינות?

יצחק גאגולה: בנו בית-חולים מתחת לגשר, כדי שכל הפצועים יקבלו טיפול מיידי לאחר האסון.

יצחק גאגולה: איפה השכל.

יצחק גאגולה: במקום לטפל בגשר ולהשלים את החור, בונים בית-חולים?

יצחק גאגולה: וכעת תאמרו לי, חברים, האם צריך למשל הזה נמשל?

יצחק גאגולה: האם אנחנו, שכל כך הרבה טורחים למגר תופעות של אלימות כלפי נשים, לא מסתכלים על עצמנו בראי?

יצחק גאגולה: למה כל זה?

יצחק גאגולה: לא בגלל סרטי האימה והזימה למיניהם?

יצחק גאגולה: לא מפני שנהיינו אלימים פיזית ומילולית?

יצחק גאגולה: לא בגלל תמונות התועבה בספרות ובעיתונות?

יצחק גאגולה: ולמה לא מראים את היופי הפנימי שבאשה?

יצחק גאגולה: ואיפה הם הערכים שגדלנו עליהם אלפי שנים?

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חבל שרבים מאתנו עוד לא הגיעו למסקנה הזאת, או אולי לא רוצים להגיע למסקנה ה"קשה" מבחינתם, כי אז היו תורמים רבות לחברה, וקודם כול לעצמם.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, היום כולנו נתאחד כאחד סביב הנקודה המרכזית שעלינו להפיק מיום האשה הבין-לאומי – תגבור ערכי הנצח היהודיים, להביט אל האשה בכבוד ולהעריכה ביופי שבאופי, ולא רק בחן השקרי.

יצחק גאגולה: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע בזאת, כי חבר הכנסת משה רז יחליף בשעה טובה את חבר הכנסת אילן גילאון בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, מטעם סיעת מרצ.

): תודה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

מיקי לוי: ואם חבר הכנסת חיים כץ לא יהיה – חבר הכנסת עמיר פרץ.

מיקי לוי: אם לא יהיה חבר הכנסת עמיר פרץ – יהיה חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח לעצם הריכוז שאנחנו נותנים פה לנושא מעמד האשה, זכויות האשה, גם מסביב החוק שמגיע עכשיו להצבעה, וגם כי יום האשה הבין-לאומי הוא הזדמנות לציין כמה דברים.

יורי שטרן: הרבה מאוד נתונים הוצגו היום לפני הכנסת, הרבה מאוד מצוקות והרבה מאוד דוגמאות של אי-שוויון, ואין ספק שהחברה שלנו נשארת חברה די שוביניסטית למרות כל השינויים לטובה שחלו לאחרונה.

יורי שטרן: אני רוצה לציין, שבין השכבות החלשות של נשים, שהן בכלל שכבה חלשה בחברה שלנו, העולות החדשות מהוות את השכבה הפגועה ביותר והחלשה כלכלית וחברתית, בשל העדר שפה והעדר השתלבות מתאימה בחברה.

יורי שטרן: כל זה פוגע קשה בניסיון שלהן להסתדר בחיים החדשים.

יורי שטרן: עובדה היא, שאם, למשל, אנחנו לוקחים נתון כמו אבטלה, אז אם האבטלה בארץ בממוצע היא 8.6% ובקרב הנשים בכלל היא 9.2%, אז בין נשים עולות היא 12.5%.

יורי שטרן: זה אומר, שהאבטלה בקרב עולות חדשות גבוהה ב-50% מהממוצע בארץ.

יורי שטרן: אחוז החד-הוריות בין העולים, בין משפחות העולים, גבוה פי-שניים מאשר באוכלוסייה הישראלית בממוצע.

יורי שטרן: ההכנסות נמוכות יותר.

יורי שטרן: האבטלה בין הנשים האקדמאיות הרבה יותר גבוהה בין נשים עולות מאשר בין נשים ותיקות.

יורי שטרן: יש מצוקת הילדים, ניצול, ניצול מיני, ניצול כלכלי, ניצול חברתי של המעמד החלש הזה.

יורי שטרן: כל זה מחייב, במכלול הבעיות של נשים, להתייחס למצוקתן של נשים עולות בצורה מיוחדת – לראות את החולשה שלהן בהגנה העצמית ולתת על זה מענה.

יורי שטרן: אני רוצה להגיד, שמעבר לחקיקת החוק היום, בעצם תיקונים לחוק הקיים, הכנסת צריכה, לדעתי, לעשות סריקה של כל הצעות החוק הרבות שמגיעות אלינו שבאות להגן על מעמד האשה במצבים השונים שלה ולתת לזה קידום.

יורי שטרן: אולי בזה אנחנו יכולים לציין את יום האשה הבין-לאומי בצורה הטובה ביותר.

יורי שטרן: עוד כמה מלים על מה שקפץ לעיתונות היום.

יורי שטרן: אני חושב, שבהגנת נשים נגד הטרדה מינית, נגד ניצול מיני, אנחנו פה ושם עוברים את הגבול והופכים להיות חברה שבה כל דבר וכל תלונה וכל חשש הופכים להיות עובדה קיימת, ועוד מעט נציין את יום הגנת הגבר.

יורי שטרן: לא יכול להיות שאדם ששום דבר לא הוכח לגביו כבר מוכתם, כבר נראה פושע וכבר צריך להשעות את עצמו.

יורי שטרן: יש כבר דרישות שונות ומשונות.

יורי שטרן: איך זה ייתכן?

יורי שטרן: הרי אנחנו לא יודעים מה קרה.

יורי שטרן: בין הצעות החוק, שגם אני בין היתר הצעתי, יש איסור על פרסום שמו של החשוד בטרם הוגש כתב אישום.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, לא ייתכן שאדם מכובד במיוחד, וגם כל אחד אחר – אנחנו כבר מוחקים אותו.

יורי שטרן: זוהי הסנסציה.

יורי שטרן: זהו הסקופ של היום.

מיקי לוי: תודה.

יורי שטרן: היום נפגש ראש הממשלה עם יאסר ערפאת, וכולם מדברים על דבר אחר כאשר זה מה שקורה היום; אולי מוכרים את שטחי מדינת ישראל וארץ-ישראל, כאשר כולם מדברים על הטרדה מינית שטרם הוכחה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: עתה, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן גם ביום חגיגי כזה וגם עם נאומים כאלה ואחרים ועם כל מיני דיבורים ומחמאות, אנחנו מאוד רחוקים מלפרוע לאמהות שלנו אפילו את החלק הקטן יחסית משטר החוב שאנו חייבים להן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האשה היא האם, היא האשה, היא הבת והיא החלק בחברה שבלעדיו אי-אפשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שאיננו רואה את המציאות הזאת כהווייתה כנראה איננו רואה טוב, או שמא יש לו עיוורון צבעים.

מיקי לוי: או שהוא צריך לשים משקפיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, האלוהים יתברך הוא לימדנו – ואני בטוח שזה גם בדתות האחרות – והנביא מוחמד עליו השלום אמר: אל-ג'נה תחת אכדאם אל-אומהאת, כלומר, בתרגום חופשי: מי שרוצה ליהנות מגן-עדן חייב להיות טוב וצנוע ועושה כמצוות האם ונותן לה את הכבוד הראוי.

מוחמד ברכה: תתרגם זאת מילולית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ברכה, תרגום מילולי: גן-העדן מתחת לרגליים של האמהות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לצערי, בזמן הקצר שיש לי אינני יכול להאריך בדברים, אבל אסכם כמה דברים לציבור שלנו בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא שלנו היום הוא יום האשה הבין-לאומי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר באופן חד-משמעי, שהאשה אינה רק מחצית מהחברה, אלא היא גם אם והיא אשת איש והיא הבת, והחברה אינה יוכלה להתקיים בלעדיה או בלעדי השכבה החברתית הגדולה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו כמוסלמים, ואני סבור שזה קיים בכל הדתות השמימיות, נצטווינו לכבד את האמהות ונצטווינו לתת להן את זכויותיהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב"חדית" – מסורת שבעל-פה – של הנביא, נאמר: "גן העדן נמצא מתחת לרגלי הנשים".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר זאת מתוך אמונה שלמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע שיש עניינים שנויים במחלוקת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש מי שהופך את האשה לכלי נשק למטרות פוליטות ושאינן פוליטיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע שקיימים חילוקי דעות עמוקים למדי בשכבות, בגוונים ובקבוצות החברתיות, אולם יש לומר באופן נחרץ, כי יש לאשה הזכות המלאה, הזאת שציווה אדון השמים והארץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עלינו להקפיד ולשמור על הזכות הזאת ולמלא את החובה הזאת בנאמנות ובמסירות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה, אדוני יושב-ראש הוועדה, ושלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת עופר חוגי – איננו; חבר הכנסת זהבה גלאון – לא נמצאת.

מיקי לוי: עתה, חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חבר הכנסת צבי הנדל, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת איוב קרא.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, על כל נושא אפשר להסתכל מהפן האופטימי או מהפן הפסימי שלו, או, כמו שאומרים במשל עממי יותר, דרך חצי הכוס המלאה או דרך חצי הכוס הריקה.

ענת מאור: אני רוצה – ואולי ירשתי זאת מאמי, זיכרונה לברכה, – להדגיש, שאם אין לנו הפרספקטיבה החיובית, קשה לנו גם לטפל בבעיות.

ענת מאור: לא שחסרים אנחנו מכאובים ולא שחסרים קשיים, ועדיין יש הרבה מה לעשות.

ענת מאור: אבל, אני רוצה לומר לכם, שאישית, אני זו השנה השמינית נושאת דברים ביום האשה הבין-לאומי בכנסת, וכאשר אני משווה את מעמד הנשים לפני עשור לעומת מעמדן עם פתיחת האלף השלישי – התקדמנו הרבה.

ענת מאור: אני רוצה להציג עכשיו דווקא את ההתקדמות, על מנת שזה ישפוך אור וייתן כיוון להמשך הדרך.

ענת מאור: הדבר הראשון הוא נושא מאבק הנשים לשלום.

ענת מאור: ממסורת יהודית שבה אשה היתה פסולה לעדות, אנחנו הנשים היינו, גם כמותית וגם איכותית, לכוח גדול יותר במחנה השלום, החל ב"שלום עכשיו" ו"נשים בשחור" – – – חבר הכנסת ריבלין, סליחה.

ראובן ריבלין: אנחנו מנסים לקצר את הישיבה.

מיקי לוי: אתה רק נכנסת.

מיקי לוי: זו דקה עכשיו.

קריאה: – – –

ענת מאור: העובדה, שארגון "ארבע אמהות" עם רעיון היציאה מלבנון הפך את זה להחלטת ממשלה ביום ראשון האחרון, זו תרומה אדירה למעמדן הציבורי הפוליטי של הנשים.

ענת מאור: דבר שני הוא נושא ההטרדה המינית.

ענת מאור: לכולנו יש היום מועקה.

ענת מאור: אני רוצה לומר לכם, שהעובדה שהאשה הצעירה הזאת העזה להתלונן כי ידעה שיש חוק נגד הטרדה מינית וידעה שיש גם גיבוי ציבורי – דברים שבעבר הוסתרו מתחת לשטיח והיום הם בסדר-היום הציבורי והאישי של כל נערה ואשה בישראל ושל הציבור כולו – היא הישג מאוד חשוב, ואני מברכת על כך.

ענת מאור: הדבר השלישי הוא הבחירות המוניציפליות והבחירות לכנסת.

ענת מאור: זה עדיין רחוק מלהיות בסטנדרד של אירופה, שאליו אנחנו רוצים להשתוות.

ענת מאור: אנחנו צריכים להגיע ל-30%–40% בכל המפלגות.

ענת מאור: יש עוד מפלגות שאין בהן אשה אחת, וזה כתם תרבותי בתרבות הדמוקרטית של המאה ה-20, אבל 15 נשים בכנסת – שיא שלא היה מעודו – שתי נשים בראשות עיר, יעל גרמן בהרצלייה ומרים פיירברג בנתניה, וגידול ב-60% של נבחרות בשלטון המוניציפלי – זו בהחלט פריצת דרך לקראת ההמשך.

ענת מאור: הנקודה הרביעית היא הקמת רשות למעמד האשה.

ענת מאור: לא נמצא פה חבר הכנסת בני אלון, אבל אשתו, אמונה אלון, היתה בעבר יועצת ראש הממשלה למעמד האשה – הקמת הרשות, שלא תיתן רק ייעוץ, אלא תהיה כלי עם סמכויות, עם יעדים ומטרות, כדי לקדם בפועל ולא רק ללחוץ על הגברים ועל ראש הממשלה שיקדמו – זה בהחלט סיכוי למפנה חשוב.

ענת מאור: אני רוצה לומר לכם, חברות וחברי הכנסת, שאולי יש דבר שהוא חשוב מכל מה שאמרתי, והוא השינוי הפנימי שחל ביותר ויותר משפחות.

ענת מאור: אני רואה את הזוגות הצעירים, את השותפות ההולכת וגוברת בין האשה לגבר, גם בתפקיד האדיר והמהנה ביותר של הורות, גם בנטל הפרנסה – – –

מיקי לוי: תודה, תודה.

ענת מאור: אני צריכה לסיים?

מיקי לוי: מזמן.

מיקי לוי: אני רק נתתי לך.

מיקי לוי: את כבר נואמת חמש דקות.

ענת מאור: לא אותתת לי.

ענת מאור: אז קודם כול תודה על מה שנתת לי, ואני מסיימת ואומרת שזה פתח לכך שאנחנו, הנשים, נוביל את המעבר מחברת מלחמה לחברת שלום, כן יהי רצון.

ענת מאור: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת צבי הנדל.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש דברים שאני מסכים להם, יש דברים שצריך להיאבק עליהם, ויש דברים שאני פחות מסכים להם, ואציין גם את אלה וגם את אלה.

צבי הנדל: נקודה אחת שדובר בה היום בוודאי חייבת תיקון.

