ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 153, 2000-11-14 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת מליאת הכנסת היום, יום שלישי, ט"ז בחודש מרחשוון, שנת התשס"א, 14 בנובמבר, שנת 2000.

אברהם בורג: הנושא הראשון: נאומים בני דקה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה לשם רישום.

אברהם בורג: ניתן להצביע.

אברהם בורג: בבקשה.

קריאות: – – –

אברהם בורג: אתם רוצים לקיים הצבעה על ההצעה הזאת?

זבולון אורלב: שנזכה להיות לראש ולא לזנב.

אברהם בורג: חבר הכנסת אורלב, מעולם לא ראיתי אותך לא זוכה.

אברהם בורג: יש לך איזו הצעה שיוצא לך לא טוב ממנה?

זבולון אורלב: אין תגובה.

אברהם בורג: יש הפתעות בתוצאה, רבותי חברי הכנסת.

זבולון אורלב: – – –

אברהם בורג: קודם כול, בואו נוסיף את חבר הכנסת בן-מנחם לרשימה ונודיע שהרשימה סגורה.

אלי בן-מנחם: – – –

אברהם בורג: קודם נסגור, אחרי כן נראה מה יהיה.

אברהם בורג: ראשון השואלים – חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חברת הכנסת יהודית נאות.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: חברת הכנסת נאות, את מוותרת?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אחרי חבר הכנסת זנדברג – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני עומד כאן באיפוק ורוצה לדבר על האיפוק שמאפיין את ראש הממשלה, אבל אני חושב שהאיפוק הזה יותר מכול מעיד על ניתוק – ניתוק מהסערה שהציבור בישראל מרגיש, מהתסכול, מתחושת חוסר האונים שמאפיינת את האזרחים של מדינת ישראל בימים אלה.

אליעזר זנדברג: ואני חושב, שהכנסת צריכה להתאגד בקריאה לראש הממשלה לצאת מן האיפוק – בעצם לצאת מן השיתוק – ולומר דברים לעם בצורה ברורה, ולגבות את הדברים שלו, אולי בפעם הראשונה מאז הוא נבחר, גם במעשים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ברוח הדברים שאמר חבר הכנסת זנדברג לפני, אני רוצה לומר, שאתמול נרצחו ארבעה אנשים על לא עוול בכפם.

נחום לנגנטל: אנחנו, סיעת המפד"ל, סיירנו בגוש-קטיף, סיירנו גם בבנימין, סיירנו בגוש-עציון וראינו את האנשים שם, שמרגישים כמו ברווזים במטווח במכוניות שהם נוסעים בהן שם ומופקרים לרציחה על-ידי האויבים שלנו.

נחום לנגנטל: ויש לכולנו הרגשה, שבגלל מדיניות האיפוק של ראש הממשלה, מופקרים חיילי צה"ל ומופקרים האנשים שגרים באותם מקומות.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו צריכים להתלכד כולנו ולומר לראש הממשלה: תן לצה"ל לנצח במה שהוא מסוגל לנצח.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

אברהם בורג: נא לגשת למיקרופון.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, במלחמה האחרונה בינינו לבין הפלסטינים, המתקראת "אינתיפאדת אל-אקצא", אין ביטוי ליתרון היחסי שלנו על פני הערבים, והוא היתרון של העוצמה והכוח שלרשותנו.

רחבעם זאבי: לעומת זאת, הערבים מנצלים את היתרון היחסי שלהם, והוא ביצוע של פעולות גרילה או פעולות טרור, המתבססות על הישענות, היטמעות, מסתור בתוך הג'ונגל האנושי הגדול של יהודה ושומרון.

רחבעם זאבי: אם אנחנו רוצים לנצח במלחמה הזאת – ואנחנו חייבים לנצח בה – אין מנוס אלא לתת ביטוי ליתרון שיש לנו.

רחבעם זאבי: ואני קורא לממשלת ישראל להפסיק לשים על עצמה הגבלות ומגבלות, סייגים ומנעולים, ולתת לצה"ל לנצח במלחמה הזאת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת ישראל כץ, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

אברהם בורג: בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אתמול קיימנו בכנסת דיון בהצעת חוק של ידידי חבר הכנסת ד"ר יובל שטייניץ, להרחקת עברייני מין ממוסדות חינוך לאחר שסיימו לרצות את עונשם, והיו כאן, בודדים אומנם, חברי כנסת מהמפלגות הערביות, שהמשילו את חיילי צה"ל לסוטים ולעברייני מין והמשילו את חיילי צה"ל למי שרודפים אחרי ילדים חפים מפשע עקב סטיות מיניות, ואת כל התיאור הזה הם הדביקו לחיילי צה"ל, שנאבקים נגד טרור פלסטיני במלחמה שהממשלה והכנסת שלחו אותם לבצע, בלי קשר להבדלי דעות פוליטיות.

ישראל כץ: ואני חושב, שהגיע הזמן שכל חבר בבית הזה ידע לכבד את כהונתו ואת הצהרתו על נאמנותו למדינה.

אברהם בורג: אני מאוד מודה לך.

אברהם בורג: חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, בתאריך ד' בחשוון התשס"א, 2 בנובמבר, אמרה הגברת דליה יאירי בתוכניתה "עניין אחר" ב"קול ישראל": "אתמול נכשלנו כאן ביוזמה שלנו לעשות לובי נגד חוק משפחות ברוכות ילדים".

שמואל הלפרט: וזה לא מקרה ראשון שמגיש תוכנית ב"קול ישראל" עושה לובי למען נושא השנוי במחלוקת.

שמואל הלפרט: באותה תוכנית ולמחרת ביקשתי לאפשר לי לתת תגובה בנושא, ולצערי נעניתי בשלילה.

שמואל הלפרט: רצוני לשאול: האם מותר לשדרנית ב"קול ישראל" להציג נושאים בצורה מגמתית ולא לאפשר אפילו מתן תגובה אחרת?

שמואל הלפרט: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

אליעזר כהן: אדוני היושב-ראש, מאז הגעתי לכנסת לא ייחסתי מספיק חשיבות ורצינות למפלגה שנקראת מרצ.

אליעזר כהן: רק לאחרונה אני מגלה איזו מפלגה רצינית היא, מפני שיש לה כמה ראשים שהם ממש גאונים.

אליעזר כהן: אקס שרים כמו רן כהן ויוסי שריד מעלים רעיון גאוני: לפרק יישובים מול פירוק ה"תנזים".

אליעזר כהן: נדהמתי, איך לא חשבנו על זה עד היום?

אליעזר כהן: הרי שעה אחרי שיפרקו את היישובים, האינתיפאדה תיפסק.

אליעזר כהן: איזה רעיון מבריק.

אליעזר כהן: צריך אקס שרים בשביל זה.

אליעזר כהן: בושה וחרפה.

אליעזר כהן: היישובים נועדו להפריח את השממה.

אליעזר כהן: אי-אפשר להשוות אותם לארגון טרוריסטי מגעיל, שנלחם בנו.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אני מבין שאתה לא מסכים להצעתם.

אברהם בורג: חבר הכנת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, כל הנוכחים התחילו בדיבור על ניצחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אכן יש דרך אחת לניצחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הניצחון לא יהיה לא בהריגות ולא בשפיכות דמים ולא ביותר קורבנות ושכול ואבל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הניצחון יהיה בהגעה לשלום, והאפשרות קיימת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש להכיר במדינה הפלסטינית, בהגדרה העצמית של העם הפלסטיני, וזה יפסיק את כל המריבות ושפיכות הדמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש עוד דרך לניצחון, ואני מציע את זה לישראל כץ, לאחר שדיבר עכשיו על חברי הכנסת הערבים שכאילו אמרו והמשילו וכו'.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: צריך לנצח קודם כול את כוחות העוול שבתוכנו, צריך לנצח את השאיפה שלך להסית לגזענות בכל רגע ועל כל שעל, ואם ננצח בעניין הזה, הבית הזה יהיה מבורך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק גאגולה: מעניין איך לא חשבנו על זה.

יצחק גאגולה: ..

תאופיק חטיב: זה שאתה לא יודע לחשוב, זו בעיה שלך.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

יצחק גאגולה: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת גאגולה, אל תפריע עכשיו.

אברהם בורג: חברי הכנסת לא מפריעים בשעה הזאת.

יצחק גאגולה: יש חופש ביטוי.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת חטיב.

תאופיק חטיב: קיבלתי מכתב של עורך-דין שמייצג סוכני ביטוח ערבים.

תאופיק חטיב: אותה רוח שדיברו בה עד עכשיו – כנראה זו אותה רוח שחבר הכנסת ישראל כץ מנסה להשרות על הכנסת – השפיעה גם על חברות הביטוח, והן מבקשות להתאגד כקרטל ולמנוע מהסוכנים הערבים לתת ביטוח חובה לערבים בעלי רכב, זאת אומרת:

תאופיק חטיב: אותם סוכנים חייבים לפעול תחת חסותם של סוכנים יהודים, והמטרה ברורה, לאומנית לגמרי – כסף.

תאופיק חטיב: הבנת את זה, חבר הכנסת ישראל כץ?

תאופיק חטיב: אפילו עבור בצע הכסף, אפשר לנצל גם את האווירה הזאת שהיום אתה מנסה להשרות, ולהתאגד כקרטל נגד החוק, כדי להכריח סוכנים ערבים להיות תחת חסות של סוכנים יהודים וחברות יהודיות, ולא לאפשר להם לתת ביטוח חובה לערבים בעלי רכב.

ישראל כץ: תקנון הכנסת לא מחייב – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחרי כן – חבר הכנסת יורי שטרן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, נראה שידידי חבר הכנסת אליעזר כהן צ'יטה גם הפעם לא יצביע מרצ, אני לא אתפלא.

זהבה גלאון: אני רוצה להתריע על תופעה שמתרחשת כאן באולם המליאה זה זמן.

ראובן ריבלין: כל אחד יכול להצביע מרצ, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אנחנו נעשה לך ועדת קבלה, חבר הכנסת רובי ריבלין.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אתה מפריע.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נוהגים לחרף ולגדף זה את זה ולהשמיע דעות שלא מקובלות על חבריהם, הכול בגבול הלגיטימיות, גם אם לא תמיד לטעמי.

זהבה גלאון: הייתי אומרת שאתמול הדבר הזה עבר את גבולות חופש הביטוי.

זהבה גלאון: חבר הכנסת בני אלון הציג את חבר הכנסת מוסי רז ואותי במליאה כמי שנותנים הכשר לרצח, לרצח של מתנחלים.

זהבה גלאון: אני רוצה להזהיר, יש חריגה מגבולות חופש הביטוי, וכבר ראינו איך מלה מובילה לאצבע על ההדק, ושלא יתפלא חבר הכנסת אלון, שמי ששופך שמן על המדורה, מביא אחר כך לתבערה בדבריו הנואלים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, הרוצחים שרצחו אתמול וקטלו את חייהם של שלושה ישראלים, יצאו מהעיר רמאללה, שהיתה אמורה להיות מכותרת, וחזרו לתוכה בלי שייתפסו על-ידי השלטונות שלנו.

יורי שטרן: זה בא כתוצאה מההסכם החדש שהביא לנו השר שמעון פרס, כשהוא סיכם עם ערפאת על הפסקת אש, ובעקבותיו נסוג צה"ל שוב פעם ואפשר את תנועתם של פלסטינים בכבישים.

יורי שטרן: אני רוצה להגיד, שיש אנשים שאחראים לדברים הנוראיים שקורים לאחרונה.

יורי שטרן: יש אנשים שאחראים להסכם אוסלו האומלל, שהביא אותנו לאסונות האלה.

יורי שטרן: יש אנשים שאחראים למניפולציות שהציבור נתון להן וקורבן להן במשך תקופה מאוד מאוד ארוכה, ואני מבקש לחשוב מחדש על כך שצריך להקים ועדת חקירה לעניין הסכמי אוסלו וכל מה שבא כתוצאה מהם.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יצחק גאגולה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת גנדי ריגר.

אברהם בורג: בבקשה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לשלוח מכאן את תנחומי למשפחות החללים מאתמול וכן איחולי החלמה מהירה לפצועים.

יצחק גאגולה: כמו כן, אני שולח את תנחומי למשפחת רבין על פטירת הגברת לאה רבין, זיכרונה לברכה.

יצחק גאגולה: ולעצם העניין, נכון שבימים אלו ראש הממשלה, מר אהוד ברק, מוזמן ומתכבד בתוקף תפקידו לטוס לארצות-הברית כדי לבחון ולקדם מהלכים מדיניים, אך על שר הביטחון, מר אהוד ברק, בימים טרופים אלה להתכבד ולהיות נוכח בארץ.

יצחק גאגולה: למרות הגישה המאופקת המונחית על-ידי הדרג המדיני, כאשר חיילינו ואזרחינו נמצאים בשדה קרב יום-יום ושעה-שעה, הם צריכים הכוונה, תמיכה, הגדרות והנחיות מצד שר ביטחון במשרה מלאה.

יצחק גאגולה: ולראיה, מטוסו של ראש הממשלה ושר הביטחון, מר אהוד ברק, נאלץ להתמודד עם דילמת חטיפת המטוס הרוסי, שבעצמו לא ידע איפה חשוב יותר שיהיה נוכח – להמשיך טיסה מלונדון לארצות-הברית, או לשוב הביתה.

יצחק גאגולה: שורה תחתונה, דרוש שר ביטחון במשרה מלאה, כדי שיחזיר את הביטחון לאזרחים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת גנדי ריגר, ואחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

גנדי ריגר: אדוני היושב-ראש, כולם יודעים שמצב האבטלה במדינה בלי שינוי, אבל אנחנו שומעים שיורד מספר המובטלים במדינה.

גנדי ריגר: אני אומר שמספיק לעשות שמיניות עם הסטטיסטיקה.

גנדי ריגר: אנחנו צריכים לבנות איזו תוכנית שתתמודד עם מצב האבטלה היום במדינה.

גנדי ריגר: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

אברהם בורג: אחריה – חבר הכנסת יצחק סבן.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת החשמל מאיימת לנתק את עזה מאספקת החשמל בשל חוב של 9 מיליוני שקלים.

חוסניה ג'בארה: אני חושבת, שבמצב הכלכלי הקשה הזה, כשקשה מאוד לגבות את התשלום מהצרכנים הפלסטינים בעזה – –

ראובן ריבלין: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין.

חוסניה ג'בארה: – – פגיעה באספקת החשמל בעזה היא הכרזת מלחמה על העם הפלסטיני.

אברהם בורג: תודה רבה.

ראובן ריבלין: עוד פעם מלחמה.

ראובן ריבלין: ..

אברהם בורג: חבר הכנסת יצחק סבן.

אברהם בורג: אחר כך – חבר הכנסת יגאל ביבי.

ראובן ריבלין: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אני אבקש מסגן יושב-ראש הכנסת מטעם הליכוד להוציא אותך החוצה.

קריאה: – – –

אברהם בורג: מכובדי, מודיע בהכנעה.

יצחק סבן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השבוע נתבשרנו בהודעה חטופה בכלי התקשורת, שרוני מילוא, שר הבריאות, נחקר ביחידה הארצית לחקירות הונאה בעניין העמותות.

יצחק סבן: שאלתי את עצמי: מה, עד רוני מילוא הגיעו?

יצחק סבן: אך אני אומר לך, כבוד שר הבריאות הנכבד מר רוני מילוא, שאין לך מה לדאוג.

יצחק סבן: הסר כל דאגה מלבך, משום שעצם העובדה שאתה לא חרדי, כבר מורידה ל-50% את האפשרות שיגישו נגדך כתב אישום.

יצחק סבן: ויותר מזה, העובדה שאתה לא ספרדי, מפחיתה את הסיכוי שיגישו נגדך כתב אישום עוד ב-30%.

יצחק סבן: וכן זה שאתה מהשמאל, ולא סתם מהשמאל, אלא היית בעבר חבר ליכוד, מפחית את הסיכוי להגשת כתב אישום נגדך עוד ב-15%.

יצחק סבן: לכן, הסיכוי שיוגש נגדך כתב אישום עומד על 5% בלבד.

יצחק סבן: ההוכחה לכך – ראה את כל אלה שלא הגישו נגדם כתבי אישום לאחרונה, ואין אני רוצה להזכיר שמות.

יצחק סבן: ולכן, הסר כל דאגה מלבך.

יצחק סבן: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה על ניחום האבלים.

אברהם בורג: חבר הכנסת יגאל ביבי.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת דני נוה.

יגאל ביבי: חבר הכנסת סבן, לא רע, לא רע.

יגאל ביבי: אני חוזר מהלווייתה של שרה לישה, זכר צדיקה לברכה.

יגאל ביבי: פגשתי שם ציבור מגוון.

יגאל ביבי: חשתי מה שכולם חשים בימים אלה, שאין מלך בישראל, חיי אדם מופקרים, ואני רוצה להצדיע למתיישבים ביש"ע, שבמשך חודש ימים סובלים, נהרגים ונפצעים, ומתנהגים באיפוק מרבי.

יגאל ביבי: אני פונה לראש הממשלה ומבקש ממנו למלא את חובתו האלמנטרית לשמור על הנפש ועל חיי העם שעליו הוא מופקד.

יגאל ביבי: כנבחר ציבור אני חייב להזהיר את ראש הממשלה, כי אם הוא לא יבטיח את ביטחון האזרחים, יהיה הדבר הגרוע ביותר שיכול להיות למדינה, כאשר האזרחים נוטלים את החוק לידיים ומגינים על עצמם.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת דני נוה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח ששר המשפטים נמצא כאן, כי אני פניתי היום ליועץ המשפטי לממשלה ולשר המשפטים והפניתי את תשומת לבם לכך, שעל-פי הפקודה למניעת טרור, אש"ף וה"פתח" הם עדיין ארגוני טרור, הם לא הוצאו מהרשימה.

דני נוה: במשך שנים מאז הסכם אוסלו נהגו לטעון, שהנסיבות המדיניות השתנו, ולכן אין מקום להפעיל את הפקודה כלפי אש"ף וה"פתח".

דני נוה: היום, כשברור לכל ילד ולכל מי שעיניו בראשו שאש"ף וערפאת חזרו לפעול כארגוני טרור לכל דבר, הגיעה השעה ששר המשפטים יפעיל את סמכותו מכוח הפקודה למניעת טרור כלפי מי שחבר בארגונים האלה ויש מקום להפעיל נגדו צעדים משפטיים.

דני נוה: אני חושב, שזה כלי חשוב, שצריך להשתמש בו.

דני נוה: הבעיה היא כמובן שהממשלה פשוט איננה יודעת מה היא רוצה, ובלשון הציורית שנהגו לומר פעם בצורה קצת שונה, מטוסו של ראש הממשלה הוא מטוס שרוצה לטוס לכל מקום, ולכל מקום אי-אפשר לטוס.

דני נוה: אי-אפשר יום אחד להסיר את הסגר ויום אחד לפתוח אותו, יום אחד לפתוח את השדה ויום אחד לסגור אותו.

דני נוה: צריך להחליט לאן הולכים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

אברהם בורג: בבקשה.

זבולון אורלב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מדיניות ההבלגה של ראש הממשלה ומלחמת ההתגוננות ששר הביטחון כופה על צה"ל, יחד עם מלחמת התגובה והמיגון, היא מדיניות ביטחונית של בת-יענה, של הטמנת הראש בחול, וזו מדיניות של מלחמת חפירות, ובמלחמה כזאת לא מנצחים.

זבולון אורלב: לא רק שאין בכך פתרון צבאי ומדיני, אלא להיפך.

זבולון אורלב: מדיניות רופסת כזאת מזמינה עוד טרור, מעודדת את הפלסטינים להמשיך לחימה נגד צה"ל ולפגוע באזרחים, והפלסטינים רואים בכך חולשה, שמזמינה טרור ופיגועים.

זבולון אורלב: מדיניות כזאת משדרת בלבול והססנות.

זבולון אורלב: במלחמה צריך לנהוג כמו במלחמה.

זבולון אורלב: בשעה כזאת דרושה לישראל ממשלה חדשה, שתוביל מדיניות ביטחון תקיפה, יוזמת, מתוחכמת, שתעביר את היוזמה לצה"ל ותכניס את האויב למגננה.

זבולון אורלב: צריך שצה"ל ינצח.

זבולון אורלב: אחרי שצה"ל ינצח, נדבר סביב שולחן הדיונים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת אליהו בן-מנחם.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול התקיימה עוד פגישה של ראש ממשלת ישראל עם נשיא ארצות-הברית ביל קלינטון, שכרגע משוחרר מכל שיקול אלקטורלי, אפשר לומר גם משיקול פוליטי.

יולי יואל אדלשטיין: ולצערי הרב ובתסכול רב אני חייב לומר, שגם מן הפגישה הזאת לא שמענו שום דבר חדש על אודות שחרורו האפשרי של יונתן פולארד מהכלא האמריקני אחרי 15 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: לא שמענו שום מידע נוסף על נעדרי סולטן-יעקוב, לא שמענו אפילו שום דבר נוסף בנוגע לשלושת החטופים האחרונים שנמצאים כבר יותר מחודש בלבנון כנראה ואנחנו לא יודעים מה עלה בגורלם.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה, שממשלת ישראל תתחיל לפעול סוף-סוף בעניין הזה, אבל יכול להיות שהפעילות תתחיל כבר עם ראש ממשלה חדש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להפנות את תשומת הלב לרגע קט מהבעיות המדיניות-הביטחוניות הקשות לבעיות חברתיות לא פחות מאיימות.

אלי בן-מנחם: השבוע פורסם, כי הרשות למלחמה בסמים תבחן מחדש את מדיניותה בנוגע לשימוש במריחואנה.

אלי בן-מנחם: שלמה גל, יושב-ראש הרשות, טען באחרונה, כי לדעתו אין להעמיד לדין את משתמשי המריחואנה.

אלי בן-מנחם: הנימוק לכך הוא, שבארץ יש כיום יותר מ-250,000 משתמשים בסם המריחואנה, ולכן יש להפנות את מירב המשאבים למלחמה בסמים כבדים יותר.

אלי בן-מנחם: השבוע גם התבשרנו, שבעשור האחרון חלה עלייה של 705% בתיקי הסמים שנפתחו לבני נוער.

אלי בן-מנחם: מנתוני המשטרה עולה, כי הארץ מוצפת במריחואנה ובכדורי "אקסטזי".

אלי בן-מנחם: היום כל תלמיד יכול להשיג את הסמים הללו ללא קושי, ובני נוער מחזיקים ברשותם כמויות עצומות של סמים.

אלי בן-מנחם: אני רוצה להפנות קריאה אל ראש הממשלה, משרד החינוך וראשי הרשות למלחמה בסמים: המאבק בסמים הקלים חשוב לא פחות מהמאבק בסמים הכבדים.

אלי בן-מנחם: הענקת לגיטימיות לסמים הקלים תשפיע על השימוש בסמים הכבדים ותעורר תופעות חברתיות מדאיגות.

אלי בן-מנחם: לסיום, בהולנד, שבה התירו שימוש במריחואנה, לא יודעים היום איך לעצור את כדור השלג.

אלי בן-מנחם: אני מציע להפסיק להיות תמימים ולא לחפש חיים קלים.

אלי בן-מנחם: בואו נעצור את כדור השלג לפני שהוא מתחיל להידרדר.

אלי בן-מנחם: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אפיר פינס.

אברהם בורג: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

אברהם בורג: חברת הכנסת יהודית נאות, את עוד רוצה לדבר?

אברהם בורג: לא.

אברהם בורג: הרשימה סגורה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אתמול עברנו יום מאוד קשה עם אירועי ירי מאוד קשים ומאוד פוגעים.

אופיר פינס-פז: תנחומינו למשפחות השכולות ואיחולי החלמה מהירה ושלמה לפצועים.

אופיר פינס-פז: אבל דווקא ביום הזה אני חושב שהדבר האחרון שחברים כמו חבר הכנסת ריבלין, שאתמול עלה כאן לבמה והשתלח בראש הממשלה במלים שאני לא רוצה אפילו לחזור עליהן, בצורה כזאת מכוערת, כשראש הממשלה בחוץ-לארץ, בהתלהמות שאין למעלה ממנה; ואני רואה את חברת הכנסת לימור לבנת יושבת באיזה אוהל שבאמת, באמת אני מתבייש שככה מתנהגים אנשים מהאופוזיציה – – –

זאב בוים: מה אתה מתבייש?

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, בנוהל הזה לא מפריעים, כל אחד אומר מה שהוא רוצה בלי הפרעות.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, לסיום, חברי כנסת באופוזיציה אינם פטורים מאחריות, וכשאתה מכהן כחבר כנסת באופוזיציה, זה לא אומר שאתה יכול לנהוג הפקרות.

אופיר פינס-פז: זה הכול.

אברהם בורג: תודה רבה.

זאב בוים: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, לא להפריע עכשיו.

אברהם בורג: סליחה, אתה לא מכיר את הנוהל הזה.

אברהם בורג: בנוהל הזה של נאומים בני דקה כל אחד יכול להגיד מה שהוא רוצה ולא מפריעים.

אברהם בורג: חברת הכנסת סופה לנדבר.

אברהם בורג: ואחריה – אחרון הדוברים, חבר הכנסת איוב קרא.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושבת שאני צריכה להצטרף לחבר הכנסת אופיר פינס-פז, יושב-ראש סיעת מפלגת העבודה.

סופה לנדבר: לדעתי, בימים אלה העם צריך להיות מאוחד וצריך להיות יחד.

סופה לנדבר: יכול להיות שבימים האלה לא מדברים על שום דבר, אבל אני כן רוצה לדבר על המצוקה של העיר אשדוד.

סופה לנדבר: יכול להיות שבפרק הזמן הזה לא עומדות על הפרק שום שאלות חוץ מעתיד מדינתנו, אבל עם זאת אני רוצה להבהיר, שבאשדוד יש מצוקה רבה.

סופה לנדבר: היום התפרסם בעיתון "הארץ" מאמר על 18 נקודות אבטלה ועוני, ואני רוצה להגיד, שבעיר שמונה כמעט 200,000 תושבים, יש אבטלה של 10%; זה כמעט 7,500 מובטלים.

סופה לנדבר: לכן שיגרתי היום מכתב לראש הממשלה, של-11 היישובים בדרום הזקוקים לטיפול נקודתי צריך להוסיף עוד עיר, עיר גדולה ומאוחדת, העיר אשדוד.

סופה לנדבר: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אחרון – חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול היו בבית הזה נציגים מטעם צד"ל, והיום פורסמה בעיתון "הארץ" כתבה ענקית על כך שממשלת ישראל רוצה לגרש 92 משפחות.

איוב קרא: בבוקר כשדיברתי ברדיו, ראש המינהלת הכחיש את זה.

איוב קרא: מאידך גיסא, יש לנו הרשימות ובדקנו את הנושא עם הכתבים ולכולם ידוע שזאת אמת.

איוב קרא: הממשלה הזאת דוחקת ופוגעת באוהדיה והופכת אותם לשונאיה.

איוב קרא: אני לא יודע איך תהפוך את השונאים לאוהבים.

איוב קרא: חבר הכנסת אופיר פינס, ראש הממשלה שלך נכשל.

איוב קרא: ראש הממשלה שלך פשט את הרגל, הוא צריך ללכת הביתה.

איוב קרא: הוא הפקיר את אזרחי ישראל.

איוב קרא: מה אתה רוצה שאנשים יגידו, שישתקו?

איוב קרא: זה משטר דמוקרטי, אנחנו נביע את הדעה שלנו בריש גלי, מתי שאנחנו רוצים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הרשויות המקומיות (תיקוני חקיקה) (שלילת הזכות להיבחר ולכהן בשל עבירה שיש עמה קלון).

אברהם בורג: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, חבר הכנסת דוד אזולאי, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אברהם בורג: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, ההצעה מוגשת למליאת הכנסת לאחר שנדונה במליאה בקריאה ראשונה ביום א' באב התש"ס, 2 באוגוסט 2000, ולאחר שוועדת הפנים ואיכות הסביבה דנה בה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: מטרת הצעת חוק זו היא להסדיר את נושא פסילתם של מועמדים ופקיעת כהונתם של נבחרים שהורשעו בעבירה שיש עמה קלון.

דוד אזולאי: מוצע, כי עד לתחילת הכהונה יכריע בשאלת הקלון יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית, ואילו כשפסק-הדין ניתן לאחר תחילת הכהונה, יחויב בית-המשפט להכריע אם יש בעבירה משום קלון.

דוד אזולאי: הדין הקיים קובע תקופת צינון של חמש שנים מיום שפסק-הדין המרשיע בעבירה שיש עמה קלון נעשה סופי, כשבשאלת הקלון מכריע בית-המשפט.

דוד אזולאי: העיקרון המונח ביסוד ההצעה הוא, שאדם שהורשע בעבירה ונידון לעונש מאסר בפועל לתקופה העולה על שלושה חודשים, וביום הגשת רשימת המועמדים טרם עברו שבע שנים – מה שהיה עד היום חמש שנים מהיום שגמר לרצות את עונשו – לא יהיה זכאי להיבחר, אלא אם קבע יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ולראש הממשלה, אשר הינו שופט עליון, כי אין עם העבירה משום קלון.

דוד אזולאי: ההסדר המוצע מחייב הענקת סמכות ליושב-ראש ועדת הבחירות וכן מחייב את מחיקתה של פסקה (6) בסעיף 7 לחוק הבחירות, ולפיכך מוצע לעגן סמכות זו ולמחוק את הפסקה האמורה.

דוד אזולאי: לסיכום, ההצעה מהווה צעד חשוב מאוד להבטחת טוהר המידות בשלטון המקומי במדינת ישראל.

דוד אזולאי: לפיכך אני מבקש מחברי הבית לאשר את הצעת החוק, שהוגשה ללא הסתייגויות, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה, ברשותך, לנצל את הבמה ולהודות לחברת הכנסת יהודית נאות, שיזמה את הצעת החוק יחד עם האחרים.

דוד אזולאי: אני חושב שזה דבר טוב, דבר שאומנם נמשך הרבה זמן, אבל בוודאי מוסיף לשלטון המקומי במדינת ישראל.

דוד אזולאי: אני רוצה להודות לעורכת-הדין מירי שור-פרנקל, היועצת המשפטית לוועדה, לצוות הוועדה, ובראשם מנהלת הוועדה הגברת יפה שפירא.

דוד אזולאי: חברת הכנסת יהודית נאות, אני רוצה להודות גם לגברת ענתבי, שהיא הממונה על נוסח החוק במשרד המשפטים, אף שאני יודע שיש לך קצת כעס עליה, אבל לא נורא, יש לה הרבה עבודה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק זו בקריאה שנייה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 5-1 – 17 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 5-1 נתקבלו.

אברהם בורג: 17 בעד, שניים נגד, ללא נמנעים.

אברהם בורג: הצעת חוק זו אושרה בקריאה שנייה כהצעת הוועדה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק זו, הצעת חוק הרשויות המקומיות (תיקוני חקיקה) (שלילת הזכות להיבחר ולכהן בשל עבירה שיש עמה קלון), בקריאה שלישית.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, ניתן להצביע.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 18 נגד – 2 נמנעים – 1 חוק הרשויות המקומיות (תיקוני חקיקה) (שלילת הזכות להיבחר ולכהן בשל עבירה שיש עמה קלון), התשס"א–2000, נתקבל.

אברהם בורג: 18 בעד, שני מתנגדים, נמנעת אחת.

אברהם בורג: הצעת חוק זו עברה כהצעת הוועדה והיא תעבור לוועדת הפנים עוד הפעם.

אברהם בורג: ..

אברהם בורג: אתם מוכנים עוד פעם?

אברהם בורג: המשפט האחרון מבוטל.

אברהם בורג: בבקשה, חברת הכנסת נאות, זכות לנמנעים במשך שלוש דקות.

יהודית נאות: אל תעניש את חבר הכנסת דוד אזולאי, שבעצם ביקשתי לבוא ולהודות לו כיושב-ראש ועדת הפנים על הניהול הענייני של הדיונים הלא-פשוטים בנושא הזכות לבחור ולהיבחר.

יהודית נאות: אני רוצה להודות לגברת נגה ענתבי על התיקונים וההערות.

יהודית נאות: אני רוצה להודות לעורך-הדין תמיר שאנן, שעזר לעורכת-הדין מירי פרנקל-שור.

יהודית נאות: כמובן גם למנהלת הוועדה יפה שפירא ולמזכירת הוועדה שושנה אזולאי.

יהודית נאות: אני רוצה להוסיף עוד שני שמות.

יהודית נאות: אני רוצה להודות גם לעורכת-הדין סיגל קוגוט ולעורכת-הדין אביטל שטרנברג, שעבדו במקביל בוועדת החוקה על הצעה מקבילה.

יהודית נאות: כל ה-input שלהן, התוספות שלהן, שיפרו לאין ערוך את הרעיון הבסיסי.

יהודית נאות: אני רוצה להודות במיוחד לוועדת השרים לענייני חקיקה, שלא התנגדה להצעת החוק הזאת, משום שאילולא כן אולי לא היינו מגיעים לאישורה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: מזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להצעת חוק השאלת ספרי לימוד, התש"ס–2000, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

א' האן: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דוד טל: אנחנו עוברים להצעת חוק השאלת ספרי לימוד, התש"ס–2000, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דוד טל: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, חבר הכנסת זבולון אורלב.

דוד טל: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מלכתחילה רצתה הוועדה להציג את החוק הזה בסוף המושב הקודם, על מנת שתחולתו תהיה בראשית שנת הלימודים הנוכחית, אבל מחמת בעיות תקציב וקואליציה נדחתה ההצעה והיא מובאת היום, ולכן צורף לחברי הכנסת לוח תיקונים שפירושו שהחוק יחול במקום בשנת התשס"א בשנת התשס"ב.

זבולון אורלב: עיקרו של חוק השאלת ספרי לימוד הוא, שכל בית-ספר שמעוניין להיכנס למפעל השאלת ספרים, לא תישמע טענה שאין תקציב לכלול אותו בו.

זבולון אורלב: כיום, מבין 3,000 בתי-ספר, למעלה מ-1,000 בתי-ספר כלולים בפרויקט השאלת ספרים.

זבולון אורלב: בפרויקט השאלת הספרים מוזילים את ספרי הלימוד לתלמידים בשני-שלישים – במקום הוצאה של 700-600 שקלים לתלמיד לצורך רכישת ספרי לימוד חדשים, ישלמו ההורים אגרה בהיקף של כ-200 שקלים.

זבולון אורלב: העיקרון של הפרויקט הוא, שבסיום שנת הלימודים כל התלמידים משאירים את ספריהם על השולחן.

זבולון אורלב: יש מנגנון שבודק את הספרים, מחדש ספרים ומשלים אותם, וכשהתלמיד בא בראשית שנת הלימודים לכיתה החדשה הוא מוצא על השולחן בכיתה החדשה את כל ספרי הלימוד לשנה החדשה.

זבולון אורלב: לצורך זה יש תקציב הקמה ויש תקציב של תחזוקה.

זבולון אורלב: תקציב התחזוקה, על-פי החוק, הוא האגרה שההורים ישלמו, כ-200 שקלים.

זבולון אורלב: תקציב ההקמה ממומן מתקציב המדינה.

זבולון אורלב: שר החינוך הקודם, מר יוסי שריד, שתמך בהצעת החוק, התחייב בוועדת החינוך אז – בלי חוק – שהמפעל יושלם בתוך שנתיים.

זבולון אורלב: לצורך כך נחוצים כמה עשרות מיליוני שקלים, ולא כפי שטען האוצר בקריאה הראשונה, שמדובר בכמה מאות מיליוני שקלים.

זבולון אורלב: זו הוצאה חד-פעמית.

זבולון אורלב: אני חוזר – הוצאה חד-פעמית.

זבולון אורלב: זו הצעת חוק סוציאלית, חברתית, המסייעת להקלת נטל התשלומים של ההורים.

זבולון אורלב: אני רוצה להודות לחברי הכנסת שיזמו את הצעת החוק הזאת: מיכאל קליינר, מיכאל נודלמן, אליעזר כהן, אביגדור ליברמן, יורי שטרן, יהודית נאות, בנימין אלון, ויקטור בריילובסקי, אבשלום וילן, תאופיק חטיב, מוחמד כנעאן, נחום לנגנטל, יוסף לפיד, ענת מאור, עסאם מח'ול, יוסף פריצקי, אמנון רובינשטיין וראובן ריבלין.

זבולון אורלב: אני גם מבקש להודות ליועצים המשפטיים מירי פרנקל-שור ותמיר שאנן, לכל חברי ועדת החינוך ולמנהלת הוועדה על סיועם בהשלמת חוק זה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: נעבור למסתייגים.

דוד טל: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אשר לחוק השאלת ספרי לימוד שיזמו חברי כנסת רבים – יהודית נאות, מיכאל נודלמן, חברים אחרים ואולי אפילו אני – – –

מיכאל קליינר: הצעתי את הצעת החוק הזאת כבר בכנסת הקודמת.

בנימין אלון: – – – וגם מיכאל קליינר, סליחה ידידי, החוק לא לפני.

בנימין אלון: זה חוק ראוי.

בנימין אלון: אנחנו זוכרים את מה שחז"ל סיפרו לנו על ט"ו באב, שהיו משאילים זה לזה, כדי שלא יבושו.

בנימין אלון: כדי שלא ייווצרו פה שתי שכבות, מההתחלה, מהמסד החברתי של הפגישה בבית-הספר, אלה שיש להם ואלה שאין להם, והגרוע מכך – אלה שלוחצים על ההורים שלהם, כי לא נעים להם, ויוצרים מצוקה נוספת, חברתית ונפשית.

בנימין אלון: לכן זה חוק ראוי, זה חוק חברתי, זה חוק צודק, ויישר כוחם של המציעים כולם.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני כמובן מצטרף לחוק ומסיר את ההסתייגות, אבל אם יורשה לי לומר – והייתי רוצה להשתמש בלשון שמשתמש בה ראש הממשלה, הממשלה שאיננה, הממשלה שלא נמצאת, וזה דבר קבוע – הייתי רוצה לתת לו אולטימטום למר אהוד ברק, אבל אני לא רוצה להצטרף לאולטימטומים שלו, שאין להם שום תוקף – – –

דוד טל: אדוני יקשור את זה אחר כך עם הספרים?

בנימין אלון: אני אגמור עם זה.

