ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 44, 1999-11-08 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת – היום יום שני, כ"ט במרחשוון התש"ס, 8 בחודש נובמבר 1999.

אברהם בורג: ראשית, הודעה לי כיושב-ראש הכנסת.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, בשמכם ובשמי אני מבקש לשלוח מכאן ברכת החלמה מהירה לכל הפצועים מפיגוע הטרור אתמול בנתניה.

אברהם בורג: הפיגוע בלבה הסואן של נתניה הותיר אותנו עם תחושה קשה, תחושה שהטביעו בנו פצעי פיגועי העבר, שפתאום נאלצנו להיזכר בהם.

אברהם בורג: שוב צפינו בחילוץ פצועים, שוב שמענו את יבבות האמבולנסים ושוב היינו עדים לזעם ולמחאה כנגד הטרור.

אברהם בורג: ברור לכול, כי הפיגוע בנתניה הוא חוליה בשרשרת ארוכה של ניסיונות אותם גורמים העושים כל שלאל ידם כדי לסכל את הסיכוי ההולך ומתגבש לשים קץ לסכסוך בינינו לבין העם הפלסטיני.

אברהם בורג: המעשה הנפשע איננו מכוון נגד ממשלה זו או אחרת, הוא מכוון נגד כולנו, נגד עצם קיומנו פה.

אברהם בורג: המעשה מיועד לפגוע בנו כיוון שאנחנו כאן, הוא נועד להרוג, ללבות שנאה, להגביר את הפחד, את הטרור בין העמים ולרפות את ידיהם של אלה המאמינים בדו-קיום בשלום.

אברהם בורג: אני חושב, שכל חברי הכנסת, כל חברי הבית וחברותיו, מאוחדים באמונה, שהטרור לעולם לא ישיג את מטרתו, ושגלגלי השלום, בין מבית-המדרש היישומי הזה ובין מבית-המדרש היישומי הזה, אינם ניתנים לעצירה.

אברהם בורג: שוב, בשמכם, אני מבקש לשלוח ברכת החלמה לפצועים ולבני משפחותיהם.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני מזכיר הכנסת, הודעה למזכיר, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

א' האן: הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון – סידור חוץ-ביתי וסידור יומי), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת דוד טל, רומן ברונפמן, מקסים לוי ואליעזר כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק חג), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד טל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – רצף ותק בחופשת לידה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הגדלת הזיכוי ממס), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק המפלגות (תיקון – בחירות מוקדמות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – עולים מחוסרי דיור), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת אלכסנדר צינקר, רומן ברונפמן, מיכאל נודלמן ויורי שטרן; הצעת חוק השבות (תיקון – זכויות ילדי עולים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – הרחבת הזכאות למנוחה שבועית), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – חסויים נטולי אמצעים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק חושפי שחיתויות (תיקוני חקיקה), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון – מימוש זכות בחירה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שכר לעניין דמי ביטוח), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הרחבת חינוך חינם מגן-ילדים עד לסיום התואר הראשון), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת איוב קרא, ישראל כץ ודני נווה; הצעת חוק השוואת זכויות פנסיה לאלמן ולאלמנה, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הספורט (תיקון – הגבלת תקופת ההשאלה), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת מוחמד ברכה, ראובן ריבלין, תמר גוז'נסקי, זהבה גלאון ועסאם מח'ול; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – פתיחת הכנס), מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק העונשין (תיקון – פרסום שם חשוד),

א' האן: התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת שמואל הלפרט; הצעת חוק הבזק (תיקון – סמכות ועדת הכלכלה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ועדה קבועה לקידום הילד), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דני נווה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלת שירותים מיוחדים), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – העתקת מקום מגורי עולה חדש למגורי קבע), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק החינוך לדמוקרטיה חובה, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – אחריות מקבל השירות), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי חימום לקשישים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד טל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, אחמד טיבי וחוסניה ג'בארה; הצעת חוק בית-הדין לעבודה (תיקון – תובענות הקשורות בארגון מעבידים), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שבוע עבודה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום ביניים לספק נפגע עבודה), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון – הגדרת הורה יחיד), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גנדי ריגר; הצעת חוק לתיקון פקודת הבנקאות (חשבונות ללא תנועה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אלי גולדשמידט; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות בגין טיפול בתלויים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביקורת הפנימית (תיקון – טיפול בתלונות הציבור), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת זבולון אורלב ואמנון כהן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון – ביטול מעמד סיעות האם), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת רענן כהן וראובן ריבלין; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – שכר עבודה),

א' האן: התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור למגורים בבית-אבות לאזרחים ותיקים), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק שירות חברתי וקהילתי בהתנדבות, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת נחום לנגנטל; הצעת חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון – פרסום חוצות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הפיקוח על מעונות (תיקון – קבלת ילדים למעון), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון – הורה יחיד המקבל קצבה אחרת), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גנדי ריגר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שיעור גמלת שמירת היריון), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – מילת נפטר), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גנדי ריגר; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – הגדלת מספר ימי היעדרות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גנדי ריגר; הצעת חוק ערי ואזורי פיתוח (תיקון – ועדה לחכירת קרקעות), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, מיכאל נודלמן, יורי שטרן ואליעזר כהן; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – זכויות הורה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת איוב קרא; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – היעדרות עקב היריון ולידה של בת זוג), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גנדי ריגר; הצעת חוק הגבלת דמי שכירות בדירות מגורים, התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק עדכון גמלה בקופת גמל לקצבה, התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות ואמצעי חקירה מיוחדים בעבירות ביטחון), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לקליטת העלייה, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אמנון כהן וקבוצת חברי הכנסת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: לפני שנעבור להצעות האי-אמון, הצעה לסדר הדיון על-פי סעיף 53.

אברהם בורג: חבר הכנסת אבשלום וילן, מן המיקרופון בצד, בבקשה.

אבשלום וילן: בהתנחלות איתמר אישרו 6,000 דונם לתוכנית המיתאר.

אבשלום וילן: האומנם?

אבשלום וילן: האם הדבר מתיישב עם המשך תהליך השלום והחלטות הממשלה בנושא?

אבשלום וילן: האם אין במעשה זה קורטוב של מעשים בלתי תקינים?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אדוני השר, אתה רוצה להתייחס לפני שנחליט אם זה נכלל בסדר הדיון או לא?

בנימין אלון: אבל הצעת אי-אמון קודמת לכל דבר.

אברהם בורג: סדר הדיון קודם.

ראובן ריבלין: סעיף 53 קודם לכל דבר.

אברהם בורג: אדוני ידבר עם חבר הכנסת אלון וישכנע אותו.

בנימין אלון: יש לי הצעה לסדר הדיון, אדוני היושב-ראש.

אברהם בורג: זה לא נעשה בדרך הזאת.

אברהם בורג: יש דרך מסודרת, אדוני יעיין בתקנון וישאל את חבר הכנסת ריבלין כיצד עושים דברים כאלה.

בנימין אלון: שכנעתם את כל חברי הכנסת שיציעו הצעה לסדר הדיון בכתב.

אברהם בורג: רעיון מצוין.

אברהם בורג: אדוני סגן השר, בבקשה.

אפרים סנה: ברצוני להשיב על שאלתו-הצעתו של חבר הכנסת וילן, ואלה הם הפרטים: ב-27 באוקטובר אושרה כחוק תוכנית מיתאר כללית ליישוב איתמר, והיקפה לא 6,000 דונם אלא 4,400 דונם.