צבי הנדל: אשה שעושה עבודה מקבילה לעבודתו של גבר, לא יכול להיות שתופלה לרעה בשכר.

צבי הנדל: זה קיים, זה ידוע, אי-אפשר להסתיר את העובדות, וזה ודאי חייב תיקון.

צבי הנדל: חייבת תיקון גם הזילות שנוהגים בחברה המודרנית באשה.

צבי הנדל: היא נובעת מהמון תחומים.

צבי הנדל: לא אתן עכשיו שיעורי בית בנושא הזה.

צבי הנדל: ודאי שסרטי הקולנוע למיניהם מגבירים את הזילות הזאת, וזה מביא להכאת נשים, להטרדות מיניות וכו', דברים שחייבים להיות מטופלים, וביד קשה.

צבי הנדל: אבל חשוב גם לזכור, שאם אשה רוצה, היא יכולה להגיע, בזכות כישוריה, לכל תפקיד שהיא מוכשרת לו.

צבי הנדל: הרמת הדגל הזה, שמשום שהיא אשה צריך להעדיף אותה – אני לא קונה אותה, כי גם זה מזלזל באשה, כי אני חושב שאשה היא אדם, ואם היא מסוגלת להגיע למשרה היא תגיע למשרה, ולא צריך לתת העדפות שרק משפילות אותה, לטעמי.

צבי הנדל: לכן צריך לדעת שיש דברים שצריך לטפל בהם, וטיפול השורש הגדול ביותר הוא מה שאמרתי לגבי זילותה, הסרטים למיניהם, שכל כך מעודדים אותם.

צבי הנדל: יש גם פמיניסטיות שמעודדות אותם.

צבי הנדל: אני חושב שבטעות הן עושות את זה.

צבי הנדל: זה בוודאי היה מועיל אם זה היה נעשה פחות פופולרי, ואז היינו נותנים כבוד לאשה, כמו שהורגלנו.

צבי הנדל: לפני עשר, 20 ו-30 שנה זה היה כל כך טבעי וברור במגזר האירופי, שנותנים את הכבוד הראוי לאשה, נותנים לה תמיד זכות קדימה, דבר שלא כל כך קיים היום.

צבי הנדל: כולנו הזדעזענו לשמוע היום את מה ששמענו, ואני מקווה שנלמד מזה הרבה לקח.

צבי הנדל: בלי לגעת בעצם הנושא המסוים הזה שנחקר עכשיו, צריך לדעת שכל אחד מאתנו מצווה, בכל מקום שהוא נמצא, לנהוג כבוד באשה, ואם האשה תכבד את עצמה ואת גופה וגם היא תנהג כבוד באישיותה, יש סיכוי סביר שלא ניגרר למצבים כאלה חדשות לבקרים.

צבי הנדל: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואם היא לא תהיה – חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יולי-יואל אדלשטיין.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעיני, העולם זה אשה, והאשה היא עולם בפני עצמו.

איוב קרא: אין לי ספק, אדוני היושב-ראש, שהנושא של מעמד האשה ביום חגיגי זה, שהוא יום האשה הבין-לאומי – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת דוד טל, אתה מוכן לשבת ולא להפריע?

מיקי לוי: בקושי יש – – –

איוב קרא: היום הזה מחייב אותנו – ומחייב אותך, אדוני היושב-ראש, להקשיב לי קצת.

איוב קרא: מה לעשות, אנחנו בעד נשים וצריך לדבר עליהן, ואני מצטער שאני מדבר על זה בהערת אגב, אבל אין לי ספק שהיום הזה הוא שם דבר בעולם.

איוב קרא: כל בית מצליח בעולם הזה, יש אשה שעומדת מאחוריו, וכמובן, כל גבר שמצליח, יש אשה שדוחפת אותו.

איוב קרא: אין לי ספק, שאם העולם הזה רוצה להיות עולם של קידמה, להיות עולם נאור, זה תלוי קודם כול באשה.

איוב קרא: אשה מחנכת, אשה מגדלת דור, ואין לי ספק, שככל שהבית יושב על יסודות איתנים, זו תוצאה שאליה מובילה האשה, שבדרך כלל גם היא עצמה יושבת על יסודות טובים.

איוב קרא: אני חושב שבמדינת ישראל יש מגמה של עלייה בדחיפת הנושא הנשי, אבל צר לי שבמגזרים מסוימים, ובמיוחד במגזר כשלנו, יש אפליה של נשים, כשם שיש אפליה לגבי הגברים.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, אין היום מפעל אחד שיכול למצוא חן בעיניך מבחינה זו שהנשים שלנו יוכלו לעבוד בו בכבוד, להתפרנס בכבוד.

איוב קרא: אנחנו לא מדברים על תפקידים גדולים.

איוב קרא: אנחנו מדברים על מצב הכי מינימלי, שאשה תוכל לצאת לעבוד מחוץ לבית.

איוב קרא: והאבסורד הוא, שמאז הסכם השלום עם ירדן – ואני שמח על השלום שנעשה עם ירדן, ואני מקווה שיחתמו בקרוב גם על הסכם עם סוריה – – –

דוד טל: אבל קודם עם הפלסטינים.

איוב קרא: אני מסכים אתך שברק, מרוב שהוא איבד את הצפון, הוא כבר לא יודע איפה לשים את הרגליים, אבל אני ער למצב, שבכפרים הללו, אדוני היושב-ראש, אין אפילו המפעל המזערי ביותר כדי שאנשים יוכלו להתפרנס בכבוד, ואני רוצה לדבר גם על הצפון ועל הדרום – – –

מיקי לוי: לא, לא, לא, אתה לא יכול לדבר לא על הצפון ולא על הדרום.

מיקי לוי: אתה כבר גמרת.

מיקי לוי: אתה במרכז, בירושלים.

איוב קרא: אדוני, רק מלה אחרונה, ברשותך.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, רק מלה אחרונה, ברשותך.

מיקי לוי: מלה אחרונה, בבקשה.

איוב קרא: אני רוצה לומר, שהן בצפון והן בדרום אין עלייה דרסטית של נשים בעלות השפעה בתפקידי מפתח במדינה, וגם בית זה צריך לתת את הדעת על כך.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חברת הכנסת מרינה סולודקין – איננה כאן, חבר הכנסת מיכאל נודלמן – איננו כאן, חבר הכנסת יולי אדלשטיין – איננו כאן, חבר הכנסת תאופיק חטיב – איננו כאן, חבר הכנסת אליעזר כהן – איננו כאן.

מיקי לוי: חבר הכנסת רומן ברונפמן, בבקשה.

מיקי לוי: אתה רוצה להמשיך לדבר אתו?

מיקי לוי: אתה יכול, חבר הכנסת ברונפמן.

רומן ברונפמן: אני יכול, אבל מהבמה.

רומן ברונפמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטער שמי שמובילה את החוק הזה זה שנים, חברת הכנסת יעל דיין, לא נמצאת באולם, כי דברי מופנים בעיקר אליה.

רומן ברונפמן: אני רוצה לברך אותה על כך שלמרות כל המחסומים היא הביאה והצליחה להביא את גוף החוק בעיקרו להצבעה, אף שבדרך עשתה לטעמי יותר מדי ויתורים והשאירה לדורות הבאים את כל מה שקשור לשמירת דינים, שעושה את החוק הזה לא מושלם, והשוויון בין נשים לגברים לא מוחלט במדינת ישראל, כאשר אנחנו צועדים במהרה אל עבר המאה ה-21.

רומן ברונפמן: ההערה השנייה שלי היא לכוחות הליברליים והפרוגרסיביים שנמצאים בבניין.

רומן ברונפמן: אני מאוד מאוכזב מכך שחברת הכנסת יעל דיין צריכה למשוך חזרה את החוק לוועדה, כאשר סיעת ש"ס עם 17 מנדטים מאיימת באי-אמון.

רומן ברונפמן: ואז אני שואל את האופוזיציה שמיוצגת פה רק על-ידי חבר הכנסת זנדברג וחבר הכנסת איוב קרא, איפה הכוחות – – –

תמר גוז'נסקי: סליחה, אנחנו בקואליציה?

רומן ברונפמן: זה כמוני כמעט, תמר, יש לי סכיזופרניה מבחינה זו.

רומן ברונפמן: אבל אני יודע שחלק – – –

צבי הנדל: גם אני עוד לא בקואליציה.

רומן ברונפמן: צביקה, אתה בקואליציה.

צבי הנדל: לא רואים אותי.

רומן ברונפמן: לא רואים אותך.

רומן ברונפמן: מרוב בושה אתה בקואליציה, אל תשכח.

אליעזר זנדברג: בעצם כל מי שבאולם באופוזיציה, חוץ מש"ס, והם מצביעים נגד הממשלה.

רומן ברונפמן: ואז אני שואל את עצמי, האם אין מספיק כוחות ליברליים בפרלמנט כדי לעבור את המחסום הפוליטי, לא להתחשב בפוליטיקה הרגעית, ולהביא לעולם חוק במלואו, גם ביום שהוא יום האשה הבין-לאומי – אבל גם בלי קשר לזה, חוק שוויון האשה, שאנחנו כמדינה זקוקים לו?

רומן ברונפמן: ואני מגיע למסקנה, חברים, שהפרלמנט שלנו לא בכדי בתחתית הדעה הציבורית, כי זה מגיע כמעט לכולנו.

רומן ברונפמן: כי אם אנחנו לא יכולים להתאחד סביב חוק שוויון האשה, ואם אנחנו לא יכולים להתאחד סביב חוקים בעלי אופי מצפוני, לא פלא שהציבור מתייחס אלינו כפי שהוא מתייחס.

רומן ברונפמן: וכל עוד אנחנו לא נדע לעבור את המחסום הפוליטי הרגעי, וכל עוד אנחנו נשדר את תחושת המשבר הפוליטי בארץ, ככה יתייחסו אלינו הבוחרים שלנו.

רומן ברונפמן: אני מצטער להגיד את זה.

רומן ברונפמן: הנה חברת הכנסת יעל דיין נכנסה לאולם, ואגיד לה את זה בארבע עיניים.

מיקי לוי: היא שמעה אותך טוב.

מיקי לוי: חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

יעל דיין: לצערי, אני מעשנת ושומעת את הדברים משם.

מיקי לוי: לא דמוקרטי שמתנגדים לחוק, אז איפה הדמוקרטיה?

מיקי לוי: הם צריכים להצביע בדיוק כמוך?

רומן ברונפמן: אנחנו לא יכולים למצוא 17 – – –

מיקי לוי: אבל איפה הדמוקרטיה?

מיקי לוי: אני לא מדבר על ש"ס או על מפלגה אחרת.

דוד טל: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת דוד טל, לא ביקשתי.

מיקי לוי: תודה רבה.

נסים זאב: – – –

מיקי לוי: נסים, מה קרה לכם?

מיקי לוי: אתם שניים.

מיקי לוי: הדמוקרטיה מאפשרת לכל חבר כנסת – – –

דוד טל: לו היה עובד יותר קשה בקדנציה הקודמת אולי גם הוא היה מקבל 17 מנדטים.

מיקי לוי: גם זה נכון.

נסים זאב: ש"ס שומרת על כבודן של הנשים – – –

מיקי לוי: לא, נסים, מה אתה עוזר?

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: בבקשה, חבר הכנסת כנעאן.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי לכבוד יום האשה הבין-לאומי אני רוצה לברך את כל הנשים במדינת ישראל ואת הנשים בעולם הערבי ובעולם המוסלמי ואת הנשים בעולם ביום חגן.

מוחמד כנעאן: אני מקווה, שביום הזה, שבו הכנסת דנה וחוגגת את יום מעמד האשה, שהחוק שמביאה חברת הכנסת יעל דיין יאושר על-ידי מרבית סיעות הבית על מנת לגלות שאכן חברי הכנסת מבצעים מה שהם אומרים ולא רק משלמים מס שפתיים לתקשורת ולאנשים שהם בעד זכויות נשים אבל הם מצביעים נגד.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, בהזדמנות זו אני רוצה לברך את ראשי הערים והמועצות במגזר הערבי, שהקימו מועצות נשים ליד הנהלת המועצה.

מוחמד כנעאן: זה דבר שמעודד ודוחף את מעמדן של הנשים ביישובים במגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: עם זאת, אני גם ציינתי היום וציינתי אתמול אצל ראש הממשלה, שהנשים במגזר הערבי עדיין רחוקות מאוד, לצערי הרב, מלהגיע למעמד שמדברים עליו.

מוחמד כנעאן: יש מחסור אדיר במקומות עבודה; לא נותר לנשים הערביות אלא להיות מורות בבתי-הספר.

מוחמד כנעאן: בהזדמנות זו אני גם קורא למשרד החינוך לעשות על מנת לקדם מורות לתפקיד מנהלות בתי-הספר בכל השכבות, היסודי, חטיבת הביניים והעליונה, על מנת לקדם אותן עוד יותר.

דוד טל: יש היום רק מורות, אין מורים.

נסים זאב: רק הפראיירים הולכים להוראה.

נסים זאב: לא משלמים משכורת.

מוחמד כנעאן: חבר הכנסת טל, אני מדבר על המגזר הערבי באופן ספציפי.

מיקי לוי: נסים, אתה עוד מעט תדבר.

מיקי לוי: תודה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אני קורא למשרד העבודה והרווחה שלא לקצץ בהקמתם של מעונות יום, של מעונות לנערות במצוקה, של מקלטים לנשים מוכות, לעודד את הדברים האלה גם במגזר הערבי, שזקוק להם.

מוחמד כנעאן: כמו כן, יש מקום, אדוני היושב-ראש, לשלב נשים במשרדי הממשלה השונים בתפקידים ניהוליים שונים בכל התחומים.

מוחמד כנעאן: ומשפט אחרון, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מקווה שהממשלה הנוכחית תשכיל ותעשה על מנת למצוא מקומות עבודה לנשים ביישובים ובמגזר הערבי בכלל.

מוחמד כנעאן: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת משה רז.

מוסי רז: אני מוותר.