בנימין אלון: הייתי רוצה לתת אולטימטום לראש הממשלה ולומר לו: אדוני ראש הממשלה, אם אתה מסוגל בתוך 24 שעות להשיב מלחמה שערה לאויב הפלסטיני, ולשחרר את גילה ואת כל שאר המקומות שיורים עליהם יום-יום מטווח האש הקל – מדובר בסך הכול בקילומטר וחצי או שניים – תפיסה של כל שטח שממנו יורים, אז השב מלחמה שערה וגם שבט השמאל שאתה נמנה עמו איכשהו יקבל את זה, כי אתה הרי מהשבט שלו.

בנימין אלון: תשיב לכידות לעם ישראל, תשיב אחדות לעם ישראל ותנצח במלחמה.

בנימין אלון: אם אינך מסוגל לנצח במלחמה, ואתה היית רק חייל מספר אחת לתעמולה, אז מיידית תסיק מסקנות, ושהכיסאות הריקים האלו, שיהיו ריקים רשמית.

בנימין אלון: תתפטר.

בנימין אלון: אל תעמיס את עצמך על עם ישראל.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, בימים כתיקונם הייתי מוצא איזה קישור לנושא הנדון, אבל הימים אינם כתיקונם.

בנימין אלון: אני שב עכשיו מלוויה, אני לא אוסיף לדבר כי סערת הרגשות גוברת.

בנימין אלון: יש מציאות כזאת שעוצרים את הכול ואומרים: מספיק עם סדר-היום הרגיל.

בנימין אלון: או שאתה מסוגל להשתלט ולהנהיג את המדינה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין אלון: העם צמא למנהיג, העם צמא להנהגה, לאיזו אמירה ברורה.

בנימין אלון: או שאתה מסוגל ליטול את העול הזה על כתפיך, או שאתה וממשלתך הלחיצים, הסחיטים וחסרי החוליות וחסרי עמוד השדרה מתפטרים.

בנימין אלון: הסק את המסקנה.

בנימין אלון: או שתשיב מלחמה שערה, תשחרר את גילה מן האש הקבועה וכך בכל שאר המקומות שיורים עליהם ביהודה ובשומרון, או שתסיק מסקנות.

בנימין אלון: לא הייתי רוצה, ובזה אסיים, אדוני היושב-ראש – – –

דוד טל: אולי במשהו אופטימי?

בנימין אלון: הייתי רוצה לסיים במשהו אופטימי.

בנימין אלון: אני לא מסוגל.

בנימין אלון: לא הייתי רוצה להביא פה את כל הציטוטים שאמר השר רמון פה ממש לפני חודש, כשדיברנו על אבו-דיס.

בנימין אלון: הוא אמר: הנה בית-ג'אלה זה שטח A וגילה צמודה לה, ומה קורה?

בנימין אלון: שום דבר לא קורה.

בנימין אלון: ציטוטים מדברי השר ביילין כאשר הוא אמר: מהר-מהר לפנות את הקו הזה בלבנון.

בנימין אלון: והיום, בכל המוצבים שפינינו, ה"חיזבאללה" שם עם מרגמות ועם "קטיושות" מכוונות על חיפה ועל מפרץ חיפה.

בנימין אלון: העם כולו נבוך וירא מה תהיה המלחמה, מאיפה היא תיפתח, מצפון או מן המרכז.

בנימין אלון: ראש הממשלה, אולטימטום: או שאתה תופס מנהיגות ומשיב מלחמה שערה, או שאתה מתפטר עם כל שאר חבריך.

בנימין אלון: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אתה רוצה להסתייג?

מוחמד כנעאן: אני מוותר.

דוד טל: אתה מוותר.

דוד טל: אני מודה לך.

דוד טל: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

דוד טל: חברי הכנסת, הצעת החוק שנצביע עליה – אני אומר את הדברים האלה לפרוטוקול – אנחנו נצביע גם על לוח תיקונים שמונח כאן לפני, ויש שם תיקונים לשם החוק.

דוד טל: במקום תש"ס יבוא תשס"א.

דוד טל: גם בסעיף 7 יהיו תיקונים.

דוד טל: במקום תשס"א יבוא תשס"ב.

דוד טל: במקום תשס"ב יבוא תשס"ג.

דוד טל: במקום תשס"ג יבוא תשס"ד ובמקום תשס"ד יבוא תשס"ה.

דוד טל: ולהסתייגויות לסעיף 7, כמדומני הסתייגות של חבר הכנסת קליינר שומרת על המבנה הקיים שלה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד טל: חמש דקות.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנראה שלא משנה מה הנושא.

עסאם מח'ול: יש חברי כנסת שמתעקשים להטיל אימה ולנאום נאומי אימה, ולא משנה מה הנושא.

דוד טל: חבר הכנסת עסאם מח'ול, הצעת החוק היא השאלת ספרי לימוד.

דוד טל: תתחיל בזה ותסיים עם מה שאתה רוצה.

עסאם מח'ול: אני מתכוון דווקא להתרכז בעיקר לגופו של חוק.

עסאם מח'ול: אני חושב, שהחוק שהצענו, חתמנו ויזמנו יכול להיטיב עם ציבור רחב, משפחות מרובות ילדים שבאמת ובתמים יכולות לקרוס תחת העול של מחירי ספרי הלימוד וההוצאות הרבות.

דוד טל: ברוכות ילדים.

דוד טל: זה נשמע יותר טוב.

עסאם מח'ול: אני משתמש בשפה שלי, אבל לא משנה.

עסאם מח'ול: אני אומר שלא משנה אם היא ברוכה או מרובת ילדים, בשני המקרים היא יכולה לקרוס תחת העול הזה של מחירי הספרים.

עסאם מח'ול: השאלה היא, איך אפשר להיטיב ואיך אפשר להיטיב בצורה שוויונית עם כלל ציבור הילדים, במיוחד כשאנחנו מדברים על חברה שיש בה קיטוב חברתי מפחיד, כאשר אנחנו מדברים על חברה שמעל למיליון תושבים בה חיים מתחת לקו העוני, כאשר אנחנו מדברים על לפחות חצי מיליון ילדים שבאים ממשפחות שהן מתחת לקו העוני.

עסאם מח'ול: לכן הכיוון של ההצעה הזאת הוא כיוון נכון, אבל זאת הצעה שקצת נבהלת מעצמה ולא הולכת עד הסוף עם ההיגיון שהיא צריכה ללכת אתו.

עסאם מח'ול: ההסתייגות שלי היא לסעיף שקובע, שבית-ספר רשאי או יכול להיות חלק מהתוכנית הזאת, מהפרויקט הזה, בתנאי שיותר מ-90% מהתלמידים משאירים את הספרים שלהם בבית-הספר או בכיתה הקודמת שלהם.

עסאם מח'ול: אני חושב שיש משהו לא הוגן בסעיף הזה.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להטיל על הציבור, על אותו דור של תלמידי כיתה א' או ב' או ג' את העלות של הסעיף הזה בחוק.

עסאם מח'ול: הסיבוב הראשון של כיסוי ההוצאות של החוק הזה חייב להיות על חשבון המדינה, על חשבון האוצר.

עסאם מח'ול: צריך למצוא לזה סעיף בתקציב, ואי-אפשר לכפות על ההורים להשאיר את הספרים שהם רכשו בכספם כתרומה בכפייה לתלמידים שיבואו בשנה הבאה.

עסאם מח'ול: לכן, יש כאן אלמנט לא טוב.

עסאם מח'ול: אני חושב שיש כאן כפייה על רכוש של אנשים, שהם קנו אותו, רכשו אותו בצורה חוקית ובצורה הוגנת, והמדינה מנסה לשים יד על זה בצורה בלתי הוגנת על-פי הסעיף הזה.

דוד טל: זו לא המדינה, זו הצעת החוק.

עסאם מח'ול: נכון, הצעת החוק.

יהודית נאות: זו פשרה.

עסאם מח'ול: אני חושב שהפשרה לא צריכה לבוא על חשבון ההורים והילדים.

עסאם מח'ול: הפשרה צריכה להיות פשרה של האוצר, ולא פשרה שאנחנו נעשה אותה בשם התושבים.

עסאם מח'ול: אני אומר דבר נוסף.

עסאם מח'ול: אני חושב שיש אלמנט מחנך מאוד בהסתייגות מהניסיון לכפות או להשתלט על רכושם של אחרים, במיוחד כשמדובר בתלמידי בתי-ספר.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שנחנך דור שלא יגדל על הערכים שלך, חבר הכנסת בני אלון, שלא יגדל על הערכים של השתלטות על זכויותיהם ועל רכושם של אחרים, דור שלא ישלים עם כך שכובשים ומשתלטים, שהורגים ויורשים – הרגת וגם ירשת?

עסאם מח'ול: אני חושב שהגיע הזמן להעמיד את הדברים בקונטקסט הנכון.

עסאם מח'ול: אני חושב שמזה צריך ללמוד גם הציבור, שהדרך להגיע לשלום, הדרך להגיע להפסקת שפיכות הדמים משני הצדדים תעבור דרך הפסקת הכיבוש, דרך הקץ לכיבוש והקץ להתנחלויות שאתה מדבר כאן בשמן, ואתה זועק את הזעקה של הכיבוש, של העושק ושל ההשתלטות על רכוש האחר.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל קליינר, אחרון המסתייגים.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היתה לי הזכות להגיש הצעת חוק פרטית בעניין הזה עוד בכנסת הקודמת.

מיכאל קליינר: חידשתי אותה עם תחילת הכנסת הזאת.

מיכאל קליינר: הוגשו עוד שתי הצעות חוק דומות, האחת של חבר הכנסת מיכאל נודלמן עם קבוצת חברי הכנסת, והשנייה של חברת הכנסת יהודית נאות עם קבוצת חברי הכנסת.

מיכאל קליינר: ההצעות עברו בקריאה טרומית, בתמיכת שר החינוך דאז, יוסי שריד.

מיכאל קליינר: הן הגיעו מהר לקריאה ראשונה, בזכות עבודה מסורה וברוכה של ועדת החינוך בראשות יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת זבולון אורלב, שטרח רבות.

מיכאל קליינר: גם אני ניסיתי לעזור לחברי, יהודית נאות ומיכאל נודלמן, פה ושם.

ראובן ריבלין: הוא יושב-ראש ועדת החינוך הכי טוב שהיה לנו בכנסת בעשור האחרון.

מיכאל קליינר: אני חוזר על הדברים ברמקול.

מיכאל קליינר: אמר חבר הכנסת רובי ריבלין, שחבר הכנסת אורלב הוא יושב-ראש ועדת החינוך הטוב ביותר שהיה לנו.

דוד טל: יושב-ראש הכנסת לא שומע אותך.

מיכאל קליינר: אם אני צריך לשפוט על-פי הניסיון של החוק הזה, אני מצטרף לדברים.

מיכאל קליינר: אני חושב שצריך גם להזכיר יהודי שאיננו חבר הכנסת, שקוראים לו אלי דוקורסקי, חבר מועצת קריית-ביאליק, שפנה אלי ואל חבר הכנסת נודלמן עוד בכנסת הקודמת.

מיכאל קליינר: נדמה לי שהוא היה המקור ליוזמות הללו.

מיכאל קליינר: כעת אנחנו עומדים לפני קריאה שנייה ושלישית.

דוד טל: שלוש דקות לפני קריאה שנייה.

מיכאל קליינר: שלוש דקות לפני קריאה שנייה.

מיכאל קליינר: היו לנו ויכוחים קשים עם אנשי האוצר, כאשר משרד החינוך לפעמים תמך ולפעמים הסתייג, אך בעיקרון תמך.

מיכאל קליינר: אני גם חושב שההסתייגות של חבר הכנסת עסאם מח'ול, לא הפוליטית אלא העניינית, נכונה.

מיכאל קליינר: אבל ברור שאם היינו מתעקשים עליה לא היה לנו חוק, כי גם ככה האוצר, כפי שאתם יודעים, לחם נגד החוק הזה והוא חושש מעלויות גבוהות, והיה צורך להתפשר.

מיכאל קליינר: זאת היתה הדרך הנוחה, כי בסופו של דבר מדובר בדור של תלמידים שיתחיל ליהנות מההסדר הזה ולא יצטרך לקנות יותר ספרים.

מיכאל קליינר: אני לא חושב שזוהי דרישה מוגזמת להגיד לו בפעם הראשונה: תשאיר את הספרים שלא תשתמש בהם יותר.

מיכאל קליינר: זה לא צודק.

מיכאל קליינר: אבל אם הברירה היא הברירה הזאת, או שלא יהיה לנו החוק – חשבתי שזה עדיף.

מיכאל קליינר: היות שאני מיוזמי החוק ואני חושב שהוא חשוב, היות שאני רוצה שהוא יעבור פה-אחד, והיות שהזדמנויות להגיב על ההערות הפוליטיות של חבר הכנסת עסאם מח'ול עוד תהיינה לי, אזי אני, כאחד היוזמים, אסתפק הפעם בזה.

מיכאל קליינר: שוב, אני מודה ליוזמים.

מיכאל קליינר: אני חושב, שזה חוק חשוב, סוציאלי, שכל ילדי ישראל ייהנו ממנו.

מיכאל קליינר: בסופו של דבר, הוא גם יחסוך כספים לקופת המדינה, כי במקום שכל פעם המשק ייצר ספרים, יזרוק אותם לפח וייצרו חדשים, הספרים האלה ישמשו שנים רבות.

מיכאל קליינר: גם אני, אדוני היושב-ראש, הייתי תלמיד.

מיכאל קליינר: אצלי בכלל בית-הספר בתחילת שנת הלימודים היה מחלק ספרים, היינו מחזירים אותם, ולא נכנסים להוצאות כל כך גדולות.

מיכאל קליינר: תודה רבה.

דוד טל: חן חן.

דוד טל: תודה לך.

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה, כאמור, עם לוח התיקונים שכבר הזכרתי ונרשם בפרוטוקול.

דוד טל: חבר הכנסת בני אלון, האם אתה מוריד את ההסתייגות שלך?

בנימין אלון: כן.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, האם אתה מוריד את ההסתייגות הראשונה שלך לשם החוק?

מוחמד כנעאן: כן.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מודה לך.

דוד טל: שר האוצר לא נמצא כאן, ואנחנו מורידים את הסתייגותו לסעיף 1.

דוד טל: אם כן, אנחנו מצביעים על שם החוק כהצעת הוועדה.

דוד טל: נערוך את ההצבעה באופן ידני, כדי שנזדרז, רבותי.

רן כהן: את ההצבעה הראשונה תמיד עורכים כהצבעה אלקטרונית.

דוד טל: אני מוכן לקבל זאת, הגם שאני סבור שעל-פי התקנון אפשרי לעשות כן.

דוד טל: רבותי, נצביע על שם החוק כהצעת הוועדה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: הצבעה מס' 4 בעד שם החוק – 38 נגד – אין נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

דוד טל: אם כן, בעד – 38, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן, שם החוק כהצעת הוועדה נתקבל.

דוד טל: על סעיף 1 אין הסתייגויות.

דוד טל: אנחנו עוברים להצבעה ידנית.

דוד טל: מי בעד סעיף 1 כהצעת הוועדה?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: בעד סעיף 1 – רוב

דוד טל: נמנעים – אין

דוד טל: סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דוד טל: נעבור להצבעה על סעיף 2.

דוד טל: יש הסתייגות של חבר הכנסת עסאם מח'ול.

דוד טל: אדוני, האם אתה מוריד את הסתייגותך?

עסאם מח'ול: מוריד.

דוד טל: תודה, אדוני.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: רבותי, נעבור להצבעה על סעיף 2 כהצעת הוועדה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: בעד סעיף 2 – רוב

דוד טל: נמנעים – אין

דוד טל: סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דוד טל: נעבור להצבעה על סעיף 3, כהצעת הוועדה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: בעד סעיף 3 – רוב

דוד טל: נמנעים – אין

דוד טל: סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דוד טל: לסעיף 4 אין הסתייגויות.

דוד טל: מי בעד סעיף 4 כהצעת הוועדה?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: בעד סעיף 4 – רוב

דוד טל: נמנעים – אין

דוד טל: סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דוד טל: נעבור להצבעה על סעיף 5.

ראובן ריבלין: אני מבקש שתערוך הצבעה אלקטרונית על סעיף 5.

דוד טל: רבותי, על סעיפים 5 ו-6 אנחנו מצביעים כהצעת הוועדה.

קריאה: אפשר להצביע גם על סעיף 7.

דוד טל: לא, על סעיף 7 יש הסתייגות של מיכאל קליינר.

מיכאל קליינר: אני מוריד את הסתייגותי.

דוד טל: רבותי, נצביע על סעיפים 5, 6, 7 ו-8, כהצעת הוועדה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: בעד סעיפים 8-5 – 37

דוד טל: נמנעים – אין

דוד טל: סעיפים 5, 6, 7 ו-8 נתקבלו כהצעת הוועדה.

דוד טל: אני מודה לכם מאוד.

דוד טל: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

דוד טל: ההצבעה תהיה אלקטרונית.

דוד טל: מי בעד הצעת חוק השאלת ספרי לימוד, בקריאה שנייה?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 8-1 – 37 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 8-1 נתקבלו.

דוד טל: אם כן, 37 בעד החוק.

דוד טל: על כן, אני קובע כי הצעת חוק השאלת ספרי לימוד, התש"ס–2000, עברה בקריאה שנייה.

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 38 נגד – אין נמנעים – אין חוק השאלת ספרי לימוד, התש"ס–2000, נתקבל.

דוד טל: אם כן, 38 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן, רבותי חברי הכנסת, אני קובע, שהצעת חוק השאלת ספרי לימוד, התש"ס–2000, עברה בקריאה שלישית.

דוד טל: חן חן למציעים.

דוד טל: חברת הכנסת נאות, בבקשה.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה באמת להודות מעומק הלב ליושב-ראש הוועדה, ואני עושה זאת בשם כל מציעי החוק ויוזמיו, בשם חבר הכנסת מיכאל קליינר, שאכן היה הראשון שהתחיל במלאכה, חבר הכנסת פרופסור נודלמן ובשמי.

יהודית נאות: חבר הכנסת אורלב, אלמלא הנחישות שלך לא היינו מגיעים עד הלום.

יהודית נאות: אני ממש מודה לך מקרב לב.

יהודית נאות: אני רוצה גם להודות לכל אלה שסבלו במהלך גיוסי האנשים וכל העליות והמורדות שעברנו בהצעת החוק הזאת, ובמיוחד למנהלת הוועדה יהודית גידלי, למזכירת הוועדה דלית אזולאי, לעורכת-הדין מירי פרנקל-שור ולעורך-הדין תמיר שאנן.

יהודית נאות: אני גם רוצה להודות לעוזרותי הפרלמנטריות, ליאת ואפרת, למנהלת סיעת שינוי ולכל העוזרים שמגייסים אנשים ומנסים לשכנע שיש לתמוך בהצעת החוק.

יהודית נאות: תודה מקרב לב.

נחום לנגנטל: תודה.

נחום לנגנטל: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצעת החוק הבאה בקריאה שנייה ושלישית, הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10).

נחום לנגנטל: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נחום לנגנטל: בבקשה.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אישי הכנסת, אני מתכבד להגיש לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התשס"א–2000.

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שבפניכם מאריכה את משך תקופת ההתיישנות על תביעות בגין הפרת חוק שעות עבודה ומנוחה משלושה חודשים לשנה שלמה.

דוד טל: בכך יושווה ההסדר בנושא זה להסדר הקיים בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה וייווצר הסדר זהה.

דוד טל: תיקון זה יקל על העובד שנפגע בכך שייתן לו די זמן כדי להגיש תביעות בבית-הדין לעבודה.

דוד טל: אני מבקש את תמיכתם של חברי הכנסת לאישור החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד טל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אנו ניגשים להצבעה.

נחום לנגנטל: אין הסתייגויות.

נחום לנגנטל: ההצבעה היא בקריאה שנייה.

נחום לנגנטל: אפשר להצביע.

נחום לנגנטל: הצבעה מס' 7 בעד סעיף 1 – 16 נגד – 3 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

נחום לנגנטל: בעד – 17, שלושה מתנגדים ונמנע אחד.

נחום לנגנטל: אשר על כן אני קובע, כי הצעת חוק זו עברה בקריאה שנייה.

נחום לנגנטל: ניגש להצבעה בקריאה שלישית.

נחום לנגנטל: רבותי, ניתן להצביע.

נחום לנגנטל: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 19 נגד – 2 נמנעים – אין חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התשס"א–2000, נתקבל.

דוד טל: אם כן, בקריאה שלישית, בעד – 19, לרבות חבר הכנסת דוד טל, גם בהצבעה הקודמת נכלל חבר הכנסת דוד טל, נגד – 2, אין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן אני קובע, שחוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 10), התשס"א–2000, עבר בקריאה שלישית.

דוד טל: חבר הכנסת לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת על כך שהוא עזר לי לזרז את הצעת החוק הזאת, והבאנו אותה לקריאה שנייה ושלישית – – –

אלי גולדשמידט: מי זה?

נחום לנגנטל: הלוא הוא סגן יושב-ראש הכנסת.

נחום לנגנטל: תודה, יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

נחום לנגנטל: בהזדמנות זו אני רוצה להודות למנהלת הוועדה המקסימה שירלי, שעשתה עבודה טובה, וליועצים המשפטיים של הוועדה.

נחום לנגנטל: אני גם רוצה להודות לעוזרותי הפרלמנטריות, רותי ריינהרט וצופיה נדיבי; וגם לחברי בסיעת המפד"ל שעמדו מאחורי הצעת החוק הזאת.

נחום לנגנטל: כל חברי הכנסת, תודה רבה על תמיכתכם.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת לנגנטל.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 53) (פטור מהיטל), התש"ס–2000, בקריאה ראשונה – של חבר הכנסת מאיר פרוש.

דוד טל: יציג את ההצעה חבר הכנסת מאיר פרוש.

דוד טל: יש לנו רשימה של דוברים, ואני מאפשר חמש דקות למי מחברי הכנסת שרוצה להצטרף לרשימת הדוברים, ובתום חמש דקות אסגור את הרשימה ולא אאפשר לחברי הכנסת להירשם.

דוד טל: אם כן, כל מי שרוצה לשאת דבריו בנושא הזה, יואיל בטובו להגיע למזכיר הכנסת כדי להירשם.

דוד טל: חבר הכנסת הרב פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח שאני נמצא בשלב של קריאה ראשונה של הצעת החוק שבה אני מבקש תיקון לחוק התכנון והבנייה, בהגדרה שלו – פטור מהיטל.

מאיר פרוש: אני מבקש להסביר לחברי הכנסת, בסעיף קטן (ב), בפסקה (4), בסעיף 19 לחוק התכנון והבנייה, יש רשימה של דברים שפטורים מהיטל השבחה, כמו בריאות, ספורט, נדמה לי שגם חינוך, דת ורווחה.

מאיר פרוש: אם נקלענו למצב, שמקרקעין של הקדש ציבורי, כמשמעותו בחוק הנאמנות, נמצא במקום שבו יש השבחה על הנכס או על הקרקע, הרי בסעיף שהזכרתי אין אזכור לגביו כמו שיש אזכור לגבי בריאות וספורט.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לחברי הכנסת, שבמס רכוש, ונדמה לי שגם במס הכנסה, יש להקדש ציבורי בדיוק אותו פטור ואותן הטבות שנותנים לדברים אחרים.

מאיר פרוש: מדוע לא זכרו לכלול את ההקדש בפטור מהשבחה?

מאיר פרוש: מאחר שלא הזכירו אותו, אני מבקש לתקן זאת באמצעות התיקון שאני מביא כאן בפני הכנסת.

מאיר פרוש: דבר נוסף, יש רשויות – אני לא יודע אם זה כל הרשויות – שאומרות: יש לך מגרש שמיועד לבריאות, או מבנה שמיועד לבריאות או לספורט וכדומה, המבנה הזה לבד, או המגרש הזה לבד, אם רצית לבנות עליו, אתה לא צריך לשלם עליו היטל השבחה, אבל אם אתה רוצה למכור את זה, אפילו אם הכסף מהמכירה מיועד לאותה מטרה, כמו לבריאות, לספורט או לדת, יש רשויות שמבקשות כסף אף שהחוק פוטר זאת מהיטל השבחה.

מאיר פרוש: אשר לתמורה – לגבי אלה שמפרשים כך את החוק – אם מישהו מכר מגרש או מבנה שמיועד לאותם דברים שמוזכרים בחוק, כמו כן לגבי הקדש, הוא יהיה פטור מהיטל השבחה.

מאיר פרוש: דבר נוסף, בסעיף 19 באותו חוק התכנון והבנייה יש כמה הגדרות של מי שפטור מלשלם היטל השבחה.

מאיר פרוש: בחוק נאמר, שאם אדם נמצא בדירה של 90-80 מ"ר והחילו שם תב"ע חדשה שמאפשרת לו להרחיב את הדירה, אם אחרי שהוא הרחיב את הדירה היא תגדל עד 120 מ"ר הוא פטור מהיטל השבחה.

מאיר פרוש: למה עד 120 מ"ר?

מאיר פרוש: כאשר חברי הרב הלפרט הביא את התיקון של 120 מ"ר, הוא בדק איך נהוג במינהל מקרקעי ישראל.

מאיר פרוש: בשעתו היה נהוג במינהל מקרקעי ישראל, שעד 120 מ"ר לא מבקשים דמי הסכמה.

מאיר פרוש: כיום לא מבקשים במינהל מקרקעי ישראל דמי הסכמה עד 160 מ"ר.

מאיר פרוש: כלומר, 120 המ"ר שיש להם היום פטור מהיטל השבחה נלקח מכך שבשעתו מינהל מקרקעי ישראל לא לקחו דמי הסכמה על 120 מ"ר.

מאיר פרוש: כיום, כאשר אני הגשתי את החוק, דובר במינהל מקרקעי ישראל על 160 מ"ר.

מאיר פרוש: יתירה מכך, ממשלת ישראל הציעה ב-22 באוגוסט 1999, שבמינהל ייתנו פטור מדמי היתר עד 320 מ"ר.

מאיר פרוש: אין לי מושג מה נהוג כיום במינהל.

מאיר פרוש: ודאי שאם מישהו גר בדירה של 160 מ"ר, זו דירה סבירה.

מאיר פרוש: לא מדובר פה על קבלן שבנה דירות של 160 מ"ר, אלא על אדם שגר בבניין בודד או בשכונה שבאו אליה ועשו תוכנית חדשה שלפיה אפשר להרחיב את הדירה.

מאיר פרוש: עד היום יש פטור עד 120 מ"ר, אני מבקש להגדיל אותו עד ל-160 מ"ר.

מאיר פרוש: נוסף על כך, יש בחוק הנוכחי לינקג' בין אותם 120 מ"ר לבין שימוש במשך ארבע שנים.

מאיר פרוש: אני חושב שאין לכך כל קשר והצדקה, ואני מבקש לבטל את הלינקג' הזה.

מאיר פרוש: עם זאת, אני מבקש לומר, שאם אצליח ואתקדם עם החוק הזה, אבקש שהתחולה של החוק הזה תהיה על כל היתר בנייה שיצא בפועל, ולא שנחייב את הנכסים אם יש היום תב"ע מאושרת.

מאיר פרוש: הכוונה היא, שהחיוב יהיה לפי החוק שיהיה רלוונטי ביום של מתן ההיתר לבנייה בפועל.

מאיר פרוש: אני חושב שהסברתי די הצורך את מטרת התיקון בחוק הזה, ואני מקווה שהמליאה תאשר אותו.

מאיר פרוש: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

דוד טל: אני מכריז שהרשימה סגורה.

דוד טל: חבר הכנסת בנימין אלון, אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אחריו – חבר הכנסת חים כץ, ואחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת שלא יהיה באולם המליאה בשבתי על כיסא יושב-ראש הכנסת כאן, לא אאפשר לו היום תיקון ואפשרות דיבור.

דוד טל: חבר הכנסת בני אלון – בבקשה, אדוני.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת פרוש, זו קריאה ראשונה, ואתמוך בחוק הזה.

בנימין אלון: לדעתי, צריך להבהיר, כי יש לנו בחוק הישראלי כמה מושגים מקבילים ושונים.

בנימין אלון: יש הקדש, יש עמותה, יש צורות שונות של התאגדות.

בנימין אלון: גם בהקדשות יש רשם ההקדשות, יש בית-דין להקדשות.

בנימין אלון: לא כל הקדש הוא כזה שמטרות ההקדש מצריכות עזרה מן הציבור, ופטור היטל השבחה זה סוג של עזרה ציבורית, של מניעת כסף מן המדינה בגלל הזדהות של המדינה עם המטרות של ההקדש.

בנימין אלון: זו קריאה ראשונה, אבל עצם המלה "הקדש" לא אומרת הרבה, כמו שאצל הערבים המלה ווקף היא לא מלה פשטנית.

בנימין אלון: מי שמתמצא קצת יודע, שיש ווקף משפחתי, יש ווקפייה, יש כל מיני סוגים.

בנימין אלון: כך גם המלה "הקדש" בעולם החקיקה יש לה גוונים שונים ומשמעויות שונות.

בנימין אלון: לא כל הקדש מצריך את הפטור הזה מהיטל השבחה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, ברשותך, כמקובל כאן, על-פי רוב אני משתדל להתמקד רק בנושא, אבל בימים שכאלה, כמו שאמרתי, אני מרשה לעצמי עד ליתרת הזמן, ואתה כמובן תעצור אותי מיידית, לשוב ולומר את מה שאמרתי קודם.

בנימין אלון: שאלו אותי: אל תציג אולטימטום לראש הממשלה – או שאתה נלחם או שאתה מתפטר.

בנימין אלון: דבר אתו רק בשפה אחת.

בנימין אלון: כך חברי פה לכיסאות שלידי אמרו.

בנימין אלון: תאמר לו: תתפטר.

בנימין אלון: צריך להעיף את הממשלה הזאת.

בנימין אלון: לא כך אמרתי, ואני חוזר על מה שאמרתי.

בנימין אלון: אם אכן יש מלחמה ויש חשש שהיא הולכת להיות מלחמה כוללת, וכך משתמע מכל אנשי הביטחון הרציניים; ואם אכן יש מציאות שעם ישראל צריך להופיע בה מאוחד ומלוכד ולתפוס את 2 הקילומטרים טווח אש שסביב גילה כדי שילדים בגילה לא ילכו כל יום לישון בפחד ולא להמתין ולהגיב בטיפשות אחרי היריות לבית של חפים מפשע בבית-ג'אלה, שה"תנזים" השתלטו להם על הבית – –

תמר גוז'נסקי: – – –

בנימין אלון: – – ואם אכן חייבים לנקוט שורה של פעולות יזומות שיכולות לגרור אותנו למלחמה כוללת – אני רוצה לראות עם מאוחד – – –

דוד טל: תודה.

בנימין אלון: – – – אני מסיים.

דוד טל: אתה מסיים.

בנימין אלון: ואם ראש הממשלה חוזר ומיידית מאחד את הממשלה שלו, את הכנסת הזאת כולה ויוצא בראש צבאותינו לנצח את האויב הפלסטיני – שיעשה את זה אבל עכשיו, ואם לא – שיעופו לנו מהעיניים כל הכיסאות הריקים האלה.

בנימין אלון: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – – –

תמר גוז'נסקי: אבירי הטרנספר.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת חיים כץ, ואחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי וחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, נראה לי שגם היא ברשימה.

דוד טל: נראה לי אבל אני לא בטוח.

קריאה: – – –

דוד טל: אחרי שירי – כמובן.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – שלוש דקות, אדוני.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת פרוש, אתה עושה נפשות להצעת החוק שלך.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת בני אלון אמר לפני את כל הנימוקים מדוע לא צריך להצביע בעד הצעת החוק הזאת – –

מאיר פרוש: אבל הוא יתמוך.

אופיר פינס-פז: הוא יתמוך משיקולים אחרים, אבל הוא הסביר לציבור למה לא כדאי לתמוך בהצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: – – –

אופיר פינס-פז: אז אני רוצה להיות קונסיסטנטי, אני רוצה להיות עקבי לנימוקים של חבר הכנסת בני אלון ולהסיק את המסקנה המתבקשת, קרי להצביע נגד.

אופיר פינס-פז: אני מתכוון להצביע נגד הצעת החוק הזאת משום שהיא מיותרת בעיני; אני אסביר מדוע.

אופיר פינס-פז: 1.

אופיר פינס-פז: עניין ההקדש הציבורי הוא עניין מורכב מאוד מבחינה משפטית, מעורפל מבחינה אמיתית, לא ברור עד הסוף מה היא ההגדרה האמיתית, מה הוא הקדש, מה איננו הקדש – – –

מאיר פרוש: – – –

אופיר פינס-פז: לכן אני חושב, שלא צריך לערב מין בשאינו מינו וצריך להוציא את כל העניין הזה, לא צריך להכניס אותו פנימה, צריך להשאיר אותו בחוץ.

אופיר פינס-פז: אתה מבקש להכניס אותו פנימה ולהחיל עליו פטור מהיטל השבחה – נראה לי מיותר, לא לעניין, לא נחוץ.

אופיר פינס-פז: עוד פעם, זו לקיחת כספי ציבור, או אי-קבלת כספי ציבור, עבור מה?

אופיר פינס-פז: עבור מי?

אופיר פינס-פז: אתה מבקש מאתנו לתמוך בחוק שאנחנו לא יודעים במה אנחנו תומכים.

אופיר פינס-פז: הרי לעניין הזה יכולות להיות השלכות מכל הכיוונים.

אופיר פינס-פז: למשל – – –

יוסף יצחק פריצקי: – – –

אופיר פינס-פז: למשל, חבר הכנסת פריצקי יכול למצוא את עצמו תומך בהקדשים שהוא מתנגד להם, אבל אותו דבר חברי הכנסת של ש"ס יכולים להיות בעד החוק ולתמוך בהקדשים של שינוי, כי אי-אפשר לדעת לאן – – –

יוסף יצחק פריצקי: לא; נניח שיש הקדש ששולל את מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית.

אופיר פינס-פז: למשל, למשל.

אופיר פינס-פז: הרי אתה מבקש מאתנו פה שיק פתוח, תמיכה בדבר שאין לך מושג בסוף מה תהיה הסופיות שלו, במה אנחנו תומכים באופן מעשי.

אופיר פינס-פז: זה פשוט שיגעון העניין הזה.

אופיר פינס-פז: אז אני לא נותן שיקים פתוחים לא בפוליטיקה ולא בחקיקה, אני גם לא חושב שצריך להגדיל.

אופיר פינס-פז: פריצקי אמר עוד דבר.

אופיר פינס-פז: את מי אתה מצ'פר?

אופיר פינס-פז: הרי אתה בעניין האחר, לא של ההקדש.

אופיר פינס-פז: למה להגדיל את הפטור ל-160 מ"ר?

אופיר פינס-פז: תסלח לי, מי שיש לו דירה בת 160 מ"ר – ברוך השם הוא הצליח בחיים.

אופיר פינס-פז: למה הוא זקוק לפטור?

אופיר פינס-פז: אתה רוצה לעזור למי שאיננו יכול?

אופיר פינס-פז: תעזור.

אופיר פינס-פז: למה לעזור למי שיכול לעזור לעצמו?

אופיר פינס-פז: מה אנחנו עושים?

אופיר פינס-פז: הרי את הכסף הזה צריך לתת גם לאנשים נזקקים.

אופיר פינס-פז: אנחנו באים פה ועושים הנחות לציבור, לא יודע אם עשיר אבל בהחלט אמיד, בהחלט מבוסס, בהחלט שצריך לדאוג לעצמו, ואת הכסף הזה שאנחנו לא לוקחים אנחנו לא נותנים בסופו של דבר למי שזקוק לו ונצרך לו.

אופיר פינס-פז: לכן, חברי, חבר הכנסת מאיר פרוש, יש לך שורה של חוקים ראויים, יש לך גם חוקים שאני לא מסכים להם, אבל פה זה פשוט חוק מיותר.

אופיר פינס-פז: המצב החוקי הקיים הוא בהחלט בסדר.

אופיר פינס-פז: אין סיבה לשנות בכוח.

אופיר פינס-פז: לא צריך בכוח.

אופיר פינס-פז: מלה אחת, אדוני היושב-ראש – – –

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד – –

אופיר פינס-פז: רגע, רגע – – –

דוד טל: – – על הדברים החמים.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: מלה אחת לגבי ההערות של בני אלון בצד הפוליטי.

אופיר פינס-פז: אני שב וקורא לכנסת הזאת להפסיק להתלהם.

אופיר פינס-פז: המצב קשה גם כך, ואנחנו צריכים, בימים הקשים האלה, להיות מאוחדים, להפחית בהתלהמות ובהפקת הרווחים הפוליטיים הצרים – – –

נסים זאב: – – – ממשלת אחדות.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שירכיב – –

דוד טל: תודה.

אופיר פינס-פז: – – אני אשמח אם הוא ירכיב ממשלת אחדות.

אופיר פינס-פז: כרגע הוא בארצות-הברית, ולא צריך לפגוע בו פה בארץ כשהוא נמצא בשליחות באמריקה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת חיים כץ – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת ויצמן שירי.

דוד טל: חבר הכנסת אחמד טיבי.

דוד טל: לחבר הכנסת אחמד טיבי יש בדיוק שלוש דקות.

מאיר פרוש: מאז שהוא עולה לדוכן?

דוד טל: מאז שהוא קם מהכיסא.

ישראל כץ: מגיעה לו תוספת שטחים, כמו שהיה בצה"ל.

דוד טל: הוא עלה שלוש מדרגות – יש לו תוספת מאמץ.

אחמד טיבי: תאר לעצמך שאני אקבל פיצוי על כל שטח שנגזל, אני אדבר פה שנה.

ישראל כץ: בצה"ל לחיילים הקרביים היתה תוספת – – –

דוד טל: חבר הכנסת טיבי, שתי דקות ו-52 שניות.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אתמוך בהצעת החוק שלך בסופו של דבר, אף שגם לי יש הסתייגויות.