אפרים סנה: כדי שתתבצע במקום הזה בנייה דרושים השלבים הבאים: הגשת תוכנית מיתאר מפורטת ואישורה, ולאחר מכן לכל בנייה ספציפית תהליכי תכנון נפרדים.

אפרים סנה: כל שלב ושלב טעון בסופו של דבר אישור שר הביטחון.

אפרים סנה: יש פה תהליכים תקינים.

אפרים סנה: בניגוד לממשלה הקודמת, נקפיד על תהליכים חוקתיים, תכנוניים תקינים ביחס לכל התיישבות ביהודה ובשומרון.

אפרים סנה: עם זאת, בהמשך לשאלתך, אנחנו נקדם את תהליך השלום ויש תקווה שהשלמת ההסכם לגבולות הקבע תהיה מהירה יותר מקצב התכנון והביצוע של מה ששאלת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: דרך הטיפול בשביתת הנכים; .

אברהם בורג: הבטחותיו לשוויון האוכלוסייה הערבית, פתרון בעיית

אברהם בורג: הצעות סיעת הליכוד וחד"ש להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל: 1.

אברהם בורג: דרך הטיפול בשביתת הנכים – ינמק את האי-אמון חבר הכנסת אריאל שרון; 2.

אברהם בורג: הבטחותיו לשוויון האוכלוסייה הערבית, פתרון בעיית הנכים והמובטלים והאצת ההפרטה – ינמק חבר הכנסת מוחמד ברכה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת אריאל שרון.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אומר תחילה: לא נעתרנו לבקשת הממשלה לדחות את הצעת האי-אמון בגלל היעדרו של ראש הממשלה מן הארץ.

אריאל שרון: לא נעתרנו משתי סיבות: ראשית, לא ייתכן שלא להתייעץ עם האופוזיציה בנושאים חברתיים כמו הטיפול בנכים, בחינוך ובאבטלה, שבהם נכשל ראש הממשלה, שהטעה במערכת הבחירות את העם בהבטחות שווא.

אריאל שרון: ייתכן שעשה זאת במידה רבה בגלל חוסר ניסיון, וכנראה ניסיון זה דבר חשוב, וחשוב גם להתייעץ.

אריאל שרון: לדוגמה, אילו התייעץ אתנו בעניין הנכים, היה נמנע מהמצב המביך שאליו נקלע בדבריו לפני שבוע, שבהם תקף את הנכים על בכיים והשתמש בביטויים שונים נוספים, נכנע ואתמול נישק.

אריאל שרון: כמו שלא נכון לנהל משא-ומתן מדיני בנושאים מכריעים בלי לעדכן את האופוזיציה, גם בעניין זה ייתכן שחוסר הניסיון הכשיל את ראש הממשלה.

אריאל שרון: ניסיון כנראה חשוב, וחשוב להתייעץ.

אריאל שרון: ואם אתם רוצים דוגמה נוספת לחוסר הניסיון ולנמהרות של ראש הממשלה, הנה לכם הודעתו המוזרה של ראש הממשלה ברק בעניין החלטות 242 ו-338.

אריאל שרון: האם היתה זו בורות?

אריאל שרון: האם נבע הדבר מבלבול, או אולי היה תכמנות לשמה?

אריאל שרון: אולי השתלבות במרחב?

אריאל שרון: ערפאת, כידוע, מדבר בשתי שפות – לעמו תוך ביטויי תקיפות ואלימות, והחוצה בחלקת לשון.

אריאל שרון: האם ראש הממשלה אימץ את השיטה הפלסטינית?

אריאל שרון: קשה לקבוע.

אריאל שרון: אבל חוסר אחריות בוודאי היה כאן.

אריאל שרון: וההצגה ברמאללה – זה טקס פתיחת הדיונים?

אריאל שרון: מה זה הסיפור הזה?

אריאל שרון: דיוני הסדר הקבע נפתחו באופן רשמי בירושלים, בירת העם היהודי ובירתה של ישראל, במשרד החוץ, ביום 18 בנובמבר 1998, כפי שסוכם בוועידת-וואי.

אחמד טיבי: זה נפתח – – – אורי סביר ואבו-מאזן, שלוש שנים לפני – – –

אברהם בורג: תודה.

אחמד טיבי: אם לדייק.

אברהם בורג: דייקת.

אברהם בורג: תודה לך.

אריאל שרון: אחר כך הופסקו השיחות על-ידי הפלסטינים, בעידוד גורמים ישראליים וזרים.

אריאל שרון: וסיבה שנייה שלא נענינו – אתם מוכרחים להבין: קצב הנסיעות של ראש הממשלה לחוץ-לארץ הוא כזה שלא נותן כמעט אפשרות להגיש שום הצעת אי-אמון.

אריאל שרון: ראש הממשלה בדרכים.

אריאל שרון: כמה שפכתם – ואני מציע שבאמת תחשבו על זה ביושר – כמה שפכתם את דמו של נתניהו על כך שהוא נעדר מהכנסת.

אריאל שרון: היכן ראש הממשלה, מר ברק, היכן הוא?

אריאל שרון: הוא איננו קיים כלל בכנסת.

אריאל שרון: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – ואני פונה גם לנכים שנאבקו בשביל כולנו – כולנו צריכים להודות לנכים.

אריאל שרון: לו היה מקובל בכנסת לעמוד לכבודם של לוחמים מול אטימות לב ועוולות, מול חוסר צדק, וכתודה על מאבק בתנאים כל כך קשים – פיזיים ונפשיים – היינו צריכים לכבדם בקימה.

אריאל שרון: במשך שבועות, מאז החלה השביתה, התבטאתי כמה פעמים בעניין זה, אך נזהרתי מלתת לכך אופי פוליטי פנימי.

אריאל שרון: ראיתי בכך תמיד אינטרס לאומי מעל לכל נושא מפלגתי.

אריאל שרון: לפני כמה ימים, כשנוכחתי שמה שקורה כאן אינו יותר מאשר ניסיון לכופף יד, ללמד לקח, להעמיד בפינה, לשבור – הנחיתי להגיש הצעת אי-אמון.

אריאל שרון: ביקרתי אצל השובתים וראיתי אותם בסבלם, אבל ראיתי דבר נוסף – ציבור רחב ביותר בארץ חש מיאוס כלפי התנהגות הממשלה: סטודנטים, הורים לילדים שהובטח להם ורומו, מובטלים, דרוזים וערבים – –

ויצמן שירי: איזו חוצפה.

אריאל שרון: – – ואתם הרי יודעים – – –

אילן גילאון: מי גילה את אמריקה – – –

ויצמן שירי: איפה הייתם שלוש שנים?

קריאות: – – –

נעמי בלומנטל: אתה בשלטון.

ויצמן שירי: שלוש שנים, איפה היית?

אברהם בורג: רבותי, תודה רבה.

נעמי בלומנטל: אנחנו העברנו חוק.

נעמי בלומנטל: הממשלה עם אריק שרון העבירה חוק לטובת הנכים.

נעמי בלומנטל: אולי תלמד קצת מה היה טרם זמנך.

קריאות: – – –

ויצמן שירי: – – –

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שירי, אני מודה לך על שאתה עונה בשם הממשלה.

אילן גילאון: – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אני מודה לכם על שעניתם בשם הממשלה הקודמת.

אריאל שרון: ואני רוצה להזכיר, שהיתה זאת דווקא הממשלה שלנו שהגדילה את תקציבי הפיתוח ואת התקציב הרגיל לרשויות המקומיות הדרוזיות והערביות, מתוך דאגה למצוקת ערביי ישראל.