מיקי לוי: מוותר.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מיקי לוי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת נסים זאב.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני הנואם ה-51, על-פי הרשימה המקורית לפחות, ואני יכול רק לומר, שאני מצטער על שני דברים שקרו עד עכשיו.

אליעזר זנדברג: האחד, שהדיון אולי היה צריך להיות במתכונת אחרת ולא – – –

מיקי לוי: נסים, בחייך, נו.

מיקי לוי: כנעאן, עכשיו דיברת, תן לנואם לדבר.

מיקי לוי: אני שומע אותך עד פה.

מיקי לוי: לך לשבת במקומך, אני מבקש, מה אתה מתווכח אתי?

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, אני הדובר ה-51 ברשימה, ואני יכול קצת להצטער על כך שהדיון באיזה מקום התמסמס או פוספס.

אליעזר זנדברג: חשבתי שהדיון הזה יתקיים עם קהל יותר גדול, ויהיה אולי יותר קצר, יותר תמציתי.

אליעזר זנדברג: הגענו כבר ל-20:00 ועוד לא הצבענו, ועוד התבשרנו שיש ויתור על סעיף מסוים בהצעת החוק נוכח הלחץ של ש"ס, שבעצם לא נובע מיחסי הכוחות בבניין, אדוני, אלא מהמשקל היחסי שלה בקואליציה, וזה בעצם עוד סוג של כניעה של ראש הממשלה ולחץ קואליציוני גם בעניין הזה.

אליעזר זנדברג: גם על כך אני מצר, אדוני.

אליעזר זנדברג: אני חייב לומר שאני רוצה לקצר כי אין טעם.

אליעזר זנדברג: אני מציע שניגש ונצביע לפחות על המעט שנותר מהצעת החוק.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להצטרף לכל אלה שבירכו ודיברו בשבח חיזוק מעמדה של האשה בישראל.

אליעזר זנדברג: אני מקווה שנוכל לעבור להצבעה על מה שנשאר מהצעת החוק לאחר שפעם נוספת כופפה ש"ס את ידו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אנחנו התכוונו היום לחגוג את יום האשה הבין-לאומי, ולצערי היום הזה הפך להיות יום עצוב, שאירע בו אירוע קשה שהעיב על כל היום הזה, ונשבר, לצערי, עוד שיא שלילי קשה מאוד.

אופיר פינס-פז: אני מקווה מאוד שחקירת המשטרה תתנהל במהירות.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהשר מרדכי החליט החלטה נכונה בזה שהוא הוציא את עצמו לחופשה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזו החלטה ראויה, נכונה, במקומה.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שחקירת המשטרה תסתיים במהירות ובאמת הצדק יצא לאור.

אופיר פינס-פז: כל העניין הוא עניין מביך מאוד, קשה מאוד, שאיש ציבור מגיע להאשמה חריפה כזאת כנגדו, שר בכיר בישראל; עניין קשה מאוד, חמור מאוד, כואב, ואני מאוד מקווה שהדמוקרטיה הישראלית תדע להתמודד עם העניין הזה בהצלחה.

אופיר פינס-פז: התכנסנו כאן היום כדי לחזק את מעמד האשה בישראל, להזדהות עם העולם כולו שחוגג היום את יום האשה הבין-לאומי, ואני מאוד מקווה, שהכנסת הזאת, בשנה הקרובה, תמשיך ותעשה כדי לחזק את החקיקה, לחזק את העמדה הנחרצת של הכנסת נגד כל תופעה של דיכוי, השפלה, אפליה ואלימות כלפי נשים.

אופיר פינס-פז: בהזדמנות הזאת אני רוצה לברך את חברת הכנסת יעל דיין, מהסיעה שלי, מישראל אחת, שמובילה באמת ברמה את נושא מעמד האשה בכנסת עם כל השותפים לוועדה, כל חברי הוועדה, אני חושב שזו ועדה שמוסיפה כבוד וגאווה לכולנו.

אופיר פינס-פז: יעל, הרבה הצלחה גם בהמשך.

יעל דיין: תודה רבה.

דוד טל: גם לך, אדוני יושב-ראש הקואליציה, הרבה הצלחה בקואליציה.

דוד טל: חבר הכנסת נסים זאב.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: גפני.

דוד טל: גפני?

דוד טל: במלעיל ולא במלרע?

דוד טל: ולאחר מכן – חבר הכנסת מקסים לוי.

דוד טל: לאחר מכן – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

דוד טל: לאחר מכן – – –

ראובן ריבלין: די.

דוד טל: די, די.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, מעמדה של האשה בחברה הכללית מצטייר כנחות וחסר שוויון, והיא מופלית לרעה.

נסים זאב: לכן דוגלת החברה העולמית כיום בשוויון האשה.

נסים זאב: שוויון זה הוא בלתי מציאותי ומעוות.

נסים זאב: האשה שונה במהותה ובטבע בריאתה מן הגבר הן מן הצד הפיזיולוגי והן מההיבט הנפשי ודפוסי החשיבה וההתנהגות, שלפיהם האשה והגבר שונים לחלוטין זה מזה.

נסים זאב: איננו צריכים לשאוף לשוויון בין האיש לבין האשה, אלא להעניק זכויות לאשה, כפי שחז"ל אומרים: לעולם יהא אדם זהיר בכבוד אשתו.

נסים זאב: ואף הברכה שרויה בזכות שמירה על כבודה של האשה: אין הברכה מצויה בתוך ביתו של אדם אלא בשביל אשתו.

נסים זאב: האוהב את אשתו כגופו והמכבדה יותר מגופו, עליו הכתוב אומר: וידעת כי שלום שלום אוהליך.

נסים זאב: דרכה של היהדות לחנך את הבעל ולראות בה את עמוד השדרה של הבית, אשת חיל, עטרת בעלה.

נסים זאב: כל המושגים הקשורים במתן זכויות לאשה והעלאת נושא שוויון האשה נובעים מכורח המציאות העגום והמעוות.

נסים זאב: כבוד האשה כבר מעוגן בשורשים היהודיים, ואם נשמור עליהם לא נצטרך יום מיוחד למעמד האשה, אלא בכל יום ויום נזכור ונזכיר למי ששוכח.

נסים זאב: האשה היא דמות נאצלת, שופעת תבונה ורבת הישגים.

נסים זאב: חוכמת נשים בנתה ביתה.

נסים זאב: כבוד האשה הינו חובה לכל הסובבים אותה.

נסים זאב: כבודה של האשה הוא בפנימיותה ובצניעותה; כל כבודה בת מלך פנימה.

נסים זאב: יש ניסיון להסיר מעל האשה את צניעותה הטבעית, ועל כן האשה הופכת להיות אובייקט להשתוללות יצרים משוללת רסן.

נסים זאב: החברה כיום אינה מכבדת את האשה אלא להיפך.

נסים זאב: השימוש בנשים במודעות פרסומת, בתוכניות טלוויזיה, בסרטי קולנוע, מביא את האשה לשפל המדרגה ויוצר לה תדמית שלילית, ככלי שרת לפורקן תאוות בהמיות.

נסים זאב: כדי להבין מהי באמת אשה וכיצד מגינים על זכויותיה, יש ללמוד היטב את מה שהורה לנו בורא עולם, שהנחה אותנו באופן ברור מהו סדר הכוחות בעולם וכיצד צריכה להתנהל מערכת היחסים בחברה שבה פועלים גם אנשים וגם נשים.

נסים זאב: על כן, אני פונה לכל חברות הארגונים הפמיניסטיים, ללמוד מן התורה והיהדות מה יש לדרוש מן החברה כדי להביא את האשה לרום המעלה ולכבוד הראוי לה כפי שהורו לנו חז"ל.

נסים זאב: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד – העניין של עזר כנגדו.

נסים זאב: המובן הוא, שהתורה כבר מתחילת דרכנו ובתחילת ספר בראשית נתנה כבוד לאשה, והשוויון מבחינת זכותה של האשה משווה לגבר: לא טוב היות האדם לבדו.

נסים זאב: אבל יש דבר נוסף, התורה מדגישה את העניין של האשה שצריכים לכבד אותה בכל עת.

נסים זאב: תודה לך, אדוני.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת משה גפני.

ראובן ריבלין: מה אתי?

אברהם בורג: משה גפני, מקסים לוי וראובן ריבלין.

אברהם בורג: כך כתוב כאן.

אברהם בורג: אין לדיין אלא מה שעיניו רואות.

אברהם בורג: אתה האחרון, חבר הכנסת ריבלין.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אמרו חלק מקודמי על מעמדה של האשה ביהדות, על החובה לכבד את האשה יותר מגופו, והלוואי שהחברה שלנו היתה הולכת כולה בדרך התורה, בדרך שהורו לנו כיצד להתייחס לאשה וכיצד חברה בריאה צריכה לתפקד כאשר נמצאים בה גם הגבר וגם האשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, החברה בישראל מפלה את האשה לרעה.

משה גפני: היא מפלה את האשה לרעה בתחומים רבים – בתחום העבודה, בתחום השכר, בתחומים רבים שמופיעים אגב בהצעת החוק שהגישה חברת הכנסת יעל דיין, שיש בה סעיפים רבים וחשובים.

משה גפני: במידה מסוימת ליוויתי את החוק, ויש בו, כפי שאמרתי, דברים רבים וחשובים.

משה גפני: אני רוצה לומר משהו על החשש שמקנן בלב חלק מחברי הכנסת.

משה גפני: יש סעיף אחד – הסעיפים הם סעיפים טובים, ואני משבח את חברת הכנסת יעל דיין על הסבלנות ועל הסובלנות שהיא גילתה לאורך חקיקת החוק, שלא ייכנסו נושאים שהם אינם מעניינו של החוק; הסעיף הראשון, השוויון בין האשה לאיש – ואנחנו יכולים לתאר לעצמנו מה יקרה כאשר זה מגיע לבית-המשפט העליון.

משה גפני: בעניין הזה, אני פונה מכאן לבית-המשפט העליון, לשופטי בית-המשפט העליון: יש מצב שבו עקב פסיקות שנוגעות לנושאי דת ומדינה, עקב פסיקות ואמירות של אישים חשובים כמו שופטי בית-המשפט העליון, מעמיד אותנו, חברי הכנסת, שאנחנו חלק מהמחוקקים, במצב שבו חוקים שאנחנו מאוד מעוניינים להיות שותפים לחקיקתם, אנחנו חוששים ממה שיקרה כאשר החוק הזה יעבור בקריאה שנייה ושלישית, איך יפרשו אותו שופטי בית-המשפט העליון כאשר זו לא כוונת המחוקק, והיו דברים מעולם.

משה גפני: אני פונה באופן כן ואמיתי לשופטי בית-המשפט העליון, שיביאו בחשבון את הפגיעה בנו כמחוקקים, שאנחנו צריכים כל פעם להתלבט בעניין הזה מחדש.

משה גפני: אני מברך את חברת הכנסת יעל דיין על החוק, על העקרונות שבו, על הדברים החיוביים שבו; אני חושב שזו עבודה חשובה.

משה גפני: לסיום, בלי קשר לחוק, אני אומר, יש בחברה בישראל מי שבאמצעות פוסטרים המופיעים בראש חוצות הופכים את גופה של האשה לחלק מהליך שיווקי כזה שאתו רוצים לשווק מוצרים – פוגעים בכבודה של האשה, פוגעים בגופה של האשה, ואין פלא שלאחר מכן מגיעים דברים שליליים.

משה גפני: תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת לוי ויתר.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין?

אברהם בורג: לא ויתר.

ראובן ריבלין: חצי דקה.

אברהם בורג: כמה זמן זה חצי דקה?

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, מי שנמצא כאן, בשם סיעת הליכוד ובשמי אני רוצה לברך את חברת הכנסת יעל דיין על שהשכילה לייצר – – –

תמר גוז'נסקי: בשם כולם.

ראובן ריבלין: אני מברך את כל הוועדה לקידום מעמד האשה, שהיה לי הכבוד בקדנציה הקודמת להיות שותף בדיוניה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לציין את הנחישות של כולכן, ובראש יעל דיין, לייצר חוק שיש בו יסודות – – –

תמר גוז'נסקי: חוק יסודי.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: בכוונה ביקשתי לדבר אחרי חבר הכנסת גפני.

ראובן ריבלין: אנחנו יכולים לראות איך אפשר להתקדם וגם לשמור על הקיים מתוך הבנה מוחלטת שאפשר לגשר על הפערים.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר, חבר הכנסת גפני, שגם בלי חוק זה יכול שופט בית-משפט כלשהו, בהיותו שופט יחיד, לשמש היום בית-משפט לחוקה ולפרש כל חוק כפי שהוא רוצה, משום שאנחנו עדיין מתעכבים בחוקי-היסוד שיקבעו את כללי המשחק.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שיכול לקום שופט, לאחר חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, ולומר שלא זו הדרך, או לא כך צריך לנהוג כאשר יש חוק-יסוד שמחייב את כולנו, ואשה מופלית לרעה במקום זה או אחר.

ראובן ריבלין: אני חושב שהחוק הזה הוא ראוי.

ראובן ריבלין: בהזדמנות זו אני רוצה לומר, עננה כבדה ליוותה אותנו היום ביום האשה הבין-לאומי בעניין שבא לידיעת הציבור, ואני מקווה שמדובר פה בטעות נוראית.

ראובן ריבלין: אני יודע שגם היושב-ראש וגם חברי כנסת אחרים שהיו מעורבים בעניין בדרך זו או אחרת מלאי תפילה שיתברר שהיתה פה טעות, וניתן להבין שהיתה טעות מכל הצדדים.

ראובן ריבלין: עם זאת, חזקת החפות קיימת כמו החובה של כולנו לתת הגנה לכל אשה פגועה ונפגעת באשר תעשה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אברהם בורג: אני מודה לאדוני.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להודעת סיכום הדיון במליאת הכנסת לציון יום האשה הבין-לאומי, על דעת כל הסיעות, למעט יהדות התורה.

אברהם בורג: חברת הכנסת יעל דיין, בבקשה.