אחמד טיבי: אני בכל זאת חושב, שיש אגודות שהן הקדש, או פועלות תחת הקדש, כמו שאמר עמיתי חבר הכנסת פריצקי, שהמטרות שלהן לא נראות לי והן לא עולות בקנה אחד עם השקפת החיים שאני יכול לחיות אתה, אבל למרות זאת, חבר הכנסת פריצקי, אני חושב, שמתן פטור להקדש, הן הקדש יהודי הן מוסלמי והן נוצרי, הוא בהחלט דבר ראוי, שיש בו משום עידוד מוסדות שצריכים לזכות לעידוד מהממשלה.

אחמד טיבי: גם החלק השני, שבו יש – – –

יוסף יצחק פריצקי: הקדש זה לא עניין דתי; זה לא ווקף.

אחמד טיבי: לא תמיד זה עניין דתי, אני מסכים, אני מסכים שזה חלק מההסתייגויות.

אחמד טיבי: לא תמיד זה עניין דתי, ואני אומר, חבר הכנסת פריצקי, שלא לכל דבר דתי צריך להתנגד.

יוסף יצחק פריצקי: נכון.

יוסף יצחק פריצקי: גם זה נכון.

אחמד טיבי: לא, לא, כי אני רואה אצלך משהו אוטומטי.

אחמד טיבי: אתה ניצת – – –

יוסף יצחק פריצקי: אולי אתה מסתכל בראי?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אני?

יוסף יצחק פריצקי: – – –

אחמד טיבי: אני חושב, שגם החלק – – –

ישראל כץ: הוא רק נגד דתיים יהודים.

אחמד טיבי: לא כולם; רק הפנאטים שבהם.

אחמד טיבי: אני חושב, שגם החלק השני של הצעת החוק, המגדיל את הפטור מ-120 מ"ר ל-160 מ"ר – ראוי, ועל כן במכלול אני אצביע בעד הצעת החוק.

אחמד טיבי: אני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, להתייחס למה שמתרחש בימים האחרונים כאן בכנסת, כאשר עולה חבר כנסת ערבי או חבר כנסת מהימין, ואז מתחילה פה אש תופת משני הכיוונים – – –

נסים זאב: אתה עושה את האש.

אחמד טיבי: מותר להחזיק בעמדות שונות, מותר להחזיק בדעה שונה – – –

נסים זאב: – – –

אחמד טיבי: תקשיב לי, תן לי להמשיך את מה שאני רוצה להגיד.

אחמד טיבי: אני חושב, שהאווירה של התלהמות כאן היא לא לעניין, היא פוגעת בעבודת הכנסת, היא פוגעת בתדמית של חברי הכנסת, ואני בעד לשמור ולהדגיש את חילוקי הדעות וזכותו של כל אדם לעלות ולומר כאן את דעתו, אבל מה שהתרחש כאן אתמול הוא דבר מדאיג, ואני קורא לכולנו לומר כל אחד מה שעולה על לבו, אבל הסתה ואווירה של "עליהום" – לא ולא – –

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: – – ואני מקווה שהדברים יהיו רגועים במידת האפשר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת זבולון אורלב.

דוד טל: חבר הכנסת שאול יהלום.

דוד טל: חבר הכנסת יוסף פריצקי.

דוד טל: חבר הכנסת פריצקי, זו הזדמנות לשכנע את החברים מדוע צריך לתמוך בחוק הזה.

יוסף יצחק פריצקי: אני אומר למה לא.

דוד טל: אתה תאמר הפעם למה לא?

דוד טל: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, חבר הכנסת מאיר שטרית, חבר הכנסת לנגנטל, חבר הכנסת קרא וחבר הכנסת האשם מחאמיד וחבר הכנסת גפני וחברי הכנסת טלב אלסאנע ורחבעם זאבי ומוחמד ברכה, והרשימה ארוכה.

נסים זאב: זה שוב החרדים שודדים את המדינה?

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, היטל השבחה הוא אחד המקורות הכספיים לרשויות המקומיות, לקופתן.

יוסף יצחק פריצקי: מצבן של הרשויות המקומיות בישראל ידוע, אני מניח, לרוב המכריע של חברי הכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: מצבן בכי רע.

יוסף יצחק פריצקי: הוא בכי רע, דרך אגב, מהסיבה הראשונה, שהממשלה לא מקיימת את התחייבויותיה ולא משלמת לרשויות המקומיות את מה שהיא חייבת לשלם להן, ובכלל יש בעיה קשה מאוד בתשלומי המסים ברשויות העירוניות, בארנונות, בחלוקת הארנונות, במתן ההטבות.

יוסף יצחק פריצקי: בעיה קשה מאוד.

יוסף יצחק פריצקי: בא חבר הכנסת פרוש ואומר, רבותי, "הקדש ציבורי".

יוסף יצחק פריצקי: מה זה הקדש ציבורי?

יוסף יצחק פריצקי: הקדש ציבורי זה בכלל לא עניין דתי, הקדש ציבורי יכול להיות עניין שבו שניים-שלושה אנשים מתאגדים ובאים ואומרים: אנחנו רוצים לקדם עניין ציבורי, למשל, הפיכתה של מדינת ישראל למדינה לא-יהודית, הפיכתה של מדינת ישראל למדינה לא-דמוקרטית, למשל, חלוקת חולצות מתוצרת יקרה מאוד בחינם לאנשים בני 25, ואפשר לחשוב על דוגמאות כאלה ואחרות.

יוסף יצחק פריצקי: איזו סיבה בעולם יש, חבר הכנסת פרוש, לתת אנשים שיוצרים הקדש כזה פטור מהיטל השבחה לקופת הרשות המקומית?

יוסף יצחק פריצקי: לא רק זה.

יוסף יצחק פריצקי: אומר חבר הכנסת פרוש בחוק: "גם התמורה בעד".

יוסף יצחק פריצקי: אני מבקש להדגיש, שהקדש הוא לאו דווקא לעניינים דתיים, הקדש יכול להיות לכל עניין.

יוסף יצחק פריצקי: הקדש נוצר בטכניקה יחסית פשוטה.

יוסף יצחק פריצקי: ממנים נאמן, מקנים לו את נכסי ההקדש ואומרים לו מה לעשות בהם.

יוסף יצחק פריצקי: אפשר לתת לנאמן קרקע כזאת או אחרת ולומר לו: שמור על הקרקע הזאת, ואת פירותיה תיתן לאיזו מטרה ציבורית שתמצא לנכון.

יוסף יצחק פריצקי: למה צריך לפטור מהיטל השבחה גוף כזה שעושה את זה?

יוסף יצחק פריצקי: עד עכשיו אני לא מבין.

יוסף יצחק פריצקי: יש פה סעיף שלכאורה אני צריך לתמוך בו.

יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת פרוש אומר:

יוסף יצחק פריצקי: אם ירחיבו דירה מ-120 מ"ר ל-160 מ"ר, נפטור מהיטל השבחה, וזה בלי שום מבחן סוציו-אקונומי.

יוסף יצחק פריצקי: שום דבר.

יוסף יצחק פריצקי: שתי נפשות בדירת 120 מ"ר ירחיבו ל-160 מ"ר ולא ישלמו היטל השבחה.

יוסף יצחק פריצקי: לעומת זאת, שש נפשות בדירת 120 מ"ר ירחיבו ל-170 מ"ר, כן ישלמו היטל השבחה.

יוסף יצחק פריצקי: איזה היגיון יש בכלל במבחן השטח הזה?

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין כשבאים ופוטרים אוכלוסיות נזקקות מהארנונה.

יוסף יצחק פריצקי: אני מבין כשמכניסים מנגנון סוציו-אקונומי בפטור למתן מהיטל השבחה, ודואגים מן הצד השני, לא רק לפטור, אלא לסעיף תקציבי שאומר, שתראה המדינה מהיכן היא משלמת את זה.

יוסף יצחק פריצקי: אבל פטור גורף כזה, כללי כזה, נודף ממנו ריח כל כך משונה ולא ברור, שאין בו שום טעם.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: תודה, אדוני.

דוד טל: יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת השנון, חבר הכנסת סאלח טריף – הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): תודה לאדוני היושב-ראש.

): אני מודה לו על המחמאות.

): אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודיע על חילופי אישים בוועדות הכנסת כדלקמן: מטעם סיעת ש"ס – בוועדת החוץ והביטחון, במקום חבר הכנסת אריה גמליאל יכהן חבר הכנסת אליהו ישי; במקום חבר הכנסת יצחק וקנין כממלא-מקום יכהן חבר הכנסת אריה גמליאל כממלא-מקום.

): מטעם סיעת המפד"ל – בוועדה לענייני ביקורת המדינה, במקום חבר הכנסת זבולון אורלב יכהן חבר הכנסת מיכאל קליינר; בוועדה לקידום מעמד האשה, במקום חבר הכנסת מיכאל קליינר יכהן חבר הכנסת נחום לנגנטל.

): מטעם סיעת הליכוד – בוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, במקום הפנוי לסיעה, יכהן חבר הכנסת איוב קרא.

): אני מבקש להודיע, שחבר הכנסת קליינר יכהן באופן קבוע כנציג סיעתו בוועדה לקידום מעמד האשה, ולא במקום.

): זה היה ההסדר שאנחנו מציעים לעשות בוועדת הכנסת.

יאיר פרץ: אפשר להיות ממלא-מקום שלו?

): היכן, אדוני?

יאיר פרץ: בוועדה לקידום מעמד האשה.

): אתה רוצה להיות ממלא-מקום בוועדה לקידום מעמד האשה?

): אני מייד אודיע על זה.

): אדוני יצהיר, ואני מייד אודיע.

): אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדוברת הבאה, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי תעלה ותבוא, ואחריה, כאמור, חבר הכנסת שטרית, ואחריו – חבר הכנסת לנגנטל.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהמשך להערות שהעירו קודמי, אני רוצה להציע בנושא ההקדש, חבר הכנסת פרוש, שהחוק יהיה מנוסח כך שהוא לא יהיה מקלט מס לאנשים שכל מטרתם היא התחמקות ממס, אלא שמדובר באמת בהקדש למטרה ציבורית.

תמר גוז'נסקי: אני מניחה שניתן לנסח זאת כך שזה יהיה ברור, שזה לא מקלט מס למישהו שיש לו הרבה נכסים, והוא החליט להתחמק ממס.

דוד טל: חבר הכנסת פרוש, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי הפנתה אליך את דבריה.

מאיר פרוש: היא כבר אמרה לי.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני שאני רוצה להציע הוא, שבכלל נשנה את המדיניות שלנו לגבי מיסוי דירות.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת פריצקי שאל היכן העניין הסוציאלי והיכן הקריטריון הסוציאלי, אבל, לדאבוני הרב, חבר הכנסת פריצקי, אתה יודע איך ארנונה נגבית היום, לפי המטראז'.

תמר גוז'נסקי: השאירו לנו את זה הבריטים, ירום הודם, ואז, מי שמצבו קשה, מתבקש להיות בכיין ונודניק ולבקש הנחה.

תמר גוז'נסקי: הגיע הזמן שבכלל נשנה את זה, ושארנונה, כמו מס הכנסה, כמו כל דבר, תהיה לפי ההכנסה של המשפחה, שמתחשבת בהכנסה לנפש ובשאר קריטריונים.

יוסף יצחק פריצקי: חברת הכנסת גוז'נסקי, יש כללים אחידים לארנונה.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת פריצקי, אני לא יכולה להכליל את הרעיון הנשגב הזה בחוק הזה.

תמר גוז'נסקי: נראה לי שהיום שינינו את המושגים שלנו לגבי דירות.

תמר גוז'נסקי: פעם חשבנו שדירה של 60 מ"ר היא גדולה, ואחר כך של 90 מ"ר.

תמר גוז'נסקי: עם ההסתייגויות שציינתי, אני אתמוך בחוק.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה, אני מבקשת להעלות בעיה.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת דוד טל, יושב-ראש הישיבה, יש לנו מצב חמור ביותר עכשיו, אחרי מבצע מכירת הדירות.

תמר גוז'נסקי: אחרי שמבצע מכירת הדירות זוחל כפי שהוא זוחל, התברר שהוחלט בממשלה שלא להכליל במבצע הזה את אלה ששילמו דמי מפתח וגרים בדירות של המינהל וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: מדובר באנשים שחלקם גרים 30 ו-40 שנה בדירה, ובמשך כל השנים האלה הם דווקא השקיעו הרבה בדירות שלהם, אבל הם משלמים שכר דירה עד היום.

תמר גוז'נסקי: הם באים לרכוש את הדירה, ולא מוכנים לתת להם אפילו משהו שדומה לזכויות שיש לדיירי הדיור הציבורי, והם בעצם דיירי דיור ציבורי לכל דבר ועניין.

תמר גוז'נסקי: בחוק המקורי של רן כהן הם היו קיימים, והזכויות הוחלו עליהם.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת שטרית, לדאבוני הרב, גם מאחורי ההחלטה הזאת מסתתרת המגמה הגזענית, כי מבין הדירות האלה, בערך שני-שלישים מצויים בידי דיירים ערבים ובערך שליש בידי דיירים יהודים, בעיקר בערים המעורבות: עכו, חיפה, רמלה, לוד וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת מאיר שטרית, זה כל פעם מקפיץ מחדש, שכשמישהו בא לבחון זכויות סוציאליות הוא מברר מי גר שם בדירות, ולפי זה הוא קובע את הזכויות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו בכנסת צריכים לעשות הכול כדי לשנות את המצב הזה ולהכליל גם את אלה ששילמו דמי מפתח בין בעלי הזכויות לרכישה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת מאיר שטרית יעלה ויבוא.

דוד טל: אחריו – כאמור, חבר הכנסת נחום לנגנטל.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני תומך בהצעת החוק הזאת של חבר הכנסת פרוש, ואמרתי קודם לחבר הכנסת פרוש:

מאיר שטרית: במקום שבעלי תשובה עומדים, צדיקים גמורים אינם יכולים לעמוד.

מאיר שטרית: כידוע, אני הייתי זה שעיכב את הצעת החוק הזאת בלילה האחרון, ערב יציאת הכנסת לפגרה, בזה שהגשנו אי-אמון על כל הצעות החוק שמוגשות אז.

מאיר שטרית: בשעת לילה, ב-01:00, כשהיו פה רק מעט מאוד חברי כנסת, הביאו לנו ממזכירות הכנסת רשימה ענקית של הצעות חוק.

מאיר שטרית: רצינו לעצור את כל החקיקה הנחפזת הזאת, ולכן בהחלטה הזאת נספה צדיק עם רשע.

מאיר שטרית: חבר הכנסת פרוש, אני מצטער על כך.

מאיר שטרית: כידוע לך, אני תומך בהצעת החוק, וכזכור לך, גם תמכתי בה בוועדת הכספים בעת הכנתה לקריאה ראשונה, כי אני חושב שהיא נכונה.

מאיר שטרית: אין שום סיבה להתעסק בעניינים של הקדש אם הדירה היא 120 מ"ר או 160 מ"ר ואם גרו בה שלוש או ארבע שנים או שנתיים.

מאיר שטרית: אין לזה משמעות.

מאיר שטרית: אם הקדש או נכס ציבורי מקבל את הפטורים בחוק, שנותנים לו את האפשרות ליהנות מהפטורים האלה, כיוון שזה לא הולך לכיס פרטי של אף אחד אלא באמת לצורכי הציבור, אין שום הצדקה לדקדק בקטנות.

מאיר שטרית: לכן, בעיני, נכון היה לעשות את השינוי הזה.

מאיר שטרית: אני חושב, שחבר הכנסת פרוש עושה נכון בזה שהוא מציע בעצם שני תיקונים למצב הקיים היום: ראשית – להרחיב את גודל הדירה שעליה חל הפטור ממס שבח מ-120 מ"ר ל-160 מ"ר, ושנית – הוא גם מציע לפטור את הנכס הזה מהחובה שיהיה בו שימוש ארבע שנים למטרה ראויה.

מאיר שטרית: לכאורה, מוסד ציבורי שיש לו נכס מסוים, הוא משתמש בו שנתיים ורוצה לעבור למקום אחר ומוכר את הנכס ההוא וקונה נכס אחר, אין שום סיבה שבגלל זה הוא ישלם מס, כי צר לו המקום ועבר למקום אחר.

מאיר שטרית: לכן, זה בהחלט צודק.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, ברשותך, מאחר שחברת הכנסת גוז'נסקי פנתה אלי בעניין דמי מפתח בדיור הציבורי, אתייחס לזה.

מאיר שטרית: ראשית, לצערי הרב, אני רוצה לומר, שגם כאשר טיפלתי בדיור הציבורי בקדנציה הקודמת, וגם על-פי החוק של חבר הכנסת רן כהן ועל-פי עמדת הממשלה הנוכחית במצב הקיים היום, דמי מפתח לא הוגדרו כדירות בדיור הציבורי מן הסיבה שכאשר מישהו שילם דמי מפתח הנכס לא שייך לו.

מאיר שטרית: הוא שייך עדיין למישהו שהוא הבעלים.

מאיר שטרית: אני מודיע לך, שזו פעם ראשונה שאני שומע את הנתון שאת אומרת – ואם את אומרת שזה בדוק, אני מאמין לך – ששני-שלישים מכלל אלה שגרים בדמי מפתח הם ערבים ושליש יהודים.

מאיר שטרית: אינני יודע את הנתון הזה.

מאיר שטרית: אם את אומרת ובדקת, אני סומך עלייך.

מאיר שטרית: זו הפעם הראשונה שאני שומע את הנתון.

מאיר שטרית: בעיני לפחות אף פעם זה לא שיקול בכלל.

מאיר שטרית: לגבי דמי מפתח, לדעתי זה באמת בעייתי.

מאיר שטרית: אדם שקיבל את הדירה בדמי מפתח – – –

תמר גוז'נסקי: מדובר על החלק הזה.

מאיר שטרית: בדיוק.

מאיר שטרית: יכול להיות שצריך לעשות תיקון מסוים על החלק שהוא כן שילם.

מאיר שטרית: הדבר מחייב בדיקה.

מאיר שטרית: אנחנו עוד מעט נחזור לשלטון – – –

תמר גוז'נסקי: היום הם מחוץ לחוק בכלל.

מאיר שטרית: עוד מעט נחזור לשלטון – אנחנו נתקן את זה עוד פעם.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

רן כהן: אולי הערה אחת.

מאיר שטרית: אם היושב-ראש ירשה.

רן כהן: הערה עניינית לעניין הזה – יש צדק רב בדברים.

רן כהן: יש שני מצבי דמי מפתח בדיור הציבורי.

רן כהן: מצב אחד הוא, שהחברה המשכנת היא – –

מאיר שטרית: הבעלים.

רן כהן: – – הבעלים, ואז היא מתחלקת עם הדיירים.

רן כהן: במצב הזה אפשר למכור את הדירה.

רן כהן: אבל אם החברה המשכנת מופיעה בעצמה כמי – –

מאיר שטרית: שמחזיקה.

רן כהן: – – שמטפלת בדיור של מישהו אחר – –

מאיר שטרית: אז אי-אפשר.

רן כהן: – – אז אי-אפשר למכור את הדירה, וזו בעיה.

מאיר שטרית: אני מסכים.

רן כהן: לכן, צריך לעשות את ההפרדה בין שני הדברים.

דוד טל: תודה.

מאיר שטרית: אני מסכים לגמרי.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: כאמור, חבר הכנסת לנגנטל איננו.

דוד טל: חבר הכנסת איוב קרא ישנו גם ישנו, וגם לו במסגרת הזמן הקבוע שלוש דקות.

דוד טל: אדוני יכול להתחיל.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שר המשפטים, ידידי הרב פרוש, אני רוצה לתמוך בהצעתך, מכיוון שאני חושב שבעיקרון היא צודקת.

איוב קרא: אני יודע שדרכך צדקה כשהיית סגן שר השיכון בכל מה שמשתמע למקומות קדושים לעדות השונות.

איוב קרא: טיפלת, תרמת ועשית, ולכן אני חושב שאתה ראוי לתמיכה.

איוב קרא: זה כמובן כולל את כל המקומות הקדושים.

איוב קרא: אני זוכר את התרומה שלך לקבר יתרו ולמקומות מקודשים נוספים.

איוב קרא: אבל, כאשר אנחנו מדברים על דברי קודש, אדוני שר המשפטים, אני לא יכול שלא להמשיך את השיחה שהיתה בינינו על כך שבבית-הדין השרעי הדרוזי יש בעיה.

איוב קרא: 15 שנה לא היה מינוי של קאדי בבית-הדין הזה.

איוב קרא: זה בית-דין שאמורים לשבת בו שישה שופטים, שישה דיינים.

איוב קרא: נמצא בו דיין אחד קרוב לעשר שנים.

דוד טל: הרב פרוש.

איוב קרא: נמצא בו רק דיין אחד קרוב לעשר שנים.

איוב קרא: בית-דין לערעורים בכלל לא קיים.

איוב קרא: בבית-הדין הראשוני יש רק בן-אדם אחד.

איוב קרא: בעצם, כך יוצא מצב שלאורך 15 שנה לא מונה אף דיין.

איוב קרא: כל מי שיצא לפנסיה או נפטר מסיבה כלשהי – – –

סאלח טריף: הוא לא מקשיב לך.

ישראל כץ: הוא קונה קולות עכשיו.

איוב קרא: אדוני שר המשפטים, הרי פה אצל חבר הכנסת סאלח טריף קיבלתם הרבה קולות ולא עשיתם שום דבר, אבל זה לא משנה.

איוב קרא: לא רק אצל חבר הכנסת טלב אלסאנע תקבלו קולות.

איוב קרא: גם פה תקבלו קולות.

איוב קרא: אין לכם בעיה.

איוב קרא: רק תעשו משהו.

סאלח טריף: חבר הכנסת אלסאנע בכלל לא – – –

טלב אלסאנע: הוא ישמח על הקולות – – –

נואף מסאלחה: – – –

ישראל כץ: אתה מאשים את שר המשפטים שהוא מנצל את המליאה – – –?

איוב קרא: אדוני שר המשפטים, מינית ועדת משנה לבחור מועמדים סוף-סוף לבית-הדין הזה שלא קיימים בו חמישה תקנים כבר קרוב ל-15 שנה.

סאלח טריף: שישה.

איוב קרא: אמורים להיות שם שישה תקנים, ואחד קיים.

איוב קרא: אתה אמור להיות המורה והקברניט לנושאים חוקתיים וחוקיים במדינה.

נואף מסאלחה: הוא מחכה לחבר הכנסת סאלח טריף.

דוד טל: תודה.

איוב קרא: אני רוצה לומר לך: ועדת המשנה לא התכנסה, ואני לא יודע אם תתכנס.

איוב קרא: אין דין ואין דיין בכל בית-הדין הזה.

איוב קרא: אני לא חושב שזה מתאים לשר שאנחנו יודעים בדיוק את הגינותו.

איוב קרא: למרות חילוקי הדעות הפוליטיים בינינו, יש לי הערכה גדולה למה שאתה עושה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת טלב אלסאנע – לא נמצא.

טלב אלסאנע: כן נמצא.

איוב קרא: אתם סופרים כבר את הקולות לבחירות – – –?

דוד טל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, שלוש דקות.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני סבור, שהצעת החוק – לאחר שעיינתי בהצעת החוק וגם שמעתי את דברי הרב פרוש – היא הצעת חוק נכונה.

טלב אלסאנע: יש בעיה במדינה בתחום המסים: גם המסים שמוטלים, מס הכנסה ומס ערך מוסף.

טלב אלסאנע: על כל דבר יש עד אין-סוף מסים, וגם לגבי נכסים יש עד אין-סוף מסים.

טלב אלסאנע: לדעתי, הגיע הזמן להטיל מסים אחידים ולהקל על הנישומים.

טלב אלסאנע: אם מרחיבים דירה מ-120 מ"ר ל-160 מ"ר, זו הצעה סבירה ונכונה, ואי-אפשר להגיד שהמדינה יכולה למצוא לה את הישועה הכלכלית רק מאותם אנשים שהדירה שלהם היא בגודל של 160 מ"ר.

טלב אלסאנע: לכן, אני תומך בהצעת החוק.

דוד טל: תודה רבה.

טלב אלסאנע: כבוד-היושב-ראש, אני רוצה לומר – – –

דוד טל: יש לך זמן.

טלב אלסאנע: בהקשר זה אני רוצה להעלות שני נושאים.

טלב אלסאנע: הדבר הראשון הוא עניין ההקדש המוסלמי.

טלב אלסאנע: בנוכחות שר המשפטים ושר הדתות – אני סבור שכולנו היינו ערים למידת הרגישות שיש בנושאים הדתיים, כל הנוגע למקומות הקדושים, גם אצל יהודים וגם אצל מוסלמים.

טלב אלסאנע: אנחנו היום, בעידן הזה, רואים אילו השלכות קשות יש לדברים הכי קטנים שנוגעים למקומות הקדושים, אם זה ליהודים ואם זה למוסלמים.

טלב אלסאנע: לכן, הגיע הזמן לפתור את הבעיה של המסגדים ושל ההקדש המוסלמי שהופקע מהמוסלמים בטענה של נכסי נפקדים.

טלב אלסאנע: המוסלמים נמצאים במדינה, המוסלמים הם אזרחי המדינה, וטוב יהיה אם המדינה אחרי 52 שנה תחזיר לאוכלוסייה המוסלמית את נכסי הווקף ונכסי ההקדש על מנת שינהלו אותם, וגם שייתנו להם את האפשרות לנהל את המסגדים שלהם במקום לפגוע בהם, כמו שהיה בטבריה או כמו שיכול להיות בכל מקום אחר.

טלב אלסאנע: זה לא מוסיף שום דבר.

טלב אלסאנע: זה מקום שיכול ליצור אך ורק בעיות.

דוד טל: תודה.

טלב אלסאנע: כבוד שר המשפטים, העניין הנוסף הוא עניין בתי-הדין השרעיים.

טלב אלסאנע: יש מקום להעלות את התקציבים.

טלב אלסאנע: אלה בתי-משפט.

טלב אלסאנע: הם פוסקים לא בדיני ממון אלא בדיני נפשות – בעניינים חשובים מאוד.

טלב אלסאנע: לכן, יש להתייחס אליהם כאל מערכת משפט, להעבירם מאחריות משרד הדתות למשרד המשפטים ולהוסיף את התקנים החסרים בהם.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת רחבעם זאבי – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד ברכה – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת עזמי בשארה – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת עסאם מח'ול – לא נמצא.

דוד טל: אתן לחבר הכנסת האשם מחאמיד לפנים משורת הדין.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, מתי אני?

דוד טל: לפניך עוד ארבעה או חמישה אנשים.

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד, תפאדל.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק.

האשם מחאמיד: הרב פרוש, אנחנו תומכים בהצעת החוק שלך, מכיוון שהיא תורמת – – –

מאיר פרוש: למרות חילוקי הדעות?

האשם מחאמיד: למרות חילוקי הדעות והשאלות מאתמול.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לאלפי זוגות צעירים בארץ, גם יהודים וגם ערבים, שמחפשים קורת-גג, למשל ביפו, בערים המעורבות.

האשם מחאמיד: גשמים הפכו מבול, ואנשים לא מצאו היכן לחיות, הבתים שלהם נהרסו ואין להם איפה לחיות.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, בקרב האוכלוסייה הערבית יש מחסור חמור בדירות למגורים ועשרות אלפים מהזוגות מחכים לקורת-גג.

האשם מחאמיד: אני יודע שחלק מהם אפילו לא מעזים להינשא משום שאין להם היכן לגור.

האשם מחאמיד: יש מצוקת דיור בסקטור הערבי.

האשם מחאמיד: זה מחמיר בפרט כאשר אנחנו יודעים שאחוז האבטלה עולה בכפרים ובערים.

האשם מחאמיד: קחו למשל את כפר-מנדא עם קצת פחות מ-20% אבטלה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, ידוע שאין תוכניות מיתאר ואין אישורי בנייה, וכאשר בונים על-פי חוקי הטבע והצדק הטבעי, מבקשים להרוס או שהורסים.

האשם מחאמיד: וכאשר חבר כנסת אומר שהוא מתנגד להריסה, מטרטרים אותו לחקירות וכו'.

האשם מחאמיד: אני חושב שהגיע הזמן שיאושרו תוכניות מיתאר על מנת שאנשים לא יבנו בנייה בלתי חוקית.

האשם מחאמיד: בנייה בלתי חוקית היא לא תוצאה של פשע נולד, היא תוצאה של מצב, של טבע.

האשם מחאמיד: אנשים חייבים לבנות, חייבים לגור, חייבים קורת-גג, ולכן בונים ללא אישור בנייה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שזה אכן יזכה לתשומת לבם של האחראים במדינה הזאת.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ, חבר הכנסת עופר חוגי, חבר הכנסת יובל שטייניץ, חבר הכנסת אליעזר זנדברג וחבר הכנסת ישראל כץ.

אליעזר כהן: הרב רביץ לא יגיע, אני מבטיח לך.

אליעזר כהן: רק שתהיה לו רפואה שלמה.

אליעזר כהן: הוא עבר את הניתוח בהצלחה.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, שלוש דקות.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עומדת לפנינו הצעת חוק של חבר הכנסת מאיר פרוש.

מוחמד כנעאן: אני תומך בה.

מוחמד כנעאן: אני חושב שהצעת החוק טובה, יש אפשרות לשפר אותה לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

מוחמד כנעאן: בניגוד למה שנאמר קודם, אני חושב שהגדלת הדירה מ-120 מ"ר ל-160 מ"ר דווקא כן תועיל למשפחות מרובות ילדים, שמחזיקות בתים כאלה בדרך כלל.

מוחמד כנעאן: חבר הכנסת אופיר פינס אינו צודק בהתנגדותו לחוק בהתייחסותו לנקודה הזאת.

מוחמד כנעאן: בנושא ההקדש הציבורי, מזמן היתה צריכה להיות הצעה כזאת.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, שר המשפטים והדתות שאינו מקשיב לדיון, לצערי הרב, לא מזמן נהרס מסגד בסרפנד ליד פורידיס.

מוחמד כנעאן: בית-המשפט בחיפה ביקש ששר הדתות במדינת ישראל ייתן את הדעת בנושא הזה.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, עד היום הזה יש התחמקות של משרד הדתות ממתן חוות דעת חיובית על מקום קדוש שנהרס.

מוחמד כנעאן: כל בר-דעת שמבקר במקום יודע זאת.

מוחמד כנעאן: השאלה שנשאלת היא, מה תפקידו של משרד הדתות, האם לשמור ולשמר מקומות קדושים או לעודד הריסתם של מקומות קדושים כאשר מדובר במוסלמים במדינת ישראל?

מוחמד כנעאן: אני חושב, שמן הראוי ומן הדין, שהשר יוסי ביילין ייקח לתשומת לבו את החלטת בית-המשפט בחיפה וילמד אותה היטב, שיעשה בהקדם האפשרי על מנת להחזיר את המקום לקדמותו.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אני גם רוצה לומר לחברי ישראל כץ – – –

דוד טל: במסגרת של 20 שניות.

מוחמד כנעאן: אני חושב שיש מקום לקרוא מעל במה זו להפסיק את כל מעשי האלימות שגובים בכל יום חיי אדם משני הצדדים.

מוחמד כנעאן: צריך לחזור באופן מיידי לשולחן המשא-ומתן, מכיוון שירי משני הכיוונים לא יעזור.

מוחמד כנעאן: היום נורו יריות על-ידי מתנחלים לעבר שני בתי-ספר בשכם; זה נודע לי בשיחה עם מושל שכם, וכתוצאה מכך נאלצו לסגור את בתי-הספר ולהחזיר את הילדים הביתה.

מוחמד כנעאן: הדברים האלה לא מתרחשים רק בגילה, אלא גם במקומות אחרים.

מוחמד כנעאן: על כן, אני חושב שיש מקום לקריאה של כל הצדדים להפסיק את האלימות בקרב שני העמים ולחזור בהקדם האפשרי למשא-ומתן.

מוחמד כנעאן: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם רביץ – איננו.

דוד טל: חבר הכנסת עופר חוגי.

דוד טל: חבר הכנסת יובל שטייניץ.

דוד טל: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

דוד טל: חבר הכנסת ישראל כץ, ואחריו – חבר הכנסת דני נוה וחבר הכנסת יורי שטרן.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני תומך בהצעת החוק של חבר הכנסת הרב מאיר פרוש.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, ראינו מה קרה אתמול, ראינו את הירי, את הרצח, ומאוד דאגנו.

ישראל כץ: האמת היא, שמאוד דאגתי, שראש הממשלה שהוא גם שר הביטחון לא נמצא בארץ.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, גם סגנו, חבר הכנסת אפרים סנה, סגן שר הביטחון, גם הוא אינו בארץ.

ישראל כץ: אבל עכשיו נרגעתי, ראיתי את חבר הכנסת האשם מחאמיד, נציגו האישי של ראש הממשלה בוועדת החוץ והביטחון, מגיע הנה, ואני רגוע, יש מי שידאג לביטחון ישראל.

ישראל כץ: הוא חבר ועדת החוץ והביטחון; ראש הממשלה דאג אישית למנות אותו, יש מי שידאג לישראלים, אני רגוע, אני בטוח שגם אזרחי ישראל ממש רגועים כרגע.

ישראל כץ: טלפנו אלי מהבית ואמרו לי: שמע, דיבר כאן חבר כנסת, משהו על ביטוח, עורכי-דין, ערבים, יהודים; הזכיר את השם שלך.

ישראל כץ: לא ידעתי כל כך על מה מדובר עד שנזכרתי שיש לנו חבר כנסת בשם תאופיק חטיב, קטן כזה, מהתנועה האסלאמית.

ישראל כץ: עד עכשיו הוא השתדל לעשות רושם שפוי, מילולית לפחות, דיבר בצורה מתונה, אבל נראה שזה הקטן רוצה להיות גדול והוא מתקנא בחברים הגדולים שלו – אני לא מתכוון באופן פיזי חלילה – בחברי הכנסת ברכה, ועזמי בשארה, בדהאמשה ובכל הגיבורים של התנועה האסלאמית או של המפלגות הערביות, שנבנות על ההסתה, ואחמד טיבי המסביר הלאומי שלנו.

ישראל כץ: הוא רצה להיכנס לליגה של הגדולים ודיבר על ביטוחים, ומביטוח הגיע לגזענות והגיע גם אלי.

ישראל כץ: זה מראה, אדוני היושב-ראש, שכאשר יש ראש ממשלה שאיבד את כושר הניווט ומרחף אי-שם, צריך לעזור לו לנחות נחיתת חירום ולהחליף אותו.

ישראל כץ: יש תחושה לכל מיני חברי כנסת, שמי שיסית יותר אולי ייבנה יותר.

ישראל כץ: לצערי, גם אנשים שהשתדלו לא להיות במסגרת הזאת, נראה שהם נגררים.

ישראל כץ: אני יכול להגיד לך, ידידי, חבר הכנסת חטיב, אתה יכול להירגע.

ישראל כץ: גם תוספת הכוח הרצינית שהוספת עכשיו להסתערות הלאומנית-הפלסטינית כאן, לא תגרום לזה שכנסת ישראל תהפוך לשטח פלסטיני כבוש.

ישראל כץ: גם לך זה לא יעזור.

ישראל כץ: אני יכול להבטיח לך, שהליכוד יעלה בעזרת השם, וחברי כנסת שמסיתים כאן לא ישבו בבית הזה.

ישראל כץ: זו הבטחה שאנחנו נותנים לבוחרים שעומדים נדהמים ומסתכלים ולא מאמינים שבכנסת יכול לקרות דבר כזה, שמשווים את חיילי צה"ל לסוטי מין ובאים ומסיתים נגדם, כשהם – בשליחותנו – נלחמים בטרוריסטים שהורגים בנו, כשאנחנו בסך הכול מתגוננים ואפילו לא מגיבים כיאות.

דוד טל: תודה רבה.

ישראל כץ: אני במקומם, אדוני היושב-ראש, הייתי רוצה לראות נציגות ערבית אותנטית בכנסת.

ישראל כץ: הייתי רוצה לראות נציגות שפויה מסוגם של עורסאן יאסין, ראש עיריית שפרעם, ואבו-חליל, ראש מועצת אבו-גוש, ואנשים מהסוג הזה, ערבים גאים שנאמנים למדינת ישראל, וידידינו הדרוזים והצ'רקסים והבדואים שנאמנים למדינת ישראל ונלחמים.

קריאה: – – –

דוד טל: אתה מוכן לענות על השאלה של חבר הכנסת מוחמד כנעאן?

תאופיק חטיב: – – –

ישראל כץ: ואני רוצה לברך, אדוני היושב-ראש, את כל העדות הנוצריות שהתכנסו בלבנון ודרשו את הסגת צבא הכיבוש הסורי מלבנון והצטרפו בכך לידידיהם הדרוזים בלבנון שדורשים אותו דבר.

דוד טל: תודה.

ישראל כץ: מאוד מפתיע אותי, שכל התועמלנים המאומנים שנשלחים אלינו בהוראת ערפאת לדבר מעל הדוכן הזה דברי חלקות, בכי והספד ורחמים ותחנונים – כאן, אבל בחוץ הם מדברים אחרת – מאוד מפתיע אותי שאחד מהם, שכל כך "חרד" לחופש ולהפסקת הכיבוש, אצלנו הוא כל כך "חרד" עד שהוא לא טורח גם להגיד מלה לסורים שיצאו מלבנון.

ישראל כץ: אפילו חברי כנסת נוצרים כמו עזמי בשארה ועסאם מח'ול עסוקים במרדף אחרי – – –

דוד טל: תודה לחבר הכנסת כץ.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, יש לך שאלה?

דוד טל: לא.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: אנחנו עוברים לחבר הכנסת דני נוה.

דוד טל: חבר הכנסת יורי שטרן.

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין ראובן יעלה ויבוא, ואחריו – חברת הכנסת יהודית נאות, אם תהיה כאן, חבר הכנסת גדעון עזרא, חבר הכנסת יצחק גאגולה, חבר הכנסת מיכאל קליינר, חבר הכנסת תאופיק חטיב וחבר הכנסת נסים זאב.

תאופיק חטיב: – – –

ישראל כץ: – – –

מוחמד כנעאן: – – –

דוד טל: אדוני, חבר הכנסת חטיב.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

דוד טל: תודה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, כבוד שר המשפטים הנכבד, אני אתמוך בחוק של הרב מאיר פרוש, אם כי מבחינה טכנית הוא מדבר על אותו סעיף בחוק התכנון והבנייה ומערבב פה שני תחומים שלא הייתי מערבב אותם זה בזה.