אריאל שרון: זה שאנחנו חולקים על עמדות פוליטיות שמביעים פה כמה מחברי הסיעות, זו שאלה אחרת, אבל כשמדובר היה ברמת החיים, כשמדובר היה בתיקון עוולות מן העבר, דווקא הממשלה שלנו היא שטיפלה בדברים האלה, ואני אישית טיפלתי בדברים האלה.

אריאל שרון: ציבור רחב ביותר מרגיש עצמו מרומה לנוכח הבטחות ראש הממשלה בנושאים חברתיים, שאף אחת מהן לא בוצעה, וכפי שנראה גם לא תבוצע.

אריאל שרון: ציבור רחב מרגיש שהולך שולל דווקא בנושאים המכאיבים לו ביותר: אבטלה גוברת, מצוקה גוברת, אלימות גוברת, אטימות לב גוברת.

אריאל שרון: אני רוצה להודות לנכים בשם רבים רבים, ואני מאמין שגם בשם רבים מחברי הכנסת, על כך שנטלתם על עצמכם את העול הקשה מנשוא, כדי להביא לתודעת כולנו את הבעיה החברתית הנוראה של אטימות השלטון מול מצוקתכם.

אריאל שרון: העובדה שגם הממשלות בעבר לא נהגו בדרך שונה אינה פוטרת את הממשלה הנוכחית מאחריותה ומהצורך לפעול.

אריאל שרון: כך נבחרתם, הולכתם שולל עם, כך נבחרתם.

אריאל שרון: וחוץ מזה, אתם הרי טוענים שאתם יותר טובים.

אריאל שרון: אתם היום, מה זה, מה זה יותר טובים...

נעמי בלומנטל: מעולים, מעולים...

סופה לנדבר: אנחנו מצוינים.

נעמי בלומנטל: הו, סופה, מה שלום העולים?

סופה לנדבר: – – – שהיה לפני כמה שנים – – –

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

סילבן שלום: מה חושב על זה אדיסו מאסלה?

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבעיה אינה רק סבלם של הנכים ומשפחותיהם.

אריאל שרון: הבעיה היא של כולנו, והבעיות לא נפתרו – לא אצל הנכים ולא אצל הגמלאים, שמצבם קשה כל כך, והנה כבר שמענו שספריית – – –

אופיר פינס-פז: אתה מעלה את הציניות לדרגה של אמנות.

אריאל שרון: והנה כבר שמענו שספריית העיוורים נסגרה בנתניה.

ויצמן שירי: ומי לקח את האגרה – – –

אברהם בורג: תודה, תודה.

אריאל שרון: אני מבין שזה קצת מכאיב לכם, שהרי בסופו של דבר ערוותכם מתגלית.

אריאל שרון: שיקרתם עם בבחירות האחרונות, הולכתם שולל, ולא עשיתם שום דבר, בדיוק להיפך.

ויצמן שירי: – – –

אריאל שרון: כדי שנוכל להגשים כאן בארץ-ישראל את מאוויינו ותקוותינו, חייבת להיות לכידות חברתית.

אריאל שרון: כשחלק מהחברה הישראלית סובל כל כך, אין אחדות בעם.

אריאל שרון: לנכים אני רוצה לומר: על שהעליתם את הנושא לסדר-היום הציבורי ונאבקתם עליו – לכם תודה.

אריאל שרון: לממשלה, על אטימותה, מגיע אי-אמון.

אריאל שרון: מאחר שהנכים קיבלו את ההסכם, היום לא נביע אמון בממשלה, אך לא נבקש אי-אמון, אף שמגיע לכם כל סוג של אי-אמון.

אברהם בורג: לא הבנתי בסוף מה קורה.

ראובן ריבלין: לא נבקש להצביע.

קריאות: – – –

ישראל כץ: אתה עוד יושב-ראש מתחיל.

אברהם בורג: הבנתי, אני מודה לך.

אברהם בורג: תודה לך.

אברהם בורג: אדוני שר האוצר ישיב על ההצעה הזאת.

אברהם בורג: אחרי כן – חבר הכנסת ברכה, והשר מתן וילנאי ישיב על ההצעה השנייה.

יהושע מצא: אתה הבנת את זה, אדוני היושב-ראש?

אברהם בורג: לא בטוח.

ישראל כץ: שר האוצר יסביר איך כפו עליו למצוא פתרון, בניגוד לדעתו.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כל פעם שאני יושב באולם ושומע נאומים, מעבר לתוכן הדברים, אני גם מהרהר לעצמי ושואל, האם אנחנו הפעם שוברים את הגבול העליון – –

ראובן ריבלין: השיאים נשברו על-ידיכם פה.

אברהם-בייגה שוחט: – – את כיפת הזכוכית, את המקסימום – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, מה, אתה עורך של ספר השיאים של גינס?

ראובן ריבלין: אי-אפשר לשבור את השיא של מפלגת העבודה ושל – – –

אברהם בורג: אדוני, צריך להשתדל תמיד.

אברהם-בייגה שוחט: – – של הצביעות – –

ראובן ריבלין: הוא הצביע בעד חוק הדיור הציבורי.

אברהם-בייגה שוחט: – – של כאב הלב – –

ישראל כץ: הרי אמרת שלא מגיע לנכים, כפו עליך – – – דעת הקהל – – –

אברהם-בייגה שוחט: – – של הנכים.

אברהם-בייגה שוחט: עמד פה יושב-ראש הליכוד – –

ישראל כץ: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ.

אברהם-בייגה שוחט: – – שר הרבה שנים בממשלות ישראל, שר בכיר, גם בשלוש השנים האחרונות היה לו תפקיד מרכזי, תפרו לו סל גדול מאוד – מכל המשרדים ליקטו כדי שהוא יהיה בעל עוצמה – והוא לא מתבייש להגיש הצעת אי-אמון.

אברהם-בייגה שוחט: הוא נתן הוראה, הוא אמר: הוריתי לתת אי-אמון – –

יהושע מצא: אכן, נכון.

אברהם-בייגה שוחט: – – ניתנה פקודה ויש אי-אמון.

יהושע מצא: על דעת הסיעה כולה.

קריאות: – – –

אברהם-בייגה שוחט: 80% מדבריו התייחסו לנושאים המדיניים.

אברהם-בייגה שוחט: למה?

אברהם-בייגה שוחט: – כי באמת עניין הנכים מעניין אותו כקליפת השום.

אברהם-בייגה שוחט: לא רק בנאום, אלא גם מה שהוא עשה במשך השנים שהיה בכנסת.

איוב קרא: חודש ימים הנכים היו על-ידך.

איוב קרא: גם לך לא היה זמן.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, ברוך הבא בצל קורתנו, שלום, שלום, שלום, תודה.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת קרא, אוזני ציפתה לעניין הזה.

ישראל כץ: כתבו עליך – – – ואם היה לך מעט כבוד היית מתפטר.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת כץ.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת כץ, שהוא ידידו הגדול של אריק שרון, מגן עליו מאוד.

אברהם בורג: אני מבקש משר האוצר שלא לנהל את מינהל הידידויות של מפלגות אחרות.

אברהם בורג: אדוני ידאג לחברויות של עצמו.

אברהם-בייגה שוחט: אני נרגע.

אברהם-בייגה שוחט: ובכן, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אני לא מאמין לאף מלה שדיברת על הנכים.

אברהם-בייגה שוחט: למה?