יעל דיין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתום הדיון בנושא יום האשה הבין-לאומי, הודעת סיכום הדיון במליאת הכנסת לציון יום האשה הבין-לאומי; כבוד היושב-ראש קרא את שמות הסיעות, אני לא אחזור על זה.

יעל דיין: השנה, שנת 2000, מציבה הכנסת לעצמה את המשימה להשלים בחקיקה ובאכיפה את סגירת הפערים בין נשים לגברים, מניעת אפלייתן של נשים בשל היותן נשים ומניעת האלימות כלפיהן.

יעל דיין: הכנסת רואה באשה שוות-זכויות לגבר, ריבונית להחליט על גורלה ואורחות חייה, בהיותה אישיות משפטית אוטונומית.

יעל דיין: הכנסת תשמור על שוויון זכויות הנשים, המעוגן בעקרונות הצדק הטבעי, במגילת העצמאות, בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו וברוח מסורת ישראל, תוך מתן כבוד למסורות הדתות השונות.

יעל דיין: הכנסת דורשת לאפשר השתתפותן של נשים, בתנאים שווים לגברים, בחיים המדינייים, החברתיים, הכלכליים והתרבותיים, לרווחתה של החברה ולפיתוח המלא של הכוח הטמון בנשים.

יעל דיין: הכנסת רואה בדאגה עמוקה את התגברות האלימות כלפי נשים במשפחה, מספרן העולה של רציחות הנשים על-ידי בני זוגן ותופעת הסחר בנשים, ותמשיך לפעול להקטנת הנגע.

יעל דיין: הכנסת נחושה בדעתה להוציא אל הפועל את העקרונות והאמצעים שיקנו זכויות שוות לנשים ויאפשרו את קידומן של נשים בכל התחומים באמצעות חינוך, העדפה מתקנת, אכיפת חוקי השוויון וסגירת הפערים בשכר.

יעל דיין: אחרי ההצבעה הזאת יש הצבעה נוספת על חוק שיווי זכויות האשה.

אברהם בורג: שזאת ההצבעה האמיתית.

אברהם בורג: אנחנו נצביע, ראשית, על הודעת סיכום הדיון במליאת הכנסת לציון יום האשה הבין-לאומי 2000, כפי שנקראה כאן על-ידי חברת הכנסת דיין על דעת סיעות רבות בבית.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת י' דיין – 27 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת י' דיין נתקבלה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: ברוב של 30 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים, הצעת סיכום זו נתקבלה.

אברהם בורג: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אברהם בורג: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק שיווי זכויות האשה, התש"ס–2000.

אברהם בורג: חברת הכנסת יעל דיין, האם את רוצה להשיב למסתייגים?

אברהם בורג: בבקשה.

יעל דיין: אני מבקשת להביא להצבעה את חוק שיווי זכויות האשה (תיקון מס' 2), התש"ס–2000.

יעל דיין: אתמול אמרתי את כל דברי התודה למי שמגיע.

יעל דיין: החוק הזה, אחרי שנתיים, מגיע למליאת הכנסת קצת נכה, אבל אנחנו נתגבר על זה ללא ספק.

יעל דיין: אני מבקשת להצביע על סעיפי החוק, ואני מבקשת מכל המסתייגים להסיר את ההסתייגויות שלהם.

יעל דיין: תודה רבה.

אברהם בורג: נחיה ונראה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה על החוק בקריאה שנייה.

אברהם בורג: נתחיל בהסתייגויות לסעיף 1, פסקה (1) – אין הסתייגות.

אברהם בורג: פסקה (2) – חבר הכנסת גפני, מסיר את ההסתייגות?

משה גפני: כן.

אברהם בורג: אני מודה לאדוני.

אברהם בורג: לפסקה (3) אין הסתייגויות.

משה גפני: היה סיכום עם חברת הכנסת נעמי חזן שגם היא מסירה את ההסתייגויות.

נעמי חזן: – – –

אברהם בורג: מחיה נפשות רבות וחסרונן על כל מה שברא.

משה גפני: אני מסיר את כל ההסתייגויות.

אברהם בורג: אני מודה לאדוני.

אברהם בורג: לפסקה (3) – הוסרה.

אברהם בורג: אחרי פסקה (3) – חבר הכנסת בשארה, מסיר?

עזמי בשארה: מסיר.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אם כן, לסעיף 1 אין הסתייגויות.

אברהם בורג: אנחנו נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 31 נגד – אין נמנעים – 2 סעיף 1 נתקבל.

אברהם בורג: בעד – 31, ללא מתנגדים, שני נמנעים.

אברהם בורג: אני קובע כי סעיף 1 להצעת חוק זו נתקבל בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לסעיף 2.

אברהם בורג: חברי הכנסת נעמי חזן, אמנון רובינשטיין וכל הקבוצה הסירו את ההסתייגות.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: לסעיף 6 החדש אין הסתייגויות.

אברהם בורג: לסעיף 6א החדש, קבוצת חזן – הסירה.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה?

עזמי בשארה: אני מסיר.

אברהם בורג: חבר הכנסת בשארה, הכול הוסר?

עזמי בשארה: הכול.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: לסעיף 6ג החדש, חבר הכנסת בשארה הסיר את ההסתייגות.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנגנטל – הוסר.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברי הכנסת קולט אביטל – הוסר, תודה.

אברהם בורג: יולי אדלשטיין – איננו באולם, לא נצביע.

אברהם בורג: בנימין אלון – הוסר.

אברהם בורג: נעמי בלומנטל – איננה באולם.

אברהם בורג: רומן ברונפמן – לא נמצא.

אברהם בורג: עוזי ברעם – לא נוכח.

אברהם בורג: תמר גוז'נסקי?

אברהם בורג: – הוסר.

אברהם בורג: אלי גולדשמידט – אני מבין שמסיר.

אברהם בורג: אליעזר כהן – איננו באולם.

אברהם בורג: ציפי לבני – לא נוכחת.

אברהם בורג: לימור לבנת – לא נוכחת.

אברהם בורג: סופה לנדבר – לא נוכחת.

אברהם בורג: האשם מחאמיד, מסיר?

האשם מחאמיד: מסיר.

אברהם בורג: אני מודה לך.

אברהם בורג: אופיר פינס – מסיר.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: דליה רבין-פילוסוף – לא נמצאת באולם.

אברהם בורג: רובי ריבלין – מסיר.

אברהם בורג: יובל שטייניץ – לא נוכח.

אברהם בורג: מאיר שטרית – לא נוכח.

אברהם בורג: ממילא אין לנו הסתייגויות לסעיף הזה.

אברהם בורג: לסעיף קטן (ג) – חבר הכנסת גפני הסיר את ההסתייגות.

אברהם בורג: לסעיף 6ד החדש – נחום לנגנטל – הוסר.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אם כן, אנחנו נצביע על סעיף 2 ללא ההסתייגויות כהצעת הוועדה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 2 – 30 נגד – אין נמנעים – 1 סעיף 2 נתקבל.

אברהם בורג: בעד – 30, אין מתנגדים, אחד נמנע.

אברהם בורג: אני קובע שסעיף 2 נתקבל בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לסעיף 3.

אברהם בורג: חבר הכנסת גפני הסיר את הסתייגותו.

אברהם בורג: חבר הכנסת אדלשטיין – איננו באולם.

אברהם בורג: חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי – מסיר.

אברהם בורג: חבר הכנסת זנדברג – מסיר.

אברהם בורג: חבר הכנסת לפיד – איננו באולם.

אברהם בורג: חברת הכנסת יהודית נאות – הוסר.

אברהם בורג: חבר הכנסת יוסף פריצקי – אינו נוכח.

אברהם בורג: לכן אין ההסתייגות הזאת.

אברהם בורג: אנחנו נצביע על סעיף 3, כהצעת הוועדה.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 3 – 31 נגד – אין נמנעים – 1 סעיף 3 נתקבל.

אברהם בורג: אני קובע, כי ברוב של 31 בעד, ללא מתנגדים, נמנע אחד, סעיף 3 נתקבל כהצעת הוועדה בקריאה שנייה.

אברהם בורג: חברת הכנסת יעל דיין, בבקשה.

יעל דיין: בצער רב אני מבקשת להחזיר את החוק לוועדה.

אברהם בורג: בגלל כל ההסתייגויות שהוסרו?

יעל דיין: טוב שלך יש הומור.

יעל דיין: אני בוכה ואתה צוחק.

יעל דיין: זו המציאות.

יעל דיין: אני מבקשת, לפי סעיף 127(א), להחזיר לוועדה את סעיף 4 של החוק, שלא הוצבע ויש לגביו בעיות שהוועדה עדיין לא דנה בהן.

יעל דיין: ברגע שנהיה מוכנים נחזיר אותו למליאה ונשלים את הקריאות.

אברהם בורג: ואז זה מעכב את כל שאר החוק.

אברהם בורג: כלומר, לא להשלים את הקריאה השנייה.

יעל דיין: לא, להשלים את הקריאה השנייה.

יעל דיין: אבל מה שיורד לוועדה לדיון זה רק סעיף 4.

אברהם בורג: רק כדי שאני אבין מה הבקשה, לפני שאני מפנה את השאלה למליאת הכנסת.

אברהם בורג: סעיפים 1, 2 ו-3 אושרו בקריאה שנייה כהצעת הוועדה על-ידי המליאה.

אברהם בורג: סעיף 4, לא מצביעים עליו, הוא חוזר לוועדה.

אברהם בורג: הוועדה דנה בו, ובפעם הבאה שזה עולה, סעיף 4 יוצבע בקריאה שנייה וכל החוק יוצבע בקריאה שלישית – כן או לא?

יעל דיין: אכן כן.

יעל דיין: תודה לכולם.

אברהם בורג: חברי הכנסת, הבנתם במה עסקינן?

אברהם בורג: אני אסביר שוב את הדברים.

אברהם בורג: כתוב בסעיף 127(א): "בכל שלב של הדיון בקריאה השנייה רשאית הכנסת, לפי הצעת הממשלה או יושב-ראש הוועדה" – במקרה זה חברת הכנסת דיין – "להטיל על הוועדה לחזור ולדון בהצעת החוק כולה או בשאלה שהכנסת תפרש בהחלטתה".

אברהם בורג: השאלה ששואלת חברת הכנסת דיין את המליאה היא: האם המליאה תאשר שסעיף 4 יוחזר לדיון בוועדה, הוועדה תברר את הטעון בירור והסעיף יחזור למליאה לקריאה שנייה, יצטרף לשלושת הסעיפים שכבר אושרו בקריאה שנייה ואז יאושר החוק כולו בקריאה שלישית.

אברהם בורג: זאת שאלת יושב-ראש הוועדה מן המליאה.

אברהם בורג: אנחנו נצביע על שאלתה על-פי סעיף 127(א), בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להחזיר את סעיף 4 לוועדה – 29 נגד – 4 נמנעים – אין ההצעה להחזיר את סעיף 4 לחוק שיווי זכויות האשה (תיקון מס' 2), התש"ס–2000, לוועדה לקידום מעמד האשה נתקבלה.

אברהם בורג: אני קובע, כי ברוב של 29 בעד, ארבעה נגד וללא נמנעים, אישרה מליאת הכנסת את החזרת סעיף 4 לדיון לקראת קריאה שנייה, ולכן למעשה גמרנו הערב את הדיון בחוק זה.

אברהם בורג: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אברהם בורג: נעבור, ברשותכם, חברי הכנסת, לסעיף הבא, דרמטי לא פחות, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 38), התש"ס–2000, קריאה שנייה ושלישית.

אברהם בורג: יציג את ההצעה חבר הכנסת דוד טל, יושב-ראש ועדה העבודה, הרווחה והבריאות.

אברהם בורג: בבקשה, דוד.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר המקשר, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להעלות בקריאה שנייה ובקריאה שלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 38).

דוד טל: כיום, נשים שנמצאות בתקופה של שמירת היריון, מקבלות גמלת היריון מהמוסד לביטוח לאומי בסכום שלא יעלה על 70% מהשכר הממוצע במשק.

דוד טל: התוצאה היא, אדוני היושב-ראש, שנשים עלולות, בשל היותן בשמירת היריון, להיפגע בשיעור של עשרות ומאות אחוזים בקצבתן.

דוד טל: על-פי ההצעה המונחת בפניכם, שעלותה 2.5 מיליוני ש"ח לשנה, הסכום המרבי לגמלה לשמירת היריון יועלה ל-100% השכר הממוצע במשק.

דוד טל: העלאה זו פירושה מניעת פגיעה בגמלאותיהן של נשים עובדות הנמצאות בתקופה של שמירת היריון.

דוד טל: יצוין, שבכל מקרה לא יעלה סכום הגמלה על השכר שקיבלה העובדת קודם לתקופה של שמירת ההיריון.

דוד טל: אני רואה חשיבות רבה באישורה של ההצעה, המוסיפה נדבך לקידום זכויות הנשים, דווקא ביום זה, ומבקש את תמיכתכם באישורה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד טל: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברים, אנחנו ניגשים להצבעה על החוק בקריאה שנייה, חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 38), התש"ס–2000, סעיפים 1 ו-2 לפי נוסח הוועדה.

מיקי לוי: מי בעד ומי נגד?

מיקי לוי: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 2-1 – 16 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 2-1 נתקבלו.

מיקי לוי: 16 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אלכסנדר צינקר: תוסיף את קולי.

מיקי לוי: אני מוסיף את קולך.

מיקי לוי: 17 בעד.

מיקי לוי: החוק התקבל בקריאה שנייה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

מיקי לוי: מי בעד ומי נגד?

מיקי לוי: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 18 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 38), התש"ס–2000, נתקבל.

מיקי לוי: 18 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיקי לוי: החוק התקבל בקריאה שלישית.

מיקי לוי: (הצעת חבר הכנסת ד' נוה)

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים.

מיקי לוי: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – מניין ימים למתן הודעת פיטורים), של חבר הכנסת דני נוה.

מיקי לוי: זו הצעת חוק פ/1195.