ראובן ריבלין: כאשר מדובר בעניינים ציבוריים, צריך לדון בענייני ציבור, וכאשר – – –

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, הרמקולים לא בסדר.

ראובן ריבלין: אני לא מדבר נגד ש"ס עכשיו, זה יהיה בסדר.

ראובן ריבלין: אתמוך בחוק אם כי לא צריך לערבב מין בשאינו מינו, וכאשר מדברים על הקדש ציבורי, טוב שהחוק ידבר על הקדש ציבורי.

ראובן ריבלין: גם נושא 160 המ"ר – אני בעדו, אבל ערבוב התחומים מהווה איזו הטעיה.

ראובן ריבלין: ואם אנחנו עוסקים בהטעיה, כבוד שר המשפטים, וכאשר כל עם ישראל תוהה מה היא הדרך שאנחנו הולכים בה, אם כי לי יש הרגשה שאתה כל הזמן יודע מה היא הדרך, אני רוצה להזכיר לאדוני איזו פגישה שהתקיימה בינינו לפני כארבע שנים, בשנת 1996, כאשר אתה ביקשת לדבר על לבי, לא באופן אישי, אלא באופן לאומי, מתוך הכרה מלאה שצריך להגיע, על-פי גרסתך, לשלום עם הפלסטינים, והבאת את מסמך ביילין–אבו-מאזן.

ראובן ריבלין: ואני מוכרח להודות, שגם אבו-מאזן הודה שניתן לפרש את המסמך כפי שאתה ביקשת.

ראובן ריבלין: וכאשר סירבתי והסברתי לך את עמדתי האידיאולוגית, אף שהפכנו במידה רבה למין יצורים פרגמטיים, לפחות דה-פקטו, אם לא דה-יורה – גם מפלגתי, גם ממשלתי, גם חברי שניהלו את המדינה במשך תקופה – שאלתי אותך, יוסי ביילין, שיודע היטב את כל ההליכות ואת כל המטרות ואת כל המגמות של אותם אויבים שלנו, שאתם אתה רוצה לעשות שלום – שאלתי אותך: מה יהיה אם יביאו את ירושלים על שולחן הדיונים?

ראובן ריבלין: ואמרת: נקום משולחן הדיונים; אם הם יתעקשו על ירושלים, נקום משולחן הדיונים.

דוד טל: כך?

נואף מסאלחה: הוא לא היה שם.

ראובן ריבלין: אני מעיד על עצמי שמים וארץ שיוסי ביילין אמר:

ראובן ריבלין: אנחנו עומדים, קלה כחמורה, על כך שירושלים לא תחולק.

ראובן ריבלין: נכון שיש פרשנויות.

ראובן ריבלין: ואנחנו גם השתמשנו בזה כלפי חבריו והתרסנו במערכות בחירות.

ראובן ריבלין: גם ב-1996 וגם ב-1999 אמרנו: פרס יחלק את ירושלים.

ראובן ריבלין: לאחר מכן אמרנו: ברק יחלק את ירושלים.

ראובן ריבלין: והיתה זעקה גדולה מצד השמאל, ואמרה הזעקה: יש כאן משום הסתה כלפי מנהיגינו, שכן אתם מעזים לבוא ולומר להם שמא הם, חלילה, יחלקו את ירושלים, והרי אין בהאשמה זו שמץ של אמת.

ראובן ריבלין: והזעקתם שמים וארץ.

ראובן ריבלין: אני זוכר את פרס פשוט מרעיד את אמות הספים ואומר: איך אתם עושים לנו כדבר הזה?

ראובן ריבלין: וברק נזקק אפילו לראש העיר ירושלים שיהיה לו מליץ באומרו: הוא לא יחלק את ירושלים.

ראובן ריבלין: כאילו כל אחד מהם כבר נותן לנו ערבויות, אלה כלפי אלה.

ראובן ריבלין: אני לא יודע אם אתה רצית לבוא ולומר, שבפרשנות כזאת או אחרת ניתן להתגבר על בעיה זו.

ראובן ריבלין: המהות נשארה אותה מהות.

ראובן ריבלין: דרך אוסלו לא תביא אותנו לשלום, אלא אם כן ניתן לערפאת כל מה שהוא מבקש.

ראובן ריבלין: לא אבו-מאזן יביא אותנו לשלום, לא ביילין, לא שום תוכנית, לא שום משא-ומתן שברק הביא עלינו פתאום מתוך איזה מקור בלתי ידוע, משא-ומתן שאיש לא ציפה לו, לא חלם עליו.

ראובן ריבלין: אף אחד מאנשי מפלגת העבודה אפילו לא חשב במחשבותיו שאלה יהיו ההצעות.

ראובן ריבלין: זה לא היה נכון לא מבחינה טקטית ולא מבחינה עקרונית.

ראובן ריבלין: ואנחנו שואלים: האם אתם יודעים לאן אתם מוליכים אותנו?

ראובן ריבלין: אולי תשבו, קחו שמונה-תשע שעות – היום יש לכם איזו ישיבת קבינט – קחו עשר שעות, תבואו לאותו נפוליאון ותאמרו לו: תשמע, כולם גאונים, אבל בוא נראה, אולי יש איזה אי-סדר במקום כלשהו במחשבה שלך; יכול להיות שאתה לא מכיר את אלה שאתה יושב אתם.

ראובן ריבלין: שמע, חבר הכנסת ביילין, לא היית רמטכ"ל, אבל אתה כבר שר, לא בפעם הראשונה, בפעם השלישית.

תאופיק חטיב: – – –

ראובן ריבלין: אתה אדם שיודע את הלכות המשא-ומתן, אתה פגשת את אלה שהיו אויבינו ואתה חושב שהם יכולים להיות ידידינו ושכנינו ומשתפים אתנו פעולה במזרח הזה.

ראובן ריבלין: תלמד אותו על מה מדברים, עם מי מדברים, איך מדברים, מתי מדברים.

ראובן ריבלין: אתם בחרתם לכם מתוך איזה נימוק אדם שיוביל אתכם.

ראובן ריבלין: אז שימשיך להוביל אתכם אם אתם רוצים, אבל שיפסיק להוביל אותנו.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מודה לחבר הכנסת ריבלין.

דוד טל: חבר הכנסת גדעון עזרא.

דוד טל: חבר הכנסת יצחק גאגולה.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דוד טל: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב, שיחתום את הרשימה.

דוד טל: שלוש דקות.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אני תומך בחוק.

תאופיק חטיב: אני אפילו חוזר על משפט שאמרתי אז, כשדיברנו על החוק בקריאה טרומית.

תאופיק חטיב: אמרתי, שלדעתי לא רק צריך לפטור מתשלום ההיטל, אלא צריך אפילו לחייב הקמת חדר תפילה בכל מוסד ציבורי, לרבות מתנ"סים – אנשים חושבים שמתנ"ס הוא רק לחילונים – ולרבות בתי-ספר ולרבות בתי-חולים וכו'.

תאופיק חטיב: כל מקום ציבורי כזה צריך לכלול חדר תפילות, אפילו חדר קטן, כך שאם מגיעים לשם אנשים שרוצים להתפלל הם יוכלו לקיים את המצווה הזאת.

תאופיק חטיב: שנית, בקשר לדירות שגודלן עד 160 מ"ר, חבר הכנסת פריצקי אמר:

תאופיק חטיב: איך אפשר לפטור ממס השבחה ולהגדיל פתאום באופן גורף מ-120 ל-160 מ"ר?

תאופיק חטיב: זה נכון, אבל מי שקבע את 120 המ"ר זה בסך הכול המחוקק.

תאופיק חטיב: אפילו יגידו לך פה החרדים שאותם 120 מ"ר הם לא מדאורייתא.

תאופיק חטיב: זה נקבע פה.

תאופיק חטיב: ומי שקבע 120 מ"ר ורואה שהיום, בשנות האלפיים, 120 המ"ר האלה צריכים להיות 160 מ"טר, יכול לקבוע שגם 160 מ"ר יהיו פטורים מתשלום מס – – –

יהודית נאות: דירה של 160 מ"ר היא לא דירת עוני.

תאופיק חטיב: כן, דירה של 160 מ"ר.

תאופיק חטיב: מדוע קבעו אז דירה של 120 מ"ר?

תאופיק חטיב: למה לא 60?

יוסף יצחק פריצקי: 160 מ"ר לשמונה נפשות – זו דירה קטנה.

יוסף יצחק פריצקי: 160 מ"ר לשתי נפשות – זו דירה גדולה.

יוסף יצחק פריצקי: אין ויכוח – – –

תאופיק חטיב: אני מסכים שאפשר להרחיב את זה – – –

דוד טל: חבר הכנסת פריצקי, יש ויכוח אם מותר לך לדבר ללא רשות היושב-ראש.

דוד טל: על זה יש ויכוח, והוויכוח הוא מאוד נוקב ועקרוני.

תאופיק חטיב: אני מסכים שזו לא בדיוק החקיקה האופטימלית, אבל גם אם היא לא האופטימלית, לא צריך לפסול אותה על הסף, אלא יש לחפש דרך להביא לכך שהרחבה במסגרת הכנסה מסוימת או מצב סוציו-אקונומי מסוים – אז 160 מ"ר כן, ואם זה מצב אחר אז זה יהיה 180.

תאופיק חטיב: אבל בגלל זה לא צריך לפסול על הסף, כי כך בעצם מענישים את האחרים שמגיע להם.

תאופיק חטיב: זה לא יכול להיות.

יהודית נאות: זה היטל השבחה.

תאופיק חטיב: אני יודע.

תאופיק חטיב: זה מופנה לרשות המקומית שגובה על כל מ"ר מעל 120 מ"ר.

תאופיק חטיב: במקרה הייתי ראש רשות.

תאופיק חטיב: לחברי ישראל כץ, שאמר שעכשיו התקשרו אליו והוא לא הבין על מה דיברתי אז – אמרתי כך: באווירה המכוערת שנוצרה בכנסת היום ובימים האחרונים, לצערי נוצר מצב שכל חברה וכל מקום וכל מוסד מנצלים את האווירה הזאת אפילו לבצע כסף.

תאופיק חטיב: הבאתי דוגמה, שחברות הביטוח עושות קרטל בניגוד לחוק נגד סוכני הביטוח הערבים, ובגלל המצב הם יוצאים עם לגיטימציה מסוימת, אבל הוא לא יודע על מה דיברתי.

תאופיק חטיב: הם לא רוצים שהסוכנים הערבים יבטחו רכב, אלא שזה יהיה רק בחסות הסוכנים היהודים.

תאופיק חטיב: אמרתי, שזה מנוגד לחוק, מנוגד לחופש העיסוק ומנוגד לכל היגיון.

תאופיק חטיב: זה מה שאמרתי.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני מסכים שיש כאן תערובת נושאים – יש פה נושא ההקדש ויש גם נושא הרחבת הפטור על דירות שגודלן עד 160 מ"ר במקום 120 מ"ר.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס לכל דבר בנפרד.

נסים זאב: אנחנו יודעים, שעד היום מוסדות ציבור היו פטורים ממס השבחה, אבל הקדש של מוסד ציבורי שמטרתו קודש – וזה לא כמו שאמר חבר הכנסת יוסי פריצקי, שמדובר בכמה אנשים שמתאגדים ומחליטים שעושים איזו עסקה או תרומה לאנשים מסוימים – לא היה פטור.

נסים זאב: מדובר פה בנכס שהוא הקדש, שהוא קודש, שמוצהר בבית-הדין שהוא נכס הקדש.

נסים זאב: ולגבי דירה שבדרך של השכרה או בדרך אחרת כלשהי רוצים להגדילה, לא צריך לשלם על זה מס השבחה.

נסים זאב: תראה איזה אבסורד.

נסים זאב: הייתי חבר ועדת תכנון וחבר בוועדת "פרזות" במשך שנים; מדובר בבניין משותף של "פרזות", כשמשרד השיכון נותן אפשרות להרחיב את הדירה עקב צפיפות דיור.

נסים זאב: אותה משפחה צריכה לשלם מס השבחה.

נסים זאב: כלומר, מצד אחד משרד השיכון מכיר במצוקה, מכיר בצפיפות, מכיר בכך שהמשפחה צריכה להגדיל את הדירה, אך מצד שני העיריות צריכות לגבות את חלקן.

נסים זאב: זה דבר שלא יעלה על הדעת.

נסים זאב: מה גם שעד לפני שנים מספר דירה של 120 מ"ר היתה נחשבת לדירת לוקסוס.

נסים זאב: אני רוצה להזכיר לחברים, שבעבר גם בנושא ארנונה, מי שהיתה לו דירה שגודלה מעל 120 מ"ר לא היה זכאי לקבל הנחה כבר מהמ"ר הראשון.

נסים זאב: מהמ"ר הראשון הוא לא היה זכאי, כי היתה לו דירה מעל 120 מ"ר, והוא היה צריך לשלם ארנונה מלאה מהמ"ר הראשון.

נסים זאב: אבל אם היו לו 119 מ"ר, הוא היה מקבל הנחה על כל 119 המ"ר.

תאופיק חטיב: זו פרשנות לא נכונה.

תאופיק חטיב: זה ברשויות.

יהודית נאות: – – –

נסים זאב: אבל אתה יודע שאת זה תיקנו.

נסים זאב: תיקנו את זה, והרב פרוש ואני הבאנו הצעת חוק שאומרת, שעד 160 מ"ר גם לעניין ארנונה יוכרו אלה שזכאים להנחה.

נסים זאב: זה הדין גם לגבי הנושא של מס השבחה.

נסים זאב: לא יעלה על הדעת, שמשפחה עם עשר או 12 נפשות, מפני שהיא צריכה להרחיב את הדירה מ-120 ל-160 מ"ר – – –

יוסף יצחק פריצקי: אין על זה ויכוח.

נסים זאב: אתה כן בוויכוח אתי, כי היום כן חייבים לשלם מס השבחה.

נסים זאב: אם אתה מגדיל את הדירה מ-120 מ"ר ל-160 מ"ר, אתה כן חייב במס השבחה.

יוסף יצחק פריצקי: אין כאן עניין של צפיפות.

נסים זאב: ולכן אני תומך בהצעת החוק.

נסים זאב: אני חושב שיש עוד מה להרחיב, אבל זה יהיה בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דוד טל: אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 53) (פטור מהיטל), התש"ס–2000, של חבר הכנסת פרוש.

דוד טל: ההצבעה החלה.

דוד טל: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 53) (פטור מהיטל), התש"ס–2000, לוועדת הכספים נתקבלה.

דוד טל: חברי הכנסת, בעד – 20, 14 נגד ואין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן אני קובע, שהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 53), של חבר הכנסת פרוש, עברה בקריאה ראשונה והועברה לוועדת הכספים של הכנסת להכנה לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק איסור הפליה במקום בידור, התשס"א–2000, של חברי הכנסת אלי בן-מנחם וויצמן שירי, קריאה ראשונה.

דוד טל: יהיה דיון משולב עם הצעת חוק איסור מניעת כניסה לפאבים, מסעדות ומועדונים, התשס"א–2000, של חבר הכנסת אופיר פינס.

דוד טל: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

דוד טל: עד שהדובר יגיע, אני יכול לבקש מחברי הכנסת בנימין אלון, אליעזר כהן ויורי שטרן – כדי שנוכל להמשיך את הדיון.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת חוק איסור הפליה במקומות בידור, שכולנו תמכנו בה ברוב גדול בקריאה טרומית, קובעת, שבעל מקום בידור או מפעילו, שיגביל את כניסתו של אדם כלשהו על רקע דת, גזע, לאום, מין, עדה, אורח חיים, מקום מגורים או מוצא, יהיה צפוי למאסר של שנתיים ולקנס בגובה חצי מיליון שקל, ואני מבין שהוועדה הורידה את גובה הקנס.

אלי בן-מנחם: הצעת החוק הונחה לאחר שהובא לידיעתי לפני חודשים מספר, שחיילים שירדו מלבנון לא הורשו להיכנס לדיסקוטק בקיבוץ אשדות-יעקב בגלל צבע עורם ומקום מגוריהם.

אלי בן-מנחם: שבוע לאחר המקרה פורסם על מקרה דומה במועדון ה"מטרוק" בדרום.

אלי בן-מנחם: המקרים האלה זעזעו אותי, אבל לאחר בדיקה קצרה הבנתי שלא מדובר במקרים בודדים אלא בנורמה של בעלי מועדונים.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת אופיר פינס ואני סיירנו בדיסקוטקים בתל-אביב.

אלי בן-מנחם: אותנו הכניסו.

אלי בן-מנחם: לאחר אותו סיור סיירתי לבד וראיתי אנשים עומדים בתור, ליד הברזלים, במשך שעות ומתחננים שמישהו יסתכל עליהם.

אלי בן-מנחם: בתוך אחד המעגלים עומדת בחורה בלונדינית על כיסא גבוה ולידה בריונים – כל אחד מהם בגובה 1.90 מטר ובמשקל של 150 קילו – ונותנת להם סימנים את מי להכניס ואת מי לא, אחד לחיים ואחד למוות.

ראובן ריבלין: חס וחלילה, אפילו לא להשוות את זה.

אלי בן-מנחם: ראיתי את הדבר הזה ועמדו לי דמעות בעיניים.

אלי בן-מנחם: אני רואה בחור בצד, ואני אומר לה: גברתי, למה הבחור הזה לא נכנס?

אלי בן-מנחם: היא טוענת, שהבחור לא נכנס, כי הוא הפריע בדיסקוטק אחר באלנבי.

אלי בן-מנחם: היא החליטה שיש אנשים שהיא מזהה אותם, והיא יודעת את מי להכניס ואת מי לא.

אלי בן-מנחם: פניתי לבחור, שעמד שם כמעט שעתיים.

אלי בן-מנחם: אני שואל אותו מה הוא עושה.

אלי בן-מנחם: הבחור היה ביחידה קרבית, צנחן, שנפצע בפנים בצבא ויש לו צלקת.

אלי בן-מנחם: הוא בן 25, לומד כלכלה ועומד לסיים תואר ראשון, אבל ההופעה שלו היא לא הופעה שיכולה להתאים למועדון במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: חבר'ה שגרים בצפון, במעלות ובשלומי, צנחנים מסיירת מטכ"ל, שהדם שלהם טוב ואדום מספיק כדי להישפך בלבנון או במקום אחר, אבל הדם שלהם לא טוב מספיק בשביל להיכנס למועדון או לדיסקוטק במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: יש חבר'ה שאותם מכניסים אוטומטית.

אלי בן-מנחם: אני למדתי את המקצוע, חבר הכנסת נודלמן, מהר מאוד.

אלי בן-מנחם: מי שיש לו שיער קוצים אדום, שחור ובלונדיני, מכנסיים מעור, מסקאי או מכל סוג אחר ועגיל באוזן, בכלל לא צריך להתווכח.

אלי בן-מנחם: אלה נכנסים כ-VIP.

אלי בן-מנחם: להם יש בכלל עוד שער של VIP.

אלי בן-מנחם: הם באים ונכנסים אוטומטית למועדון.

אלי בן-מנחם: אני לא בטוח שהם שירתו בצבא.

אלי בן-מנחם: אני לא יודע כמה מהם סוחרי סמים, כי בעלי המועדונים טוענים: אנחנו מונעים מסוחרי סמים להיכנס למועדון.

אלי בן-מנחם: אני אמרתי לבעלי המועדון, והופעתי בגלל זה ברדיו הרבה מאוד פעמים: מי אתה שקובע מי סוחר סמים ומי לא?

אלי בן-מנחם: ואם אתה מכיר סוחר סמים, תזמין מייד את המשטרה.

אלי בן-מנחם: היא תטפל בו.

אלי בן-מנחם: מי אתה שאתה קובע לפי צבע – אם הוא שחור או לבן, או אם הוא בלונדיני או שחור – אם ייכנס או לא?

אלי בן-מנחם: רוב החיילים של מדינת ישראל – על-פי הקריטריונים שלהם – אולי כולם, לא יוכלו להיכנס לדיסקוטק, למה?

אלי בן-מנחם: כי הם מסופרים כמו חיילים.

אלי בן-מנחם: הם גם מתלבשים כמו בני-אדם.

אלי בן-מנחם: הם מתלבשים נורמלי, סטנדרטי ויפה.

אלי בן-מנחם: הם באים אחרי חודש או חודשיים של אבק ויריות, ורוצים לבלות שעה או שעתיים באיזה מועדון, ומסלקים אותם מהמועדון, כמו עכברים.

אלי בן-מנחם: הם מתביישים.

אלי בן-מנחם: אני אומר להם: בואו תתראיינו ביחד, והם אומרים: לא, עזוב אותנו, והם הולכים לצד, כי הם מתביישים.

אלי בן-מנחם: שני חיילים באו.

אלי בן-מנחם: אחד הכניסו בגללי, כי שאלתי: מה יש לבחור הזה?

אלי בן-מנחם: זה בחור תימני.

אלי בן-מנחם: אותו הכניסו למעגל הראשון, ואת בן-הזוג שלו השאירו בחוץ.

אלי בן-מנחם: כשאומרים לו: תיכנס פנימה, הוא אומר: לא, אני ממתין לחבר שלי, עד ש"תאשרו" אותו.

אלי בן-מנחם: הם לא אישרו אותו, ואמרו לו: או שגם אתה יוצא החוצה, או שאתה נשאר לבד, והוא יצא.

אלי בן-מנחם: זוג שכן נכנס, התחבק והתנשק כאילו זכה במפעל הפיס.

אלי בן-מנחם: רבותי, אני מציע לחברי כנסת להסתובב במקומות כאלה, ותראו כמה זה מזעזע איך מפלים אנשים.

אלי בן-מנחם: מה שעשו בגרמניה – וסליחה על הביטוי הקשה – הנאצים לשחורים, ללבנים ולכל מיני צבעים בגזענות הפושעת הזאת, לעשות את זה בתוך מדינת ישראל לבנים שלנו?

אלי בן-מנחם: רוב אלה שלא נכנסים משרתים ביחידות הכי קרביות במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: לא הכניסו חבר'ה בכיסאות גלגלים שנפצעו.

אלי בן-מנחם: הוא נפצע בצבא, והוא לא יכול להיכנס למועדון?

בנימין אלון: האם אפשר לשאול שאלה ברשות היושב-ראש?

דוד טל: בוודאי.

דוד טל: מכיוון שזמנו תם, אני מאפשר לאדוני לשאול שאלה.

בנימין אלון: ממה שלמדת, האם יש מקומות מסוימים שזה קורה בהם?

בנימין אלון: מועדונים?

בנימין אלון: אזורים מסוימים?

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת בני אלון, אני מסתובב הרבה, בודק הרבה, מקבל הרבה מאוד תלונות, ואני נפגש עם אנשים.

אלי בן-מנחם: אני הגעתי למסקנה, שיכול להיות שלחלק מאותם בעלי המועדונים בקריות, בחיפה, בקיבוצים, בתל-אביב – כמעט אין מקום שזה לא קורה, בירושלים אולי, לא שמעתי, אבל במקומות אחרים זה קורה הרבה – יש אינטרס להפוך את הדיסקוטק או את המועדון שלהם ל"היי", כי יש שער VIP, יש שער כזה ויש ז'לובים שעומדים שם.

אלי בן-מנחם: מי שנכנס, מרגיש עצמו שווה הרבה יותר מהמסכן הזה שנשאר בחוץ, אף שזה שנשאר בחוץ יכול להיות איש שתרם בגופו ובנפשו למדינת ישראל, והשני בכלל לא שירת בצבא.

דוד טל: תודה.

דוד טל: שאלה נוספת לחבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: מכיוון שאתה מציע החוק, כתוב כאן, "לא תימנע כניסתם של אנשים – – – מחמת מינם, נטייתם המינית".

נסים זאב: למה אתה מתכוון?

נסים זאב: איזו נטייה מינית?

אלי בן-מנחם: אני התכוונתי בבסיס של החוק לא להפלות אנשים, בעיקר בגלל צבע העור שלהם, עדות המזרח מול אשכנזים מול מישהו אחר.

נסים זאב: תאר לך שבמועדון מסוים רוקדים בני-זוג מאותו מין.

אלי בן-מנחם: סליחה, העלו לפני את הבעיה הזאת.

אלי בן-מנחם: אין לי בעיה.

אלי בן-מנחם: בוא אני אגיד לך, אם צריך לתקן פה משהו, אנחנו נתקן ביחד.

אלי בן-מנחם: אם יש מועדון ערב סגור להומואים או ללסביות למשל, אין לי בעיה עם זה.

אלי בן-מנחם: אולי אתה מתנגד, אבל לי אין בעיה עם זה.

אלי בן-מנחם: זכותם המלאה ליהנות במסגרת שהם רוצים בה, אבל כוונת החוק היא לא למנוע מאנשים שלנו, של מדינת ישראל, שיכולים להילחם, להיאבק ולהיפצע, מלהיכנס למועדונים מכל מיני סיבות.

אלי בן-מנחם: אני באמת מבקש מכולם לתמוך בהצעת החוק, ולהעביר אותה כמה שיותר מהר, כדי למנוע את הגזענות הפושעת של אנשים שעושים את זה במדינה שלנו, שבנויה מכל השכבות, מכל המינים ומכל הצבעים.

אלי בן-מנחם: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: רשימת הדוברים סגורה.

דוד טל: הדובר הראשון הוא חבר הכנסת מקסים לוי.

אופיר פינס-פז: מה עם הצעת החוק שלי?

דוד טל: אדוני צודק.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס.

נסים זאב: תגיד לנו, חבר הכנסת פינס, באיזה מועדון אתה היית.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-מנחם, האפליה היא גם אם לא שירת בצה"ל.

אלי בן-מנחם: לי זה חשוב.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני שר המשפטים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי היא באותו נושא של הצעת החוק של חבר הכנסת אלי בן-מנחם מסיעתנו, ישראל אחת – מפלגת העבודה.

דוד טל: עדיין יש סיעת ישראל אחת?

ראובן ריבלין: האם הממשלה תומכת או מתנגדת?

ראובן ריבלין: כי אם היא תומכת, נצביע נגד.

אופיר פינס-פז: הממשלה תומכת, ואם אתה רוצה להצביע נגד, זו זכותך.

ראובן ריבלין: לא.

אופיר פינס-פז: אנחנו מנסים לטפל בנושא מאוד מאוד כאוב ומוכר.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק שלי לא מרחיבה.

אופיר פינס-פז: היא מצמצמת רק למועדונים ולפאבים, והאמת היא שיכול להיות שצריך לראות את זה ביריעה יותר כוללת.

אופיר פינס-פז: אני יודע, שלמשרד המשפטים, לממשלה, יש הצעת חוק שבאמת נותנת מענה יותר רחב.

אופיר פינס-פז: אני, כחבר כנסת, חשבתי שצריך לתת מענה על הבעיה הכאובה, שחבר'ה מגיעים למועדונים ועומדים שם כמה חבר'ה גברתנים, שני מטר על שני מטר, ואומרים להם: אתה כן ואתה לא.

אופיר פינס-פז: למה אני כן ולמה הוא לא? שאלה טובה.

אופיר פינס-פז: העניין הזה הוא לגמרי סובייקטיבי.

אופיר פינס-פז: זה קשור להתרשמות של אותו סלקטור – כך הם נקראים, סלקטורים – והם מחליטים מי לחסד ומי לשבט, מי נכנס ומי יוצא.

אופיר פינס-פז: זו נראית לי תופעה בלתי נסבלת.

אופיר פינס-פז: הרבה מאוד אנשים מרגישים מושפלים ונפגעים כתוצאה מהתופעה הזאת.

אופיר פינס-פז: אני זוכר אין-סוף מקרים, שגם הגיעו לידיעת הציבור באמצעות אמצעי התקשורת, וגם הגיעו אלינו, חברי הכנסת, באמצעות מכתבים ופניות.

אופיר פינס-פז: חבר'ה טובים מכל רחבי הארץ שנאמר להם: אתם לא יכולים להיכנס, ללא סיבה בעצם, כשהפרשנות היא, למשל, שמישהו ספרדי ולא נותנים לו להיכנס, או מישהו ערבי ולא נותנים לו להיכנס, או מישהו שהוא חרדי למשל ולא נותנים לו להיכנס, או מישהו שהוא דתי ולא נותנים לו להיכנס.

דוד טל: יש יותר מאשר נימה של גזענות בדברים האלה.

אופיר פינס-פז: זה מה שאני אומר.

אופיר פינס-פז: כל הפסילה היא פסילה על רקע גזעני.

משה גפני: לא נותנים לחרדים להיכנס לפאבים?

דוד טל: לא, לא נותנים.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת גפני, אני יודע שאתה רוצה שאף חרדי לא ייכנס לפאב, אבל החיים יותר חזקים ממה שאתה רוצה, ויש חרדים שהולכים לצבא, ואני מברך אותם ומגן עליהם ממך, מגן עליהם ממך.

אופיר פינס-פז: אלי הם פונים.

אופיר פינס-פז: החרדים שהולכים לצבא פונים אלי: שמור עלינו מגפני – לא מגפני אישית, מהתפיסה.

משה גפני: עכשיו סתם נסחפת לגמרי בלי קשר.

אופיר פינס-פז: כי אתה יודע לעשות לי את זה.

אופיר פינס-פז: בואו נחזור באמת לעניין.

אופיר פינס-פז: בקיצור, מדובר באפליה קשה על רקע שכולנו מתנגדים לו, ללא שום בסיס אובייקטיבי או אמיתי.

אופיר פינס-פז: אני מוכן שיגידו שיש במועדון בערב מסוים מסיבה לחברים מתחת לגיל 30, או מעל גיל 20.

אופיר פינס-פז: זה בסדר, יש תעודות זהות ורואים אם אדם הוא מעל לגיל 20 או מתחת לגיל 20.

אופיר פינס-פז: זה עניין אובייקטיבי, שלא קשור בשום דבר שתלוי בדברים שבעינינו אסור שיהיו תלויים בהם.

אופיר פינס-פז: אבל כשפוסלים אנשים מלהיכנס למועדונים או לפאבים, או לכל מקום אחר, על רקע של אפליה בוטה, גסה, אני חושב שאנחנו צריכים לומר את דברנו, ובשביל זה יש ספר חוקים במדינה, והדבר הזה לא מופיע בספר החוקים, או מפני שהתופעה לא היתה כל כך בוטה בשנים קודמות, או מפני שהתייחסנו גם לנושאים אחרים ולא שמנו לב לעניין הזה.

אופיר פינס-פז: מכל מקום, את העניין הזה אפשר לתקן, צריך לתקן.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת אלי בן-מנחם הציע תיקון קצת אחר משלי, הוא יותר נוקשה ממני.

אופיר פינס-פז: אני הצעתי תיקון יותר מעודן, פחות בוטה – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פינס, חוץ מאשר בתל-אביב רבתי, קורים דברים כאלה בירושלים?

אופיר פינס-פז: כן, ודאי, ודאי.

אופיר פינס-פז: בירושלים הדברים האלה קורים בדיוק כמו בתל-אביב, לצערי.

דוד טל: זאת אומרת, זה לא רק אצל הצפונים.

אופיר פינס-פז: לצערי, זה קורה בכל הארץ, בכל מקום, גם בצפון, גם בדרום, בכל מקום.

אופיר פינס-פז: זו תופעה שלצערי רווחת או פושה בכל המדינה, ומוכרחים לעצור אותה.

אופיר פינס-פז: יש הבדלים בין הצעות החוק, אבל התכלית היא אותה תכלית.

אופיר פינס-פז: אם החוק הזה יאושר כאן, אנחנו בוועדת החוקה נאחד את הצעות החוק להצעה אחת ונגיע לנוסח מוסכם על דעת חברי הכנסת כולם.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת מקסים לוי.

דוד טל: חבר הכנסת ויצמן שירי.

דוד טל: חבר הכנסת מאיר פרוש.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת גפני, ואחריו – חבר הכנסת הירשזון, ואחריו – חברי הכנסת עזרא, שטרית, רביץ, טיבי, שטייניץ, מחאמיד ומח'ול.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני בטוח שכוונתם של חברי הכנסת אלי בן-מנחם, שירי ויצמן, וכמו שאמר עכשיו חבר הכנסת פינס בשבחו של החוק הזה – אני בטוח שהם מתכוונים לטובה.

מאיר פרוש: אבל אני דווקא, מתוך הראייה שלי ומתוך איזו אמירה שאמר לי חבר הכנסת אלי בן-מנחם בדרך: אתכם, את הדתיים, לא מוצאים שם – אני דווקא בעד שנספור ונשמח עם כל אחד שלא נתנו לו להיכנס לאותם מקומות בידור.

מאיר פרוש: אני בעד זה שלא ייתנו להיכנס למקומות האלה, לא מכיוון שאני רוצה להפלות את עדות המזרח, לא מכיוון שאני לא אוהב כל אדם שנברא בצלם אלוקים, יהודי ולא יהודי.

מאיר פרוש: מה זה משנה?

מאיר פרוש: אבל אנחנו צריכים לשמוח על כך שכמה שפחות אנשים ייכנסו לאותם מקומות בידור.

מאיר פרוש: מה קרה לנו לפני שבועיים, לצערי עוד בליל שבת?

מאיר פרוש: כנראה הוא היה שיכור, נסע עם ארבעה חברים והרג אותם.

מאיר פרוש: מאיפה הוא בא, מבית-הכנסת?

מאיר פרוש: הוא למד תורה?

מאיר פרוש: הוא היה באיזה "טיש" של אדמו"ר?

אליעזר כהן: אם הוא היה בא לבית-כנסת – – –

מאיר פרוש: אומר חבר הכנסת הרב זאב, שהוא היה בכולל לילה.

מאיר פרוש: הוא בילה את הזמן בדברים שלא היה צריך לבלות.

מאיר פרוש: חבל שלא לומדים.

מאיר פרוש: ואני לא רוצה לומר שאצל הדתיים הכול בסדר, גם אצלנו יש מה לתקן, אבל לפחות מחנכים אותנו שלא שם צריך לבלות את הזמן, לא שם צריך להעביר את הזמן, לא שם מקומות הבילוי שלנו.

מאיר פרוש: איזה חינוך, מה יעשה הנער ולא יחטא כאשר הוא מסתובב במקומות האלה?

מאיר פרוש: אני הייתי שמח אם הכנסת היתה מתאחדת ומוצאת דרך לגרום לכך, אם כבר רוצים להיכנס, שזה יהיה מגיל יותר מבוגר, ולא צעירים.

מאיר פרוש: פה עומדים חברי כנסת ובוכים ומייללים על כך שגורמים שחלק מבני-הנוער לא יוכלו להיכנס למקומות הבילוי.

מאיר פרוש: אדרבה, אני לא יכול לתמוך בחוק הזה, כי אני מעוניין שייכנסו כמה שפחות אנשים למקומות האלה.

מאיר פרוש: בואו נתאחד ונמצא את הדרך איך אנחנו גורמים לכך – – –

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פרוש, אני מוכרח לומר לך, שאני מכיר ילדים נפלאים שהפכו להיות מועילים מאוד לחברתם.

ראובן ריבלין: הם הלכו לפאבים, ולא קרה שום דבר.

ראובן ריבלין: גם בפאבים יש אווירה של תרבות.

ראובן ריבלין: יש ויש.

ראובן ריבלין: כל מי שהולך לפאב מתנגש עם המכונית?

מאיר פרוש: חבר הכנסת ריבלין, חלילה וחס.

מאיר פרוש: קודם כול, מי אני שאחלוק עליך?

מאיר פרוש: ב.

מאיר פרוש: אמרתי לא רק בציבור הלא-דתי, גם בציבור הדתי לצערי יש כאלה שלא הולכים בדרך הטוב.

מאיר פרוש: אם אתה שואל אותי למה צריך לחנך את הנוער, אם ללכת לפאבים או לפחות לקחת ספר מוסר ביד, ללמוד קצת יראת שמים?

מאיר פרוש: הרי אתה יודע היכן אין תחנות משטרה, באילו יישובים לא צריך לפתוח אותן כמעט, מכיוון שאין פשיעה, אין סמים ואין אלימות ואין עוד דברים שאני לא רוצה להעלות על דל שפתי.

מאיר פרוש: וזה בא כתוצאה מחינוך שאולי בפאבים אפשר להתגרות ולהגיע לזה יותר מהר.

מאיר פרוש: אבל אני לא רוצה להכליל את כל הציבור הלא-דתי, יש טובים ביניהם.

מאיר פרוש: אבל אני שמח על כך שכמה שפחות ילכו לשם.

מאיר פרוש: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ידידי הטוב, אני מפנה את אדוני לאגודה למניעת אלכוהוליזם, שם הוא יקבל נתונים מחרידים בקשר למקומות מהסוג הזה, שבהם יש לא רק אלכוהול.

דוד טל: זו הזדמנות לאחל מכאן לידידנו סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת רחמים מלול רפואה שלמה, לרב רביץ ולכל חולי עמו ישראל.

דוד טל: חבר הכנסת משה גפני יעלה ויבוא.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לאיחולים שלך כמובן, אתה ייצגת את כולנו בעניין הזה.

משה גפני: אנחנו מאחלים החלמה לרב רביץ ולרב מלול.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר המשפטים, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אתה ממציעי החוק, ואני רוצה לדבר לגופו של החוק.

משה גפני: אחרי כן אני אדבר גם על חבר הכנסת אופיר פינס, שצעק עלי משהו והלך, אז אני לא רוצה להשאיר את העניין הזה באוויר.

יוסי ביילין: תן לי את המנדט להשיב.

משה גפני: אדוני שר המשפטים, אני מעריך את נכונותך לסייע לי בזה שמה שאני אומר עליו תעביר לו.

משה גפני: קודם כול, לגופו של החוק.

משה גפני: אני לא מתנגד לחוק.

משה גפני: זאת אומרת, אני לא מביע עמדה.

משה גפני: אנשים הולכים לפאבים, למקומות בידור.

משה גפני: אני מסכים לחלוטין עם מה שאמר הרב פרוש, אבל אנחנו מדינה חופשית ודמוקרטית, וכל אחד זכאי ללכת לאן שהוא רוצה.

משה גפני: דרך אגב, יש גם מקומות בידור שהם לא אסורים, ותיכף אדבר על העניין הזה מבחינת השקפת עולמי.

משה גפני: זה דבר נורא ואיום שלא מכניסים מישהו כיוון שמוצאו מזרחי, וראינו את הדברים האלה פעמים רבות.