אברהם-בייגה שוחט: כי אם באמת היית חושב שזה כך, היית צריך לעשות משהו.

ישראל כץ: אתה גם לא האמנת לנכים.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, מספיק.

אברהם-בייגה שוחט: לא עשית שום דבר כשישבת בממשלות ישראל.

אברהם-בייגה שוחט: ואם לא ידעת שיש מצוקה של הנכים, הרי שאתה יכול לרשום את זה לחובתך ולא לזכותך.

אברהם-בייגה שוחט: ולכן אל תטיף מוסר לאף אחד בעניין הזה.

דני נוה: אתה ידעת ולא עשית שום דבר.

דני נוה: אנסו אותך ואת ראש הממשלה לעשות זאת.

אברהם בורג: חבר הכנסת נווה, שלום.

אברהם בורג: שלום לך.

אברהם-בייגה שוחט: אני גם אגיד לך יותר מזה.

אברהם-בייגה שוחט: התברר לי שלא רק בעניין הנכים לא עשית כלום.

אברהם-בייגה שוחט: בשבוע שעבר התכנסה ועדת השרים לענייני כלכלה, עם כל הגורמים, לדון בנושא המים, הסתבר לי ששלוש שנים לא עשית כלום גם בנושא המים.

אברהם-בייגה שוחט: לא בנושא הנכים – – –

אריאל שרון: מה שאתה אומר עכשיו זה שקר, ועוד פעם שקר.

אברהם-בייגה שוחט: לא שקר.

אריאל שרון: שקר, עוד פעם שקר ועוד פעם שקר.

אברהם-בייגה שוחט: לא שקר, אנרכיה מוחלטת.

אברהם-בייגה שוחט: אף אחד לא יודע מה לעשות.

אברהם-בייגה שוחט: שלוש שנים רק דיברת, לא עשית שום דבר.

אברהם-בייגה שוחט: בעניין הנכים, מילא, אבל בנושאים שהיו באחריותך לא טיפלת.

ישראל כץ: אולי תדבר על הנכים?

איוב קרא: למה אתה מדבר על המים?

איוב קרא: תדבר פה על הנכים.

אברהם בורג: להערכתי, לשר האוצר יש אי-אמון באופוזיציה, אם אני שומע את התשובה.

ישראל כץ: כבר חמש דקות הוא נמצא כאן והוא לא דיבר על הנכים.

אברהם בורג: תודה.

יהושע מצא: אחרי שהתעלמת מהם – – – בושה וחרפה, אתה לא מתבייש, אני במקומך לא הייתי עולה על הבמה הזאת.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת מצא – – –

אברהם בורג: רק רגע.

אברהם בורג: אדוני שר האוצר, תעמוד בבקשה רגע בצד.

אברהם בורג: רבותי, אני מכריז על שתי דקות הפסקה לקריאות ביניים.

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: קדימה.

אברהם בורג: שתי דקות.

אברהם בורג: אני לוקח זמן.

קריאה: – – –

יהושע מצא: אדוני השר, עדיף שלא תדבר מעל הבמה הזאת.

אברהם בורג: זה לא לשר.

אברהם בורג: זה עכשיו בין חברי הכנסת.

אברהם בורג: אדוני חבר הכנסת מצא לא יפריע למתודולוגיה של ההפסקה.

אברהם בורג: תודה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אתה רק מסייע לו.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: תמה ההפסקה.

אברהם בורג: אדוני השר, בבקשה.

ישראל כץ: שבע דקות הוא עומד כאן ולא מדבר על הנכים.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, אתה כבר עשר דקות לא נותן לו לדבר על כלום.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, בהמשך לקריאתנו מהשבוע שעבר אתה עדיין קרוא לסדר בפני.

אברהם בורג: אני מוציא את זה מחוץ לסוגריים.

אברהם בורג: אני מבקש ממך להפסיק להפריע.

אברהם-בייגה שוחט: אני גם שמעתי מחבר הכנסת אריאל שרון, שהממשלה שהוא היה חבר בה טיפלה באופן בסיסי בעניין הדרוזים.

אברהם-בייגה שוחט: הוא רק שכח מתי התקבלה החלטה, באיזו שנה, איזו ממשלה החליטה על זה.

ישראל כץ: אבל הם לא קיצצו.

ישראל כץ: אתם קיצצתם.

אברהם בורג: כל הכבוד.

אברהם-בייגה שוחט: איזו ממשלה החליטה על התוכנית של מיליארד ו-70 מיליון שקל – הממשלה הקודמת גם היא המשיכה בתוכנית, לא אמרתי שלא, אבל בוודאי הוא שכח איזו ממשלה החליטה על המסגרת, על הסכום, על היישובים, על הנושאים.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אותה שאלה ששאלתי את עצמי, האם מידת הצביעות, ההתחסדות והדאגה לנכים, וכל הדברים האלה שהוזכרו על-ידי השר שרון, הם שיא השיאים – כנראה אף פעם, רובי ריבלין, אנחנו יודעים, גם בקפיצה לגובה אין שיא.

אברהם-בייגה שוחט: עוד סנטימטר ועוד סנטימטר ועוד סנטימטר.

ישראל כץ: עשר דקות אתה לא מזכיר את הנכים.

ראובן ריבלין: אדוני שר האוצר הנכבד, לשיאים שאתה הגעת אף אחד לא הגיע.

אברהם-בייגה שוחט: רובי, הרי אתה יודע שאם היתה תבונה בהצגת האי-אמון הזה הייתם צריכים להגיש את הצעת האי-אמון ולצאת מהאולם, להתבייש בעובדה שבשלוש השנים האחרונות לא נתתם שקל אחד להטבת תנאי הנכים.

ישראל כץ: עשר דקות – ואין לך מה לענות.

אברהם-בייגה שוחט: יש לכם פה חברים שהיו שרים בממשלה והיו חברי כנסת שהיו חברים בוועדת העבודה והרווחה ובוועדת הפנים.

ישראל כץ: אני מציע ששר האוצר יבקש סליחה מהנכים.

אברהם בורג: אדוני חבר הכנסת כץ, יש מסגרת להצעות.

אברהם בורג: אדוני יכתוב את נאומיו של עצמו ולא ינהל את נאומיהם של אחרים.

אברהם בורג: תודה רבה לך, חבר הכנסת כץ.

אברהם בורג: תודה על היוזמה.

אברהם בורג: אני מבקש להפסיק עם זה.

דני נוה: שרון לא היה יכול להשיג את שיא הצביעות, כי הנאום שלו היה לפני הנאום שלך.

ישראל כץ: עשר דקות הוא לא ביקש סליחה מהנכים על אטימות הלב – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, אני קורא אותך לסדר – – –

ישראל כץ: אתה הודעת בוועדת הכספים שלא מגיע להם.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

איוב קרא: הוא בסך הכול מבקש ששר האוצר יבקש סליחה מהנכים.

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת קרא, שלום לך, ברוך הבא בצל קורתנו.

אברהם בורג: שלום.

אברהם-בייגה שוחט: לכן, כשר האוצר איני יכול אלא להודות לשר שרון על נאומו, להודות לסיעת הליכוד על כך שהגישה אי-אמון בנושא – –

ישראל כץ: תבקש סליחה מציבור הנכים על ההתייחסות שלך אליהם במשך 37 יום.

אברהם-בייגה שוחט: – – מכיוון שכל אחד שעיניו בראשו מבין את האבסורד הבלתי-מתקבל על הדעת, על-ידי קבוצת אנשים שיושבת פה בכנסת כסיעת ליכוד, סיעה חשובה ששירתה בשלטון, שניהלה את הממשלה שלוש שנים, כאשר היא תוקפת – – –

יהושע מצא: מה עם ספריית העיוורים בנתניה?