מיקי לוי: הנמקה מהמקום.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על-פי החוק, כפי שתוקן בשעתו ביוזמת חברות הכנסת מאור וגוז'נסקי, מעסיק איננו יכול לפטר עובדת במהלך של 45 יום לאחר חזרתה מחופשת לידה.

דני נוה: המציאות בפועל היא, שמעסיקים מנצלים פרשנות של החוק ונותנים את הודעת הפיטורים לאשה שילדה במהלך אותם 45 יום, כך שבפועל היא מוצאת את עצמה מפוטרת ביום ה-46.

דני נוה: הכוונה בתיקון שלי היא למנוע מצב שבו הודעת הפיטורים תימסר במהלך אותם 45 יום.

דני נוה: במצב הקשה בלאו הכי במשק בתחום התעסוקה, אני חושב שחובתנו להגן על נשים, להגן על אמהות לתינוקות, על זכותן לעבוד, ולמנוע, ככל האפשר, פגיעה ביכולתן ובזכותן לתעסוקה.

דני נוה: הצעת החוק שלי באה, בסופו של דבר, לתת הזדמנות של תקופה ראויה, שבה מעסיק יוכל אולי שלא להחליט החלטה מן הסוג שבסופו של דבר תגזול את מטה לחמה של אשה או של אמא שזה עתה ילדה תינוק.

דני נוה: הצעת החוק שלי נתמכת על-ידי הממשלה ולכן ההנמקה היא מן המקום.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מאיר פרוש רוצה להתנגד.

מיקי לוי: שלוש דקות.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת נוה, בעצם לא הייתי רוצה להתנגד לחוק, אבל בכל אופן אני אצביע נגד ואסביר למה.

מאיר פרוש: אני חושב שצריך לברך אותך על היוזמה שלך ועל זה שאתה מנסה לעזור לנשים עובדות שיולדות, שלא יקרה שיפטרו אותן בתקופה קצרה מאוד אחרי הלידה.

מאיר פרוש: לכן אני מברך על הרעיון, אבל אני מתנגד לכך שאתה מבקש רק 45 יום.

מאיר פרוש: אני חושב שהיינו צריכים למצוא דרך לאפשר יותר ימים, כי אנחנו צריכים לעודד נשים שעובדות וגם מביאות ילדים לעולם הזה.

מאיר פרוש: לכן, אני אתנגד בתור מחאה על כך שאתה מציע רק 45 יום.

מאיר פרוש: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אין תשובת ממשלה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להצבעה.

מיקי לוי: מי בעד ומי נגד?

מיקי לוי: נא להצביע.

מיקי לוי: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 15 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – מניין ימים למתן הודעת פיטורים), התש"ס–2000, לדיון מוקדם בוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מיקי לוי: דוד טל, תמר, גפני, אורי סביר ועזמי בשארה.

מיקי לוי: ההצעה עוברת בקריאה טרומית ב-21 בעד, נדמה לי, אחד נגד, אפס נמנעים, לוועדת העבודה והרווחה של הכנסת להכנה לקריאה ראשונה.

דני נוה: אולי לוועדה לקידום מעמד האשה?

מיקי לוי: הנושא יעבור לוועדת הכנסת שתחליט.

מיקי לוי: (הצעת קבוצת חברות הכנסת)

מיקי לוי: חברים, אנחנו עוברים להצעת חוק משפחות חד-הוריות, של חברת הכנסת ענת מאור וקבוצת חברות כנסת.

מיקי לוי: הנמקה מהמקום.

מיקי לוי: זו הצעת חוק פ/308.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת – – –

מיקי לוי: גפני, גפני, בחייך, היא מדברת.

מיקי לוי: מה זה?

ענת מאור: הצעת החוק האמורה באה לעשות שירות מאוד חשוב דווקא לנשים שהן חד-הוריות בפועל אבל לא בהגדרה המשפטית.

מיקי לוי: מה זה, זהבה ודוד טל?

מיקי לוי: הכימיה הזאת יכולה להיות בחוץ.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר – –

מיקי לוי: זהבה גלאון, אני מדבר אלייך.

ענת מאור: – – שהמשפחות החד-הוריות הן אחת החוליות בחברה.

ענת מאור: יש בנושא זה מעמד מובהק, אבל יש מצבי ביניים שבכנסת הקודמת הכרנו אותם, כמו זה של בעל שלא נותן את הגט לאשה, או כאשר באו עולות רבות מחבר העמים ואין להן בעצם תעודת גירושין, אף שהן חד-הוריות; זה מצב שפתרנו.

ענת מאור: לעומת זאת, כאשר אשה, בעלה אלים כלפיה, והיא בתהליך של גירושין או משפט, או שהוא במאסר – היא לא נחשבת לחד-הורית.

ענת מאור: זה ללא ספק יוצר עוול כפול, שכן היא לא נהנית לפחות מהטבות שמוקנות לכל אשה בחוק הנוגע לחד-הוריות.

ענת מאור: לכן אני מודה לוועדת שרים לענייני חקיקה שאישרה את החוק, אני מודה לחברות ולחברי הכנסת הנוספים שחתומים אתי על החוק, ואני מקווה שהמליאה תאשר אותו ונוכל לתרום בכך, ביום האשה הבין-לאומי, להמשך החקיקה למען נשים שנמצאות במצב מאוד קשה.

מאיר פרוש: כמה זמן את מציעה?

ענת מאור: לפי ההגדרה של החוק, כאשר יש מצב של אלימות שבו או שהאשה נאלצה ללכת למקלט לנשים מוכות ויוצאת אחריו, או שהמשפט כבר מתנהל.

מיקי לוי: אין תשובת שר.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה טרומית ולהעברה לוועדת העבודה והרווחה – נכון, חברת הכנסת ענת מאור?

ענת מאור: ועדת העבודה והרווחה.

ענת מאור: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון – הגדרת הורה יחיד), התשנ"ט–1999, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מיקי לוי: תשעה בעד, אפס מתנגדים, נמנע אחד, ההצעה עוברת לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה ראשונה.

מיקי לוי: (הצעת חברת הכנסת ע' מאור)

מיקי לוי: חברים, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלה לשמירת היריון), התשנ"ט–1999, של חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק פ/21.

מיקי לוי: הנמקה מהמקום.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא ממש המשך של הצעת החוק הקודמת שעברה, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

ענת מאור: מטעמי מכסות זה לא היה בו-זמנית.

ענת מאור: אנחנו החלטנו קודם לבטל את ההגבלה של 70% בתקופת שמירת היריון.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר לחברת הכנסת גוז'נסקי את החוק הקודם לקודם שלנו, שבו יחד עם חבר הכנסת סילבן שלום, לפחות בדמי לידה ביטלנו את ה-70%, ויש 100%.

ענת מאור: עכשיו התוספת החשובה מאוד היא, שאשה לא תוגבל לשכר הממוצע במשק, אלא אם היא משתכרת יותר זה יהיה כמו בדמי הלידה והיא תקבל את מלוא הסכום גם בזמן שמירת היריון.

ענת מאור: שוב תודה לוועדת השרים לענייני חקיקה שאישרה זאת.

ענת מאור: אין סיבה שכאשר נשים כבר מצליחות להשתכר שכר גבוה, אנחנו נוריד להן אותו בזמן שמירת ההיריון.

ענת מאור: בואו נשווה את זה לדמי הלידה ונעשה צדק וניתן לנשים להשתכר היטב.

ענת מאור: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצבעה, חברים.

מיקי לוי: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלה לשמירת היריון), התשנ"ט–1999, לדיון מוקדם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מיקי לוי: ההצעה התקבלה.

מיקי לוי: 16 בעד, אפס נגד, אפס נמנעים, ההצעה התקבלה בקריאה טרומית והיא עוברת לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה ראשונה.

מיקי לוי: הצעה לסדר-היום, מס' 2196: מסקנות ועדת החקירה הפרלמנטרית לבדיקת יישומו ומימונו של חוק ביטוח בריאות ממלכתי – של חבר הכנסת דוד טל.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, הליכוד עסוק בחתונות.

ראובן ריבלין: יש חתונות במספר לא מבוטל.

ראובן ריבלין: אדוני ייצג את הליכוד.

מיקי לוי: בכבוד רב.

דוד טל: יש לי עשר דקות, אני אעשה את זה בקצרה, מתוך הנחה שתאמצו את החלטות ועדת החקירה הפרלמנטרית ליישום חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

דוד טל: אשר על כן, אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הוועדה ישבה כאמור 13 ישיבות, דנה – –

מיקי לוי: מה קרה שם?

מיקי לוי: ענת.

דוד טל: – – בהרחבה בכל הנושא של יישום חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

דוד טל: אני לא רוצה לשבח כאן ולהלל ולתת ציונים לאנשי האוצר על שקרקעו וסירסו את החוק במהותו.

דוד טל: הוועדה מצאה והגישה כמה המלצות.

דוד טל: אנחנו נדון בזה בשבוע הבא בהרחבה.

דוד טל: כדי שלא להטריח כאן את האנשים, אני רק אומר שני סעיפים חשובים ומאוד מאוד רלוונטיים למה שיקרה פה גם בשבוע הבא ולמה שאנחנו נבקש מהממשלה שתאמץ.

דוד טל: אנחנו בעצם מבקשים מהממשלה שתאמץ את כל ההצעות, אבל יש הנושא של מס מקביל, שלדעתי אנחנו חייבים להחזיר אותו, משום שהחסר שנגרם בתקציב הבריאות מגיע ל-900 מיליון שקלים.

דוד טל: שערו לעצמכם לו היו 900 מיליון שקלים בתוך מערכת הבריאות היום – אני חושב שסל התרופות היה גדול יותר, ובכל הנוגע לטיפול ברפואה מונעת היינו נותנים טיפולים יותר רחבים, ואני אפרט בשבוע הבא בנושאים אחרים.

דוד טל: אני רק אזכיר שנושא מאוד מאוד חשוב הוא כל הנושא של העדכון האוטומטי, עדכון טכנולוגי, דמוגרפי, כפי שהוועדה מצביעה בדוח.

דוד טל: אני אשמח ואודה לכל חברי הכנסת שיקראו את הדוח הזה ויאמצו אותו גם ללבם וגם בהצבעה בשבוע הבא.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברים, אנחנו עוברים להצבעה – לדיון במליאה.

מיקי לוי: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

מיקי לוי: להוסיף את קולו של דוד טל.

קריאה: – – –

מיקי לוי: כבר הוספתי את הקול שלך.

מיקי לוי: גפני גם, עבד-אלמאלכ דהאמשה, 13 בעד, אפס – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: גם זנדברג.

מיקי לוי: 14 בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים, ההצעה עוברת לדיון במליאה.

ראובן ריבלין: יש שעת שאלות ואני רוצה לשאול את שרת העלייה – – –

מיקי לוי: אין שעת שאלות.

מיקי לוי: הכנסת), התש"ס–2000

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 10) (הגבלת מספר הסגנים של יושב-ראש הכנסת), התש"ס–2000, קריאה ראשונה – של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מאיר פרוש: דקה לכל מתנגד.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני רק מציג את הצעת החוק.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק מציעה, שהכנסת הבאה, הכנסת הזאת כבר התבזתה וכנראה תמשיך להתבזות במספר סגני היושב-ראש שלה, אבל שלפחות בכנסת הבאה, כשאנחנו איננו יודעים מי יהיה בקואליציה ומי יהיה באופוזיציה – –

ראובן ריבלין: וכמה כל סיעה תקבל.

אופיר פינס-פז: – – וכמה כל סיעה תקבל, נגביל את מספר סגני היושב-ראש לשבעה, שזה די והותר.

אופיר פינס-פז: היום אנחנו כבר עם 12 – – –

יהודית נאות: מה רע ב-12?

יהודית נאות: אני מדברת ברצינות.

אופיר פינס-פז: בחייך, חברת הכנסת נאות, 12 סגנים ליושב-ראש – –

מיקי לוי: מה אתה עומד ככה ושואל.

אופיר פינס-פז: – – זו פארסה, זה דבר מביך – – –

מיקי לוי: ענת מאור, עם כל הכבוד.

מיקי לוי: ענת מאור, מה הכימיה הזאת עם דוד טל, ש"ס עם מרצ?

אופיר פינס-פז: אין סיבה – – –

קריאה: – – –

מיקי לוי: יפה מאוד.

אופיר פינס-פז: – – – בתוספת, שהיא בסדר כשיש מעט סגנים, אבל כשיש הרבה סגנים – היא מיותרת.

אופיר פינס-פז: כל העניין הופך ללא-מכובד, לא-רציני, לא-ענייני, ואני חושב שעם שבעה אפשר מצד אחד ליצור באמת סגני יושב-ראש שיש להם מעמד בכנסת, יש לזה הצדקה והיגיון, וגם לשמור על ייצוגיות של הכנסת.

אופיר פינס-פז: כשיש שבעה סגנים זה בסופו של דבר נותן ארבעה מהקואליציה, שלושה מהאופוזיציה ובהחלט יש ייצוג.

אופיר פינס-פז: המצב של היום, שבו לסיעה כמו יהדות התורה יש שני סגני יושב-ראש – ותסלח לי, חבר הכנסת פרוש, אתה לא אשם בזה – זו עובדה מביכה, שהיא חלק מההסכם הקואליציוני, ואני לא מתחמק מכך.

מאיר פרוש: יהדות התורה היתה יכולה לקבל כמו המפד"ל – שר, סגן שר, שני סגנים ליושב-ראש הכנסת, יושב-ראש ועדה – – –

אופיר פינס-פז: אתה צודק, אתה צודק.

מיקי לוי: חבר הכנסת פרוש, אתה תיכף תדבר.

מאיר פרוש: הרי אנחנו לא לקחנו כלום.

מאיר פרוש: נכנסנו בלי כלום.

ראובן ריבלין: – – –

מיקי לוי: רובי ריבלין, מה קרה?

אופיר פינס-פז: אני לא רוצה שתיווצר תמונה מעוותת.

אופיר פינס-פז: אני לא בא אליכם בטענות.

אופיר פינס-פז: ויתרתם על דברים אחרים.