משה גפני: ראינו את זה בעיתונים – – –

דוד טל: הוא רק קצת שזוף.

משה גפני: קצת שזוף, כן.

משה גפני: על כל פנים, אני מסכים לחלוטין עם כוונת החוק.

משה גפני: עכשיו אני מדבר על הצעת החוק שלך.

משה גפני: עם חבר הכנסת אופיר פינס תיכף נתחשבן.

משה גפני: מקומות בידור, לפי ההגדרה החוקית של הצעת החוק שלכם, למשל, אתן לך דוגמה: זה לא כבר העלו בנות "בית יעקב" ב"סינרמה" בתל-אביב הצגה, וזה נקרא מקום בידור.

משה גפני: ההצגה כמובן היתה חינוכית, וזה היה חשוב מאוד והכול בסדר, אבל מטבע הדברים, ההצגה היתה מיועדת רק לבנות.

משה גפני: החוק הזה יעבור בקריאה שלישית, וילך מישהו מופרע, אחד מאלה שלא נתנו למזרחיים להיכנס, ויעתור לבג"ץ.

אלי בן-מנחם: לא לזה הכוונה.

משה גפני: אני יודע.

ראובן ריבלין: אמרת מטעמי מין.

משה גפני: כן, ודאי.

אלי בן-מנחם: אני גם אמרתי שאני בעד ההסתייגות של לסביות – – –

משה גפני: לא, לא, לא לזה הכוונה שלי.

ראובן ריבלין: מדובר על נטיות מיניות.

משה גפני: חבר הכנסת ריבלין, אתה צודק.

ראובן ריבלין: הוא צודק.

ראובן ריבלין: החוק הזה יכול בהחלט – – –

משה גפני: לא תימנע כניסתם של אנשים לפאבים, למסעדות, למועדונים וכו', כל הנושא הזה – – –

ראובן ריבלין: מחמת נטייתם המינית.

משה גפני: לא מחמת נטייתם המינית, מחמת מינם.

משה גפני: זאת אומרת, יבוא מישהו ויגיד שבאותה – – –

ראובן ריבלין: נטיית מין – – –

משה גפני: לא, לא על הקטע הזה אני מדבר.

משה גפני: אני מדבר בגלל היותו זכר או נקבה.

משה גפני: הרי זה מה שמופיע בחוק.

משה גפני: יבוא מישהו ויגיד: להצגה הזאת שמעלות בנות מ"בית יעקב", ומשתתפות בה 2,000 בנות, גם אני רוצה להיכנס.

משה גפני: אני מדבר על אותו מופרע, לא על אדם מתורבת; על אותו מופרע שמפריע למזרחיים להיכנס למועדון, ויחייבו את בעל המועדון הזה, את בעל ה"סינרמה" או כל מקום אחר ויגידו לו: אתה לא יכול לעשות דבר כזה, זה מנוגד לחוק.

תמר גוז'נסקי: זה מקום פומבי?

תמר גוז'נסקי: כל אחד קונה כרטיס?

משה גפני: קונה כרטיס.

משה גפני: אשתי קנתה שם כרטיס.

משה גפני: יבוא מישהו ויגיד: גם אני רוצה, למה לא?

משה גפני: אגב, אנחנו לא חייבים להגיע למופרע, מספיק שנגיע לאדם מתורבת, אבל הוא חושב שכך זה צריך להיות.

משה גפני: מכיוון שהעליתי את העניין הזה גם בקריאה הטרומית, קיוויתי שוועדת החוקה תתייחס לזה, מכיוון שלא זאת הכוונה שלכם.

משה גפני: להיפך, הרי אם יבוא אותו אדם ויפריע לאותן נשים כיוון שהוא רוצה להיכנס, הרי גם את זה אתם רוצים למנוע.

משה גפני: אני סבור שחייבים להוסיף את זה בהצעת החוק.

משה גפני: או, הנה חבר הכנסת אופיר פינס הגיע.

דוד טל: אני מבקש להתחיל להתחשבן עם חבר הכנסת אופיר פינס מפני שזמנך תם.

משה גפני: אתו אני אעשה רק שורה אחת.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: על כל פנים, חייבים להוסיף פה משפט.

משה גפני: אתם כתבתם אומנם, שמתחייב מאופי המקום או האירוע.

משה גפני: משפטית זה לא עונה על הבעיה.

משה גפני: את המשפט הזה חייבים להרחיב ולהעמיד אותו במצב כזה, שבאירועים שמשתתפים בהם בנים ובנות – – –

אופיר פינס-פז: זה מופיע בהצעת החוק הממשלתית.

משה גפני: דווקא זה מופיע בהצעת החוק הפרטית שלך.

אופיר פינס-פז: – – –

דוד טל: טוב, נמתין להצעת החוק הממשלתית.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, ברשותך האדיבה, אני חייב להגיד משפט לאופיר פינס.

משה גפני: חבר הכנסת פינס, אני אמרתי את דברי לגבי העניין הזה, ואני מניח, שאתם, כאנשי תרבות, אנשים עם כבוד, הרי תעשו חוק רק למען המטרה.

משה גפני: הרי אתה יושב-ראש הקואליציה, למה זרקת לי שאני לא רוצה שאנשים ילכו לצבא?

משה גפני: למה אמרת את המשפט הזה?

אופיר פינס-פז: שחרדים לא ילכו לצבא.

משה גפני: אמרת: גפני מונע.

משה גפני: אני מודיע לך, הייתי שותף לגיוסים ענקיים של יהודים חרדים לצבא.

משה גפני: אלא שאתם את הכול אתם עושים עם תקשורת, ואני עושה בשקט.

משה גפני: אני מציע ומבקש ממך שתעלה לכאן ותתנצל.

משה גפני: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: אני מתנצל.

דוד טל: יושב-ראש הישיבה מודיע כאן שחבר הכנסת אופיר פינס מתנצל בפני חבר הכנסת גפני.

דוד טל: זה יירשם ב"דברי הכנסת", ושלום על ישראל.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם הירשזון.

דוד טל: חבר הכנסת גדעון עזרא.

דוד טל: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת רביץ; לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אופיר פינס-פז: נאחל רפואה שלמה לחבר הכנסת רביץ.

דוד טל: אדוני כנראה לא מעודכן.

דוד טל: עשינו את זה, וגם לא שכחנו את חברנו רחמים מלול, סגן יושב-ראש הכנסת, ואת חבר הכנסת צבי הנדל, שגם אותו פגשנו היום בבית-החולים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מצטרף לאיחוליו של היושב-ראש להחלמה מהירה לחברי הכנסת החולים.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, שבכנסת הקודמת הגשתי שאילתא לשר המשטרה דאז, אביגדור קהלני, על הטענה שחיילים רבים ואנשים אחרים שמגיעים למועדונים – במקרה ההוא פנה אלי חייל מאזור ראשון-לציון – לא ניתן להם להיכנס למועדונים, כי הם נראו שחרחרים מדי.

מאיר שטרית: שר המשטרה אמר בתשובה על השאילתא שלי, שהוא בדק ואין בעיה כזאת.

מאיר שטרית: הגשתי לו שאילתא נוספת ואמרתי, שלדעתי, אם זו הבדיקה שלו, סימן שהמשטרה לא יודעת לבדוק את העניין, או שאין לו מושג על מה הוא מדבר, כי התלונות האלה מגיעות מהרבה מאוד מקומות בארץ.

אליעזר כהן: הוא בדק את זה בעצמו וראה שאין בעיה.

ראובן ריבלין: הוא אמר:

ראובן ריבלין: הלכתי לפאב בלי פרוטקציה, בלי שום קשרים.

ראובן ריבלין: נתנו לי להיכנס, לצאת, בלי שום בעיה.

מאיר שטרית: רובי, זה כמו שאני אגיד את זה.

ראובן ריבלין: אתה חשוד באשכנזיות.

מאיר שטרית: אני חושב שהבעיה היא בעיה.

מאיר שטרית: באמת לא עולה על הדעת, שבמועדונים שלכאורה הם פרטיים, מסחריים, לא יכולים צעירים רבים, אנשים שבאים לחופשת סוף שבוע מצה"ל – – –

משה גפני: אנחנו החלטנו שלך תהיה בעיה כשתרצה להיכנס למועדון של ספרדים.

מאיר שטרית: אני יודע לדבר מרוקאית, אז אין לי בעיה.

מאיר שטרית: לא יכול להיות, שחיילים שחוזרים משירות לחופשה של סוף שבוע לא יכולים להיכנס למועדונים, כי הם נראים לא יפה בעיני מי שעומד בשער.

מאיר שטרית: יכול להיות שהחוקים שמוצעים גם על-ידי חבר הכנסת אופיר פינס וגם על-ידי חבר הכנסת אלי בן-מנחם לא מנוסחים בצורה סופית, כי זו קריאה ראשונה.

מאיר שטרית: הם לא נותנים פתרון החלטי ומדויק למה שרוצים, ועולות בעיות כמו אלה שהציגו חבר הכנסת גפני ואחרים.

מאיר שטרית: אבל אני חושב ששני החוקים נכונים.

מאיר שטרית: צריך לתמוך בהם וללטש אותם לקראת הקריאה השנייה כדי למנוע תופעות של גזענות פרופר, שגם אין לה אחיזה.

מאיר שטרית: אני בטוח, שאם לאותו שומר היה זמן לעמוד בשער ולדבר עם האנשים הללו ולברר מי הם ומה הם, אולי גם הוא היה נותן לכל אחד מהם להיכנס.

מאיר שטרית: אבל לא יכול להיות שעל בסיס איזו ראייה מקרית מונעים מאנשים להיכנס ועושים סלקציה שלילית, פוגעת, מעליבה.

מאיר שטרית: אני יודע את התגובה של חיילים שהיו שם – לא רק חיילים, גם צעירים – ולא נתנו להם להיכנס למועדונים מכל מיני סיבות.

מאיר שטרית: הפגיעה בהם היא כל כך קשה, הם נעלבים באופן אישי ולוקחים את זה ללב.

מאיר שטרית: אני חושב, שהדבר מחייב טיפול, מחייב סידור, מחייב איזו דרך שתיתן תשובה לאנשים שנפגעים, כדי שיוכלו לקבל טיפול באותו מישור.

מאיר שטרית: לכן, אני מברך את היוזמים.

מאיר שטרית: אני חושב שהיוזמה נכונה.

מאיר שטרית: אני מניח שהם יושבים פה כדי לשמוע את ההערות של חברי הכנסת שמשתתפים בדיון מתוך מגמה ללטש את החוק ולהפוך אותו ליותר ראוי.

מאיר שטרית: אני מניח שיאחדו את החוק לחוק אחד, כדי להפוך אותו ליותר ראוי ויותר אפקטיבי, ואני מקווה שתצליחו להשיג את המטרה הזאת.

מאיר שטרית: אני אתמוך בחוק.

דוד טל: חן, חן, חבר הכנסת שטרית.

דוד טל: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברי הכנסת אופיר פינס, אלי בן-מנחם וויצמן שירי על היוזמה להצעת החוק הראויה הזאת.

אחמד טיבי: אין ספק, שכל חברה הרוצה להיות חברה בריאה, למרות כל התחלואים, צריכה לאסור תופעות של אפליה על בסיס אתני, גזעני, מיני, דתי.

אחמד טיבי: אני חושב, שהתופעות של מניעת כניסתם של שחרחרים, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, דוגמתך למשל, יש בה כדי לפגוע קשה בכבודו של האדם.

אחמד טיבי: יש כאן מידה רבה של השפלה.

אחמד טיבי: אני קיבלתי מספר רב של תלונות מצעירים ערבים, שכניסתם נמנעה גם למועדונים וגם למקומות בילוי.

אחמד טיבי: למשל, ידועים המקרים הרבים של הפארק באזור ים-המלח, שמשום מה, באופן חוזר ונשנה, נמנעת כניסתן של משפחות ערביות רבות אליו, או שמבקשים מהן דמי כניסה מופקעים על מנת להקשות עליהם את הכניסה.

אחמד טיבי: ידוע המקרה של הפארק ברעננה, שגודר, ונדרשים דמי כניסה מתושבים מחוץ לרעננה לאחר שאחד מחברי העירייה, הידוע בהשקפת עולמו הגזענית, אמר שזאת הדרך הטובה ביותר למנוע מערבים תושבי טירה, טייבה והכפרים מסביב להיכנס לפארק יחד עם הילדים.

אחמד טיבי: כך היה גם בגן הציבורי בגבעה-הצרפתית.

אחמד טיבי: אגב, הגן הזה בוטל ונמחק, כי פשוט לא היה אפשר היה למנוע מילדים פלסטינים מהשכונה לבוא ולשחק בגן היפה הזה, ואנשים העדיפו לבטל את הגן ולא לתת לילדים לשחק.

אחמד טיבי: השקפת עולם גזענית ומתנשאת מזכירה לי, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, שלפני שבוע היתה ידיעה על אחד הבתים שנפגעו בגילה משני קליעים.

אחמד טיבי: היו שני קליעים בקיר, והיתה כתבה של כמה דקות על הקליעים האלה.

אחמד טיבי: כשהכתב שאל את בעל הדירה: תגיד, בדרך כלל חייתם בדו-קיום עם הערבים בסביבה.

אחמד טיבי: הוא אמר לו: נכון, היינו זורקים להם דברים בזבל והם היו באים ולוקחים באופן חופשי.

אחמד טיבי: זה שודר בערוץ-1.

אחמד טיבי: זו השקפת החיים על דו-קיום של חלק מהאנשים, חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

אחמד טיבי: יש דו-קיום יותר אורגני מאשר הדו-קיום הזה?

אחמד טיבי: אני חושב שזו דוגמה טובה לסיים בה נושא כזה.

דוד טל: לא צריך להוסיף.

דוד טל: אני חושב, שאם היית נעצר, זה היה טוב יותר.

דוד טל: אני מודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

דוד טל: חבר הכנסת יובל שטייניץ – לא נמצא.

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חברי הכנסת עסאם מח'ול, גלאון, יהלום, איתן, ברכה, לנגנטל, אורלב, גוז'נסקי, קרא, כנעאן, כץ, לבני, כץ, בשארה, וילן, חטיב, נוה, אלסאנע וג'בארה.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, ראשית כול אני רוצה להתייחס לקטע מעיתון שנקרא "ידיעות חיפה", שאתמול, נדמה לי, דובר עליו בכנסת.

האשם מחאמיד: נטען שם שבמגזר הערבי יש שלטים: "מוות ליהודים ולדרוזים".

האשם מחאמיד: אני חייב לומר, שאני לא ראיתי את הדבר הזה בשום מקום, בשום כפר, בשום עיר ערבית.

האשם מחאמיד: אבל אם היתה אפילו כתבה אחת על קיר כלשהו במדינה בלשון הזאת, אני מוקיע את המעשה השפל הזה, שבעצם בא וזורק קבוצות אנשים וכותב "מוות", מכליל וכו'.

האשם מחאמיד: חוץ מזה, אני לא רוצה מוות, לא ליהודים, ובוודאי, כמובן, גם לא לבני העדה הערבית הדרוזית, שבעיני הם חלק מהאוכלוסייה הערבית בארץ.

האשם מחאמיד: לכן, אני מוקיע את הדבר הזה, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: דבר שני – לגבי החוקים.

האשם מחאמיד: אני חושב, שהכותרת צריכה להיות: עבירה גוררת עבירה.

האשם מחאמיד: למה אני אומר זאת?

האשם מחאמיד: אני גם מתפלא שאנחנו צריכים להגיע, אדוני היושב-ראש, למצב שבו כדי שמישהו – אם הוא שחור, או אם הוא ערבי, או אם הוא לא אירופי, או אם הוא לא אשכנזי – יוכל להיכנס לאיזה מקום, אם זו מסעדה, או פאב, או מה שלא יהיה, צריך לחוקק חוק.

האשם מחאמיד: האם אתם שמים לב למה שאנחנו עושים?

האשם מחאמיד: כדי להגן על אנשים ולאפשר להם להיכנס להיכן שהם רוצים בצורה חופשית אנחנו נזקקים לחוק.

האשם מחאמיד: לאן הגענו?

האשם מחאמיד: אולי אתם לא שמים לב לזה?

אליעזר כהן: זה מפני שאין חוקה.

האשם מחאמיד: אני בעד חוקה.

האשם מחאמיד: יש חוק כבוד האדם וחירותו.

האשם מחאמיד: אבל צריך חוק כדי לאפשר לאנשים להיכנס למסעדה?

האשם מחאמיד: לאן הגענו?

האשם מחאמיד: ולמה זה ככה, אדוני היושב-ראש?

דוד טל: למה?

האשם מחאמיד: למה זה ככה?

האשם מחאמיד: האם אתה מבין את מה שקורה?

האשם מחאמיד: יש פה עניין של גזענות, כי המקרים האלה לא נמצאים בתוך חממה.

האשם מחאמיד: אדוני, אנחנו מושפעים, גם אנשים שיושבים כאן בכנסת.

האשם מחאמיד: יש אנשים שהם גזענים, שמשפיעים על אנשים בחוץ.

האשם מחאמיד: זו פשוט מאוד המראה של האוכלוסייה.

האשם מחאמיד: זה מה שנקרא שהדמוקרטיה משליכה החוצה.

האשם מחאמיד: אנשים הולכים בעקבות כך.

האשם מחאמיד: לכן הגזענות בארץ חוגגת ולכן קורה מה שקורה.

האשם מחאמיד: פשוט מאוד.

האשם מחאמיד: השנאה שזורעים כאן

האשם מחאמיד: נפוצה גם ברחוב הישראלי.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

דוד טל: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

דוד טל: אחריו – כאמור, חברת הכנסת זהבה גלאון.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מרוצה שהחוק הזה עולה לדיון בקריאה ראשונה דווקא בימים אלה.

עסאם מח'ול: אמשיך לצטט – – –

נסים זאב: זה חלק מבלימת האינתיפאדה.

עסאם מח'ול: זה חלק מבלימתך, אולי.

עסאם מח'ול: אמשיך לצטט את דבריו האחרונים של ראש הממשלה הנרצח, יצחק רבין, בריאיון האחרון אתו, שגזענות לא ניתנת לחלוקה, שדמוקרטיה לא ניתנת לחלוקה.

עסאם מח'ול: כאשר אנחנו דנים בנושא הזה, בהצעת החוק הזאת, אני חושב שלא במקרה עולות בראש של כל אחד מאתנו הרבה דוגמאות, כמו הדוגמה של עובדת מסעדה אתיופית באשקלון, שלא הסכימו שהיא תגיש אוכל לחבורה הלבנה של הזוללים, או כמו הדוגמה של הבחור מהכפר מע'אר, מזלבט, שנרצח בפתחו של באר, מכיוון שהסלקטורים שעמדו שם לא רצו להרשות לערבי להיכנס.

עסאם מח'ול: אלה תופעות שמדגימות את הניסיון ליצור במקומות אחדים, ואפילו בערים מעורבות כמו חיפה, מועדונים שהם ללא ערבים, ואולי היו מוכנים לכתוב "ללא כלבים וללא ערבים".

עסאם מח'ול: אנחנו יודעים נגד מי זה נכתב בהיסטוריה ומהי המשמעות של הדבר הזה.

עסאם מח'ול: אני חושב, שהגיע הזמן, שהקריאה לעקירת הגזענות מהחברה הישראלית תהיה כוללת, גורפת ומחייבת את כולם.

עסאם מח'ול: אני חושב, שזו המשימה שהחוק הזה אמור להעמיד לפנינו וזה האתגר.

עסאם מח'ול: אני חושב, שדווקא בימים אלה אי-אפשר להשלים עם התופעה, כאשר אותם כוחות, אותו היגיון ששולט במדינת ישראל, מנסה להפלות ומנסה לפגוע בזכויות של אנשים על בסיס שייכותם הלאומית או צבע העור שלהם.

עסאם מח'ול: הוא יכול לכלול אותו בחור ערבי, הוא יכול לכלול אותה בחורה אתיופית והוא יכול לכלול את נסים זאב, או את החברים שלו, מכיוון שצבע העור שלהם דומה לצבע העור של הערבים.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שאנחנו נדחה בשאט-נפש כל ניסיון לעורר שנאה גזענית של חלק מהאזרחים נגד חלק אחר מהאזרחים.

דוד טל: תודה רבה.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שנגיד, שלא נרשה לשום מוסד, לשום מסגרת ולשום עסק לעשות אפליה על בסיס גזעני, על בסיס של שייכות לאומית, עדתית, צבע ודת.

עסאם מח'ול: אני חושב שזאת המשימה שאנחנו אמורים להרים.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברת הכנסת זהבה גלאון.

דוד טל: חבר הכנסת שאול יהלום.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל איתן.

דוד טל: בבקשה, שלוש דקות.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק שבו אנו דנים כרגע מייצג, כמו הרבה דברים בחיים, איזו התנגשות בין ערכים לבין צרכים של החברה.

מיכאל איתן: כאשר אנחנו מדברים על קיום מועדונים פרטיים, כעסקים פרטיים, אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים במידת ההתערבות שלנו כמחוקקים במה שמתרחש בין כתליו של עסק פרטי, שממומן מכספי האדם הפרטי, שנוטל את הסיכונים הכלכליים ומנהיג לעצמו את הכללים כיצד העסק יפעל.

תמר גוז'נסקי: זה עסק פרטי פתוח לציבור.

תמר גוז'נסקי: זה לא מקום סגור.

מיכאל איתן: גברתי, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, דברי חכמים בנחת נשמעים.

מיכאל איתן: אני מנסה כרגע, בתחילת דברי, להציג את הדילמות ואת העמדות השונות.

מיכאל איתן: זה שכעת את קוטעת אותי בקריאת ביניים – זה לא מוסיף שום דבר לדיון.

מיכאל איתן: אני הייתי מגיע לנקודה הזאת.

מיכאל איתן: היא במוחי ובראשי.

מיכאל איתן: הטיעון הזה קיים.

מיכאל איתן: אני רק מציג כרגע את הנקודות שבהן יכול אדם לבוא ולומר: רבותי, זה תחום של הפרט, ואנחנו בהחלט – ואני אומר זאת – צריכים להביא בחשבון, שהתערבות שלנו במה שנעשה בתחומיו של עסק פרטי צריכה להיות במשנה זהירות.

מיכאל איתן: בסופו של דבר, בדמוקרטיה יש גם מה שנקרא חופש התארגנות, חופש עיסוק, חופש של אדם להחליט איזה סוגים של עסקים הוא רוצה לנהל.

מיכאל איתן: אני חוזר ואומר: צריך להיות זהיר.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם הציג את הצד השני של הבעיה.

מיכאל איתן: הוא אומר: יש אנשים שיש להם עסקים פרטיים, והם, בעסק הפרטי שלהם, רוצים להרוויח, בין השאר, כתוצאה מכך שהם מנצלים אלמנט שקיים אולי אצל הרבה בני-אדם, אלמנט של אפליה, של רצון להעלות סטטוס של האחד על חשבון השני.

מיכאל איתן: הוא אומר: מה האנשים האלה עושים?

מיכאל איתן: הם יוצרים סלקציה בכניסה, מוכרים כרטיסים, וחלק מהתמורה בעבור הכרטיס היא בכך שאומרים לאדם בדרכו פנימה: אתה תיכנס, וכשהוא רואה בצד כמה אנשים שלא נותנים להם להיכנס, הוא כביכול שווה יותר באותו רגע.

מיכאל איתן: אלא מה?

מיכאל איתן: בצד השני אומרים: יש כאן בעיה, נכנסים לנו אנשים שמפוצצים לנו את המועדון, גורמים לבלגן, העסק שלנו מתמוטט, ואנחנו לא יכולים להרשות את זה לעצמנו.

מיכאל איתן: שואלים אותם: אז מה אתם עושים?

מיכאל איתן: הם אומרים: אנחנו שמים בחוץ אנשים שתפקידם ליצור סדר על מנת שהעניינים בתוך המועדון יתנהלו כהלכה.

תמר גוז'נסקי: קוראים לזה סלקציה.

מיכאל איתן: קוראים לזה סלקציה.

מיכאל איתן: הם אומרים: אנחנו רוצים סלקציה בין מי שעלולים להפר את הסדר ולגרום לבלגן על מנת שאף אחד לא ייהנה, לבין כאלה שאנחנו מכניסים אותם כי הם יוכלו להתנהג כהלכה.

מיכאל איתן: אני שואל, איך עושים את הסלקציה הזאת?

מיכאל איתן: איך האנשים האלה בפתח יקבעו?

מיכאל איתן: התשובה ברורה, והיא גם טבעית וכואבת.

מיכאל איתן: מרבית האוכלוסייה של העבריינים במדינת ישראל, לצערנו, בגלל בעיות של הזנחה שלנו, באה משורות עדות המזרח, לא באשמתם, אבל זה מה שקורה סטטיסטית.

מיכאל איתן: אז מה עושה הסלקטור?

מיכאל איתן: אין לו כלים לבדוק, והוא קובע לפי הפרצוף.

מיכאל איתן: אם הוא רואה אדם עם חזות שמתאימה לסטריאוטיפ של הבריון, הוא אומר לו: אתה לא תיכנס.

מיכאל איתן: יכול להיות שהאדם הזה – איך אמר כאן אלי בן-מנחם – הוא בוגר יחידה קרבית בצה"ל, יכול להיות שיש לו תואר M.A.

מיכאל איתן: באוניברסיטה.

מיכאל איתן: מה לעשות?

תמר גוז'נסקי: נו, מה לעשות?

מיכאל איתן: מה לעשות, לדעת הסלקטור הוא נראה כך וכך.

תמר גוז'נסקי: אז מה אנחנו אומרים?

מיכאל איתן: כאשר אני עומד מול שיקול שמזכיר לי את מה שעבר העם הזה, את ההכללות, הגזענות, הרדיפה: אין כניסה ליהודים ולכלבים; היו מעמידים אנשים ומפלים אותם – זה יותר חשוב בעיני מאשר פגיעה אפשרית בכך שייכנסו לשם אנשים ואפילו יהיו שם מעשים שלא ייעשו.

מיכאל איתן: עם כל המורכבות של הבעיה, אנחנו צריכים לתת גיבוי מלא להצעת החוק הזאת ולמחות את החרפה הזאת, שכאשר קורה דבר כזה אנשים בצד עושים סלקציה על בסיס חזותם החיצונית של אנשים, המשייכת אותם לחלק שהוא חלק אינטגרלי של עם ישראל, הוא עם ישראל.

דוד טל: תודה.

מיכאל איתן: עוד חצי משפט.

מיכאל איתן: הלוואי שנגיע ליום שגם בהיבט של שיעורי הפשיעה לא תהיה סטיגמה, ועבריינים לא יבואו מקבוצה מסוימת, כי זו בעיה שמי שאחראי לה זה ממשלות ישראל לדורותיהן, וזה צריך לבוא לידי תיקון.

מיכאל איתן: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

דוד טל: חבר הכנסת נחום לנגנטל.

דוד טל: חבר הכנסת זבולון אורלב.

דוד טל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

דוד טל: אחריה – חבר הכנסת איוב קרא.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן, חבר הכנסת ישראל כץ, חברת הכנסת ציפי לבני, חבר הכנסת חיים כץ, חבר הכנסת עזמי בשארה.

דוד טל: גברתי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק הזאת באה להזכיר לכולנו, שלכאבנו הגדול אנחנו חיים בחברה מאוד גזענית, רוויית דעות קדומות, רוויית נהגים ונהלים של אפליה, גם אפליה בשל מין, גם אפליה בשל נטייה מינית, גם אפליה בשל לאום, גזע, עדה וכו'.

תמר גוז'נסקי: יש מי שחושב – אני שומעת את זה לא אחת בכנסת – שאם יחזקו את הנימה ואת התעמולה וההסתה האנטי-ערבית, זה יתרום, חבר הכנסת שטרית, למה שמכונה בפי אלה אחדות העם.

תמר גוז'נסקי: הגזענות יש לה טבע שהיא כמו מים: אם אתה מתחיל אתה היא חודרת לכל מקום.

תמר גוז'נסקי: לכן, אם אתה מפתח גזענות נגד ערבים, סופו של דבר היא חודרת פנימה לכל מיני רבדים של האוכלוסייה.

תמר גוז'נסקי: במשך עשרות שנים, לכאבנו הגדול – – –

אליעזר כהן: יש ערבים ששונאים יהודים.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת מאיר שטרית, במשך עשרות שנים המוזיקה המזרחית נחשבה מוזיקה נחותה.

תמר גוז'נסקי: נכון?

תמר גוז'נסקי: היא היתה מוזיקה נחותה, כי היא הזכירה לכולם את המוזיקה הערבית, רחמנא ליצלן, ורק בזכות מאבקם ופעולתם היוצרת והמדהימה של כמה יוצרים מזרחיים הכול נפרץ, ואני לא חושבת שמישהו יכול היום לתאר לעצמו מוזיקה ישראלית נטולת מוזיקה מזרחית, שהפכה להיות הדומיננטית, לשמחת כולנו.

תמר גוז'נסקי: בואו נזכור מאיפה זה התחיל.

תמר גוז'נסקי: בלי להיכנס לכל ההיסטוריה הזאת, אני רוצה לומר שיש לנו מערכת קשה ביותר.

תמר גוז'נסקי: היינו צריכים לחוקק חוק כדי שלא יהיה ניתן להפלות על בסיס מוצא בכניסה של ילדים לבית-ספר, היינו צריכים לחוקק חוק כזה.

אלי בן-מנחם: יש.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת שלא רצו לקבל ילדים לבית-ספר בשל מוצאם, בשל עדתם, אמרו שיש קווטה: אצלנו בבית-ספר היו לא יותר מ-25% מזרחיים, וכל היתר שיעופו לנו מן העיניים.

מאיר שטרית: בפתח-תקווה היו שכונות נפרדות.

תמר גוז'נסקי: אתה זוכר?

תמר גוז'נסקי: והאתיופים עכשיו, עם הכיתות הנפרדות, וכן הלאה וכן הלאה.

תמר גוז'נסקי: לא למדנו שום דבר מההיסטוריה.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת, ששתי הצעות החוק שמונחות בפנינו צריכות להיות חלק מתהליך חקיקה שיאתר איך בפועל מתבצעת גזענות, איך בפועל מתבצעת אפליה נגד ערבים, נגד מזרחיים, נגד נשים וכו'.

תמר גוז'נסקי: צריך לאתר את הדברים האלה ולתת שיניים למאבק באפליה הזאת.

תמר גוז'נסקי: לא צריך להסתפק בהצהרה: אסור להפלות, לא להסתפק בהצהרה: כולם שווים, אלא להגיד: מי שמבצע אפליה דינו כך וכך.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת איוב קרא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הייתי רוצה לראות את החוק הזה עולה לפני המהפך ב-1977, והייתי מרגיש יותר טוב, מכיוון שעברנו במדינה הזאת שנים של קיפוח, כל אחד והחלק שלו, אם זה חלק גדול או קטן, בכל שכבות החברה הישראלית.

איוב קרא: הייתי עד למקרים שהחוק דיבר עליהם, הייתי שותף למקרים כאלה, וכל מלה שאמר קודם ידידי, מיקי איתן, היא אמיתית וכנה.

איוב קרא: מלה בסלע.

איוב קרא: מי כמוכם יודע מה היה פה במדינה הזאת, איך קיפחו, וכשדיברו על ייצוג לעדות ספרד בזמנו – היינו ילדים קטנים – או, איזה ייצוג גדול היה כשהיה פה ישראל ישעיהו.

דוד טל: בכור שטרית.

איוב קרא: שר המשטרה שטרית.

דוד טל: כולם היו או שרי משטרה או שרי דואר, לא יותר מזה.

איוב קרא: מי חשב שנגיע כל כך מהר משטרית לשטרית, שהיה שר האוצר.

איוב קרא: זו תקופה שלא נשכח אותה.

איוב קרא: אני שמח שסוף סוף יש אינטגרציה ויש הרגשה שיש שילוב אמיתי בדברים הללו.

איוב קרא: אבל כשאני מסתכל מה קורה, בסך הכול עדיין יש סטיגמטיזציה.

איוב קרא: אם מסתכלים על מישהו שנכנס למועדון לילה, או למסעדה, או לכל מקום שיש בו אירוע, אוטומטית ההסתכלות הראשונית והחשיבה הראשונית היא מה אישיותו של האיש על-פי החזות החיצונית שלו.

איוב קרא: צר לי שזה קורה רק במדינת ישראל, אני לא ראיתי את זה בחוץ-לארץ, לא במזרח ולא במערב.

איוב קרא: נראה שהחדשנות משחקת תפקיד מרכזי פה, ואני מבין שהסיטואציה, גם המדינית, לא מסייעת לסיבות הללו, אבל אנחנו צריכים להשתחרר מהן.

איוב קרא: אני חושב, ובצדק, שזה דבר לא בריא; זה חולני.

איוב קרא: אם אני צריך לשפוט אדם בגלל הזיהוי החיצוני שלו ואיך אני צריך להסתכל עליו, הרי אנחנו בסך הכול בני-אדם.

איוב קרא: הוא יכול להיראות רע מאוד, מכוער מאוד, בכלל לא אינטליגנט, ויש לו נפש אינטליגנטית – –

דוד טל: תודה.

איוב קרא: – – וחשובה.

איוב קרא: לכן אני מברך על החוק.

איוב קרא: אני אתמוך בחוק, וזה דבר טוב מאוד לחברה הישראלית.

דוד טל: ולתפארת מדינת ישראל.

דוד טל: חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

אליעזר כהן: אולי ניגש להצבעה?

דוד טל: אני מוכן לאמץ את הצעתו של חבר הכנסת אליעזר כהן.

דוד טל: אם חברי הכנסת יסכימו – נעבור להצבעה.

מאיר שטרית: נצביע – – –

דוד טל: אני מוכן לאמץ אפילו את הצעתו של חבר הכנסת שטרית.

דוד טל: בבקשה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב, שהצעת החוק, או שתי הצעות החוק, בעצם, של חבר הכנסת אלי בן-מנחם ושל חבר הכנסת אופיר פינס-פז, כשלעצמן הן הצעות שבאו לתקן מצב קיים, שלצערי הרב לא צריך לקרות, אבל זה קורה בכל מיני מקומות בארץ.

מוחמד כנעאן: ולא במקרה, אדוני היושב-ראש, לפני כשנה או פחות משנה נרצח צעיר ערבי על רקע כניסה למועדון, צעיר מכפר מזרעה, שהיה עם שני חברים, נרצח על רקע כניסה למועדון באזור המגורים שלו, באזור הצפון, על רקע לאומי, על רקע לאומני.

מוחמד כנעאן: מפני שהוא ערבי רצו למנוע ממנו כשהוא ניסה, יחד עם חבריו, להיכנס – נדקר בסכין ונהרג על המקום.

מוחמד כנעאן: אני חושב שדבר כזה לא צריך לקרות לא על רקע הצבע ולא על רקע לאומני או לאומי ולא על שום רקע אחר.

מוחמד כנעאן: כל מי שצריך להיכנס – צריך להיכנס בהתאם לכל הכללים שצריכים להיות על כל הנכנסים לאותו מקום, מסעדה וכל מקום כזה או אחר.

מוחמד כנעאן: קרו מקרים, ציינו כאן חברים לפני, שעל מנת למנוע, חבר הכנסת מאיר שטרית, להיכנס למקום הזה, אומרים לו: אתה צריך לשלם 100 שקלים, במקום 20 שקל.

מוחמד כנעאן: אני חושב שהצעת החוק באה למנוע גם מקרים כאלה, ואני אתמוך בה, כי היא באה פשוט לשפר, הייתי אומר, ולעזור לשיפור – –

נחום לנגנטל: שלום, אדוני השר.

מוחמד כנעאן: – – האווירה, היחסים בין חלקי האוכלוסייה במדינת ישראל, ערבים ויהודים, אשכנזים וספרדים, עולים חדשים וותיקים כאחד.

מוחמד כנעאן: אני חושב, שצריכה להיות התנהגות אחידה, וכל מפר כללים אלו שהם יסודה של דמוקרטיה אמיתית במדינה צריך להיענש.

מוחמד כנעאן: אני רוצה לקוות, שגם נצליח בבית הזה, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, חבר הכנסת מאיר שטרית – אתה ציינת שתמכת ואתה תומך גם במניעת חקיקתם של חוקים שמפלים למרות כל הקשיים, ואני לא מסתיר שיש קשיים רבים.

מוחמד כנעאן: האירועים האחרונים, מאז תחילת אוקטובר או סוף ספטמבר, הם אירועים קשים מאוד לכולם.

מוחמד כנעאן: אין איש שלא עבר חוויה כזאת או אחרת, קשה יותר, קשה פחות.

מוחמד כנעאן: אבל המצב קשה לכולם, וצריך להתעלות וצריך להתגבר על כל הבעיות, כי בסופו של דבר, יהיה אשר יהיה – –

נחום לנגנטל: בבקשה לסיים.

מוחמד כנעאן: – – יצטרכו לחזור לשולחן המשא-ומתן, ועל כן אני רוצה ואני קורא שיחזרו באופן מיידי, ולא להמתין עוד להרג ועוד הרג, עוד הרס ועוד הרס.

מוחמד כנעאן: השכול הוא אותו שכול, ההרג הוא אותו הרג, הדם הוא אותו דם.

מוחמד כנעאן: תודה, אדוני.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת; חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח; חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח; חבר הכנסת אבשלום וילן – – –

עזמי בשארה: – – –

נחום לנגנטל: אה, עזמי בשארה.

עזמי בשארה: – – –

נחום לנגנטל: אותן תפיסות העולם הימניות הפוליטיות מבחינה חברתית; מבחינה חברתית אתה ימני.

עזמי בשארה: – – –

נחום לנגנטל: אבל אתה ימני מבחינה חברתית.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש – –

נחום לנגנטל: חבר הכנסת בן-מנחם, הסכת ושמע את דבריו של חבר הכנסת בשארה.

עזמי בשארה: – – חברי הכנסת, האמת היא, שחוק כזה במדינה דמוקרטית ליברלית – אין לו מקום, בדיוק כמו שלחוקי האפליה המתקנת אין מקום במדינה שבאמת יש בה שוויון.

עזמי בשארה: ולכן, א.