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול להגיד לך, שספריית העיוורים בנתניה פתוחה, לא יהיה קיצוץ בתקציב, שר החינוך דאג לזה, וכך הדברים.

אברהם-בייגה שוחט: עכשיו אני רוצה להגיד משהו בעניין השביתה – – –

דני נוה: כמו בכל דבר, כופים עליכם.

דני נוה: אתם אטומי לב.

אברהם בורג: חבר הכנסת נווה, בבקשה.

ישראל כץ: מזל שראש הממשלה ראה סקרים והכריח אותך לפתור את בעיית הנכים.

אברהם בורג: חבר הכנסת כץ, אתה זוכר את מעמדך בפני המקום, נכון?

אברהם בורג: תודה.

אברהם-בייגה שוחט: אשר לעצם העניין, שביתת הנכים – – –

אברהם בורג: באמת הגיע הזמן.

אברהם בורג: תודה לך.

אברהם-בייגה שוחט: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: היה שווה לצעוק עשר דקות כדי להגיע לזה.

אברהם בורג: אני מודה לך, חבר הכנסת כץ.

אברהם-בייגה שוחט: השביתה הזאת היתה שביתה לא קלה, עם אוכלוסייה באמת קשה, שגורלה לא שפר עליה, והאנשים, בעיקר הנכים הקשים, חייהם לא קלים, נכותם קשה.

אברהם-בייגה שוחט: בקבוצות הנכים בחברה הישראלית הם נמצאים גם באותה קבוצה שמקבלת הכי פחות מתוך המערכת, פחות מנכי צה"ל, מנכי תאונות עבודה, תאונות דרכים וכל מה שכרוך בעניין.

דני נוה: את זה לא הבנת לפני 37 יום?

איוב קרא: בשביל מה היה צריך 37 יום?

אברהם-בייגה שוחט: היתה בעיה.

אברהם-בייגה שוחט: היתה שביתה, והיו הערכות מה אפשר לעשות ומה אי-אפשר לעשות, והנושא הראשון שהיה שנוי במחלוקת היה, האם מגדילים את הקצבאות לכל הנכים, ומספר הנכים בנכות כללית הוא 126,000.

אברהם-בייגה שוחט: ובדיון, ובוויכוח עם נציגי השובתים בסיכומו של דבר, גם על דעתם אמרנו, שאם אנחנו יכולים לעשות משהו, בואו נלך לקבוצת הנכים היותר-קשים, שמונים בסביבות 10,000, אני לא יודע את המספר המדויק, אבל מהמסמכים זה בערך קבוצה כזאת.

אברהם-בייגה שוחט: וגם שם היה ויכוח.

אברהם-בייגה שוחט: מטבע הדברים, הבקשות היו יותר גדולות, ובסופו של דבר חלק מהדברים פתרנו במסגרת תקציב השנה, וחלק בשנה הטובה הבאה עלינו, בשנת 2000, וחלק יהיה בתקציב 2001.

אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שמה שקרה מבחינת ההחלטה, ואין ספק שהנושא, ואני אגיד את זה במלוא ההגינות, לא היה עולה על הפרק בדיונים עכשיו אילולא השביתה שהתקיימה – והם אכן חשפו את הממשלה להתמודד עם הבעיה, ובוודאי אני לא בא ואומר שהממשלה מיוזמתה באה עם העניין.

אברהם-בייגה שוחט: אני רק יכול להגיד, שכאשר הגענו לסיכום החלטנו להוסיף את השינוי באותם תחומים שהם מקבילים לגבי העיוורים, וגם הם שיש להם כפל קצבאות יקבלו אותו דבר שקיבלו הנכים בנכות הכללית, כי חשבנו, שאם עושים את זה לקבוצת אוכלוסייה אחת, יש קבוצה שנייה שיש בה אלמנטים מאוד מאוד דומים.

אברהם-בייגה שוחט: השביתה היתה לא קלה, היתה ארוכה מאוד, הוויכוחים היו לגמרי לא קלים, ובסיכומו של דבר קיבלה הממשלה את החלטתה אתמול, ואני חושב שההחלטה הזאת, אף שהיא תוצאה של שביתה – היא בסיכומו של דבר החלטה של הממשלה שבאה ומשפרת את המצב לגבי אותם נכים קשים.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה להיכנס לתהליך השביתה, איך זה התנהל, מי היה מעורב ומי לא היה מעורב, אני רק רוצה לומר, שזה לא היה רק דיון של האוצר מול הנכים, היו אנשים נוספים שבסוף התהליך מהצד של הממשלה, אני אומר מהצד של הממשלה, ניסו לזרז ולהפעיל את קשריהם – אחד מהם יושב כאן, חבר הכנסת גילאון, וחבר הכנסת לשעבר רפי אלול, שלא נמצא כאן – – –

משה קצב: וחבר הכנסת עמיר פרץ.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת עמיר פרץ היה מטעם הממשלה.

תמר גוז'נסקי: אם לא היו הצעות אי-אמון, לפני שבוע הייתם – – –

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת אילן גילאון לא היה מטעם הממשלה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אני לא רוצה להגיד – – –

איוב קרא: לפי התוצאה, אפשר היה לגמור את זה ביום הראשון.

אברהם בורג: לא כל אחד מוכשר כמו אדוני, מה לעשות?

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת קרא, אם אנחנו היינו נותנים לך – היית גומר את זה ביום הלפני ראשון כנראה.

איוב קרא: לפי התוצאה, ביום הראשון.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, כל הכבוד על היכולת.

אברהם בורג: אני מודה לך בשם הכנסת.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד משהו כשר אוצר, שכן כמובן החלטה כזאת כרוכה בהוצאה כספית, ואני רוצה לומר משהו ברמה הכללית.

אברהם-בייגה שוחט: אני מאוד מקווה, שכשר האוצר של מדינת ישראל בממשלה הזאת, נוכל לעשות עוד דברים לאוכלוסיות במצוקה, בהן אוכלוסיית הנכים.

יהושע מצא: מה עם אוכלוסיית – – –?

אברהם-בייגה שוחט: כל אחד מבין שהמצוקות במדינת ישראל הן לא קטנות.

אברהם בורג: לא על זה ההצעה.

אברהם-בייגה שוחט: כל אחד מבין את זה.

אברהם-בייגה שוחט: אני רק אומר, שבסיכומו של דבר, היכולת שלנו להתמודד עם הנושאים האלה היא יכולת שצריכה להיגזר מהיכולת שלנו לייצר, מהיכולת שלנו ליצור מקורות.

יובל שטייניץ: היכולת שלכם להרחיב ממשלה בשישה שרים על חשבון המצוקות הפרטיות.

אברהם בורג: הו, שלום.

אברהם בורג: תתעדכן אצל חבר הכנסת קרא מה היה עד עכשיו בדיון.

אברהם בורג: תודה, חבר הכנסת שטייניץ, תודה.

אברהם בורג: אדוני השר, אני מבקש לסיים.

יובל שטייניץ: אם זה נכון, אז למה לא התנגדת להרחבת הממשלה?

אברהם בורג: כי זה עלה רק 9 מיליונים.

אברהם בורג: תודה.

ציפי לבני: גם זה לא נכון.

איוב קרא: רק שמעון פרס עלה 17.5 מיליון.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, אתה מומחה גם בתחום הזה?