אופיר פינס-פז: הכול טוב ויפה.

אופיר פינס-פז: צריך לחלץ את נושא סגני היושב-ראש מהמשא-ומתן הבלתי-סופי, בדיוק כמו שיש ועדות סטטוטוריות, בדיוק כמו שמספר החברים בוועדת הכספים או בוועדת החוקה סגור בצורה חוקית.

אופיר פינס-פז: אחרת, היינו היום עם 50 חברים בוועדת הכספים והיינו עם 30 חברים בוועדת החוץ והביטחון.

אופיר פינס-פז: אי-אפשר.

אופיר פינס-פז: חבר'ה, לעניין הזה אין גבול.

אופיר פינס-פז: לא שוברים כללי משחק עכשיו, אבל בכנסת הבאה כולנו נדע שזאת תמונת המצב.

אופיר פינס-פז: כמו שאנחנו יודעים מה הן הוועדות שיש וכמה חברים יש בוועדות, כך נדע כמה סגני יושב-ראש יש.

אופיר פינס-פז: נדע שזה לא בלתי סופי ולא בלתי נדלה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזה יהיה מכובד לכנסת להעביר את הצעת החוק הזאת.

אופיר פינס-פז: תודה.

מיקי לוי: רשימת הדוברים ארוכה.

מיקי לוי: אתן דקה לכל דובר.

מיקי לוי: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: כמה זמן יש לי?

מיקי לוי: יש לך דקה.

משה גפני: מה דקה?

משה גפני: למה דקה?

מיקי לוי: אני הקצבתי דקה לכולם.

משה גפני: אבל אני חייב להגיד כמה דברים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לכם מה כואב לחבר הכנסת פינס ומה הפתרונות שהוא מציע.

משה גפני: יש בעיה עם הבחירה הישירה לראשות הממשלה, שכתוצאה ממנה יש הרבה סיעות בכנסת.

מיקי לוי: רבותי, כמה אני יכול להעיר לדוד טל ולענת מאור?

מיקי לוי: מה קרה?

מיקי לוי: אתם יכולים לדבר בחוץ.

ענת מאור: זה נוגע למה – – –

מיקי לוי: אבל זה לא בסדר.

מיקי לוי: אל תתווכחי אתי.

מיקי לוי: אני מעיר לך כבר כמה פעמים.

מיקי לוי: מה את מתווכחת אתי בכלל?

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבין את מה שכואב לחבר הכנסת פינס.

משה גפני: המציאות היא כזאת, שכתוצאה מן הבחירה הישירה לראשות הממשלה יש ריבוי סיעות ויש כל מה שמפלגת העבודה בעצם הביאה עלינו כשהיא הצביעה בעד הבחירה הישירה לראשות הממשלה.

משה גפני: כתוצאה מכך מביאים כל הזמן תרופות שהן פשוט לא לעניין.

משה גפני: למשל, מביאים הצעות להעלות את אחוז החסימה, דבר שלא ישנה שום דבר, מכיוון שהמציאות היתה שישראל בעלייה, למשל, הלכה לבד לבחירות, קיבלה שישה מנדטים, ואחר כך היא התפלגה לסיעה של שניים ולסיעה של ארבעה.

משה גפני: זה מה שיהיה הלאה.

משה גפני: הליך אנטי-דמוקרטי.

משה גפני: עכשיו, החלטנו שהסגנים לא מקבלים שכר, אלא כמו כל חברי הכנסת.

משה גפני: להיפך, מציעים לי להיות סגן יושב-ראש כנסת.

משה גפני: לא אסכים לכך בשום אופן.

משה גפני: לא הסכמתי לכך גם כשהשכר היה יותר גבוה.

משה גפני: אבל סגני היושב-ראש עושים עבודה.

משה גפני: יושב פה יושב-ראש הישיבה ומנהל את הישיבה בחן, בנועם, בסדר.

משה גפני: הוא עושה עבודה בשביל כולנו.

משה גפני: לגבי זה הולכים לפתור את הבעיה, קרי, למנוע שיהיו סגני יושב-ראש.

משה גפני: אני חושב שמי שמוכן להתנדב להיות סגן יושב-ראש, יהיה סגן יושב-ראש.

משה גפני: מה הביזיון בזה?

משה גפני: יש בעיה שורשית, יסודית, שנובעת מטעותה של מפלגת העבודה, שהצביעה בעד הבחירה הישירה לראשות הממשלה.

משה גפני: היא לא פותרת את הבעיה מפני שהיא לא יכולה להתמודד עם ראש הממשלה, שהוא בעד ההליך הזה.

משה גפני: יהיה ריבוי סיעות ושום בעיה פה לא תיפתר.

משה גפני: אם המצב יימשך – בכנסת הבאה יצטרכו לשנות את החוק הזה מחדש, מכיוון שיצטרכו לתת פתרון לריבוי הסיעות.

משה גפני: הפתרון הוא אחד: שינוי השיטה שכשלה.

משה גפני: חבר הכנסת פינס, כל הפתרונות האלה שהצעת הם פתרונות שמחריפים את הבעיה ולא פותרים אותה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אברהם רביץ – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת מאיר פרוש.

מיקי לוי: דקה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מציע החוק, חבר הכנסת פינס, כבר אמרתי לך בקריאת ביניים, והצדקת אותי, שאם מזכירים שיהדות התורה קיבלה שני סגנים ליושב-ראש, אזי חמישה חברי כנסת מסיעה אחרת קיבלו מעל ומעבר.

מאיר פרוש: גם יהדות התורה היתה יכולה לקבל והיא לא קיבלה.

מאיר פרוש: הייתי מבין אותך, חבר הכנסת פינס, אילו אמרת, למשל, שמספר סגני היושב-ראש גדל ככל שמספר חברי הסיעה עולה, אבל שלנשיאות הכנסת יבוא אחד מכל סיעה.

מאיר פרוש: אפשר לבוא ולמצוא דרכים, אם יש סרבול בדבר הזה.

מאיר פרוש: אבל למה אתם מחוקקים חוקים בהתאמה?

מאיר פרוש: למשל, פחות סגני ראש עיר בירושלים מפני שלמפלגת העבודה אין מה לחפש שם במתכונת הנוכחית; יותר שרים בממשלה מכיוון שזה נוח עכשיו למפלגת העבודה; פחות סגני יושב-ראש מכיוון שזה מבלבל את יושב-ראש סיעת ישראל אחת, לשעבר מפלגת העבודה.

מאיר פרוש: אל תעשו חוקים בהתאמה.

מאיר פרוש: תמצאו את הדרך להוביל דברים לפי מה שצריך.

מאיר פרוש: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יוסף פריצקי – אינו נוכח; חברת הכנסת נעמי חזן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עסאם מח'ול – אינו נוכח; חבר הכנסת בנימין אלון – אינו נוכח; חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

מיקי לוי: דקה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, לא היתה אמורה להיות לי התנגדות לחוק הזה, מכיוון שבאמת, כמו הוועדות וכמו כל דבר אחר היה צריך להגביל את המספר, כך שיהיה משהו קבוע בתקנון הכנסת.

עזמי בשארה: רק החשש שלי שזה יזיק לסיעות הקטנות, קודם כול, והאפשרות שרק בכנסת הקודמת הגיע סגן יושב-ראש כנסת מהמגזר הערבי, שמייצג את הבוחרים הערבים לכנסת, הם מונעים ממני לתמוך עכשיו באופיר פינס.

עזמי בשארה: אני יודע שאם יהיו שבעה או תשעה סגנים, בעצם הם יהיו מחולקים לפי שיקולים קואליציוניים לגמרי, כאשר אנחנו לא בתוך השיקולים הקואליציוניים.

עזמי בשארה: רק הדבר הזה מונע ממני לתמוך בכך.

עזמי בשארה: עד עכשיו הערכים הדמוקרטיים בבית הזה לא התייצבו עד כדי כך שלסיעות הקטנות יש נציגים ולמגזר הערבי יש נציגים.

עזמי בשארה: אחרת, האמת היא שצריך היה לקבוע את הדבר הזה, שיהיה מקסימום מסוים, לא כמו הוועדות שיהיו שבעה או תשעה, אבל שיהיה מקסימום של מספר מסוים.

עזמי בשארה: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח; חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח; חבר הכנסת עוזי לנדאו – אינו נוכח; חבר הכנסת זבולון אורלב – אינו נוכח; חבר הכנסת סאלח טריף – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

מיקי לוי: דקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שגם הצעות חוק שנראות טובות ויעילות במצב מסוים יכולות להפוך במצב אחר לכבלים של ברזל, שלא ניתן בכלל לחיות אתם או להסתדר אתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שבמצב הנוכחי אכן ראוי וטוב שלא יהיו יותר משבעה סגנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שזה יהיה עדיף עוד לקדנציה אחת או שתיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל למה להגביל את עצמנו בחוק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היה מצב מסוים, ומצאו לנכון בכנסת שיהיו חמישה סגנים – אז היו חמישה סגנים, לא שבעה סגנים ולא יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ויכול היה להיות מצב מסוים שבו יהיו תשעה סגנים או שמונה סגנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם אנחנו ילדים קטנים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם אנחנו לא יודעים להגביל את עצמנו לטעם הטוב ולמידה הנכונה, אלא אם כן נכבול את ידינו בכבלים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא כל דבר צריך לעשות במסגרת מגבלה חוקית.

אופיר פינס-פז: עובדה שהגענו ל-12 סגנים.

אופיר פינס-פז: עובדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עובדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי צריך להחליף את יושב-ראש הקואליציה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא ילדים קטנים, חבר הכנסת פינס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, חובה עלינו לדעת איך לכבול את עצמנו בלי שכללי חוק פורמליים יכבלו את ידי הכנסת ואת ידי הבוחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב, שחופש הכנסת, כבוד הכנסת וכבוד האנשים האמורים להיות אחראים לדברים האלה מספיקים ושיקול הדעת שלהם הוא טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך להגביל זאת בחוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בוודאי החוק הזה יכול גם לעשות עוול לסיעות הקטנות במצבים מסוימים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, ישראל כץ, מוחמד ברכה, ויצמן שירי, מוחמד כנעאן, משה ארנס, רענן כהן, האשם מחאמיד, תאופיק חטיב, נחום לנגנטל, דני נוה, ציפי לבני, מיכאל איתן, אלי בן-מנחם, צבי הנדל – אינם נוכחים.

מיקי לוי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, את רוצה לדבר?

מיקי לוי: דקה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהרבה דברים צריך לפעמים לקבוע כללים, אבל יש גם מקום להשאיר שיקול דעת פוליטי ואחר.

תמר גוז'נסקי: כאשר יושב-ראש הקואליציה, אותה קואליציה ששינתה חוק-יסוד כדי להגדיל את מספר השרים מתוך איזה שיקולים – אני לא חושבת שאנחנו צריכים להיבהל מהעובדה שיש מספר כזה או אחר של סגני היושב-ראש.

תמר גוז'נסקי: אנחנו כן צריכים להיבהל מהניסיון לדחוק את רגלי הסיעות הקטנות והבינוניות.

תמר גוז'נסקי: כל מיני החלטות מתקבלות פה.

תמר גוז'נסקי: למשל, כאשר סיעת ישראל אחת או סיעת הליכוד מחליטות, הן באות ומודיעות: הסיעות החליטו.

תמר גוז'נסקי: מי החליט?

תמר גוז'נסקי: הסיעות.

תמר גוז'נסקי: מי הן הסיעות?

תמר גוז'נסקי: הן החליטו בכל מיני דברים.

משה גפני: אלה שמעלים את אחוז החסימה, אלה הסיעות.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שיש מהלך של ניסיון לומר, שצריך להגביל את הסיעות הקטנות והבינוניות בכל דרך אפשרית.

תמר גוז'נסקי: לדעתי, הצעת החוק של חבר הכנסת אופיר פינס נועדה למטרה הזאת, ולכן אני מתנגדת לה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

מיקי לוי: חברי הכנסת איוב קרא, רוני מילוא, סילבן שלום, יורי שטרן – אינם נוכחים.

מיקי לוי: חברת הכנסת ענת מאור, את רוצה לדבר?

ענת מאור: אני מוותרת.

מיקי לוי: יפה מאוד.

מיקי לוי: חבר הכנסת אביגדור ליברמן – אינו נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, אתה רוצה לדבר?

אליעזר זנדברג: ודאי שאני רוצה לדבר.

מיקי לוי: דקה.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מלכתחילה תמכתי בהצעת החוק, ואז שמעתי את חבר הכנסת גפני, ששכנע אותי בדברים של טעם והיגיון.

אליעזר זנדברג: אם ממילא לא מדובר בתוספת שכר, מה לי אם 12, 11 או שלושה ימלאו את התפקיד הזה?

אליעזר זנדברג: יתירה מזו – חבר הכנסת פינס, הלוא תמכתי ברעיון מלכתחילה.

אליעזר זנדברג: תראה, הרחבנו את הממשלה למספרים בלתי אפשריים, הקמנו פה ועדות ועוד ועדות ועוד ועדות, וכל אחת עוסקת בנושא צר וקטן יותר מרעותה.

אליעזר זנדברג: היום דיברנו על האפשרות להגדיל את ועדת הכספים בהוראת שעה.

אליעזר זנדברג: אם עשינו את כל הדברים האלה, מה אנחנו נטפלים כאן לסגני היושב-ראש?

אליעזר זנדברג: לכן אני חושב שאין מקום להצעת החוק.

תמר גוז'נסקי: מי שרוצה להעלות את אחוז החסימה הוא זה שרוצה לעשות את זה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת נסים זאב, דקה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כדי לקיים מצווה דקה מן הדקה אדבר רק דקה אחת.

נסים זאב: למעשה חבר הכנסת פינס מנחם אותנו, שמדובר בכנסת הבאה ולא בכנסת הזאת.

נסים זאב: אני חושב, שכל חוק מדובר עליו לדורות הבאים, אנחנו לא מתייחסים לכנסת הנוכחית.