עזמי בשארה: מפני שיש צורך, כנראה, בחוק הזה, אני מברך על כך שיש אנשים שיזמו אותו, מפני שיש צורך בחוק הזה ויש בעיה כזאת שנקראת מקומות הבידור, פאבים וכו', כל מה שנקרא שעות הפנאי ועיצוב שעות הפנאי, והסלקטיביות או ההפרדה מכל סוג שמתנהלת במקומות כאלה – כנראה יש צורך בחוק הזה, ואני תומך בו ומברך את חברי הכנסת שהציעו.

עזמי בשארה: נראה ששעות הפנאי, האמת, הם המבחן האמיתי לבריאותה של חברה.

עזמי בשארה: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כנראה זה כך.

עזמי בשארה: כלומר, במקומות העבודה אנשים בדרך כלל לא מונעים מבני-אדם להיכנס.

עזמי בשארה: מקומות עבודה הם מקומות עבודה.

עזמי בשארה: אנשים חייבים להתייצב ולעבוד ביחד, למשל אנחנו כאן חייבים להיות ביחד.

עזמי בשארה: אז זה לא מבחן לשום דבר, לשום סובלנות.

עזמי בשארה: הבעיה היא אם כמה מאתנו, בשעות הפנאי שלהם, סובלים ערבי בשולחן לידם.

עזמי בשארה: לא בזמן העבודה.

עזמי בשארה: בזמן העבודה אתה הולך וכו'.

עזמי בשארה: למשל בחוף, כשאתה עם אשתך והילדים, בזמן הזה אתה לא רוצה לראות ערבי לידך.

עזמי בשארה: פה אתה חייב להיות סובלני, לגלות וכו'.

עזמי בשארה: כנראה המבחן האמיתי לאדם המודרני הוא איך הוא מעצב את שעות הפנאי שלו, לא שעות ההכרח, שעות הצורך שהוא חייב לעבוד עם אנשים מסוימים.

עזמי בשארה: לכן גם, אדוני היושב-ראש, אחת הבעיות העיקריות – אתה זוכר את המהפכה הקובנית, אתה זוכר, אני התפלאתי לשמוע אז בנאומו של פידל קסטרו בוועידה הראשונה של המפלגה הקומוניסטית הקובנית, 73', שהוא חוזר ואומר: האקט הראשון שעשינו אחרי שחרור קובה זה שנתנו למקומיים להשתמש בחוף.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי האמריקנים מנעו מהמקומיים להגיע לחוף.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: האמריקנים עובדים עם שחורים, אבל הם לא רוצים לראות אותם כשיש להם שעות פנאי והם רוצים לכייף.

עזמי בשארה: לא רוצים לראות שחור – אני רוצה להיות מבסוט.

עזמי בשארה: כשאני העובד, מנצל וכו', כן, אבל לא בשעות הפנאי, כשאני ואשתי וכו' הולכים לחוף.

עזמי בשארה: גם בדרום-אפריקה היו חופים לשחורים וחופים ללבנים ולא היו חופים מעורבים בכלל.

עזמי בשארה: הדבר האחרון שהיה מעורב זה המקום שאנשים מבלים בו את שעות הפנאי שלהם, ולכן כנראה מבחן גדול מאוד לאנשים הוא לא איפה הם עובדים ביחד או לומדים ביחד באוניברסיטה, ששם עליהם להיות סובלנים, ולכן הסובלנות חייבת להיות, וסובלנות זה לא כל כך משתלם, אלא יש מקום שבו הוא לא חייב להיות סובלני והוא רוצה דווקא להוריד את המסכות של חיי היום-יום ולהראות את פרצופו האמיתי.

עזמי בשארה: הוא מראה את פרצופו האמיתי על החוף ובפאב, ולכן גם מתברר מתי החברה היא חברה אלימה או לא אלימה.

עזמי בשארה: למשל, לדעתי, בפאב, בחוף, לא במקום שבו אתה מתנהג לפי כללים אלא במקום שבו אתה משתחרר, ולכן גם, אדוני היושב-ראש, אנחנו קיבלנו בשנים האחרונות כל כך הרבה תלונות על צעירים, הומוסקסואלים, ערבים, שחורים, עם שפם, בלי שפם, עם זקן, בלי זקן, שנמנע מהם להיכנס לפאבים גם במכות, או אוטובוסים של ילדים ערבים שנמנע מהם להיכנס לחופים.

עזמי בשארה: הוחזרו מפני שהם ערבים על-ידי השומר או על-ידי המציל, וכו', הוחזרו מפני שהם ערבים, הוחזרו לאוטובוסים והביתה.

עזמי בשארה: לא רוצים לראות ערבים עכשיו, רוצים להיות מבסוטים.

עזמי בשארה: כשחייבים לראות אתכם – נראה אתכם.

עזמי בשארה: עכשיו, אדוני היושב-ראש – – –

מאיר שטרית: – – –

עזמי בשארה: כל הדיון הזה – – –

נחום לנגנטל: אם אדוני יכול רק לסיים – – –

עזמי בשארה: אני מסיים.

עזמי בשארה: כל הדיון הזה הוא דבר אחד, והדבר השני, אני לא מבין אנשים שרוצים להיכנס לפאב בכוח.

עזמי בשארה: אני בעד החוק – – –

מאיר שטרית: לא מנסים בכוח.

עזמי בשארה: לא, לא בכוח.

עזמי בשארה: אני בעד החוק, אבל אני לא מבין אדם שלא רוצים אותו בדיסקוטק, אבל הוא רוצה להיכנס בכוח.

עזמי בשארה: איך תהיה מבסוט כשאתה נמצא שם בכוח?

עזמי בשארה: אתה לא יכול ליהנות משום רגע אם כל האנשים סביבך – – –

נחום לנגנטל: תודה רבה, חבר הכנסת בשארה.

עזמי בשארה: לכן, אדוני היושב-ראש, הייתי צריך שישלמו לי בשביל להיכנס למקום שאנשים לא רוצים בי שם.

עזמי בשארה: אני אעשה להם טובה אם אני אכנס.

עזמי בשארה: כך צריך להתנהג, לדעתי, native ובן המקום שיש לו גאווה לאומית, שלא יתחנן להיכנס לדיסקוטק.

עזמי בשארה: בלי דיסקוטקים.

עזמי בשארה: בכל זאת, אני בעד החוק הזה.

עזמי בשארה: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אבשלום וילן – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת תאופיק חטיב – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת דני נוה – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אליעזר כהן, האם נצביע ואחרי זה נקיים את הדיון?

אליעזר כהן: ניגש להצבעה.

תמר גוז'נסקי: אפשר לקיים דיון בהתכתבות, לשלוח ישר לפרוטוקול.

תמר גוז'נסקי: מהמחשב שלנו ישר לפרוטוקול.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה, שא דבריך.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא יודע אם להתגאות בחוק הזה או להתבייש בו.

טלב אלסאנע: לדעתי, בחוק הזה צריך להתבייש.

טלב אלסאנע: מה החוק הזה אומר?

טלב אלסאנע: הוא אומר שהחברה כאן נכשלה, הוא אומר שמערכת החינוך פשטה רגל, הוא אומר שצריך חוק כדי לכפות את הדבר המובן מאליו.

טלב אלסאנע: בחוק הזה אין במה להתגאות.

מאיר שטרית: זה לא בכל מקום.

טלב אלסאנע: יש אנשים שמשלמים מחיר במדינת ישראל על צבע עורם – שמעתי אותך, חבר הכנסת שטרית – הוא נענש בגלל צבע עורו.

מאיר שטרית: זה נכון, אבל לא בכל מקום.

טלב אלסאנע: אתה עלית על הדוכן ואמרת:

טלב אלסאנע: אם אותו אדם שעומד בשער היה שואל כמה שאלות, היה מתברר לו שהאדם לפניו לא ערבי.

טלב אלסאנע: זה מה שרצית להגיד ולא אמרת.

מאיר שטרית: לא אמרתי ערבי.

מאיר שטרית: אם הוא היה שואל אותו כמה שאלות, היה מתברר שהוא כמו בני אלון, שנראה כמונו, אבל הוא לא ערבי, אבל הוא לא שאל את השאלות, הוא שפט אותו לפי צבע העור, ולכן הוא לא מכניס אותו.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם הוא היה נראה כמו בני אלון, תאמין לי שהוא היה חושב שהוא משוגע.

נחום לנגנטל: מה הוא בא לפאב?

טלב אלסאנע: למשל בדימונה, לאור האירועים האחרונים ואווירת ה"עליהום" נגד הערבים, כל יהודי חשב שהוא אדון הארץ, הוא שופט, הוא מוציא לפועל, וכל ערבי הוא עבריין.

טלב אלסאנע: ואז בדימונה ראו שחרחר וקפצו עליו, חשבו שתפסו מציאה, הנה יש בדואי שמסתובב בדימונה.

טלב אלסאנע: התחילו להכות אותו, והתברר שהוא תימני.

מאיר שטרית: דימונה מלאה שחרחרים.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אם, למשל, חבר הכנסת גפני עם עוד 50 חבריו היו מגיעים לפאב, לא היו חושבים שיש משהו שהם רוצים לעשות?

נחום לנגנטל: הבעיה היא רק עם ערבים?

נחום לנגנטל: זו גם בעיה עם חרדים.

נחום לנגנטל: למה אתה צוחק, חבר הכנסת גפני?

משה גפני: אני צוחק, כי זו שאלה במקומה.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת לנגנטל, אני אומר: ברוך השם שיש במדינה הזאת חרדים, וברוך השם שיש ספרדים, ואני לא יודע מה היה המצב שלנו אם היינו בלי ספרדים ובלי חרדים במדינה.

טלב אלסאנע: בלי החרדים לא היו לנו שותפים, כי הם עוזרים לנו בעניין של משפחות ברוכות ילדים.

נחום לנגנטל: למה אתה צוחק?

טלב אלסאנע: כי משה גפני צוחק.

נחום לנגנטל: האם זאת הקואליציה העתידית?

נחום לנגנטל: זאת הקואליציה האמיתית, מתחת לפני השטח.

טלב אלסאנע: בלי הספרדים חבר הכנסת אלי בן-מנחם לא היה מגיש את החוק, כי חבר הכנסת בני אלון לא במקרה הגיש את החוק.

טלב אלסאנע: הוא שחרחר, הוא נענש, אז הוא מגיש את החוק, ואז יש מי שעוזר לנו במלחמה של צבע העור שלנו.

מאיר שטרית: לא בני אלון, אלי בן-מנחם.

טלב אלסאנע: אלי בן-מנחם.

טלב אלסאנע: יש לנו שותפים, גם החרדים, בתור אנשים כמונו עם משפחות ברוכות ילדים, ויש ספרדים, שגם הם שותפים, בגלל צבע העור שלנו, וביחד – – –

נחום לנגנטל: תודה רבה, אדוני.

טלב אלסאנע: משפט סיכום.

נחום לנגנטל: חשבתי שקשה לך, אז רציתי להקל עליך.

טלב אלסאנע: אומרים שהמדינה הזאת היא מדינה יהודית – – –

מאיר שטרית: כמה ילדים יש לך?

מאיר שטרית: שניים?

טלב אלסאנע: חבר הכנסת מאיר שטרית, תרשה לי.

טלב אלסאנע: אני אענה לך.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת שטרית, לא יפה לשאול שאלה כזאת.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת שטרית, המדינה הזאת איננה מדינה יהודית.

טלב אלסאנע: זה בלוף אחד גדול שאומרים שהיא מדינה יהודית.

טלב אלסאנע: זו מדינה אשכנזית, שהתרבות והמוזיקה והנורמה והשלטון בה הם אשכנזיים, ומי שאיננו אשכנזי, אין לו מקום.

טלב אלסאנע: יחד, גם הערבים, גם הספרדים, גם החרדים, ננצח את האשכנזים במדינה.

טלב אלסאנע: תודה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: אני מבין שיש היום סטנד-אפ קומדי.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה – אינה נוכחת.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

נחום לנגנטל: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב גם ליהנות מכמה רגעי נחת בבית הזה, במיוחד לאחר מה שהתנסינו בו בימים ובשבועות האחרונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נראה שיש חברי כנסת שלפעמים, גם אם הם לא נמצאים, הם תורמים לעבודה של הבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי מצפה שיתרמו גם בנוכחותם וגם שנתרום כולנו לאווירה שלפעמים באמת נחוצה לנו, ואם היא לא כל כך נחוצה לנו פה, היא בוודאי נחוצה לציבור שאנחנו מייצגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חייב לחזור לשנות לימודי הראשונות במשפטים, בשנות ה-60 הראשונות, לשנים 1964-1963, ואני זוכר שהיה לנו פרופסור אחד, דווקא ממוצא איטלקי, קראו לו טדסקי; ודאי חבר הכנסת ריבלין מכיר אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא התחיל ללמד אותנו מושגי יסוד במשפט, מה זה תורת המשפט.

ראובן ריבלין: יסודות המשפט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תורת המשפט ויסודות המשפט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה היה תרגיל של השופט ברק, נשיא בית-המשפט העליון היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא היה שנה ראשונה דוקטור.

נחום לנגנטל: אדוני נזכר יותר מדי בנוסטלגיה, והוא נגרר לבזבוז זמנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה קשור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זכור לי, שבאותו זמן, בשיעור הראשון או השני, מייד בתחילת הלימודים, הוא התחיל להסביר לנו למה נחוץ המשפט, למה צריך שיהיו חוקים, למה צריך שיהיו נורמות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היתה שם האמרה הידועה: היכן שיש חברה יש משפט; היכן שיש אדם וקבוצה של בני-אדם חייב לצוץ משפט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם אם לא כותבים את זה, גם אם לא עושים את זה על-ידי סנקציות ונורמות ברורות ומיוחדות, כפי שאנחנו רואים את זה היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברגע שיש חברה של בני-אדם, יש כלל, נוהג, משפט, שכולם מן הסתם מתחילים להתרגל אליו ולהסכים לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מתי מתעורר הצורך למשפט סנקציוני, או למשפט ענישתי, או למשפט שיש בצדו סנקציה, והוראות של עשה ואל תעשה, וזה מותר וזה אסור, וזה נושא עונש, וזה לא נושא עונש?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר החברה מתחילה להיות יותר מגוונת, יותר רחבה ובעלת השקפות שונות ולפעמים גם מנוגדות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה המשפט הפלילי בא לעשות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא בא לעשות סדר, סדר חברתי, לקבוע שיש דברים בחברה שאסור לבני-אדם לעשות, ואם הם עושים הם לוקים בעונש או בסנקציה, או אם הם עוברים על החוק, הם ראויים לענישה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מבחינה זו, החוק הזה מעורר בי רגשות קצת לא נעימים, כי הייתי מצפה שבחברה שלנו אפשר יהיה להסדיר את העניין הזה לא על-ידי חוק פלילי ולא על-ידי סנקציה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אי-אפשר, אני יודע שאי-אפשר, אני יודע שהחוק הזה נולד מצורך; אני לא אומר שהחוק מיותר, אני גם אצביע בעד החוק, אבל בתור אדם בחברה הזאת, אני מתבייש שבחברה שלנו חייבים לחוקק חוק, כדי שבני-אדם, כולם, יוכלו ליהנות מכניסה לפאב, או משהייה במקומות ציבוריים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת הבושה שלנו, שעלינו לעשות את הדברים האלה על-פי הסנקציה ועל-ידי חוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עבר הזמן?

נחום לנגנטל: כן, מזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: עתה, חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני סבור שטוב היה לו לא היינו מגיעים למצב שבו אנחנו נזקקים להצעת חוק כזאת.

אליעזר זנדברג: לדעתי, הבעיה המרכזית היא באובדן השלטון או אכיפת החוק על-ידי משטרת ישראל ורשויות השפיטה.

אליעזר זנדברג: למה אני מתכוון?

אליעזר זנדברג: מה מטרת הסלקטורים למיניהם?

אליעזר זנדברג: אין כוונה אמיתית למנוע מאדם להיכנס על רקע של אפליה גזעית, מינית, מוצא, עדה וכל מה שכתוב בחוק.

אליעזר זנדברג: בתכל'ס לא רוצים שמתפרעים ואנשים שעושים בלגן ייכנסו; כמו שאמר חבר הכנסת מיקי איתן – אני מאמין שזה כך.

אלי בן-מנחם: רוצים שאלה שנכנסים ירגישו בעננים.

אליעזר זנדברג: אולי גם כן, אבל עם אלמנט הלחץ או היוקרתיות אפשר להתמודד ולייצר דרכים אחרות של יוקרתיות.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שמה שתיאר חבר הכנסת מיקי איתן כמצב הוא נכון, אבל אם במדינה נורמלית, מתוקנת ומסודרת היו נוקטים מדיניות של אכיפת ענישה, ומי שמתפרע או יוצר מהומה היה יודע שזה לא משתלם לו, כי יד החוק תשיג אותו באופן מיידי, אני חושב שהדברים היו נראים אחרת.

אליעזר זנדברג: אבל המציאות היא כזאת, שאנחנו צריכים להתמודד עם תופעה שאנחנו מגנים אותה, תופעת הסלקציה, במקום או אולי בהעדר דרך לאכוף את החוק בתוך המקומות פנימה, כך שמי שנכנס לא יתפרע ולא יזיק.

אליעזר זנדברג: לכן, צריך לתמוך בהצעת החוק הזאת, כי אסור לנו להנציח מצב, שבו נותנים לאדם שאין לו הכלים והסמכות לקבוע מי ייכנס ומי לא, על סמך טביעת העין שלו, שבמידה רבה גולשת אל מישורים של גזענות במקרים רבים.

אליעזר זנדברג: צריך לתמוך בהצעות החוק.

אליעזר זנדברג: יש הבדל בין שתי הצעות החוק.

אליעזר זנדברג: הצעתו של חבר הכנסת אופיר פינס-פז עוסקת באבחנות או באיסור אפליה גם על רקע רחב יותר, שונה מהצעתו של חבר הכנסת בן-מנחם: נטייה מינית אסור שתשמש עילה לאפליה כזאת, השקפת עולם, חברות במפלגה.

אליעזר זנדברג: מצד שני, חבר הכנסת בן-מנחם מציע עונש כבד יותר על מי שמפר את החוק.

אליעזר זנדברג: אני חייב לומר, שאני עדיין מתקשה לראות כיצד תשולבנה שתי ההצעות יחדיו מכל מיני טעמים שקשורים ליחסי הכוחות כאן בבית וגם להשקפות עולם.

אליעזר זנדברג: חבר הכנסת בן-מנחם, אני רק חושש שתימצאנה הדרכים לעקוף את הוראות הצעות החוק האלה, למשל: יותר ויותר מועדוני חברים – מקומות שבהם על מנת להיכנס תצטרך להירשם מבעוד מועד, יהיו קריטריונים, ויכול להיות ששם באמת האבחנה תהיה הרשעות פליליות או עבר פלילי ואז זה כמובן לגיטימי.

אליעזר זנדברג: אבל אני מניח, שבפתח יעמדו אותם סלקטורים ויבקשו או ידרשו את כרטיס הכניסה, כרטיס החברות במועדון.

אליעזר זנדברג: דרך אגב, גם היום יש מקומות שרק כרטיס חבר מאפשר לך כניסה.

אליעזר זנדברג: כמדומני, אפילו באירועים שאגודות סטודנטים עורכות הכניסה היא לחברי אגודת הסטודנטים.

אליעזר זנדברג: זה לגיטימי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – אותנו לסקטורים שונים?

אליעזר זנדברג: לא.

אליעזר זנדברג: לא תהיה חלוקה על-פי סקטורים, כאשר הסלקטור יעמוד שם.

אליעזר זנדברג: הוא ידרוש את הכרטיס מכולם.

אליעזר זנדברג: חבר הכנסת בן-מנחם, אני חושש, שכאשר יבוא אדם שייראה לו בטביעת עין בסדר או "רצוי" הוא לא יבקש את הכרטיס, ומאחרים הוא יבקש, ולמעשה הסלקציה תונצח, אומנם בדרגה אחרת או בדרך שונה.

אליעזר זנדברג: כדאי שבדיונים שאנחנו ננהל על הצעת החוק הזאת נקדיש מחשבה גם לנקודה הזאת.

אליעזר זנדברג: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מודי זנדברג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – חבר הכנסת פינס-פז, מדוע אתה מתוח?

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת זאב – – –

נחום לנגנטל: סליחה.

נחום לנגנטל: חשבתי שזה בגללי.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר רק שני דברים לגבי החוק הזה.

נחום לנגנטל: גם אם צריכים את החוק הזה, כמו שאמרו חברי הכנסת אלי בן-מנחם ואופיר פינס-פז, כי יש בעיה – צריך להבין שהוא חד-משמעית פועל יוצא של כישלונה של מערכת החינוך במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אם יש פה מצב שאני צריך כרגע לבוא ולנתח למה הגענו לכך שצריך חקיקה כזאת, זו הרמת ידיים שלנו מול המצב הקיים ובעצם ייאוש טוטלי ממערכת החינוך במדינת ישראל, שלא הצליחה לעמוד במשימה.

נחום לנגנטל: ואז, ממילא אנחנו באים ואומרים: בכל אופן, איך נחיה במערכת הזאת?

נחום לנגנטל: אז נעשה איזה חוק שיסדיר את העניין.

נחום לנגנטל: אני מנסה כל הזמן לחשוב, אם יש במדינת ישראל חוק דומה לזה, שמודה באשמה כל כך חמורה של החברה הישראלית ואומר: בוא ואסדיר אותה.

נחום לנגנטל: אני לא מצליח להיזכר.

נחום לנגנטל: יכול להיות שלא חשבתי מספיק טוב, או לא מספיק לרוחב, או שאני לא מכיר מספיק את החקיקה.

נסים זאב: אתה כל כך נסער מזה.

נחום לנגנטל: הדבר חמור מאוד.

נחום לנגנטל: כלומר, יש פה מצב שאנחנו אומרים: לא יכולים לבלות פה ביחד במדינת ישראל ספרדים ואשכנזים – ובואו ונקרא לזה כך באופן מאוד גלוי – לא הצלחנו לעשות את זה ביחד, באנו ואמרנו: בחקיקה.

נחום לנגנטל: אם בעבר חשבתי שיש מפלגות בישראל שהן סקטורליות על-פי צבעים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת לנגנטל, שכחת את הערבים.

נחום לנגנטל: ערבים.

נחום לנגנטל: לא משנה.

נחום לנגנטל: בסדר.

נחום לנגנטל: אני לא חושב שערבים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – ספרדים.

נחום לנגנטל: אני לא חושב שערבים או אתם, אחד מהנבחרים שלכם פה, היו מבקשים שייתנו להם את הזכות להיכנס לפאבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש כאלה שירצו להיכנס.

נחום לנגנטל: בסדר, אבל זה מה שאתם רוצים?

נחום לנגנטל: על זה גאוותכם?

נחום לנגנטל: בסך הכול, החברה הערבית היא חברה מסורתית יותר, ותיכף אומר גם על זה משהו.

נחום לנגנטל: אני אומר, שזה דבר חמור מאוד בחברה הישראלית שאנחנו לא מצליחים לחיות ביחד ולגדל ילדים שירצו להיות פה ביחד, ואנחנו מכריחים אותם לשבת ביחד בחקיקה.

נחום לנגנטל: שנית, הבא, ומבחינתי אני אומר זאת כאדם שרוצה לומר משהו כלפי תרבות הפאבים במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אני, כמובן, לא רוצה לומר שכל אדם יבלה את בילוייו כמו שאני חושב שאני צריך לבלות את בילויי.

נחום לנגנטל: אני לא רוצה לחנך את הילדים של אחרים כמו שאני רוצה לחנך את ילדי, ולו רק שאצליח בחינוך ילדי.

נחום לנגנטל: אבל כל התרבות במדינת ישראל, תרבות הפאבים – ואני אומר זאת אפרופו החוק הזה – גם לגבי זה צריך פעם אחת לעשות חשבון נפש מבחינתנו.

נחום לנגנטל: כשאני חושב מה קורה בעמק האלכוהול מתחת לחיפה, מה קורה שם בסופי שבוע, ואת מחיר הדמים שמשלמים בתאונות דרכים לאחר הבילויים בפאבים, וכשאני רואה את מידת האלימות הקיימת בפאבים – ורק בשנה האחרונה הבאנו לקבורה אנשים שנהרגו כתוצאה ממהלומות ומהכאות בפאבים – יש פה בעיה, שהיא גם בעיה יותר חמורה, בהתנהגות בתוך הפאבים עצמם.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת פינס-פז, אני לא בטוח אם בכך שאתה מתיר לאנשים נוספים להיכנס לפאבים, בסופו של דבר יום אחד לא תכעס על עצמך, אם חס וחלילה יקרה משהו ואתה תחשוב אם לא אתה הוא זה שסלל להם את הדרך להיכנס, ואולי חס וחלילה גם יקרה להם משהו.

נחום לנגנטל: אני לא אומר את זה בצד הדמגוגי של העניין – –

אופיר פינס-פז: לא?

נחום לנגנטל: – – אבל אני מצפה ממך, שאדם שכן דואג לפאבים במדינת ישראל, לציבור שלך שהוא כנראה הציבור הצעיר שאתה גם מייצג, שזו דרך הבילויים שלו, לחשוב גם איך האופי של הפאבים בישראל יהיה כזה שהוא לא יהווה לא מוקד סכנה בתוכם ולא בעתיד, אחרי שכל החבורות יוצאות החוצה.

נחום לנגנטל: זו בעיה שצריך איכשהו להתמודד אתה – שבאמת תהיה לנו גם חברה מתורבתת, שאפשר יהיה לחיות בה במובן של פיקוח נפש, ממש בהגדרה של המלים פיקוח נפש.

נחום לנגנטל: אדוני, תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת לנגנטל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברי הכנסת מיכאל קליינר, אם יהיה, שלום שמחון, או נעמי חזן, ויש עוד רשימה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת נסים זאב הוא היחיד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד כמה שאני רואה, חבר הכנסת נסים זאב הוא האחרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דרך אגב, הוא אחרון הנוכחים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל האחרים אינם פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר לצלצל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אלון, בבקשה.

ראובן ריבלין: מה זה מצלצלים?

ראובן ריבלין: אני עוד צריך לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסך הכול שניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל תדאג.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אשר להצעת החוק, היא חייבת להתמודד עם דבר אחד – עם הזכות של חבר בני-אדם להקים מועדון משלהם ועם החובה של מקום ציבורי לא להפלות שום אפליה.

בנימין אלון: זה לא כל כך פשוט.

בנימין אלון: אם לא נתמודד עם זה, וההצעה עדיין לא מתמודדת, יקרה פה מה שקרה בארצות-הברית.

בנימין אלון: פשוט יקומו מועדונים, והם ימצאו את הדרך לעקוף את הדבר הזה.

בנימין אלון: לדעתי, חייבים למצוא את הדרך המעשית, ואחרי זה לתת לה את הביטוי החוקי איך להתמודד עם הדבר הזה, כי באמת אין הדעת סובלת אפליה של בני-אדם בכניסה למקום ציבורי.

בנימין אלון: העלבון הזה שאדם מרגיש, שלא על רקע ביטחוני, כמובן, בשבילי אין שום הסבר וצידוק, בנוכחות אחרים, זה ממש להלבין פני אדם ברבים.

בנימין אלון: זו תחושה נוראה, שכל מי שחווה אותה יודע, וגם מי שלא חווה אותה יכול לנחש איך זה.

נחום לנגנטל: זה אתה אומר כבן מיעוטים.

בנימין אלון: אני אומר את זה באופן כללי, זה דבר נורא ואיום.

בנימין אלון: אני מעודד את החוק הזה, אבל אני אומר, בקריאות הבאות חייבים להתמודד עם הנושא הזה, כי בסופו של דבר, חבורה יכולה להקים לה מועדון פרטי משלה, ולא תוכל למנוע את זה.

בנימין אלון: אני יודע שאני חוזר על עצמי, אדוני היושב-ראש, אבל האירועים חוזרים על עצמם.

בנימין אלון: עכשיו, ממש ברגע זה, אני מקווה שאין נפגעים בנפש, אבל שוב נורו כדורים ממכונית ליד צומת תפוח, אירועים נוספים שקרו, אנחנו סופרים את הדקות שאין יריות בגילה, אבל יכול להיות שהילדים בגילה יישנו במטבח מפני שחדר השינה משקיף לכיוון רחוב האנפה או רחובות אחרים מפחד שיהיו יריות.

בנימין אלון: לא יכול להיות, שמי שנקרא ראש ממשלה, לא מורה לצה"ל מייד לתפוס את כל השטח בטווח של קילומטר וחצי, שהוא טווח נשק קל, ולהקים שם רצועת ביטחון ובזאת לשחרר את גילה מן הפחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשביל זה הוא ראש ממשלה.

בנימין אלון: אם הוא לא עושה את זה, הוא נושא באחריות להפקרות הביטחונית שמתחוללת כאן.

בנימין אלון: אני רוצה לומר, זה צעד ראשון, יש עוד צעדים שהוא חייב לעשות.

בנימין אלון: ידעו אנשי גילה, שראש הממשלה, לא אכפת לו מהם כל עוד הוא לא מורה לצה"ל להקים רצועת ביטחון של קילומטר וחצי – טווח נשק קל – שתשחרר אותם מחרדות.

בנימין אלון: הוא חרד יותר מהקואליציה הדמיונית שהוא לא יקים לעולם עם חברי הכנסת הפלסטינים, והם יותר חשובים לו מתושבי שכונת עיר הבירה ירושלים – גילה.

בנימין אלון: לא אכפת לברק מגילה.

בנימין אלון: הוא חייב מייד לתפוס כקילומטר וחצי, 2 קילומטרים, טווח נשק קל, רצועת ביטחון, וזה לא משנה אם זה B או C.

בנימין אלון: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת מיכאל קליינר – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת שלום שמחון – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת נעמי חזן – אינה נוכחת.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת סופה לנדבר – אינה נוכחת.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יוסף פריצקי – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת רחבעם זאבי – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת עופר חוגי – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יורי שטרן – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יצחק סבן – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת רובי ריבלין, בבקשה.

נחום לנגנטל: אחריו – חבר הכנסת יצחק גאגולה, ואם הוא לא יהיה נוכח – אחרון הדוברים, חבר הכנסת נסים זאב.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת אלי בן-מנחם ואופיר פינס, אני מוכרח לומר, שהחוק שלכם והדיון המשולב הביא לידי איזו אחדות ותמימות דעים מדהימה בין חבר הכנסת טלב אלסאנע לביני.

ראובן ריבלין: אני בהחלט חושש, שיש איזה כשל חינוכי אצלנו במדינה, והכשל החינוכי הזה הוא גרוע, ואני לא בטוח שחוק יוכל לתקן אותו, אף כי, כפי שהיה אומר מורי ורבי מנחם בגין: המובן מאליו חייב להיאמר אם הוא חייב להיאמר.

ראובן ריבלין: אני מוכרח להדגיש, היום אני סוטה ממנהגי, נדבר בימים אלה רק על הבעיות האמיתיות, הקיומיות של עמנו בארצנו, אבל אני בהחלט חושב שגם הדבר הזה משליך על הבעיות הקיומיות שלנו.

ראובן ריבלין: אני זוכר בראשית המדינה – ושנות חיי יותר משנות חיי המדינה הזאת – הייתי בתקופת המאבק ובתקופה שבה יהודים וערבים חיו מתוך שלמות מלאה והבנה שנגזר עלינו לחיות יחד כאן בירושלים, ולא היה הבדל בין חוואג'ה יוסוף, האבא שלי, לבין ג'אבר או ג'אברי או המשפחות הנוצריות בבית-לחם.

ראובן ריבלין: כך גם היה כאשר נאבקנו ונאלצנו להיאבק האחד בשני, יהודים חרדים עם חילונים, ספרדים עם אשכנזים.

ראובן ריבלין: עד היום, כאדם שלמד על ברכי התנועה הלאומית, פיינשטין וברזאני אינם רק סמל לגבורה אלא סמל לאחווה, והעובדה שאנחנו נאלצים לשמוע את הסיפורים המגיעים מפי מציעי החוק, שהם דברים מדהימים, לא רק בבחינת המלבין פני חברו ברבים אלא בבחינת השפל שירדנו אליו בכל מה שקשור ליכולת שלנו לראות האחד בשני אח ושותף לגורל ואדם שהוא חלק מחברה שלמה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שאני כירושלמי לא נתקלתי בבעיות האלה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לחברי החרדים, שמטובי בנינו, מהמבריקים שבהם ומהמועילים שבהם, כאשר הם גמרו את עמל יומם, אם זה עמל יום בהיותם תלמידי תיכון או עמל יום בהיותם חיילים בצה"ל, אם זה היה עמל יום בהיותם סטודנטים, באים ופורקים במידה כזאת או אחרת את הלחץ שבו הם נמצאים בפאבים, בדיסקוטקים.

ראובן ריבלין: אין בכך שום דבר רע, אין כאן שום יציאה לתרבות נוראה; זה בהחלט חלק מהדברים של העולם כולו שבו צעירים נפגשים האחד עם השני על מנת לבוא ולתת פורקן לאותם דברים שיכולים להיות מתועלים לנושאים שונים בתכלית.

ראובן ריבלין: אני לא מבין איך הגענו למצב שבו יכולה להיות סלקציה בעם שבשבילו הסלקציה היא נושא שהוא בבחינת טראומה לאומית אולי טראומה אנושית.

ראובן ריבלין: אני מברך אתכם אם זו הדרך שבה נוכל לטפל בעניין, אבל קורא לכל מחנכי ישראל: אוי לנו ואבוי לנו אם אנחנו בכנסת ישראל צריכים לחוקק – ונחוקק את החוק המשותף שמביאים חברי הכנסת אלי בן-מנחם ואופיר פינס.

ראובן ריבלין: תודה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יצחק גאגולה – אינו נוכח.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת נסים זאב, אחרון הדוברים, ולאחר מכן נקיים את ההצבעה.

נחום לנגנטל: אל תלחצו עלי בקשר לזכות דיבור נוספת.

אלי בן-מנחם: לא, אחריו הצבעה.

האשם מחאמיד: אין מתנגדים לחוק הזה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, לפני שבוע ימים ביקרתי בכלא "השרון" וראיתי שם קבוצה של נערים יהודים וערבים שיידו אבנים, חלק מבית-ג'אלה וחלק משכונת בית-ישראל, והסבירה לי מפקדת הכלא, שכאן יש דבר משותף, אין אפליה בין ערבים ליהודים, אף שכל אחד מהם שזרק את האבן עשה זאת מטעמים אידיאולוגיים שונים, אבל כאן, בית-הכלא מאחד את כולנו.

נסים זאב: חבר הכנסת ריבלין, ידידי, אתה מדבר על חוואג'ה יוסוף, אני רוצה לומר לך את משמעות החוק ולמה אתנגד לו.

נסים זאב: ראשית, בוא נקרא את סעיפי החוק: מועדון, מה זה מועדון?

נסים זאב: מקום שבו נאספים בני-אדם למטרת בילוי, ביקורים וגם פעילות חברתית.

נסים זאב: תגידו לי, מה קורה במתנ"ס, במועדון שיש בו פעילות חברתית של יהודים וערבים.

נסים זאב: הלוא אנחנו התנגדנו למתנ"ס משותף, שיהיו בו יהודים וערבים, משום שאנחנו חייבים לשמור על בנותינו.

עסאם מח'ול: על מה?

נסים זאב: על בנותינו.

עסאם מח'ול: על מי?

נסים זאב: על בנינו, על ילדינו.

אלי בן-מנחם: אתה לא מתנגד בגלל זה, אלא בגלל גברים ונשים.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה רוצה שאני אצביע או לא?

נחום לנגנטל: חבר הכנסת בשארה.

נסים זאב: יש כאן סעיף: לא תימנע כניסתם של אנשים לפאבים מחמת מינם.

מוחמד כנעאן: מה קרה?

מוחמד כנעאן: זו חוצפה.

מוחמד כנעאן: אתה משוגע לגמרי.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת כנעאן, די.

נסים זאב: אני מדבר על נטייה מינית, זה לא שייך אליך.

נסים זאב: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אני מדבר על נטייה מינית.

מוחמד כנעאן: אתה משוגע לגמרי.

נסים זאב: תארו לעצמכם שלאותו מועדון מגיעים הומוסקסואלים, רחמנא ליצלן, שני אנשים מאותו מין, והמועדון שמכבד עצמו מתנגד לכך.

יהודית נאות: הם הולכים לפאבים, לא לבית-כנסת.

ראובן ריבלין: אני לא יכולתי אף פעם לחזר אחרי ערביות באוניברסיטה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת ריבלין, אחרי מי לא יכולת?

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר ואני רוצה להסביר את חומרת החוק.

נסים זאב: תגיד לי, עזמי בשארה, פאב או מועדון שרוצה שיהיו בו לא רק יהודים, שעה שאני רוצה לשלוח את בתי לדיסקוטק שיש בו רק יהודים, כנראה רוצה שגבר ערבי ישתלט עליה וייקח אותה אחר כך לכפר שלו, ו-10,000 נערות כאלה נמצאות במערות שלכם ובכפרים שלכם.

קריאות: – – –

עסאם מח'ול: צריך הרתעה.

קריאות: – – –

נסים זאב: לכן, רבותי, אני חושב, שמי שהציע את החוק פשוט לא מבין מה הוא עושה כאן, ואני בעד דבר אחד: יהיה מועדון משותף.

קריאות: – – –

נסים זאב: אם יכול לבוא רומני או רוסי גוי, אין לי בעיה שיבוא גם ערבי.

נסים זאב: אבל אם זה מועדון של יהודים, אני בעד זה שיבואו למועדון זה רק יהודים – –

נחום לנגנטל: רבותי.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת בשארה, גם אל תצחק.

נסים זאב: – – כמו שאני לא מאמין שבכפר תמרה ירקדו נערות ערביות עם בחורים יהודים, בר-מינן, רחמנא ליצלן, הרי דינה – – –

קריאות: – – –

נחום לנגנטל: רבותי, רבותי.

נסים זאב: היא צריכה לשמור על כבוד המשפחה.

יהודית נאות: – – –

האשם מחאמיד: – – –

עזמי בשארה: – – –

ראובן ריבלין: אוי ואבוי לנו – – –

נסים זאב: ואני לא רוצה לומר מה יהיה דינה.

נסים זאב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך לשנות פה את החוק.

נסים זאב: אני לא אוכל לתמוך בחוק כיוון שהוא מאוד גורף, מאוד סוחף.