אברהם בורג: אתה באמת כול-יכול.

איוב קרא: כואב לי מאוד שאין כסף לנכים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: די, מספיק.

אברהם בורג: שמענו את דבריך.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לסיים ולשוב להודות לסיעת הליכוד על העלאת נושא הנכים, שכן הבושה שלכם צריכה להיות גדולה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: הצעת אי-אמון בראש הממשלה בשל הבטחותיו לשוויון האוכלוסייה הערבית, פתרון בעיית הנכים והמובטלים והאצת ההפרטה – מטעם סיעת חד"ש.

אברהם בורג: ינמק חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח ולהביע גינוי חריף לפיגוע שהיה אמש בנתניה, ורוצה לאחל החלמה לפצועים.

מוחמד ברכה: אין שום ספק שפיגוע כזה פוגע באנשים חפים מפשע, פוגע בתהליך השלום, פוגע בעם בישראל ופוגע בעם הפלסטיני.

לימור לבנת: אתה מגנה גם את הפיגוע – – –

אברהם בורג: חברת הכנסת לבנת, באמת.

מוחמד ברכה: מה, אני נמצא במשפט אצלך?

מוחמד ברכה: לפחות תכבדי את מה שאני אומר עכשיו.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, אל תתלהב כל כך מהר, יש לך עוד נאום ארוך.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבנת, זה לא היה במקום.

אברהם בורג: זה לא היה במקום.

אברהם בורג: הבן-אדם הביע גינוי לגבי מה שהיה בפיגוע הזה.

לימור לבנת: אני שואלת שאלה.

לימור לבנת: תגיד לי למה זה לא במקום.

אברהם בורג: שמענו גם את דבריו לגבי הפיגוע ההוא.

אברהם בורג: תודה.

מוחמד ברכה: זה פשוט לא ייאמן.

מוחמד ברכה: עוד בטרם אנמק את הצעת האי-אמון, אני מבקש להסב את תשומת הלב להיעדרותו ההולכת ונשנית של ראש הממשלה מן הכנסת בימי שני.

מוחמד ברכה: לא שאני מזלזל בחשיבות הפגישות המדיניות שהוא משתתף בהן, אבל דומני שזה השבוע הרביעי ברציפות שראש הממשלה נעדר מהמשכן ביום שני – היום היחיד שבו יכולות להיות נדונות הצעות אי-אמון.

מוחמד ברכה: אני קורא מכאן לראש הממשלה להפסיק לראות בדמוקרטיה ובמוסדותיה מפגע.

מוחמד ברכה: הצעות אי-אמון הן מוסד חשוב, ומן הראוי שראש הממשלה יביא אותן בחשבון סדר עדיפויותיו.

מוחמד ברכה: אני גם רוצה לקרוא לראש הממשלה להימנע ממהלכים ומהצהרות שעומדים לטרפד את המשא-ומתן על הסדר הקבע עוד לפני שהחל, ואחרי ארבעת הלאווים שלו אנחנו מתבשרים על כך שההחלטה 242 לא חלה על הנושא הפלסטיני, דבר אשר מרוקן מכל תוכן את המשא-ומתן על הסדר הקבע.

משה קצב: חבר הכנסת ברכה, הגשת הצעת אי-אמון בנושא המגזר הערבי, ורציתי להצביע אתכם.

משה קצב: עכשיו אתה גולש לעניין המדיני, שאני חולק עליך לגביו.

מוחמד ברכה: תשמע את הדברים עד סופם.

מוחמד ברכה: יש לי גם בעיה אתכם בליכוד.

אברהם בורג: חבר הכנסת קצב, יש בזה מידה מסוימת של התערבות יתר שאדוני אומר למציע מה להציע.

משה קצב: אל תתערב, מותר לי להעיר.

אברהם בורג: ביקשה סיעת הליכוד להצביע הצעת אי-אמון על דרך הטיפול בשביתת הנכים, ועסקה עוד בשניים-שלושה נושאים.

אברהם בורג: האם אני צודק, חבר הכנסת שרון?

משה קצב: אסור לי להעיר לו?

אברהם בורג: כן, אבל תיתנו לו לדבר.

מוחמד ברכה: גם חבר הכנסת שרון דיבר על 242.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: תנו לו לדבר.

מוחמד ברכה: גם חבר הכנסת שרון דיבר על ההצהרה המוזרה של ראש הממשלה בנושא 242, ולכן באותה מידה אני חושב שזה נושא מאוד חשוב – והוא בניגוד לעמדותיהן של כל ממשלות ישראל מאז 1967 – ששם סימן שאלה על 242 בצורה כל כך בוטה, ואני חושב שזה מעכב ומחבל בהמשך תהליך השלום.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך על סיום שביתת הנכים.

מוחמד ברכה: אני חושב שהנכים הוכיחו כמה הם חזקים בחולשתם ובשעת מצוקתם, והם ראויים להיות דוגמה ומופת לכל האזרחים שחושבים את עצמם חלשים, שיכולים להביא להישגים בזכות מאבקם.

מוחמד ברכה: אני רוצה לברך את כל אלה שעמדו לצדם.

מוחמד ברכה: אני רוצה לברך את ההסתדרות, שהיתה לה עמדה מצוינת לצד הנכים, ואת ראש חדר המצב בהסתדרות, החבר שלי בנימין גונן, שעמד בשביתה הזאת לצד המאבק הזה כל הזמן עם חבריו בהסתדרות.

יוסף (טומי) לפיד: ההסתדרות תפסה טרמפ על גבם של הנכים.

מוחמד ברכה: אם ההסתדרות לא היתה עומדת לצד הנכים, לא היו שומעים לך ולא לי, והיה חשוב שדווקא האיגוד המקצועי במערכה הזאת יעמוד לצדם של הנכים.

יוסף (טומי) לפיד: היא לא עזרה, אלא היא הפיקה רווח תעמולתי.

תמר גוז'נסקי: למה אתה לא תפסת טרמפ?

תמר גוז'נסקי: למה?

תמר גוז'נסקי: כי זה לא מעניין אותך, אז תגיד.

יוסף (טומי) לפיד: אני לא מפיק רווח מעיצומי הנכים.

אברהם בורג: או.

אברהם בורג: קיי.

אברהם בורג: , נראה לי שהעמדות הובהרו.

אברהם בורג: תודה רבה לשני הדוברים.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: ימשיך אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מדינת ישראל דוהרת בפראות לקראת מיסודו של פונדמנטליזם כלכלי קשוח, חסר פשרות ומעצורים.

מוחמד ברכה: לא עוד משק אזרחי חברתי עם מחויבות ולו למידת-מה של סולידריות, אלא כלכלה, הון וסחר כערכים בלעדיים והגמוניים.

מוחמד ברכה: הפונדמנטליזם הליברלי שהשתלט על הכלכלה במדינת ישראל מניח, שהערכים הכלכליים הם עליונים על הפוליטיים, וודאי שהם אינם כפופים לעקרונות של קדמה חברתית ושל רגישות חברתית.

מוחמד ברכה: במלים אחרות, הכלכלה צריכה לשרת את הסטטיסטיקה וכן שכבה דקה של עשירים מופלגים, ולא את כלל האזרחים.

מוחמד ברכה: התקציב שמגישה ממשלת ברק זהה לתקציב האחרון של ממשלת נתניהו.

מוחמד ברכה: למעשה, מדובר במיחזור כמעט מדויק.

מוחמד ברכה: היקף התקציב זהה, הסעיפים זהים ויעדי הגירעון והאינפלציה זהים.