נסים זאב: יש לי תחושה, שיותר ויותר מנסים לדחוק החוצה את הסיעות הקטנות בכל מיני הצעות חוק, לרבות הדיון שהיה הבוקר בוועדת החוקה, חוק ומשפט בעניין העלאת אחוז החסימה.

נסים זאב: זה לא "פייר".

נסים זאב: בתחילה דיברו על הנושא הכספי, שיהיו יותר סגנים בתנאי שלא יעלו את השכר.

נסים זאב: חבר הכנסת פינס, מן הראוי לדון בהצעת החוק שלך בתחילת הקדנציה הבאה.

נסים זאב: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, דקה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

מוחמד כנעאן: אין שום צורך בהצעה הזאת, כי כל קואליציה שהיא יכולה להגביל את הסגנים, והיא לא צריכה להגביל אותם בחוק, כמו שהוצע על-ידי חבר הכנסת אופיר פינס.

מוחמד כנעאן: על כן אני מתנגד להצעת החוק הזאת.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת זבולון אורלב סוגר את הרשימה, ואנחנו ניגשים להצבעה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל מהלך שבא לצמצם ולייעל ומסמל לציבור שאנחנו מתייעלים וחוסכים, הוא תהליך מבורך.

זבולון אורלב: אבל, בצד צמצום מספר הסגנים, אסור שתיפגע הזכות של כל סיעה ליטול חלק בהחלטות הנשיאות.

זבולון אורלב: לכן, בהסכמת המציע הגשתי הצעה לוועדת הכנסת למסד את מוסד הנשיאות שלא קיים היום בתקנון הכנסת, ובאופן כזה יובטח שכל סיעה יהיה לה נציג אחד בנשיאות הכנסת.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע לכמה יגיע המספר?

זבולון אורלב: אני לא יודע.

תמר גוז'נסקי: ל-25.

זבולון אורלב: מה שאני יודע הוא, שהיום אנשים רוצים להיות סגני יושב-ראש כדי להיות שותפים בעשייה.

זבולון אורלב: אני מניח שזה לא רק בגלל הכבוד.

זבולון אורלב: אז בכבוד אנחנו נחסוך ויהיו רק שבעה ונסמל לעם שבית-הנבחרים הוא לא בזבזן.

ראובן ריבלין: אין בעיה.

זבולון אורלב: אני יודע, קיבלתי גם את הסכמתך.

זבולון אורלב: אשר לעבודת הכנסת, תהיה שותפות של כל הסיעות, ולא תיפגע זכותה של כל סיעה להיות שותפה בעשייה.

זבולון אורלב: לכן אני אתמוך בהצעת החוק.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: אנחנו ניגשים להצבעה.

מיקי לוי: מי בעד?

מיקי לוי: נא להצביע.

מיקי לוי: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11 נגד – 6 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 10) (הגבלת מספר הסגנים של יושב-ראש הכנסת), התש"ס–2000, לוועדת הכנסת נתקבלה.

מיקי לוי: החוק עבר בקריאה ראשונה – 11 בעד, שישה מתנגדים, אחד נמנע.

מיקי לוי: הוא עובר לוועדת הכנסת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: (קריאה ראשונה)

מיקי לוי: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 56) (החלת עונש מזערי על עבירות אלימות נגד נשים וילדים), התש"ס–2000 – של חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי באה להטיל חובה על שופטים לגזור עונש משמעותי על עבירות של אלימות קשה כלפי נשים וילדים.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שמערכת המשפט נוטה כיום להקל בעבירות של אלימות כלפי נשים וילדים גם במקרים יותר חמורים של אלימות.

זהבה גלאון: אני מבקשת מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת שבאה להטיל עונשי מינימום.

זהבה גלאון: תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ראשון הדוברים – דקה.

מיקי לוי: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שהעבריינים חייבים לקבל עונש, ואין ספק שאלה שעוברים עבירות של אלימות נגד ילדים ונגד בני משפחה מגיע להם עונש חמור ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לי בעניין הזה חילוקי דעות לא עם המציעה ולא עם אלה שסבורים שאכן צריכים לתת עונשי מינימום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל זה עניין של היגיון ושל שיקול דעת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות שמראש נגביל את השופטים, כי אין לדעת כמה מקרים יכולים להיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הגבלת השופטים מראש לעונשי מינימום מביאה לפעמים לתוצאות אבסורדיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שופטים שאין מצפונם נח מזה שהם יטילו את העונש על העבריין במקרה שנדון לפניהם רוצים לזכות אותו, וקרו דברים, אנחנו מכירים את מערכת המשפט ואת העבודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מאותו טעם שהתנגדתי להצעת החוק הקודמת, שלא צריך להגביל ולכבול יותר מדי את ידי הכנסת, או המחוקקים, אני מתנגד גם להצעת חוק זאת, ואני חושב שאין להטיל עונשי מינימום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

מיקי לוי: חבר הכנסת משה גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת גלאון, התקיים דיון בקדנציה הקודמת בוועדת החוקה של הכנסת בסוגיית עונש המינימום, והגיעו אליו נציגי השופטים.

משה גפני: אין כלל ספק שכולנו מבקשים בכל תוקף להחמיר בעונשם של עבריינים.

מאיר פרוש: אתה בעד?

משה גפני: אני נגד.

מיקי לוי: אם תאזין, חבר הכנסת פרוש, תבין מה חבר הכנסת גפני רוצה לומר.

משה גפני: אני רוצה להסביר, אני פשוט מדבר לגופו של עניין.

משה גפני: אני רוצה לדבר בעד מערכת המשפט לשם שינוי, חבר הכנסת פרוש.

משה גפני: טענו השופטים בוועדת החוקה, כי מה שיקרה הוא, שבחוק ייקבע בעבירה מסוג זה עונש מינימום, ואז יובא לדיון מקרה של עבריינות, של אלימות, והשופט יחשוב שעל-פי הדין לא מגיע בו עונש מינימום אלא פחות מעונש המינימום הקבוע בחוק.

משה גפני: מה הוא יעשה?

משה גפני: במקרה הזה הוא פשוט יזכה אותו.

משה גפני: אני מצטט את השופט סטרשנוב, שהופיע בוועדת החוקה של הכנסת, בשם השופטים.

משה גפני: הוא אמר דבר מאוד הגיוני: הרי אנחנו לא מדברים על מקרה שבו יש עבריינות ואלימות קשה, שהעונש שהשופט רוצה לגזור בו כבד יותר מעונש המינימום.

משה גפני: אנחנו מדברים על מקרה שחברת הכנסת זהבה גלאון מתכוונת אליו, מקרה שבו יש דיון אם לתת לו עונש מינימום או פחות מעונש מינימום, ואז השופט יגיד: עונש המינימום שקבוע בחוק לא מגיע לו, ולכן אני מזכה אותו.

משה גפני: לכן אני לא אתן לו עונש בכלל.

משה גפני: מערכת המשפט מתנגדת, ולפי דעתי בצדק, לקביעת עונשי מינימום, מכיוון שאז אנחנו יכולים להביא מתוך כוונות טובות – וכוונותיה של חברת הכנסת זהבה גלאון הן טובות במקרה הזה – לתוצאה לא רצויה.

משה גפני: אני מסכים אתך שצריך להתמודד ולכפות ענישה בכל דרך שתהיה כאשר מדובר בעבריינות מן הסוג הזה.

משה גפני: אבל הצעת החוק הזאת תגרום את ההיפך.

תמר גוז'נסקי: אתה זוכר, גם בהצעת החוק הקודמת היו עונשי מינימום.

תמר גוז'נסקי: והיה והשופט חושב שהוא לא נותן את עונש המינימום, הוא צריך לנמק.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, יש שיקול דעת לשופט, הוא רק צריך לנמק.

משה גפני: אני זוכר שכאשר היה הדיון על עונש מינימום, לגבי דברים דומים, אמר השופט סטרשנוב, מה יעשה שופט במקרה כזה – – –

תמר גוז'נסקי: הוא ינמק.

משה גפני: כדי ללכת ולבקש – – –

תמר גוז'נסקי: הוא לא יערער, הוא ינמק.

משה גפני: כדי ללכת ולערער.

משה גפני: הרי על מה אנחנו מדברים?

משה גפני: אנחנו מדברים על דיון במקרה שהעבריינות והאלימות בו, על-פי דעתו של השופט, מחייבות פחות מעונש המינימום שייקבע בחוק.

משה גפני: מה הוא יעשה?

משה גפני: הוא לא יטרח, הוא פשוט יזכה אותו.

משה גפני: אני מצטט את המערכת המשפטית.

משה גפני: זו המציאות, זו הדעה של מערכת המשפט.

זבולון אורלב: הוא לא צריך לזכות, הוא ייתן לו עונש של פחות משליש.

משה גפני: הוא לא יעשה את זה.

משה גפני: זאת טענו נציגי מערכת המשפט.

משה גפני: אתה מכבד את מערכת המשפט?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אורלב, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת גפני לסיים את דבריו.

משה גפני: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם רביץ – איננו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מאיר פרוש, יש לך שלוש דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל חבר כנסת שלא יהיה נוכח באולם מאבד את זכותו לדבר ולנמק בדיון הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לאחר חבר הכנסת פרוש – חבר הכנסת יוסי פריצקי, לאחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול, לאחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דוד אזולאי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עזמי בשארה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אמרתי שאין לי מחשבה לנצל את שלוש הדקות.

מאיר פרוש: בניגוד לדעתו של חברי לסיעה – ויש לנו חופש הצבעה בעניין זה – אצביע בעד הצעת החוק של חברת הכנסת זהבה גלאון, כי אני חושב שמן הראוי שיהיה עונש מינימום, נקרא לזה עונש מזערי, על עבירות מסוג כזה או אחר.

מאיר פרוש: אני חושב שחשוב שהכנסת תחוקק חוק, מכיוון שלא פעם יכול להיות שאנחנו נמצאים בפני מצב, מסיבה כזאת או אחרת, לא שמזכים את האדם, אלא שהעונש שנותנים לאדם או לא נותנים לו נחשב לזיכוי.

מאיר פרוש: יכול לקרות פעם שמזכים אותו מעונש, אבל בעצם הוא לא זכאי, מכיוון שיש עליו אותו כתם, אותה עבירה שעשה, אבל אי-אפשר לתת לו את העונש.

מאיר פרוש: לכן אני חושב, שיש מקום לגרום לכך שבחוק יהיה עונש מינימום, עונש מזערי לאותם עבריינים או לאלה שנוקטים אלימות כלפי ילדים ונשים.

מאיר פרוש: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עסאם מח'ול – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת בנימין אלון – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דוד אזולאי – כנ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עזמי בשארה – כנ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם הירשזון, גם הוא אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עוזי לנדאו – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מאיר שטרית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת חיים כץ, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שתפקידה הבסיסי של הכנסת הוא לכוון את מערכת המשפט.

זבולון אורלב: זה תפקידה של הכנסת, לכוון את מערכת המשפט.

זבולון אורלב: אנחנו משוחחים עם השופטים לא דרך הנאומים שלנו בכנסת ולא דרך מאמרי עיתונות, אלא דרך מערכת החוקים.

זבולון אורלב: אנחנו עומדים כאן פעמים רבות על הבמה ובוכים ומוחים על העבריינות הגואה ועל העבריינות הפושה בכל חלק בחברה.

זבולון אורלב: לכן אני חושב, שעונש מינימום, שפירושו החמרה של הענישה, הוא מסר של הכנסת.

זבולון אורלב: הרבה פעמים אנחנו שואלים את עצמנו מה אנחנו יכולים לעשות.

זבולון אורלב: אנחנו באים בתביעות לממשלה, באים בתביעות לשר המשטרה, באים בתביעות לכל העולם.

זבולון אורלב: פה יש מעשה שאנחנו יכולים לעשות.

זבולון אורלב: אנחנו, חברי הכנסת, אומרים: זה המסר שלנו לחברה, ואתם, רבותינו השופטים, תקראו את החוקים ותעשו כמצוותנו.

זבולון אורלב: אנחנו רואים בחומרה יתירה את העבריינות ואת האלימות.

זבולון אורלב: ולכן אני חושב שהצעת החוק הזאת היא במקומה והיא נכונה, ואני אתמוך בה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סאלח טריף – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מאיר שטרית – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יובל שטייניץ – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ישראל כץ – כנ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מוחמד ברכה, גם הוא אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – מוותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת משה ארנס, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת רענן כהן, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דני נוה, חברת הכנסת ציפי לבני וכן הלאה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת כנעאן.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מסכים עם דבריו של קודמי, חבר הכנסת זבולון אורלב, מלה במלה.

מוחמד כנעאן: אני חושב שזה תפקידה של הכנסת לסמן שיש גבול לכל עבריינות, יש גבול לכל אלימות, ולא ייתכן שרק נבוא לכאן וכל חבר כנסת יתחיל לנאום נאום גדול על רצח, על פשיעה ועל דברים מעין אלה.

מוחמד כנעאן: אני חושב שיש מקום לחוק הזה.

מוחמד כנעאן: יש מקום שהכנסת תאותת לציבור שאכן הולכים להעניש עבריינים, אנשים אלימים, על מנת לשמור על הילדים, על הנשים, לשמור על החברה שלנו, לשמור על חיים תקינים בתוך המשפחה, בתוך הבית, בתוך הקהילה, בתוך השכונה, בתוך היישוב.

מוחמד כנעאן: לכן אני חושב שיש מקום לחוק הזה, וראוי שכולנו נתמוך בו.

מוחמד כנעאן: תודה, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מוחמד כנעאן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת משה ארנס – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת רענן כהן – כנ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דני נוה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת ציפי לבני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל איתן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת צבי הנדל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת איוב קרא, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת רוני מילוא, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יוסף פריצקי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת מקסים לוי.

משה גפני: אפשר לצלצל.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע נפל דבר ובית-המשפט הרשיע אב שהתעלל בבתו במשך שנים וגרם לה שלוש פעמים להיות בהיריון – והיא הפילה.