נסים זאב: תודה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, למגינת לבכם אנחנו ניגשים להצבעה.

נחום לנגנטל: לפי בקשתו האישית של חבר הכנסת אליעזר כהן אני ניגש להצבעה.

קריאה: – – –

נחום לנגנטל: על שני החוקים.

ראובן ריבלין: לא, כל אחד בנפרד.

נחום לנגנטל: נצביע קודם על הראשון, של חבר הכנסת בן-מנחם.

נחום לנגנטל: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור הפליה במקום בידור, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נחום לנגנטל: 25 בעד, אין מתנגדים ונמנע אחד.

נסים זאב: זה לא נקלט.

נחום לנגנטל: לא נקלט.

נחום לנגנטל: אדוני רוצה אולי להגיש אי-אמון על זה?

נחום לנגנטל: אם כן, 25 בעד, מתנגד אחד – חבר הכנסת זאב, ונמנע אחד.

נחום לנגנטל: אנחנו ניגשים עכשיו להצבעה על הצעת החוק השנייה.

עזמי בשארה: חבר הכנסת נסים זאב אמר שהוא לא נקלט.

עזמי בשארה: לדעתי, הוא נקלט טוב מאוד.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת החוק השנייה: הצעת חוק איסור מניעת כניסה לפאבים, מסעדות ומועדונים, התשס"א–2000, של חבר הכנסת אופיר פינס.

נחום לנגנטל: ניתן להצביע.

נחום לנגנטל: אנא הצביעו.

נחום לנגנטל: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור מניעת כניסה לפאבים, מסעדות ומועדונים, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נחום לנגנטל: רבותי, 24 בעד, מתנגד אחד ונמנע אחד.

נחום לנגנטל: אשר על כן, שתי הצעות החוק הללו עוברות שתיהן לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת להכנתן לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נחום לנגנטל: באמצעות הקמת מפעלים להתפלת מי ים, התשס"א–2000

נחום לנגנטל: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים עכשיו לשיטה החדשה שאנחנו מנהיגים בבית זה.

נחום לנגנטל: זה אומר שכל חבר כנסת שיש לו הצעת חוק בקריאה ראשונה מציג אותה, בתנאי שהוא מציג את החוק בארבע דקות – עד ארבע דקות – וכולם מתנדבים לא לדבר אחריו ולאחר מכן אנחנו מקיימים את ההצבעה.

נחום לנגנטל: אשר על כן, כולם נשארים פה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת סאלח טריף, חבר הכנסת סאלח טריף, אתה תיכנס פנימה.

נחום לנגנטל: בהחלטת מליאה אנחנו מרתקים אותך עכשיו עד לסיום ההצבעות, אחרי שסידרת אותי היום בוועדת הכנסת.

נחום לנגנטל: בבקשה, חבר הכנסת שטרית, ארבע דקות.

האשם מחאמיד: לגבי כולם?

נחום לנגנטל: כולם, כולם.

נחום לנגנטל: קיבלנו את זה על עצמנו ביחד.

נחום לנגנטל: כל הצעת חוק מוצגת על-ידי המציע בארבע דקות, אף אחד לא מדבר – אקרא את הרשימה במהירות – מצביעים ואחר כך מתקדמים.

מאיר פרוש: – – –

ראובן ריבלין: מי שרוצה לדבר ידבר.

נחום לנגנטל: לא, מי שרוצה לדבר ידבר, אבל לא כאן.

נחום לנגנטל: אם הוא יעמוד על זה, לא אפעל בניגוד לתקנון.

עזמי בשארה: – – – להגיד דברים תפלים.

נחום לנגנטל: בבקשה, חבר הכנסת שטרית, ארבע דקות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מדינת ישראל מנצלת היום את כל מקורות המים העומדים לרשותה, ובעצם מנצלת אותם יותר מדי.

מאיר שטרית: לא צריך להרבות במלים כדי להסביר את המשבר העמוק במשק המים במדינת ישראל.

מאיר שטרית: לא רק שיש משבר מים חמור, אלא הוא גם הולך ומחריף, לצערי, כי בארות מים ומקורות מים מזוהמים, משום שרמת המים הנקיים ירדה עמוק מאוד מתחת למי התהום – – –

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת שטרית, תגיד לי, הממשלה לא – – –

מאיר שטרית: תיכף אגיע לזה.

מאיר שטרית: מי התהום עולים באקוויפר החוף, למשל, וממליחים את מקורות המים.

מאיר שטרית: הצעת החוק הזאת הוגשה על-ידי ועל-ידי חבר הכנסת יוסי ביילין בכנסת הקודמת.

מאיר שטרית: היא לא עברה את הקריאה הראשונה, וחזרתי והגשתי אותה מחדש בכנסת הזאת.

מאיר שטרית: המטרה של הצעת החוק היא להביא לכך שהממשלה תוכל ליזום במהרה ובמהירות הקמה של מתקני התפלה למים.

ראובן ריבלין: אדוני שר האוצר לשעבר, איך אפשר ליזום בכנסת חוק שהאוצר מתנגד לו?

מאיר שטרית: אני אסביר.

מאיר שטרית: אלה החוקים היחידים שעוברים פה.

מאיר שטרית: החוק מציע, שהשר האחראי לעניין, השר לתשתיות לאומיות, יוסמך על-ידי הממשלה לפעול לכך שבתוך שנה יוקם מתקן ההתפלה הראשון, ומוצע פה שבתהליך מזורז יוכל השר להקצות קרקע שבתוך 60 יום, ולאפשר להסמיך רשות מים כלשהי, על-פי קביעת השר או גורם פרטי כלשהו, להקים מתקן התפלה למים שיפיק 100 מיליון מטרים מעוקבים מים לשנה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, רבותי, שהיום מחירי מים מותפלים בעולם מגיעים כבר ל-53 סנט למטר מעוקב.

מאיר שטרית: הממשלה מציעה היום, בגלל המחסור במים, להביא מים מטורקיה.

מאיר שטרית: על-פי הנייר שבידי, שהוא מחברת "מקורות", ראשית, תעבור שנה עד שיראו את טיפת המים הראשונה המגיעה לפה מטורקיה; שנית, מחיר המים יהיה 86 סנט למטר מעוקב, ללא המסים שטורקיה דורשת.

עזמי בשארה: – – –

מאיר שטרית: כיוון שלא נערכו בזמן ולא הקימו מתקני התפלה, מנסים למצוא תחליף במהירות.

מאיר שטרית: התחליף הזה יקר פי-שניים מאשר במתקני התפלה.

מאיר שטרית: יתרון נוסף.

מאיר שטרית: אחרי שמוקם מתקן ההתפלה הראשון – הרעיון הוא שהממשלה לא חייבת להשקיע פרוטה בהקמתו, אלא – – –

עזמי בשארה: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת בשארה, אתה תקרא את הצעת החוק – – –

נחום לנגנטל: חבר הכנסת בשארה, אני לא מבין מה קרה לך.

מאיר שטרית: אני אומר לך שזו טיפשות להביא מים מטורקיה במקום להתפיל מים.

מאיר שטרית: פה אתה מקבל מים מותפלים שהם נקיים במאה אחוז, אתה יכול לערבב אותם עם מים אחרים ולשפר את איכות המים במדינת ישראל.

מאיר שטרית: שנית, החוק הזה נותן אפשרות לשר התשתיות להסמיך רשות מים אזורית כרשות להתפלה, לתת לה אפשרות להקים מתקנים נוספים לאורך החוף, ומדובר בהקמה של חמישה מתקנים לאורך החוף, שיספקו ביחד 500 מיליון מטרים מעוקבים מים נוספים בשנה.

מאיר שטרית: זו הגדלת כמות המים בישראל בחצי.

מאיר שטרית: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: אני חושב שבמצב הנוכחי, במצב הקיים היום במדינת ישראל, מחירי המים המותפלים הולכים ויורדים.

מאיר שטרית: ודבר נוסף, תראו איזה משבר יש בינינו לבין הפלסטינים והסורים והירדנים על מים.

מאיר שטרית: במקום לריב על מים ועל מקורות מים, פה יש לנו ים בלתי מוגבל, אין-סופי, שיכול להפיק מים נקיים בכמות בלתי מוגבלת, בחורף, בקיץ, על-ידי השקעה של גורמים פרטיים, בלי פרוטה של האוצר.

מאיר שטרית: הספקים יצטרכו לקנות את המים, ושווה לקנות את המים.

מאיר שטרית: אודה לכם אם תתמכו בהצעת החוק הזאת.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, מאחר שכולם הסכימו שלא לדבר, אני ניגש להצבעה על הצעת החוק.

נחום לנגנטל: אשר על כן אני מעמיד להצבעה את הצעת החוק של חבר הכנסת מאיר שטרית, הצעת החוק להרחבת מקורות המים בישראל באמצעות הקמת מפעלים להתפלת מי ים, התשס"א–2000, בקריאה ראשונה.

נחום לנגנטל: רבותי, יש לנו הרבה הצעות חוק בקריאה ראשונה.

נחום לנגנטל: אם מישהו ירצה לדבר, אנחנו נשאיר את זה לקריאות המאוחרות יותר.

נחום לנגנטל: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להרחבת מקורות המים בישראל באמצעות הקמת מפעלים להתפלת מי ים, התשס"א–2000, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נחום לנגנטל: בעד – 18, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נחום לנגנטל: אשר על כן, הצעת חוק זו עברה בקריאה ראשונה, והיא מועברת לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

נחום לנגנטל: (קריאה ראשונה)

נחום לנגנטל: בבקשה, חברת הכנסת יעל דיין.

נחום לנגנטל: שלוש דקות לך, שלוש דקות לחברת הכנסת גוז'נסקי.

נחום לנגנטל: אלה הצעות חוק דומות.

נחום לנגנטל: נקיים על שתי הצעות האלה הצבעה מיידית באותה שיטה.

יעל דיין: לרדת לשלוש דקות – – –

נחום לנגנטל: ארבע.

יעל דיין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אני מאוד מוגבלת בזמן.

יעל דיין: אני רוצה להביא בפני הבית, לקריאה ראשונה, מה שעבר בקריאה טרומית בצורה סוחפת – עוד חוק שיהיה לגאוות הבית הזה.

יעל דיין: אולי אספיק לציין מי נמצא כאן ביציע ובסבלנות רבה חיכה עד עכשיו.

יעל דיין: אני לא יודעת אם השם אורה ברז זכור לכם.

יעל דיין: היא אמא של בחורה, אשה צעירה, שנרצחה על הגג של "ביתילי".

יעל דיין: נמצאת כאן גם לרה צינמן, שאף בתה נרצחה, וחניתה כנען, סבתא של ילדה שנאנסה.

יעל דיין: החוק הזה מדבר על זכויות קורבן עבירה.

יעל דיין: הוא לא עוסק בזכויות הנאשם, הוא לא עוסק בהליך עצמו, אלא הוא נותן הגנה, ליווי, גם בזמן החקירה, גם בזמן המשפט, כדי שהמשפחה או הקורבן עצמו לא יהיו איזה חפץ ששולפים אותו, לוקחים ממנו עדות, מביאים אותו אחר כך למשפט, בדרך כלל בתנאים קשים מאוד, והוא לא שותף לכל התהליך, כאשר אותו קורבן – בדרך כלל אלה נשים – נמצא בשעה הקשה ביותר בחייו.

יעל דיין: זה קורה בעיקר – כמובן אני לא משווה – אצל נאנסות, והיו מקרים קשים מאוד שבהם לנאנסת לא היה מעמד כלשהו של קבלת חומר, של ליווי, של עזרה פסיכיאטרית; לא היה איזה מאמץ להכיר בה כקורבן, מלבד המאמץ הכללי המשפטי.

יעל דיין: אני רוצה לבקש מהבית להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

יעל דיין: אני רוצה להודות מראש על ההצבעה.

יעל דיין: החוק כולל בחלקו גם פיצויים לקורבן העבירה.

יעל דיין: זה חלק שני שעכשיו נמצא בדיונים עם משרד האוצר, ומובן שאנחנו מקווים שגם החלק הזה יעבור.

יעל דיין: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה לחברת הכנסת דיין.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קורבנות של עבירות אלימות במשפחה ועבירות מין שנידונים לפי החוק למניעת אלימות במשפחה, לא נראים ולא נשמעים לאחר שגמרו את המשפט.

תמר גוז'נסקי: כלומר, הרשיעו את הנאשם, והקורבן – לנפשו.

תמר גוז'נסקי: אין היום בעצם שום חוק שמחייב לתת לו טיפול שיקום גופני ונפשי או פתרון דיור.

תמר גוז'נסקי: לא אחת המתלוננת, בדרך כלל אלה נשים, אין לה לאן לחזור – הבית מנדה אותה והיא צריכה טיפול והיא אינה מקבלת את זה.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו רוצים להיות מדינה בעלת השקפת עולם לא רק של ענישה של הנאשם, של הפושע, אלא גם של מתן הזדמנות לקורבן לשוב לחיים תקינים – הצעת החוק הזאת מדברת על כך, שמי שנפגע יוכל לקבל טיפול ושיקום גופני ונפשי או פתרון דיור, ובית-המשפט הוא זה שיחליט מי מהקורבנות יקבל את הסיוע הזה.

תמר גוז'נסקי: אני מודה לכם מראש על התמיכה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו הולכים שוב באותה שיטה.

נחום לנגנטל: אנחנו נצביע על הצעת החוק הראשונה – הצעת חוק זכויות קורבנות עבירה, התשס"א–2000.

בנימין אלון: למה אין דיבורים עכשיו?

נחום לנגנטל: יש עוד שתי הצעות חוק בקריאה ראשונה ותוכל לדבר אז.

נחום לנגנטל: תהיה לך עוד הזדמנות לדבר.

נחום לנגנטל: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק זכויות קורבנות עבירה, התשס"א–2000, של חברת הכנסת יעל דיין.

נחום לנגנטל: ניתן להצביע.

נחום לנגנטל: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות קורבנות עבירה, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בנימין אלון: צריך לשאול את כל חברי הכנסת, אם הם מוכנים לוותר.

אלי בן-מנחם: תוכל לדבר אחר כך.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אלון, אני מתנצל ובפעם הבאה אכן נעשה כך.

נחום לנגנטל: עכשיו כבר התחלנו את ההצבעה, אני מתנצל.

בנימין אלון: זה לא בסדר.

נחום לנגנטל: בעד – 20, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נחום לנגנטל: אשר על כן, ההצעה הזאת עוברת בקריאה ראשונה.

בנימין אלון: זה לא לכבוד החוק ולא לכבוד האורחות לעשות את זה בבהילות כזאת.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת פתחה ואמרה שבסבלנות רבה הן מחכות כאן כדי שהצעת החוק הזאת תעבור.

נחום לנגנטל: זה מה שמעניין אותן.

בנימין אלון: – – –

נחום לנגנטל: אין לי אלא להתנצל.

נחום לנגנטל: כבר הצבענו על כך.

נחום לנגנטל: בעד ההצעה – 20, אין נגד ואין נמנעים.

נחום לנגנטל: אשר על כן, ההצעה הזאת עברה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

נחום לנגנטל: אנחנו ניגשים עכשיו להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 5) (טיפול בקורבן), התשס"א–2000, של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול.

נחום לנגנטל: ניתן להצביע.

נחום לנגנטל: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון מס' 5) (טיפול בקורבן), התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נחום לנגנטל: בעד – 17, אין מתנגדים, נמנע אחד.

נחום לנגנטל: אשר על כן, הצעת חוק זו עברה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

נחום לנגנטל: (זכויות ילדים שאינם תושבים), התשס"א–2000

נחום לנגנטל: אנחנו ניגשים להצעת החוק הבאה, ואחריה ידברו חברי הכנסת – הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 12) (זכויות ילדים שאינם תושבים), התשס"א–2000, של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול – קריאה ראשונה.

נחום לנגנטל: תציג את ההצעה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו חיים במדינה שיש בה מאות ואולי אלפי ילדים, שבשל כל מיני נסיבות שלא קשורות בהם אלא בהורים שלהם, אינם זכאים היום לשירות בריאות ממלכתי.

תמר גוז'נסקי: ישראל חתמה על אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד, שקובעת שבכל מדינה שיש בה שירותי בריאות לא תישלל משום ילד שנמצא בה ההזדמנות לקבלתם.

תמר גוז'נסקי: ואכן, כל הילדים במדינה, ללא חשיבות לסוג התושבות שלהם, מקבלים שירותי טיפת-חלב, למשל.

תמר גוז'נסקי: אבל כשמדובר בביטוח בריאות, מדובר בתשלום, שכן כל תושב חייב לשלם.

תמר גוז'נסקי: אביא דוגמה.

תמר גוז'נסקי: רק היום הגיע אלי הסיפור הבא – הגיעה עולה חדשה, נישאה פה לישראלי ולכן כרגע יש לה אזרחות ישראלית.

תמר גוז'נסקי: כעבור שנתיים הגיעה הבת שלה.

תמר גוז'נסקי: מאחר שהאם והבת לא הגיעו יחד, באותה טיסה, עד היום, כבר שנתיים, לא מוצאים פתרון למעמד של הבת.

תמר גוז'נסקי: צריך לפתור את עניין המעמד שלה, אבל בינתיים אין לה ביטוח בריאות.

תמר גוז'נסקי: אני יכולה להביא עוד הרבה דוגמאות אחרות.

תמר גוז'נסקי: נוסף על זהף יש גם ילדים שנולדים בארץ לכאלה שאינם תושבים.

תמר גוז'נסקי: אין הכוונה שלי לפלסטינים, כי לגביהם יש הסכמים אחרים לגמרי.

ראובן ריבלין: מדובר על עובדים זרים.

תמר גוז'נסקי: מדובר על ילדי עובדים זרים, או על ילדים של עולים, או ילדים של אנשים שנמצאים פה.

תמר גוז'נסקי: הכוונה היא, שההורים שירצו בביטוח הבריאות ישלמו.

תמר גוז'נסקי: לא מדובר על חינם, אלא על תשלום, אבל בהבדל מביטוח בריאות פרטי, שהוא מאוד מוגבל ואי-אפשר לבטח ילד עד גיל שלוש, הכוונה היא שכן יבטחו בביטוח בריאות ממלכתי.

תמר גוז'נסקי: משרד הבריאות עשה עכשיו ניסיון להפעיל מין פתרון כזה, ובמהלך החקיקה אנחנו נביא בחשבון את התוצאות של הניסיון שמשרד הבריאות כבר התחיל להפעיל.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה, גברתי.

נחום לנגנטל: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת מוחמד ברכה.

נחום לנגנטל: אתה מסכים לוותר?

מוחמד ברכה: אם יש הסכמה על ויתור, אני מוכן לוותר.

נחום לנגנטל: יש אחד או שניים שידברו.

מוחמד ברכה: תשאל את כולם.

נחום לנגנטל: שאלתי ורק חבר כנסת אחד אמר לי שהוא רוצה לדבר.

מוחמד ברכה: אם כך, גם אני רוצה לדבר.

נחום לנגנטל: אם כך, אני אקרא את הרשימה לפי הסדר.

נחום לנגנטל: אנחנו לא חוטפים הצעות.

נחום לנגנטל: קודם טעיתי וחשבתי שכולם מוכנים לוותר.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת ברכה, אנא תפוס את מקומך, שלוש דקות.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אם כורכים את הסוגיה הזאת בנושא של העובדים הזרים, היא כמובן סוגיה יותר מסובכת, כי מדי פעם העובדים הזרים משמשים כשוט נגד האוכלוסייה הערבית ונגד עובדים פלסטינים.

מוחמד ברכה: מובן שזה לא הדבר שלשמו אנחנו מביאים את החוק הזה.

מוחמד ברכה: אני רוצה להתייחס למשל לטענתו של חבר הכנסת אופיר פינס כאילו זה יביא עלינו אלפי עובדים זרים, או מאות אלפי עובדים זרים.

מוחמד ברכה: אותו דבר אפשר לומר על כל מדינה נאורה בעולם שנותנת לא רק שירותים רפואיים לתושבים זרים – –

ראובן ריבלין: אתה בעצם צריך לומר מה אשמים הילדים.

מוחמד ברכה: – – אלא אפילו נותנת מעבר לזה, ואפילו נותנת דמי אבטלה.

מוחמד ברכה: ואכן אנחנו רואים שיש עובדים זרים ויש לאומים שונים גם באנגליה, גם בצרפת, גם בבלגיה ובכל מדינות אירופה.

מוחמד ברכה: זה לא גורם להצפה, במרכאות או בלי מרכאות, אף שהמושג הזה, כשמדובר בבני-אדם, הוא מושג מאוד גזעני, לדעתי.

מוחמד ברכה: אבל השאלה שנשאלת: למה שהילדים שנמצאים פה בלאו הכי ישלמו מחיר?

מוחמד ברכה: אם הם חולים וזקוקים לטיפול רפואי, הטיפול הזה נשלל מהם או נמנע מהם.

מוחמד ברכה: כמובן, מה שאמרה חברת הכנסת גוז'נסקי בקשר לניסיון שקיים במשרד הבריאות – זה ניסיון חדש; הוא לא מעוגן בחוק.

מוחמד ברכה: אני חושב שאפשר לשלב גם בין הניסיון הזה וגם בין החוק המוצע, ומכיוון שאנחנו נדרשים לאשר בקריאה ראשונה את החוק הזה, שמבטיח טיפול רפואי לכל ילד שחי במדינת ישראל, אם הוא אזרח ואם לא, ואם הוא תושב ואם לא, אני חושב שזה חוק הומני ואנושי ממדרגה ראשונה, וראוי שיקבל את התמיכה הרחבה.

מוחמד ברכה: כמובן, בהמשך החקיקה, בין הקריאה הראשונה לשנייה והשלישית, יובא בחשבון הניסיון שהצטבר במשרד הבריאות, ויהיה שילוב – אני חושב שצריך להיות שילוב – בין הצעת החוק ובין הניסיון הזה, ואין להסתפק רק בתקנות שמוציא שר הבריאות, אלא אני חושב שהדבר הזה לא צריך להיות קשור בטוב הלב של ממשלה זו או אחרת ושר בריאות זה או אחר, אלא צריך להיות מקובע בחוק, שילדים שחיים במדינה, ללא הבדל במעמדם, זכאים לטיפול רפואי.

מוחמד ברכה: אני חושב, שההתנגדות שצצה פה ושם בשורות הקואליציה, היא פשוט בלתי מובנת לחלוטין.

מוחמד ברכה: לגבי האמירה שזה חוק שכאילו מביא עובדים זרים – ופתאום הם כאילו מגיני העובדים הערבים – אני חושב, שהטיפול בנושא של האבטלה ברחוב הערבי ובכלל במדינת ישראל, מחייב אמצעים שונים, וזאת פשוט דמגוגיה זולה של מי שדיבר רק לפני שבוע-שבועיים על כך שחוק משפחות ברוכות ילדים של חבר הכנסת פרוש, לא רק מיטיב עם יהודים ועם חרדים – – –

מאיר פרוש: הרב הלפרט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הלפרט ולא חבר הכנסת פרוש, ואני מבקש לסיים.

מוחמד ברכה: הלפרט, לא אתה.

מאיר פרוש: חבר הסיעה של פרוש.

מוחמד ברכה: אני מייחס לך פשוט כוונת זדון.

יולי יואל אדלשטיין: אחד מן הנתינים של פרוש, ואני מבקש לסיים.

בנימין אלון: אתה עושה לו בעיות בפנים.

מוחמד ברכה: לא, אנחנו נעשה שלום בית.

מוחמד ברכה: הרב ליצמן יעשה שם שלום בית.

מוחמד ברכה: תן לי לסיים את המשפט, ברשותך.

מוחמד ברכה: רק לפני שבועיים-שלושה דיברו על החוק של חבר הכנסת הלפרט בנושא משפחות ברוכות ילדים, שהוא לא רק בא להיטיב ולעשות צדק עם החרדים, אלא גם משרת ערבים.

מוחמד ברכה: אני חושב, שאת הצביעות הזאת, שהיא מין נדנדה בין הגנת ערבים ובין גזענות נגד ערבים, יש להפסיק, ויש לדחוף כל אפשרות של חוק שמיטיב עם אנשים חלשים, ועל אחת כמה וכמה כשמדובר עכשיו בילדים שחיים במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ברכה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש, ולא חבר הכנסת הרב הלפרט.

מאיר פרוש: אני מודה לך מאוד.

מאיר פרוש: אני כבר אקרא לו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מח'ול, שלוש דקות.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אני מצטרף לפליאה ולהרגשה הלא-נוחה מעצם ההתנגדות שביטא חבר הכנסת אופיר פינס לחוק הזה, שהוא חוק כל כך פשוט, חוק כל כך הומני.

עסאם מח'ול: קשה לטעון אפילו טענות נגדו.

עסאם מח'ול: אולי זה מעמיד בסימן שאלה את הסלקטיביות להומניות שאנחנו רואים לפעמים כשפתאום מטוסים נוסעים להעביר מזון לילדים רעבים.

עסאם מח'ול: אנחנו רואים את זה ב-ובכל מיני רשתות טלוויזיה.

עסאם מח'ול: הכול טוב ויפה, ואנחנו הומנים ויפים ונחמדים.

עסאם מח'ול: אבל כאשר ה-disaster, כאשר הבעיה נמצאת אצלנו, בפתחנו וברחובות תל-אביב, חיפה וירושלים ובמשקי בית, אנחנו מתאכזרים ומתנהגים כאילו אנחנו חיים בעולם אחר.

עסאם מח'ול: אני חושב, שההומניות הזאת תהיה הומניות צבועה, אם היא לא מסוגלת לתת מענה גם לאותם ילדים שיקבלו את הדבר האנושי ביותר והפשוט ביותר – שירות רפואי.

עסאם מח'ול: אני חושב שכל התנגדות שאפשר להביע על החוק הזה תרדוף לתקופה ארוכה את אלה שיתנגדו, ואנחנו לא נסלח ולא נשכח גם במקרה הזה.

עסאם מח'ול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עסאם מח'ול, גם על משמעת הזמן שלו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא לא יהיה באולם – חבר הכנסת הירשזון.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא נזכה לראותו – חבר הכנסת שטרית.

יולי יואל אדלשטיין: את חבר הכנסת רביץ אנחנו לא נראה כאן היום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מאחלים לו החלמה מהירה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת יובל שטייניץ, חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת אלי בן-מנחם וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני כמובן אתמוך בהצעת החוק של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול.

מאיר פרוש: אני חושב שיש גם היגיון בדבר הזה.

מאיר פרוש: אני חייב לומר שאני אומר שיש היגיון, מכיוון שאני חוויתי על בשרי, כאשר טיפלתי במקרה לא דומה, במשהו שקשור לקבוצה שאומנם נמצאת פה ולומדת במקום אחר, ומשום מה מפלים אותה לרעה במדינת ישראל, ואני אספר על מה מדובר.

מאיר פרוש: כאשר ביישוב, ברשות מקומית מסוימת, יש ילדים שרוצים ללמוד במגמת חינוך מסוימת, אם באותו יישוב שבו הם גרים לא קיים אותו בית-ספר, זכותם לבחור את האפשרות ללמוד ברשות אחרת, שם כן נמצא בית-ספר במגמה שבה הם מעוניינים.

מאיר פרוש: דהיינו, אם ילד בשדרות רוצה ללמוד בבית-ספר ממלכתי-דתי, ואין בשדרות בית-ספר ממלכתי-דתי אלא רק באופקים, הוא ייסע ללמוד באופקים, והעיר שדרות צריכה לממן ולתת כסף לאופקים עבור זה שבאופקים מלמדים ילד משדרות.

מאיר פרוש: מה גיליתי?

מאיר פרוש: גיליתי כתוצאה מפניות אלי, שהדבר הזה מחייב מבחינת משרד החינוך, רק אם מדובר בילד שלומד בבית-ספר ממלכתי, או ילד שלומד בבית-ספר ממלכתי-דתי, וברשות שבה הוא גר לא קיים אותו בית-ספר והוא מחפש את זה ברשות הקולטת.

מאיר פרוש: רק אז הרשות שבה גרים הילד או הילדה, חייבת לשלם לרשות הקולטת.

מאיר פרוש: לא כך הדברים כאשר מדובר בילד או ילדה שרוצים ללמוד בחינוך העצמאי.

מאיר פרוש: הרשות הקולטת לא מקבלת כל כסף בעבור זה שהיא קלטה את הילד.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: כך נהגו ברשויות המקומיות, והרבה הרבה זמן אני התכתבתי עם משרד החינוך והתרבות.

מאיר פרוש: בחודש האחרון משרד החינוך והתרבות בא ואמר שאכן אסור להפלות.

מאיר פרוש: לא יכול להיות שיפלו בין ילד מהחינוך העצמאי לילד מהחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי.

מאיר פרוש: עדיין לא גמרתי את הטיפול בזה, מכיוון שהרשויות המקומיות לא העבירו חוזר לכל הרשויות שאכן כך צריכים לנהוג.

מאיר פרוש: מה אני רואה בזה?

מאיר פרוש: אני רואה, שבמשרד החינוך היתה משום מה מדיניות כזאת – ואני לא יודע מהיכן באה המדיניות המפלה הזאת – להפלות בין ילד לילד.

מאיר פרוש: אני מקווה, שכתוצאה מהטיפול הזה הדבר יקבל פתרון, ואכן השלטון המקומי יוציא הנחיות לכל הרשויות המקומיות.

מאיר פרוש: אבל אם אנחנו מדברים על זה, אני רוצה בכל אופן לומר משפט לגבי הצעת החוק שקודם אישרנו ולא דיברנו עליה.

מאיר פרוש: האם עדיין נותרה לי דקה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, נותרו לך כמה שניות למשפט או שניים.

מאיר פרוש: בכמה שניות אני רוצה לומר – אם אתה לא מאפשר לי, אז אתה לא מאפשר לי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאפשר לך לומר משפט או שניים.

מאיר פרוש: אני רוצה לדבר על הצעת החוק של חבר הכנסת שטרית, שדיבר על כך שהממשלה צריכה להקצות קרקע מתאימה להקמת מפעל להתפלת מי ים.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר שהדבר הזה הוא חשוב, אבל גם כאן אני מוצא אפליה.

מאיר פרוש: לאחרונה אנחנו יודעים על הנחיות שניתנו לגבי בתי-ספר שפועלים במגזר החרדי, שהרי רק שם פועלים באמצעות עמותות, כי המדינה בונה – הרשות המקומית בונה – בית-ספר ממלכתי ובית-ספר ממלכתי-דתי.

מאיר פרוש: בחינוך החרדי זה מופעל על-ידי עמותות.

מאיר פרוש: את הקרקע מקבלים בהקצאה של העירייה.

מאיר פרוש: לאחרונה יש קשיים בהקצאה, עד כדי כך שבית-משפט גבוה לצדק פסק על הקצאה מסוימת שהיתה ברחובות.

מאיר פרוש: אם אינני טועה, לבית-ספר חב"ד הוא פסל את ההקצאה.

מאיר פרוש: ואני שואל, מדוע מפלים את הילדים האלה?

מאיר פרוש: מדוע הילדים האלה אשמים?

מאיר פרוש: מדוע ילדים שרוצים ללמוד בחינוך החרדי מפלים אותם לרעה, מקשים עליהם ומבקשים מהם קריטריונים ונהלים מסוימים, ומבקשים מהם שיהיו שונים מאלה שלומדים בחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי?

מאיר פרוש: כל פעולה חשוב שהיא תיעשה, אבל מדוע יש מגמה שהולכת לאורך כל הדרך, אם זה בנושא שאמרתי, אגרת תלמידי חוץ, ואם זה בנושא של הקצאת קרקע למוסדות החינוך של המגזר החרדי?

מאיר פרוש: אני חושב, שהגיע הזמן שיפסיקו להפלות, שיפסיקו לפגוע.

מאיר פרוש: הדברים האלה פוגעים בנו, נותנים לנו תחושה רעה, וחבל שזה קורה, כי יבוא יום והדבר הזה יתנקם במי שנוהג בנו כך.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא באולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם הירשזון – לא נמצא באולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר שטרית – לא נמצא באולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם רביץ, כבר אמרנו, אנחנו מאחלים לו החלמה מהירה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת יובל שטייניץ, חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת אליהו בן-מנחם, חבר הכנסת שאול יהלום, חבר הכנסת מיכאל איתן – אינם באולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחום לנגנטל, שניסה למנוע אפילו מעצמו את הזכות להתבטא בדיון הזה, אבל עכשיו הזכות נתונה לו.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת איוב קרא, מוחמד כנעאן, ויצמן שירי, ישראל כץ, ציפי לבני, מקסים לוי, חיים כץ, גדעון עזרא, עזמי בשארה וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת לנגנטל, שלוש דקות.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מסכים באופן עקרוני, שבמציאות הקיימת במדינת ישראל, שיש אנשים שנמצאים פה באופן בלתי חוקי, או אולי כאלה שנמצאים פה באופן חוקי והם עובדים זרים, נדאג ונתנהג באופן הומניטרי כלפי הילדים.

נחום לנגנטל: יש בזה היגיון.

נחום לנגנטל: אם מדינת ישראל רוצה לא להתנהג באכזריות, כמו מדינות חשוכות בעולם, אז היא צריכה באמת לנהוג באופן הומניטרי ולאפשר לאנשים לחיות בכבוד, כל אדם באשר הוא אדם.

נחום לנגנטל: העם שלנו סבל מספיק כעם שתמיד נדד במדינות וציפה שיתייחסו אליו בכבוד, והנה הגענו למדינה משלנו – לא מהסיבות ההיסטוריות, אלא גם בגלל המוסר שאנחנו מצווים לו – ואנחנו חייבים להתנהג באופן מכובד, הומניטרי, ליברלי, כמו כלפי כל ברייה באשר היא ברייה.

נחום לנגנטל: נאמר במקורותינו: חביב אדם שנברא בצלם, וחביב על כל אדם שנברא בצלם.

נחום לנגנטל: כך אנחנו צריכים להתנהג.

נחום לנגנטל: זה לא אומר, שמדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, צריכה לפתוח את שעריה לכל מאן דבעי ולתת לכל אחד מהעולם שאין לו עבודה במקומו לבוא לכאן ולקבל עבודה.

נחום לנגנטל: צריך להבין, שברגע שזאת המציאות, זה בא כמובן על חשבון אזרחי מדינת ישראל שגרים כאן, כי הם מתחרים זה בזה.

נחום לנגנטל: אולי לא בכל העבודות – אני לא רוצה להישמע דמגוגי ולהגיד שכל אזרחי מדינת ישראל רוצים לעבוד כטפסנים בבניין וכרגע תושבים זרים לוקחים להם את העבודה.

נחום לנגנטל: אבל זה נכון שברגע שמגיעים לארץ הרבה עובדים זרים המחירים יורדים, וכתוצאה מכך התשלומים נמוכים ואין שום אינסנטיב לאדם, וגם אם זה מה שהוא מסוגל לעשות או יודע לעשות, הוא לא הולך לעשות את הדברים האלה, כי במחירים כאלה לא כדאי לו לעבוד.

נחום לנגנטל: עדיף לו לקבל דמי אבטלה.

נחום לנגנטל: לכן, אם מדינת ישראל חפצה חיים מבחינה חברתית, ושפה תהיה מדינה כמו שאנחנו רוצים, עם חברה הומוגנית כמו שאנחנו רוצים שהיא תהיה, אנחנו לא רוצים סתם לפתוח את שערינו לכולם, מדינת ישראל צריכה להיות יותר מתוחכמת בכל הנוגע לאפשרות להגיע אליה, גם עם אשרות תייר מאותם מקומות שהיא יודעת שאנשים שמגיעים לכאן מהם אינם רוצים לראות פתאום את נוף הארץ, אלא הם מגיעים לכאן כתיירים על מנת להשתקע כאן.

נחום לנגנטל: אבל אני אומר, מרגע שהם נמצאים במדינת ישראל, צריך לתת להם את כל האפשרויות לחיות כבני-אדם.

נחום לנגנטל: לכן ההצעה הזאת מבחינה זו יותר נכונה.

נחום לנגנטל: אלא מה?

נחום לנגנטל: אני מקווה שהיא לא סתם תעודד אנשים להגיע באופן בלתי חוקי למדינת ישראל.

נחום לנגנטל: בהזדמנות זאת, אם אנחנו מדברים – אני אומר את זה כלפי חברי הכנסת המציעים את ההצעה הזאת – במדינת ישראל יש תחומים נוספים שיש בהם אפליה נגד ילדים, נערים.

נחום לנגנטל: אולי לא דווקא בנושא הספציפי הזה של הבטחות שהחוק כרגע מנסה להשיג.

נחום לנגנטל: לפעמים זה כלפי הציבור החרדי, לפעמים זה כלפי הציבור של ש"ס, לפעמים זה כלפי הציבור הערבי, ואני מרשה לעצמי לומר בעניין הזה, לפעמים גם כלפי הציבור הציוני-דתי במדינה.

נחום לנגנטל: יש בארץ הרבה מיעוטים.

נחום לנגנטל: יש קונפדרציות של מיעוטים בחברה הישראלית, וכולם לוקים באי-מתן הזדמנות שווה לכולם.

נחום לנגנטל: כל סקטור שמבקש להשוות את זכויותיו לרוב במדינת ישראל, נחשב לסחטן או ללוחם סקטוריאלי.

נחום לנגנטל: זה חלק מהעניין, ואני אומר את זה גם כלפי דיוני התקציב שיהיו פה בחודשים הקרובים – אם יהיה פה תקציב חדש; אולי, אני מקווה שלא.

נחום לנגנטל: אם נתנגד, לא יהיה.

נחום לנגנטל: אבל אני אומר שזה חלק מהעניין, שצריך לדעת איך יוצרים פה מצב שבמדינת ישראל באמת לא תהיה אפליה בין ילד לילד, בין נער לנער, ולא יהיה פה מצב שבו מיעוטים, ולא משנה איזה סוג של מיעוטים, ירגישו מקופחים.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת לנגנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זבולון אורלב – לא נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – מן הנוכחים ידבר חבר הכנסת עזמי בשארה.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לאחר עיון ראשוני בהצעת החוק המובאת לפנינו – בעיקרון אני תומך בה.