מוחמד ברכה: לכן גם קשה לקחת ברצינות את הצעת האי-אמון שהגיש הליכוד.

מוחמד ברכה: למעשה, הליכוד מגיש היום הצעת אי-אמון בעצמו ובמדיניותו מלפני שנה, כי כאשר אנו דנים במדיניות הכלכלית הנוכחית, אנו דנים באותה נשימה במדיניות הכלכלית של הממשלה הקודמת.

מוחמד ברכה: זוהי אותה מדיניות.

מוחמד ברכה: כרגע אנחנו בכלל עדיין בתקציב 1999, שאותו גיבשה באופן רשמי הממשלה היוצאת, אבל קשה, כאמור, למצוא את ההבדלים.

מוחמד ברכה: ברק ושוחט מאמינים כנראה בעקרון הרציפות וממשיכים את המדיניות הכלכלית של קודמיהם, רק שלבוחרים שלהם הם הבטיחו דברים שונים בתכלית.

מוחמד ברכה: תקציב המדינה לשנת 2000 עומד בסימן קיצוצים אכזריים בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה, והוא משמר את המגמה לצמצם את מדינת הרווחה ולהביא לקריסתן של מערכות התמיכה הציבוריות.

מוחמד ברכה: זהו תקציב שמרני, מצמצם וחסר כל בשורה.

מוחמד ברכה: והעיקר הוא, שעם תקציב שכזה, לא תוכל הממשלה לממש ולו רק אחת משלל ההבטחות שפיזרה לציבור טרם היבחרה.

מוחמד ברכה: וכך כבר בתקציב הראשון אנו עדים להולכת שולל.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תקציב המדינה מקפח ודורס מגזרים נרחבים בחברה, אבל אי-אפשר להתעלם מן העובדה, שהאוכלוסייה הערבית, מצוקותיה וצרכיה מקופחים שבעתיים.

מוחמד ברכה: גם בעובדה העגומה הזאת אין, לאסוננו, שום חידוש.

מוחמד ברכה: אביא, ברשותכם, רק מספר אחד כדי להמחיש את עומק הקיפוח.

מוחמד ברכה: האוכלוסייה הערבית מהווה כ-20% בקירוב מכלל האוכלוסייה, ואילו סך כל ההקצאות הממשלתיות לאוכלוסייה הערבית – הישירות והעקיפות – מגיע לכדי 3%–4% בלבד מתקציב המדינה.

מוחמד ברכה: נדמה לי שהמספר הזה מדבר בעד עצמו.

מוחמד ברכה: אנחנו מדברים על ממשלה שהעומד בראשה סיפר במהלך מערכת הבחירות לאזרחים הערבים, שהמדינה היא של כולם.

מוחמד ברכה: זו היתה ססמת הדגל שלו בקרב האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: הרשויות הערביות קורסות.

מוחמד ברכה: הסכמים שנחתמו עמן לא מקוימים.

מוחמד ברכה: הפערים התקציביים מול היישובים היהודיים רק הולכים ומתרחבים.

מוחמד ברכה: למעשה הערבים אינם קיימים בספר התקציב.

מוחמד ברכה: בסך הכול בתקציב המדינה יש קיצוץ של קרוב ל-2%.

מוחמד ברכה: בתקציב משרד הפנים לרשויות המקומיות יש קיצוץ של כ-11%.

מוחמד ברכה: הקיצוץ בתקציב הפיתוח של האוכלוסייה הערבית מגיע ל-18%.

מוחמד ברכה: אם זה לא אומר הכול, אז אני לא יודע איזה מסר יש לממשלה הזאת כלפי האוכלוסייה הערבית, השוויון החברתי וצמצום הפערים.

מוחמד ברכה: תחושת ההונאה והרמייה שחשה האוכלוסייה הערבית כלפי הממשלה הזאת הולכת ומחריפה.

מוחמד ברכה: נדמה לי שציבור ענק בישראל חש מרומה.

מוחמד ברכה: ולכן אנו נהיה עדים בימים ובשבועות הקרובים למאבק רחב של הרשויות הערביות, גם מחר, גם ביום ראשון, בהפגנה מול משרד ראש הממשלה, וגם באוהל מחאה שיוצב מול משרד ראש הממשלה.

מוחמד ברכה: עובדות נוספות מנפלאות התקציב: תקציב משרד החינוך קפוא כבר ארבע שנים.

מוחמד ברכה: בהתחשב בגידול שחל באוכלוסיית התלמידים ובצרכים, מדובר בפועל בשחיקה מואצת של תקציב החינוך.

מוחמד ברכה: מספר התלמידים גדל בשלוש השנים האחרונות ב-7%, בכלל במדינה.

מוחמד ברכה: ולכן, שימור התקציב אומר שחיקה משנה לשנה.

מוחמד ברכה: חינוך חינם מגיל שלוש, שעליו הוחלט ואושר, והממשלה קראה בקול תרועה גדולה שהיא תבצע, אינו מבוצע בשטח.

מוחמד ברכה: הוכרז על יישום החוק הזה ב-30 יישובים, ושום דבר אינו מתבצע למעשה.

מוחמד ברכה: תקציב משרד העבודה והרווחה אף הוא קוצץ.

מוחמד ברכה: מערכת הבריאות נמצאת במשבר עמוק, וגם לה התקציב אינו מביא שום ישועה.

מוחמד ברכה: סל שירותי הבריאות מוסיף להידלדל, מחירי התרופות לא ירדו, חרף ההבטחות, והתשלומים עבור ביקורים אצל רופא נותרו בעינם.

מוחמד ברכה: האשפוז הסיעודי במדינת ישראל זמין רק לבעלי יכולת.

מוחמד ברכה: תרופת ה"הרצפטין" לחולות סרטן השד עדיין מחוץ לסל, ואני מקווה שלפחות בעניין הקשה הזה הממשלה תממן את התרופה הזאת ותכניס אותה לסל הבריאות.

מוחמד ברכה: עניין חמור נוסף הוא המערכה שמנהלת הממשלה נגד המובטלים והחלטתה להקשיח את הקריטריונים למתן דמי אבטלה.

מוחמד ברכה: אבטלה היא טרגדיה בפני עצמה, ולא ברור לי למה הממשלה חשה צורך להחריף את מצבו של המובטל, שגם כך הרי הוא מספיק קשה בשל אבטלתו.

מוחמד ברכה: דמי האבטלה אינם מתנה; זהו כסף שהמובטל שילם לביטוח הלאומי כאשר הוא עבד.

מוחמד ברכה: במידה רבה זה כמו תוכנית חיסכון לימי סגריר, והממשלה למעשה גוזלת כאן חיסכון ומרסקת את הביטחון הסוציאלי המינימלי של אדם שמטה לחמו נשבר.

מוחמד ברכה: אני שומע את ראש הממשלה ושר האוצר מרבים לדבר על הצמיחה שאו-טו-טו מגיעה, ולשיטתם היא כבר תפתור מעצמה את כל תחלואי המשק.

מוחמד ברכה: סימנים של צמיחה טרם נראים, רבותי חברי הכנסת, אבל בכל מקרה, אנחנו לא מאמינים בקשר ההכרחי שבין צמיחה לרווחה ולצמצום פערים.

מוחמד ברכה: הרי בראשית שנות ה-90 נהנה המשק הישראלי משיעורי צמיחה נאים ביותר, אולם את פירות אותה צמיחה קטפו שלושת העשירונים העליונים בלבד.