תמר גוז'נסקי: הצעירה הזאת עברה תקופה איומה של חיים שלעולם לא תשכח.

תמר גוז'נסקי: בית-המשפט גזר עליו 22 שנות מאסר.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאנחנו צריכים לציין את העובדה הזאת בחיוב.

תמר גוז'נסקי: אבל, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באותו שבוע שבו נגזר גזר-דין חמור, שתואם באמת את חומרת הפשע, במקרים שבהם אב התעלל בבנותיו ואב שעשה מעשים מגונים בבנותיו וכו' – במקרים לא מעטים אבות כאלה נשלחים לשישה חודשי עבודות שירות.

תמר גוז'נסקי: לכן, אם היתה במערכת המשפט איזו נורמה שהיתה מבטאת את הזעזוע מחומרת המעשים של אותם אנשים, שראוי לקרוא להם מפלצות, אולי לא היינו צריכים חוק.

תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו נתקלים במציאות מאוד מאוד קשה, מציאות של לפעמים התחשבות, שאתה לא יכול לעמוד בה בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהצעת החוק של חברת הכנסת זהבה גלאון נותנת שיקול דעת לשופט.

תמר גוז'נסקי: הוא רק צריך לנמק מדוע הוא לא יפעל לפי החוק.

תמר גוז'נסקי: אבל יש בכך מסר חשוב מאוד.

תמר גוז'נסקי: הייתי מאוד שמחה אם היינו יכולים, אפילו בחוק או בדרך כלשהי, להביע איזה עקרונות חשובים מאוד, כמו למשל במקרה שגוזרים על רוצח עונש מאסר עולם, ולפעמים אפילו יותר מעונש מאסר עולם, ואחר כך קוצבים לו את העונש ובמקום מאסר עולם הוא יוצא לחופשי אחרי חמש–שבע שנים, רק מהסיבה שהרוצח היה יהודי והנרצח היה ערבי, כמו במקרה הזה של יורם שקולניק – הלוואי שהיינו יכולים לא רק לחוקק חוקים שיקבעו איך מטילים עונשים, אלא לחוקק חוקים שיבלמו את התופעה הזאת של החנינות האלה במערכת שמבוססת על גישות גזעניות, על גישות מפלות, שלא מביאות בחשבון את המסר שלפיו רוצח הוא רוצח.

זבולון אורלב: את מאשימה את הנשיא בגזענות?

תמר גוז'נסקי: יש דברים שהלוואי שיכולנו להתערב בהם, לא רק בקביעת עונש, אלא גם בנושאים אחרים, וגם לדאוג להסדיר שוויון בענישה וגם בחנינות וגם בקצובת עונש.

נסים זאב: לשחרר מחבלים עם דם על הידיים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאב, יגיע תורך ותוכל לדבר.

תמר גוז'נסקי: רוצח הוא רוצח, ולכן אנחנו לא יכולים להגיד – – –

נסים זאב: אז יש מקרים שהנשיא – – –

תמר גוז'נסקי: אני לא מתווכחת כרגע, ואני לא אומרת שההחלטות לא כשרות ואני לא אומרת שההחלטות לא חוקיות.

תמר גוז'נסקי: לא זה הוויכוח.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת, שאנחנו קובעים לפעמים עקרונות שעל רצח יש מאסר עולם, ובסופו של דבר בעצם עושים צחוק מהחוק על-ידי כל מיני מערכות.

תמר גוז'נסקי: אם תוסיף על זה, אז עושים צחוק מהחוק שאומר שיש שוויון בפני החוק – אם הרוצח הוא יהודי, אז זה דבר אחד, ואם הרוצח הוא ערבי, זה דבר אחר.

תמר גוז'נסקי: יש מקומות שאני מרגישה כמה חבל שאין לנו יותר כוח להשפיע.

תמר גוז'נסקי: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת סילבן שלום – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יורי שטרן – כנ"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת ענת מאור – מוותרת.

ענת מאור: אני מוותרת כדי שנגיע להצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל נודלמן – איננו נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אביגדור ליברמן, גם הוא לא נוכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש עניינים שבאמת ראויים לדיון ציבורי ובאמת צריך להעלות אותם, אבל ספק אם ראוי שהם יגיעו לכלל חוק שעובר את כל שלוש הקריאות והופך לחלק מספר החוקים של מדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אתם יודעים על כמה שנות מאסר חובה מינימום אנחנו מדברים בחוק הזה?

אליעזר זנדברג: כמה אנשים יודעים בכלל?

אליעזר זנדברג: מדובר על שש שנות מאסר וחצי מינימום.

אליעזר זנדברג: זה מה שכתוב.

ענת מאור: – – –

אליעזר זנדברג: אני בעד שבמקרים הראויים יטילו את העונש המקסימלי, אבל אני נגד מצב שבו אנחנו כאן בכנסת קובעים עונשי מינימום, כי המשמעות של זה היא בראש ובראשונה אי-אמון במערכת המשפט.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שאם אנחנו סבורים שיש שופטים שנוהגים ביד קלה מדי, צריך להשתמש באמצעים אחרים על מנת להעביר את המסר הזה.

אליעזר זנדברג: ולא חסרים אמצעים לכך – יש דיונים של ועדת החוקה, יש מפגשים עם נשיא בית-המשפט העליון, יש גם הדברים והביקורת שאנחנו אומרים כאן.

אליעזר זנדברג: ותאמינו לי, אני יודע, כחבר ועדת החוקה במשך שבע שנים, שהם נופלים על אוזניים כרויות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ויש ההנחה שהשופטים בתוך עמם הם יושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם יודעים מה רחשי לבו של הציבור.

אליעזר זנדברג: עכשיו, מה יקרה?

אליעזר זנדברג: או שהשופט יחליט לזכות, או שהוא ירשיע בעבירה קלה – וגם דבר זה אני לא רוצה, כי אני רוצה שירשיעו בעבירה הנכונה.

אליעזר זנדברג: אבל במקרים רבים השופט יהסס והיד שלו תרעד בטרם הוא יטיל עונש מינימום או ירשיע בעבירה שמחייבת להטיל עונש מינימום, כשהוא לא משוכנע שזה המקרה.

אליעזר זנדברג: עורך-דין טוב, אם תיקח, אני משוכנע שהוא יכול להוביל אותך למסדרון הזה, שבו לא תקבל את עונש המינימום.

אליעזר זנדברג: אז מי יידפק מהעניין הזה?

אליעזר זנדברג: אלה שלא יכולים להשיג את העורך-דין הטוב ויהיו במצב קשה.

אליעזר זנדברג: לא אחת נוטה התביעה להאשים בסעיף הכבד יותר.

אליעזר זנדברג: אתם מסבכים אנשים.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להחמיר בענישה ולהעניש את אלה שראויים לעונש, אבל אם אנחנו קובעים כאן את עונש המינימום, אני חושב שאנחנו שופכים את התינוק עם המים.

אליעזר זנדברג: מעבר לזה, אם אומרים כאן, ושמעתי את חברת הכנסת זהבה גלאון אומרת וכן גם את חבר הכנסת גוז'נסקי, שמדובר בחוק שמאפשר סטייה מעונש המינימום על-ידי הנמקה – רבותי, השופטים צריכים גם היום לנמק את פסקי-הדין ואת גזרי-הדין.

אליעזר זנדברג: ממילא צריך לנמק, אז מה ההבדל?

אליעזר זנדברג: זה כבר קיים, ואם שופט לא ירצה לנמק, הוא לא ינמק פעמיים.

תמר גוז'נסקי: המסר חשוב.

אליעזר זנדברג: יש כל כך הרבה מקרים שאפשר להצביע עליהם כרעה חולה במדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אם בכל נושא ונושא נקבע את עונשי המינימום, אנחנו מגיעים למצב לא רצוי, והייתי אומר אפילו בלתי נסבל.

אליעזר זנדברג: לכן אני חושב, שהצעת החוק הזאת, יותר מהכול, חברת הכנסת זהבה גלאון, משמעותה אי-אמון במערכת המשפט.

אליעזר זנדברג: אגב, זאת זכותך.

אליעזר זנדברג: חברי הכנסת של ש"ס יום-יום אומרים שהם לא מאמינים במערכת הזאת.

אליעזר זנדברג: אבל יש דברים שטוב להגיד ולא טוב לחוקק, וזה בדיוק המקרה.

אליעזר זנדברג: הערה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

אליעזר זנדברג: חברת הכנסת גוז'נסקי דיברה על כך שאולי צריך לקבוע איזה עונשי מאסר עולם חובה, שבהם רוצח יהודי שרצח ערבי לא ישוחרר לפני הזמן, רק משום שהקורבן היה ערבי והרוצח יהודי.

אליעזר זנדברג: אבל בארץ הזאת שחררו באופן סיטוני רוצחים ערבים ששוחררו משום שהם ערבים ומשום שהקורבנות היו יהודים ומשום שהם היו קשורים בצורה כזאת או אחרת לארגוני החבלה.

אליעזר זנדברג: עשו זאת כמה ממשלות.

אליעזר זנדברג: אז אם כבר רוצים להציג פה תמונה, עדיף שהיא תהיה מדויקת.

אליעזר זנדברג: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת זנדברג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – לפנים משורת הדין נחזיר לחברת הכנסת ענת מאור את זכותה לדבר, והיא תהיה אחרונת הדוברים בדיון הזה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה מטרת הענישה?

נסים זאב: האם אנחנו נוכל להביא לצמצומה?

נסים זאב: קיימנו פה היום דיון ארוך בנושא יום האשה – מישהו מאמין שמכל הדיון הזה נוכל לצמצם את האלימות נגד נשים?

נסים זאב: לא.

נסים זאב: מה הצעת החוק אומרת בעצם?

נסים זאב: היא אומרת לכבול את ידיו של השופט ולחייב אותו בענישה מינימלית.

נסים זאב: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי נתנה את הדוגמאות המצמררות של אונס והתעללות במשך שנים של אב בבתו, שקיבל 22 שנה מאסר, לעומת אב שהתעלל בבנותיו וקיבל אולי שישה חודשי מאסר – – –

תמר גוז'נסקי: עבודות שירות.

נסים זאב: אם את מדברת על אונס, יכול להיות שהייתי תומך בכך שיהיה מינימום של ענישה.

נסים זאב: אנחנו מדברים על כל אלימות, וגם את הגדרת האלימות אנחנו הולכים היום לשנות.

נסים זאב: אב שהכה את בנו, אדם שהכה את אשתו – זה הפך להיות אלימות.

נסים זאב: עכשיו, אחרי שאנחנו משנים את ההגדרה, אנחנו גם מחייבים את מערכת המשפט לפסוק כפי שהיא תפסוק.

ענת מאור: זו אלימות קשה.

נסים זאב: אני יודע בדיוק.

נסים זאב: אני רוצה לתת לכם דוגמאות רבות, שנשים מתחננות בבית-המשפט לשופט: אנא ממך, אל תהרוס לנו את הבית.

נסים זאב: אל תיתן ענישה.

נסים זאב: אל תיתן מעצר בפועל.

זבולון אורלב: הוא יכול.

זבולון אורלב: הוא יכול.

נסים זאב: סליחה, לא.

נסים זאב: פה הוא צריך יותר לנמק, ופה הוא צריך יותר להתנצל.

נסים זאב: לא.

נסים זאב: כפי שקיים עד היום, זכות השופט לחשוב, להחליט ולראות כל עניין ועניין לגופו.

נסים זאב: אני לא חושב ולא חושד במערכת המשפטים ובשופטים שיעשו איפה ואיפה בנושא.

זבולון אורלב: השופטים מקלים.

נסים זאב: לכן אני נגד הצעת החוק.

נסים זאב: אני מקווה; אם אפשר לשנות רק בנושא של אונס, אני בהחלט אתמוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרונת הדוברים – ותעשה זאת קצר וקולע מהמקום – היא חברת הכנסת ענת מאור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבר ויתרתי על רשות הדיבור, אבל אחרי שני חברי הכנסת האחרונים הנכבדים שדיברו – אני רוצה לתמוך מאוד בהצעת החוק ולהסב את תשומת לבכם לכך, שלפני שלושה חודשים התפרסם מחקר על אפליית בתי-המשפט כלפי נשים.

ענת מאור: כל הממצאים מורים על כך שהאפליה היא במקרי אונס ואלימות כאשר האשה היא הקורבן.

ענת מאור: מ-20 שנות מאסר שהמחוקק אפשר במקרה אונס, הממוצע היה ארבע שנים בלבד.

ענת מאור: לכן הזדעק המחוקק.

ענת מאור: חבר הכנסת זנדברג, יש לנו אמון מלא במערכת המשפט, אבל צריך את הלחץ הציבורי ושל המחוקק, שלא תהיה יד מקלה במשפט.

אליעזר זנדברג: – – –

מאיר פרוש: הם לא רגישים ציבורית.

ענת מאור: אני מציעה לנו לאמץ את הצעת החוק ולהוסיף בכך, ככל שהמחוקק יכול, למניעת אונס ואלימות כלפי נשים.

ענת מאור: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת ענת מאור.

מאיר פרוש: – – – ציבורית.

מאיר פרוש: לא יעזור שום דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 56) (החלת עונש מזערי על עבירות אלימות נגד נשים וילדים), התש"ס–2000.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר להצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 9 נגד – 4 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 56) (החלת עונש מזערי על עבירות אלימות נגד נשים וילדים), התש"ס–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

תמר גוז'נסקי: ועדת החוקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוב של תשעה בעד, ארבעה מתנגדים ואפס נמנעים הצעת החוק הזאת התקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההצבעה שלי נרשמה בטעות במקום חבר הכנסת מקסים לוי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש שיתוקן הפרוטוקול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דהאמשה הצביע, וחבר הכנסת מקסים לוי לא הצביע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת החוק תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, תם סדר-יומנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הישיבה הבאה תהיה מחר, יום רביעי, א' באדר ב' התש"ס, 8 במרס 2000, בשעה 11:00.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישיבה זו נעולה.