מוחמד כנעאן: אבל לאחר ששמעתי את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי אני שואל, מה עם הילדים של נשים ערביות שנשואות לפלסטינים מהגדה או מהרצועה, שגם בהתאם לחוק הם לא אזרחים ולא תושבים, ולפי הצעת החוק הזאת – – –

תמר גוז'נסקי: איפה הם גרים, בישראל?

מוחמד כנעאן: הם גרים בגבולות הארץ.

תמר גוז'נסקי: וההורים שלהם מבוטחים?

ראובן ריבלין: לא, לא, לא.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לשכנע אותנו לא להצביע בעד זה?

ראובן ריבלין: כל מי שגר בארץ מופיע בחוק.

מוחמד כנעאן: לא, לא.

מוחמד כנעאן: ראשית, אני רוצה שלקראת הקריאה השנייה והשלישית יהיה ברור, שכל תושב שחי במדינת ישראל, בלי שום קשר, עד שיקבל את הקביעות או את האזרחות, לפחות שיזכה לקבל טיפול.

ראובן ריבלין: – – –

מוחמד כנעאן: קרה מקרה, חבר הכנסת ריבלין, שאשה מג'לג'וליה נשואה לבחור מקלקיליה, אבל היא עדיין מחזיקה בתעודת זהות ישראלית, והיא לא הצליחה להכניס את הבן שלה לקופת-חולים כדי לקבל טיפול כשהוא היה במצב קריטי.

בנימין אלון: אבל בקלקיליה יש.

מוחמד כנעאן: אבל היא גרה בג'לג'וליה.

מוחמד כנעאן: היא תושבת הארץ, והיא מחזיקה תעודת זהות ישראלית.

בנימין אלון: זה חמש דקות נסיעה, מה זה משנה?

מוחמד כנעאן: אבל היא תושבת ג'לג'וליה, היא אזרחית ישראלית.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, יש מקרים שבהם חוק ביטוח בריאות ממלכתי לא מאפשר – – –

בנימין אלון: – – –

מוחמד כנעאן: אתה מבחינתך רוצה להרוג את כולם.

מוחמד כנעאן: אתה לא רוצה לתת טיפול רפואי לאף ערבי במדינת ישראל, וגם לא לפלסטיני, עם כל הכבוד לך, בני אלון.

מוחמד כנעאן: אני חושב, שהגיע הזמן שחוק ביטוח בריאות ממלכתי יאפשר טיפול הולם, הומני, אנושי, לכל ילד שחי בגבולות מדינת ישראל, בלי קשר לשאלה אם הוא בנו של עובד זר או בנו של עולה שעדיין אינו תושב ואינו אזרח, או בנו של ערבי שחי בגבולות מדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מוחמד כנעאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת ויצמן שירי, ישראל כץ, ציפי לבני, מקסים לוי, חיים כץ, גדעון עזרא – אינם באולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה, אנחנו מזמינים אותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו יגיד את דבריו החשובים חבר הכנסת אבשלום וילן.

יולי יואל אדלשטיין: ואם לא – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

יולי יואל אדלשטיין: ואם לא – חבר הכנסת דני נוה.

יולי יואל אדלשטיין: ואם לא – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יולי יואל אדלשטיין: ואם לא – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, גם אותך הוא רוצה לראות בקלקיליה.

עזמי בשארה: מה אתה מנסה לשכנע?

ראובן ריבלין: – – –

עזמי בשארה: אני אומר, כי אני רואה, כי אני שומע את הדברים.

ראובן ריבלין: להיפך, בני אלון – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש שחבר הכנסת בשארה ימשיך בדבריו.

ראובן ריבלין: בני אלון רוצה לראות את קלקיליה בתוך תחומי מדינת ישראל.

עזמי בשארה: אבל בלי התושבים של קלקיליה.

ראובן ריבלין: אני לא אמרתי, אתה אמרת.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לדעת מה עמדתו של חבר הכנסת בשארה בעניין ביטוח בריאות ולא קלקיליה.

מוחמד כנעאן: עם תושבים או בלי תושבים?

ראובן ריבלין: מבחינתי עם תושבים.

עזמי בשארה: חברי הכנסת, אני תומך בחוק הזה.

עזמי בשארה: לדעתי, צריך להפריד בין חוקיות או אי-חוקיות שהייתו של ההורה בארץ לבין בריאות הילד.

עזמי בשארה: כל השאר, לדעתי, זה פטפוט.

עזמי בשארה: אם ההורים נמצאים בארץ בצורה לא חוקית, אם הם מהגרים ואם זה מתוקף חוק לא צודק, למשל במקרה של תושבות קבע במדינת ישראל כתוצאה מנישואים מעורבים או כתוצאה מנישואים עם אנשים מחוץ-לארץ, כאשר הצדדים בנישואים האלה אינם יהודים, ואם זה כיוון שהוא פועל זר, ואם מכל מיני סיבות אחרות, אלה עניינים של חוק שצריך לתקן, או שצריך לגרש אותם.

עזמי בשארה: אבל כל עוד הפועל או המבקר הזר בארץ נמצאים פה בצורה ארעית, חוקית או לא חוקית, הילדים שלהם זכאים לשירותי בריאות.

עזמי בשארה: לדעתי, במדינת ישראל עוד לא הפסיקו לחגוג את העובדה שכבר יש פה מדינה, והם מרגישים שכל דבר הוא מתנה שהמדינה נותנת.

עזמי בשארה: אני לא מכיר מדינה בעולם שמשתמשים בה כל כך הרבה במלה מדינה: המדינה, העיתון של המדינה, הזמר של המדינה; והמדינה גם נותנת – נותנים לכם ביטוח לאומי.

עזמי בשארה: האמת היא, שבמדינות דמוקרטיות כבר לא מדברים כך.

עזמי בשארה: האזרחים משלמים מס בריאות, ביטוח לאומי, 4.5% מהמשכורת, נדמה לי, ועל זה מקבלים.

עזמי בשארה: זו סיסטמה שהאבות המייסדים זכאים לה.

עזמי בשארה: דרך אגב, לא הדור הזה, שכל כך משתחצן, אלא הדור ההוא שייסד את הביטוח הלאומי, ראוי שישתחצן אולי, אבל הוא לא השוויץ.

עזמי בשארה: יש ממסד כזה.

עזמי בשארה: אבל עכשיו זה כבר לא של אף אחד.

עזמי בשארה: האזרחים מממנים ומשלמים.

עזמי בשארה: אתם רוצים ליהנות מכל העולמות.

עזמי בשארה: אתם רוצים לקחת גם מהביטוח הלאומי.

עזמי בשארה: אנחנו משלמים לביטוח הלאומי.

עזמי בשארה: אף אחד לא נותן לי פה מתנות.

עזמי בשארה: להפסיק להגיד: המדינה נותנת להם.

עזמי בשארה: כל פעם נשמע: רוצים לזכות במתנות מהביטוח הלאומי או בטיפול בריאות.

עזמי בשארה: אזרחים משלמים לטיפול בריאות, לביטוח ממלכתי, וזה אחר כך מתחלק לכלל האזרחים בגלל שיטה חברתית מסוימת.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם אתה יודע מה הסידור עכשיו אם ילד של מהגר לא חוקי בארץ הזאת חולה – מה קורה, לא מטפלים בו?

עזמי בשארה: מגרשים אותו מהקליניקה?

יולי יואל אדלשטיין: מאשפזים אותו.

תמר גוז'נסקי: מטפלים ואף אחד לא משלם לבית-החולים.

עזמי בשארה: אם מאשפזים והשירות ניתן, הרי הכול באותו מעגל, באותה ארץ קורה.

עזמי בשארה: אם בית-החולים מפסיד, בסוף הוא פונה למדינה.

עזמי בשארה: שמלכתחילה זה יהיה מסודר.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש וחבר הכנסת ריבלין, הרי יש לנו בחורות ובחורים שנשואים לאנשים מהגדה והם גרים בכפר שלהם.

עזמי בשארה: יש להם, למשל, שני ילדים, שלושה, ואני שומע על אנשים שלוקחים את הילדים לקופת-חולים בתוך הכפר הערבי; האחיות מרוב פחד לא מקבלות את הילדים.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כיוון שלאם עוד אין תעודת זהות, כי היא עוד לא קיבלה תושבות קבע.

עזמי בשארה: הם לא מקבלים אותם לטיפול, ויש לי מקרים כאלה, טיפלתי במקרים כאלה.

עזמי בשארה: אני יכול לערער על החוק הזה, אבל אני לא רוצה לדון בו פה.

עזמי בשארה: צריך להפריד את הטיפול בבריאות הילד מחוקיות או אי-חוקיות שהות ההורה.

עזמי בשארה: על השהות הזאת אנחנו חלוקים.

עזמי בשארה: נדון בה.

עזמי בשארה: אבל קודם כול צריך לטפל בילד.

עזמי בשארה: זה אלף-בית שצריך לעשות, וזו לא מתנה של אף אחד.

עזמי בשארה: ילד חולה, מה נעשה?

עזמי בשארה: זו מתנה אם אתה מטפל בו?

עזמי בשארה: אני תומך בחוק הזה.

עזמי בשארה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת עזמי בשארה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבשלום וילן – אינו אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת תאופיק חטיב – כנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דני נוה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרף לדברי קודמי שהציגו את הצעת החוק.

טלב אלסאנע: אני סבור, שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק הוגנת, היא הצעת חוק צודקת והיא הצעת חוק סוציאלית ממדרגה ראשונה.

טלב אלסאנע: יש פתגם שאומר: אבות אוכלים בוסר ושיני בנים תקהינה.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להעניש ילדים בגלל המצב המשפטי של ההורים, אפילו אם ההורים עברו עבירה.

טלב אלסאנע: כל עוד הם במדינה, הם זכאים לשירות, ואי-אפשר שהעונש יהיה נישול הילדים מקבלת השירות הרפואי.

טלב אלסאנע: אדם שעבר עבירה, מענישים אותו בגין העבירה, אבל לא מענישים אותו על-ידי זה ששוללים את הזכות לקבלת שירותי בריאות מהילדים שלו.

טלב אלסאנע: הילדים הם ילדים, הם זכאים לשירות.

טלב אלסאנע: לא אחת קורה, שבני משפחה, תושבי המדינה, אזרחי המדינה, לא ממלאים את חובתם כלפי ילדיהם, ואז המדינה מפקיעה מהם את האבהות ונוטלת אחריות כלפי הקטינים וכלפי הילדים.

טלב אלסאנע: אז אם מסיבות מסוימות ההורים לא ממלאים את התפקיד, המדינה רואה את המחויבות שלה כלפי אותם ילדים, קל וחומר לגבי ילדים שנמצאים כאן ואין להם תושבות ואזרחות.

טלב אלסאנע: במקרה כזה מדוע המדינה לא תהיה אחראית כלפיהם?

טלב אלסאנע: יש חובה של המדינה כלפי ילדים, אפילו אם החובה הישירה היא של ההורים כלפי הילדים.

טלב אלסאנע: לא אחת קורה שהורים לא מספקים מזונות לילדים שלהם, ואז המוסד לביטוח לאומי משלם מזונות וחוזר אל ההורים.

טלב אלסאנע: יש הרבה מקרים שבהם רואים איך המדינה נוטלת על עצמה אחריות כלפי ילדים ונותנת להם שירותים.

טלב אלסאנע: לדעתי, החוק כאן בא להגשים מטרה שהיא מובנת מאליה.

טלב אלסאנע: יש הרבה מקרים, וחברי עבד-אלמאלכ דהאמשה יודע את זה, של נשים שהגישו בקשה לאיחוד משפחות, לא קיבלו תושבות, וזה הליך שלוקח זמן.

טלב אלסאנע: מדוע צריך להעניש את הילדים בגין ההליך הביורוקרטי הקיים?

טלב אלסאנע: הרי בסופו של דבר מקבלים את האישור.

טלב אלסאנע: יש העניין של עובדים זרים שנמצאים במדינה.

טלב אלסאנע: לא אחת נותנים להם אישורים, והם נמצאים.

טלב אלסאנע: יכול להיות שפקע תוקף האישור.

טלב אלסאנע: מדוע צריך להעניש את הילדים שלהם?

טלב אלסאנע: נניח שההורים פשעו, תענישו את ההורים – אבל מה פשעו הילדים?

טלב אלסאנע: מה הם אשמים?

טלב אלסאנע: לכן אני מצטרף לחוק ואני קורא לחברי חברי הכנסת לתמוך בחוק הזה שהוא חוצה מפלגות; זה חוק לא פוליטי, זה חוק צודק.

טלב אלסאנע: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף פריצקי – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא – חבר הכנסת בנימין אלון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אם תרצה לדבר בערבית, אני מבקש לחלק את הזמן שווה בשווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אחלק את הזמן, אל תדאג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שמדובר בחוק צודק, חוק שבא לעזור למוכי גורל, קטינים שעדיין לא פשעו ולא אשמו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפילו אם בצורה כלשהי אפשר להטיל אשם בהורים מבחינת חוקיות ולא-חוקיות ודברים כיוצא באלה, בוודאי הילדים, הקטינים האלה חפים מפשע לפי כל דין, גם דין שמים וגם דין אדם, ואין עליהם שום אחריות כאשר הם נמצאים, חיים וקיימים, והם לא יכולים לזכות בטיפול רפואי במדינה שהיא מדינת רווחה, מדינת קידמה, מדינה שלפחות בעיני עצמה היא דמוקרטית וטובה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי שהצעת חוק כזאת חייבת להיות מבורכת, ואינני מעלה על הדעת שאפשר להתנגד לה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אמרת שזה יכול לעזור לאנשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא בטוח שהחוק הזה דווקא יכול לעזור לאנשים האלה שביקשו איחוד משפחות, אבל הן זכאיות והילדים שלהן זכאים לעזרה בכל מקרה, והחוק הזה לאו דווקא בא לתקן את העיוות ההוא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, כבוד היושב-ראש, אני מבקש לומר כמה דברים גם בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רבותי המאזינים, החוק המוגש לקריאה ראשונה הערב הוא חוק, או ליתר דיוק הצעת חוק להפוך את כל הילדים בגיל הילדות לבעלי זכות לטיפול רפואי ללא כל אפליה, גם אם ההורה או ההורים של אותם ילדים אינם אזרחים ואינם זכאים לסיוע רפואי על-פי החוקים במדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכוונה היא, כי כל ילד, מעצם היותו ילד החי במדינה, זכותו לקבל טיפול רפואי כמו כל הילדים, על-פי החוקים הנהוגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת חוק זו היא צודקת, ללא ספק, היות שאין להעניש את הילדים הקטנים על עבירה שעשו ההורים, גם אם הוריהם אינם זכאים לטיפול כזה או שהם מפירי חוק כלשהו מחוקי המדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה צדק משמים לפני שזה צדק על פני הארץ וצדק של חוקי בני-אנוש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הילד הקטן אינו נושא בכל אחריות, ושומה עליו לקבל טיפול רפואי וכל סיוע אפשרי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לכולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו כמובן נתמוך בחוק הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ששמר יפה מאוד על מסגרת הזמן למרות הדו-לשוניות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עוזי לנדאו – לא נמצא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, נתמוך, כמובן, בהצעת החוק הזאת, כי העיקרון שצריך לדאוג לילדים – מה גם שמדובר פה למעשה בקביעה של חובת תשלום אפילו עבור אותו ביטוח – הוא עיקרון מקובל, שאיש לא יצא נגדו.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להעיר הערה אחת לגופו של חוק לחברת הכנסת גוז'נסקי; כבר שוחחנו קצת לפני כן.

אליעזר זנדברג: מן הראוי להוסיף בסעיף קטן (ב), או אפילו להוסיף סעיף קטן (ד), שיקבע איזה פיקוח של ועדה מוועדות הכנסת על תעריפי התשלום, כדי שלא נמצא את עצמנו במצב שבו ייקבעו כללים בדבר רישום התשלום וגבייתו ויתברר בסופו של דבר שהתשלום הוא בלתי סביר, ואז לא יעשו את הביטוח ונישאר באותו מצב שאנחנו נמצאים בו היום.

אליעזר זנדברג: אני חושב שהדבר הזה הוא נכון ונבון, כדי שיהיה איזה סוג של פיקוח גם בכנסת בכל מה שנוגע להתקנת הכללים.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני מעריך – בפרט אם ראש הממשלה שלנו יאמץ את מדיניות ההפרדה המהוללת שהוא הודיע עליה – שבקרוב אנחנו נהיה עדים לזרם של עובדים זרים, שיתפסו באופן קבוע את מקומותיהם של עובדים פלסטינים.

אליעזר זנדברג: ואז חוק כזה וחוקים אחרים שעוסקים בזכויותיהם של ילדים, או עובדים זרים בכלל, זכויות רפואיות, יהפוך לחוק מאוד רלוונטי ומאוד רציני.

אליעזר זנדברג: אנחנו צריכים להיערך בהתאם.

אליעזר זנדברג: ראיתי בדברי ההסבר, שהערכת משרד האוצר בדבר עלותו של החוק המוצע היא 40 מיליון שקלים חדשים לשנה.

אליעזר זנדברג: אפשר לעמוד בכך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אפס – – –

אליעזר זנדברג: אין לי טענה לגבי זה.

אליעזר זנדברג: גם יש תועלת בכך שאתה מונע מחלה בשלב מקדמי וכדומה.

אליעזר זנדברג: אבל אם באמת הפלסטינים לא יבואו לעבוד כאן יותר, כמו שאהוד ברק מתכנן לעשות, ואם באמת תהיה פה הפרדה באופן שהם שם והם לא עובדים יותר בישראל, יגיעו עובדים זרים.

אליעזר זנדברג: ואם יגיעו העובדים הזרים, אני חושב שיהיה מדובר כאן בתופעה רחבה יותר, גדולה יותר גם בממדים הכספיים.

אליעזר זנדברג: אנחנו צריכים להיערך ולתת את הדעת לשינוי הזה שאהוד ברק מתכנן לנו, שלא לתת לפלסטינים להיכנס לישראל במסגרת הפרדה.

אליעזר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת שלום שמחון.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החובה לדאוג לילדים באשר הם היא חובה אנושית, שחוצה עמים וחוצה דעות.

בנימין אלון: חברת הכנסת גוז'נסקי, עד כמה שאני מודע לדברים, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, ד"ר בועז לב, מטפל בנושא.

בנימין אלון: אני עצמי הייתי בסיור וראיתי שהדברים בטיפול.

קריאה: כבר המנכ"ל מטפל.

בנימין אלון: צריך רק לדעת שיש פה איזו הטעיה.

בנימין אלון: העובדים הזרים, שבאים בצורה מסודרת וחוקית, לא נשארים כאן ולא מקימים כאן משפחה.

בנימין אלון: הם באים לתקופה של שנתיים, שלוש שנים.

בנימין אלון: הקבלנים אחראים לכך שהם באים ולאחר מכן הם חוזרים.

בנימין אלון: מדובר בעובדים הלא-ליגליים, שמקימים פה מושבות, וזו תופעה שאנחנו צריכים לדעת איך להתייחס אליה, כמובן, לא על חשבון הילדים.

בנימין אלון: אבל צריך לדאוג לליגליזציה שלהם ולסידור התופעה הלא-בריאה הזאת – לא בריאה לחברה, לא בריאה למדינה ולא בריאה לילדים ולעובדים הזרים עצמם.

בנימין אלון: העובדים הזרים הם הזדמנות שלנו, של עם ישראל, להוכיח שהוא למד את מה שכתוב בתורה: לאהוב את הגר, את הגר שלא עשה עמך שום רע, שלא לוחם בך, שלא רוצה לגרש אותך מארצך.

בנימין אלון: העובדים הזרים עושים עמנו חסד, כי אחרת יש עובדים זרים פלסטינים שדוקרים והורגים את מעבידיהם, ואחרת יש לנו מצב מסוכן מבחינה לאומית.

בנימין אלון: אין שום היגיון בהתנגדות של שר האוצר שוחט, כשחקלאים מאבדים את כל היבול שלהם, והוא מתבקש, בגלל המצב הביטחוני, לאשר להביא עובדים זרים במקום 30,000 עובדים זרים פלסטינים, שאף אחד לא מוכן להסתכן בהעסקתם.

בנימין אלון: הוא מתבקש לאשר העסקת עובדים זרים באופן מסודר, שבאים על אחריות המעביד, אבל הוא מסרב וגורם ליבול ליבול.

בנימין אלון: אותה בעיה יש גם לקבלנים.

בנימין אלון: אנחנו צריכים לדעת לתת כבוד לאותם אנשים שבאים מרומניה, מתאילנד.

בנימין אלון: אני לא יכול לסבול את ההתייחסות הגזענית לפעמים, עם כל מיני בדיחות.

בנימין אלון: אנחנו צריכים להוכיח את האנושיות שלנו, את אהבת הגוי שאנחנו מצווים בה, ולדעת להבדיל בין אויב לבין גוי.

בנימין אלון: גוי הוא לא אויב.

בנימין אלון: אויב הוא מי שנמצא אתי בעימות לאומי ורוצה לרשת את ארצי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בנימין אלון: אויב הוא פלסטיני שלא רוצה שזו תיקרא ארץ-ישראל, אלא פלסטין.

בנימין אלון: אל אויב צריך להתייחס כמו לאויב, לא לפרנס אותו.

עסאם מח'ול: זו גזענות סלקטיבית.

בנימין אלון: זה רחוק מגזענות כרחוק מזרח ממערב.

בנימין אלון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בנימין אלון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל קליינר – איננו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, נשמע את דבריו החשובים של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת שלום שמחון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עופר חוגי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: יחתום את הדיון אחד מחברי הכנסת הוותיקים, חבר הכנסת יצחק גאגולה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אמביוולנטי לגבי הצעת החוק של תמר גוז'נסקי.

יולי יואל אדלשטיין: יש גבול להזדהות עם ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא מאבד את הקול אתה לא חייב לאבד את הקול כיושב-ראש הקואליציה.

אופיר פינס-פז: יש בזה משהו.

אופיר פינס-פז: אומר מדוע.

אופיר פינס-פז: מצד אחד, החוק מציע פתרון הומני וצודק לילדים של עובדים זרים בלתי חוקיים בארץ.

אופיר פינס-פז: למה הילדים צריכים לסבול מכך שההורים שלהם הגיעו באופן בלתי ליגלי?

אופיר פינס-פז: אני נתקלתי בתופעה בהרבה מאוד ביקורים שקיימתי במסגרת הוועדה לעובדים זרים.

אופיר פינס-פז: החוק נותן מענה אמיתי.

אופיר פינס-פז: מצד שני, צריך לדעת שברגע שאנחנו מחוקקים חוק מהסוג הזה, יהיו יותר עובדים זרים במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: חבל על הזמן.

אופיר פינס-פז: אני מדבר על העובדים הלא-חוקיים.

אופיר פינס-פז: מדוע?

אופיר פינס-פז: כידוע, אחת הבעיות שמציקות לעובדים הזרים, כמו לכל הורה, היא בעיית הילדים.

אופיר פינס-פז: ברגע שיש טיפול נאות בילדים, לרבות בצד הרפואי, מדינת ישראל הופכת להיות עוד יותר אטרקטיבית להגעה של עובדים לא חוקיים אליה.

אופיר פינס-פז: לכן, יש כאן בהחלט שתי בעיות קשות שנמצאות בסתירה.

אופיר פינס-פז: אמר בני אלון, ובצדק, שמשרד הבריאות מטפל בבעיה.

אופיר פינס-פז: תמר גוז'נסקי אמרה לי, שמשרד הבריאות הוציא מכרז בין קופות-החולים כדי לפתור את בעיית הביטוח הרפואי שלא באמצעות חוק.

אופיר פינס-פז: אני הייתי מעדיף שלא יהיה חוק בעניין הזה, הייתי מעדיף שהעניין יטופל על-ידי משרד הבריאות וקופות-החולים ולא על-ידי חוק.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שזה בלתי אפשרי.

אופיר פינס-פז: אם זה המצב – אני יודע שחברת הכנסת תמר גוז'נסקי בדקה את העניין יותר טוב ממני, כי בסופו של דבר זו הצעת חוק שלה – יש כאן בעייתיות.

אופיר פינס-פז: אבל עניין הילדים, ערך הילדים גובר אצלי על הערך שיהיו פה עוד עובדים בלתי חוקיים, ויהיו, לצערי.

אופיר פינס-פז: לכן, למרות ההתלבטות שלי אני מתכוון להצביע בעד הצעת החוק הזאת.

אופיר פינס-פז: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, הצעות החוק שבאות היום מעמידות אותי במצב שהוא כמעט בלתי ייאמן כשאני נמצא בחזית אחת עם מגישי הצעת החוק, עם השילוש או השלישייה שבעיני היא לא קדושה אם כי בעלת רמה, ואני מוצא שהיא מגישה הצעת חוק ואני תומך בה.

ראובן ריבלין: צריך להסכים עם אופיר פינס, זה דבר שכמעט לא ייאמן.

יולי יואל אדלשטיין: האם תוכל לעשות דירוג פנימי בשלישייה הזאת?

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברה שלא דואגת קלה כחמורה לכל חסר ישע שבה לא ראויה להיקרא חברה.

ראובן ריבלין: וילד שנמצא בתחומנו ובאחריותנו, באזור הריבוני שלנו – לא חשוב מה הסיבה – אנחנו מחויבים כלפיו, כי פעמים רבות ילד הוא חסר ישע.

ראובן ריבלין: מעטים הילדים שהם בעלי תושייה ויכולת לדאוג לעצמם; זה קיים כמעט רק באגדות במאה ה-21.

ראובן ריבלין: לכן אתמוך בחוק.

ראובן ריבלין: אני גם יודע שיהיו אנשים שינצלו את החוק הזה וינצלו את היותה של החברה הישראלית חברה ראויה, או שצריכה להיות חברה ראויה.

ראובן ריבלין: גם במגבלה זו אני חושב שצריך לתמוך בחוק ללא סייג ושיור.

ראובן ריבלין: עם זאת, הייתי רוצה לנצל את ההזדמנות, רבותי, כדי לא לסטות לגמרי ממנהגי ולתת לכם חומר למחשבה.

ראובן ריבלין: היום נערך בביר-זית משאל לא פשוט בין 1,200 סטודנטים.

קריאה: לא סטודנטים.

ראובן ריבלין: פלסטינים, בסדר.

ראובן ריבלין: והשאלה שנשאלה שם – – –

עזמי בשארה: לא היום, בגלל המצור לא הגיעו סטודנטים.

עזמי בשארה: לא יכלו להגיע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בשארה, המקורות הם מקורות זרים, ואני נתבקשתי להגיב והגבתי.

ראובן ריבלין: להלן העובדות כפי שהן מובאות על-ידי מקורות זרים.

בנימין אלון: רובי, הוא יודע, הוא לימד שם.

ראובן ריבלין: הוא יודע?

ראובן ריבלין: אני אפתיע אותו.

עזמי בשארה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלון, חבר הכנסת בשארה, כולנו סקרנים לדעת מה הוא החומר למחשבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בשארה, אם ברגותי הוא התלמיד שלך, אומרים אצלנו במסורת הישראלית: אין אדם מתקנא בבנו ובתלמידו.

עזמי בשארה: אני גאה בהם.

ראובן ריבלין: אני אומר לך שלא על זה תהיה גאוותך, אלא אם כן אתה חושב שדרך הטרור והדרך של תוכנית השלבים היא הדרך הנכונה.

ראובן ריבלין: האמת, לא ירדתי לסוף דעתך.

עזמי בשארה: איזה שלבים?

ראובן ריבלין: שלבים של חיסולה של מדינת ישראל, חיסולה המוחלט של מדינת ישראל בדרך זו או בדרך אחרת.

בנימין אלון: תוכנית השלבים – – – ג'ורג' חבש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בני אלון, הרי חבר הכנסת בשארה יודע מה היו התוצאות גם אם אני לא אספר לו, לא משום שהוא יודע את האינפורמציה אלא כי בתוך עמו הוא יושב, הוא יודע.

ראובן ריבלין: אם חבר הכנסת ברכה לא ידע, אז הוא הלך לשם ולמד.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שהופתעתי.

ראובן ריבלין: שאלו אותם: בהסכם שלום, כאשר חס וחלילה, לטעמי, מזרח-ירושלים תימסר לפלסטינים, האם תסכימו שמערב-ירושלים תהיה בירתה של מדינת ישראל?

ראובן ריבלין: לתדהמתי, 25% הסכימו, אבל – –

עזמי בשארה: מקביל לפה.

ראובן ריבלין: – – 75% לא מעלים בכלל על דעתם שהדבר הזה מהווה פתרון לשלום.

ראובן ריבלין: 70% אמרו: לא ולא, זכות השיבה, כל המקומות שלקחו לנו, 1947 וכל אותם דברים.

ראובן ריבלין: הנה לפנינו פעם נוספת אגדתו של המזרח התיכון החדש.

בנימין אלון: אתה גזעני – – –

ראובן ריבלין: אגדת הסכם השלום מתנפצת לנגד עינינו.

ראובן ריבלין: אני אומר את זה רק כדי שתחשבו על זה, כחומר למחשבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פינס חושב הרבה, תאמינו לי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שחבר הכנסת גאגולה לא נמצא באולם, בזה הגענו לסוף רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, נעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שבמהלך ההצבעה לא יהיו קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 12) (זכויות ילדים שאינם תושבים), התשס"א–2000, בקריאה ראשונה – של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 12) (זכויות ילדים שאינם תושבים), התשס"א–2000, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 14, אין נמנעים או מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע, שהצעת חוק זו עברה בקריאה ראשונה, והיא מועברת בזאת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית, כפי שאומר לי סגן המזכיר ובצדק.

יולי יואל אדלשטיין: (קריאה ראשונה)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נעבור לסעיף הבא בסדר-היום, והוא הצעת חוק חשובה אחרת שנקראת הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 10) (פרסום מידע בדבר קרינה ממכשירים פולטי קרינה), התשס"א–2000, של חבר הכנסת אופיר פינס-פז – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את החוק חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש, בקושי אני שומע את עצמי.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציג את הצעת החוק בקיצור נמרץ.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק שלי באה לענות על צורך שעולה מכך הציבור בישראל הייתי אומר משתמש באופן אפילו אובססיבי במכשירי הטלפון הניידים – –

יולי יואל אדלשטיין: חוץ מחברי הכנסת.

אופיר פינס-פז: – – וטוב שכך משום שהם מאוד יעילים.

אופיר פינס-פז: אלא שאנחנו עדיין לא משוכנעים שהם לא מזיקים לבריאות.

אופיר פינס-פז: כשהחוק הזה עבר בקריאה הטרומית הצעתי בתחילה לכתוב הודעת אזהרה, שהטלפון הסלולרי עלול להזיק לבריאות.

אופיר פינס-פז: עם זאת, במהלך הדיונים בוועדת הכלכלה שכנעה אותי הממשלה שאין צורך בדבר שהוא יחסית מרחיק לכת ועלול להפחיד את הציבור ודברים מסוג זה.

אופיר פינס-פז: לכן שיניתי את זה כך, שכל מכשיר טלפון נייד שיימכר, הקונה, הלקוח הפוטנציאלי, ידע מה היא רמת הקרינה שהמכשיר הזה פולט, אגב גם בהקשר של דקות הדיבור.

אופיר פינס-פז: ואז כשהציבור רוכש מכשיר טלפון נייד הוא יודע מה הוא רוכש – מכשיר שפולט יותר קרינה או מכשיר שפולט פחות קרינה, והוא יחליט מה נראה לו לקנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קרינה בלתי מייננת.

אופיר פינס-פז: כן, קרינה בלתי מייננת, אבל לדעתי היא עדיין עלולה להיות מסוכנת.

אופיר פינס-פז: מכל מקום, הצעת החוק הזאת נועדה קודם כול להביא את המידע הרלוונטי בפני הציבור; שנית, להגביר את המודעות של הציבור לסכנה, קרי, שהוא ישמור על עצמו, ישתמש באמצעי מיגון, אולי ידבר פחות וכדומה.

אופיר פינס-פז: זו הצעת החוק.

אופיר פינס-פז: בוועדה הגעתי להסכמה עם הממשלה על הנוסח הזה.

אופיר פינס-פז: בעניין הזה אני חושב שאנחנו עושים שירות מסוים לציבור שמשתמש שימוש מסיבי במכשיר הזה.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה זה קרינה מייננת?

אופיר פינס-פז: יש קרינה רדיואקטיבית, שהיא קרינה מאוד מסוכנת, שעלולה לגרום לסרטן, אבל לא כאן.

אופיר פינס-פז: קרינה בלתי מייננת זו קרינה אלקטרומגנטית, שנפלטת למשל ממכשירי רדיו, ממיקרוגל, ממכשירי טלפון ניידים ודברים מן הסוג הזה.

אופיר פינס-פז: יש ממצאים כאלה ואחרים, הדברים לא חתוכים עד הסוף, לא ברור אם זה מזיק או לא.

אופיר פינס-פז: ליתר ביטחון, אני מציע להישמר, זה הכול.

אופיר פינס-פז: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז, המציע.

יולי יואל אדלשטיין: נעבור לרשימת הדוברים הארוכה.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אם לא מדברים – לא מדברים.

ראובן ריבלין: ויתר.

ראובן ריבלין: הלאה, הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: ויתר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני – ויתר גם הוא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם הירשזון לא יכול לוותר, כי הוא לא נמצא, זה גם דינם של חברי הכנסת מאיר שטרית ואברהם רביץ ואחמד טיבי, יובל שטייניץ, האשם מחאמיד, אליהו בן-מנחם, עסאם מח'ול, שוויתר גם כן; שאול יהלום, מיכאל איתן, מוחמד ברכה, שוויתר גם כן; נחום לנגנטל, זבולון אורלב, תמר גוז'נסקי – כנ"ל; איוב קרא, מוחמד כנעאן, ויצמן שירי, ישראל כץ, ציפי לבני, מקסים לוי, חיים כץ, גדעון עזרא, עזמי בשארה ויתר – לא נמצא; אבשלום וילן, תאופיק חטיב, דני נוה, טלב אלסאנע, יוסף פריצקי, חוסניה ג'בארה, עבד-אלמאלכ דהאמשה – מוותר, יפה מאוד מצדך; חבר הכנסת עוזי לנדאו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בנימין אלון לא מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו מתמידים כאן, בלשונו של ביאליק.

תמר גוז'נסקי: זאת אליפות.

ראובן ריבלין: מה שהוא אומר זה בקונסנסוס.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מלה אחת על החוק.

בנימין אלון: תראה, כמו שחבר הכנסת דהאמשה לא הבין וכמו שאני לא הכרתי את המושגים של קרינה כזאת וקרינה אחרת, יש קצת הטעיה במכשיר שאתה צריך בסך הכול לבדוק את האיכות שלו, לבדוק כל מיני דברים, שהוא ייבדק רק לפי דבר שאולי אפילו לא מזיק.

בנימין אלון: אז חובה לפרסם את זה?

בנימין אלון: צריך לראות איך לעשות את זה בלי שזה יגרום הטעיה, נגיד זה יכול להיות מוצר גרוע, אבל אין לו קרינה מייננת, ולא יבינו מה זה.

בנימין אלון: אני אתמוך בחוק הזה ובקריאות הבאות, בקרינות הבאות אתה כבר תטפל.

עסאם מח'ול: עכשיו לעניין.

יולי יואל אדלשטיין: ועכשיו לדברים שבקונסנסוס.

בנימין אלון: ועכשיו אני רוצה לדבר על עצם העניין באמת.

בנימין אלון: אנחנו לא יכולים לנהוג פה בכנסת כאילו אנחנו מנותקים מהתחושות של אזרחי ישראל, שמודאגים וחרדים ומרגישים שאין אבא ואין הנהגה ואין מי שאומר להם מה עומד להיות כאן מחר.

בנימין אלון: אני אצמצם את דברי לשכונה אחת בעיר הבירה, גילה.

בנימין אלון: הם ישנים עכשיו והם לא יודעים אם אולי עוד כמה דקות יירו עליהם, וכשיירו עליהם הם לא יודעים איזו תגובה תהיה, אם צה"ל יגיב מול האויב הפלסטיני בבית-לחם או בבית-ג'אלה, אבל הם יודעים שהתגובה מול האויב הפלסטיני לא תועיל.

בנימין אלון: ההיפך – אולי היא תהרוס ותפגע בחפים מפשע בבית-ג'אלה, שה"תנזים" חודרים להם לבית ומגרשים אותם, ואז מחזירים אש מדויקת לבית של אנשים שגורשו כמה דקות קודם.

בנימין אלון: כי האויב לא בוחל בכל אמצעי, ומול אויב דורשים אזרחי ישראל תושבי שכונת גילה, ואנחנו כאן בכנסת, ממך, ראש הממשלה, אם אתה שומע אותנו באיזה סוג של קרינה בשיקגו, אנחנו דורשים ממך, כמו שעשו לאזרחי ישראל בצפון – רצועת ביטחון ברוחב של קילומטר וחצי עד שניים, בסביבות גילה, שלשם ייכנס צה"ל קרקעית.

בנימין אלון: בכך יימנע הפחד.

בנימין אלון: לא נמתין ליריות, יימנעו המחזות הנוראיים – –

קריאות: – – –

בנימין אלון: – – של הרס והפגזות על כנסיות או על ערבים חפים מפשע.

בנימין אלון: אם אתה, ברק, לא מסוגל לתת את ההוראה לצה"ל לתפוס את 2 הקילומטרים בסביבות גילה כדי לתת להם ביטחון – סימן, ראש הממשלה, שלא אכפת לך – –

קריאות: – – –

בנימין אלון: – – מהפחדים של אנשי גילה, סימן שלא מפריע לך שילדים מרטיבים ופוחדים לישון בגילה, סימן שאתה לא ראוי להיות מנהיג לעם הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עסאם מח'ול: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רובי ריבלין, אתה תורם את זמנך?

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי שאתה רוצה אולי להסתייג מן הקרינה במליאה בעת שמדברים בפלאפון או משהו.

יולי יואל אדלשטיין: .. חברי חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 10) (פרסום מידע בדבר קרינה ממכשירים פולטי קרינה), התשס"א–2000, קריאה ראשונה – של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצבעה זה עתה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 10) (פרסום מידע בדבר קרינה ממכשירים פולטי קרינה), התשס"א–2000, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 10, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה עברה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה – מחר, יום רביעי, י"ז בחשוון התשס"א, 15 בנובמבר 2000, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכם שהישיבה מחר תיפסק בשעה 14:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.