מוחמד ברכה: הכנסתם של שבעת העשירונים האחרים מעוגת ההכנסות הכוללת רק ירדה בהתמדה, כך שהקשר בין צמיחה לרווחה הוא מופרך, או לכל הפחות לא הכרחי.

מוחמד ברכה: גם בתקציב 2000 יוסיפו המעסיקים ליהנות מהטבות מופלגות.

מוחמד ברכה: הממשלה תמשיך לשלם עבורם את דמי הביטוח הלאומי של עובדיהם.

מוחמד ברכה: סך המתנה הזאת, רבותי חברי הכנסת, כ-12 מיליארד שקל בשנה.

מוחמד ברכה: מאז שנת 1985 ועד היום העבירה הממשלה לכיסי המעסיקים יותר מ-100 מיליארד שקל בגין מה שקרוי "הפחתת עלות העבודה".

מוחמד ברכה: כל הניסיונות לשכנע את הממשלות לבטל את ההטבה המושחתת הזאת, או לפחות לצמצם אותה, עלו בתוהו.

מוחמד ברכה: ועוד מנפלאות התקציב: מדינת ישראל מוסיפה לשמש גן עדן לבעלי הון.

מוחמד ברכה: שר האוצר וממשלתו אינם מתכוונים למסות רווחי הון ובורסה.

מוחמד ברכה: העיוות החמור שלפיו על שכר מעבודה מוטל מס ואילו על רווחים מהון לא, העיוות הזה נמשך.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשם האוכלוסייה הערבית, שתובעת את עלבונה, ולא פחות מזה את פירעון ההתחייבויות כלפיה; בשם צרכני שירותי הרווחה והבריאות, שהמערכות שאמורות לשרתם קורסות; בשם הנכים שכבודם נרמס והם נאלצו להתגלגל על עגלותיהם חודש ימים בקריית הממשלה עד שהממשלה נעתרה לתביעותיהם הבסיסיות וחסכה את המשך חרפתם; בשם תלמידי בתי-הספר, בשם בני השלוש-ארבע, בשם כל המוכים בארץ הזאת, ובשם כל מי שחשב לתומו שברק מתכוון למשהו ממה שאמר והבטיח – בשם כל אלה אנחנו, סיעת חד"ש, מציעים אי-אמון בממשלה.

אברהם בורג: אני מאוד מודה לך.

אברהם בורג: נשמע כעת את תשובת השר, ולאחר מכן נעבור לדיון.

אברהם בורג: ועדת הכנסת קבעה הודעות סיעות – לישראל אחת, לליכוד ולש"ס בשיעור עשר דקות לסיעה, וליתר הסיעות חמש דקות.

אברהם בורג: אדוני השר, בבקשה.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אתה אומר שיחליפו את כל הכלכלה, רק שייתנו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, מה קרה, אתה מציע אי-אמון באופוזיציה?

ראובן ריבלין: הוא מוכן למות מרעב, רק שיחזירו לו – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אני מודה לך.

ראובן ריבלין: אמרתי את זה רק מתוך התפרצות.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אני מודה לך שכבשת את יצרך מחדש.

אברהם בורג: זה היה יחסית מהר.

ראובן ריבלין: וגם אני אוהב אותו.

ראובן ריבלין: אין לי שום בעיה אתו.

ראובן ריבלין: הוא רק יבין בסוף שארץ-ישראל שלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני השר, בבקשה.

מתן וילנאי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, אני לא עוסק כרגע בניתוח התקציב כפי שהתחיל לעשות חבר הכנסת מוחמד ברכה.

מתן וילנאי: זה יהיה בדיונים ארוכים נוספים, אני מניח, שיתקיימו בבית הזה.

מתן וילנאי: אני מתכוון להתייחס למצוקה במגזר הערבי, ואכן קיימת מצוקה אמיתית, ואני מקבל את כל האמירות אשר מציינות את עומק הבעיה ואת הפער שנפער לאורך למעלה משנות דור בין המגזר הערבי ליתר החברה הישראלית.

מתן וילנאי: זו לא הבעיה של ערביי ישראל, זו בעיה של מדינת ישראל.

מתן וילנאי: כך אני רואה את זה וכך אני מתכוון להתמודד עם זה.

מתן וילנאי: זו בעיה של כלל אזרחי המדינה, בתוכם, כמובן, תושבי המגזר הערבי.

מתן וילנאי: ממשלת ישראל, בראשותו של אהוד ברק, מתכוונת להתמודד עם זה.

מתן וילנאי: אנחנו נעסוק בכלל הסוגיות, ותיכף אעמוד על חלקן.

מתן וילנאי: ראש הממשלה מתכוון לעמוד בהתחייבויות כפי שהוא הבטיח במערכת הבחירות, וכפי שהוא מוכיח במגזרים אחרים, וזה לוקח זמן.

מתן וילנאי: זה לא מהיום למחר.

מתן וילנאי: אני מזכיר לכולם, שהתקופה הראשונה שבה התחלנו להתקדם בתחום הזה היתה תקופתו של רבין, זיכרונו לברכה, כראש ממשלה.

תמר גוז'נסקי: כן, הוא קיבל את חוק השוואת הקצבאות בתקציב הראשון שהוא הגיש – – –

מתן וילנאי: אני חוזר ומדגיש, שגם בשיחות שלי עם ראשי המגזר הערבי הם זוכרים את התקופה הזאת לטובה.

מתן וילנאי: כל דבר שנעשה הוא אכן לא מספיק, ואני מקבל את זה.

טלב אלסאנע: מה הקטע?

טלב אלסאנע: רק מדברים על דרכו של רבין.

מתן וילנאי: אנחנו נעסוק בבעיית הקרקעות, בבעיית הכפרים הלא-מוכרים, בשילוב במשרות בכל רמה שהיא במגזר הממשלתי והציבורי, בהשוואת תקציבים, בשיפור מערכות החינוך ובכל הנושאים האחרים, לא ציינתי את כולם, שדורשים טיפול.

מתן וילנאי: כפי שציינתי, זה לא מהיום למחר.

תמר גוז'נסקי: אפשר לקבל מועדים לתקציב?

מתן וילנאי: אנחנו הקמנו מנגנון שיטפל בנושאים האלה.

מתן וילנאי: הזכרתי אותו בתשובה לחבר הכנסת טלב אלסאנע לפני כמה שבועות, ואני לא רוצה לחזור על העניין הזה.

ציפי לבני: מה עלות המנגנון?

מתן וילנאי: תקציב 2000 הוא תקציב קשה, שמיועד לעזור לחברה הישראלית להיחלץ ממצב מאוד מורכב ובעייתי.

מתן וילנאי: יותר ממגזר אחד חושב שהוא נפגע בתקציב הזה, וכפי שאמרתי, זה יעלה פה עוד לדיונים.

מתן וילנאי: אני רק רוצה להתייחס כרגע למגזר הערבי, שבו אנחנו עוסקים.

מתן וילנאי: ציינתי כבר בפעם הקודמת, ואני אחזור עוד הפעם עם נתונים לגבי יעדים של משרד החינוך כדוגמה – בתקציב הקפוא שלו, שחבר הכנסת ברכה הזכיר, ובצדק, כתקציב נתון עם מספר תלמידים הולך וגדל, הרי התוצאה היא ברורה לחלוטין.

מתן וילנאי: בשנת 1999 נבנו 349 כיתות במגזר הערבי מתוך 1,815.

מתן וילנאי: בשנת 2000 ייבנו 479 כיתות מתוך 1,880.

מתן וילנאי: העלייה היא מתונה, העלייה במגזר הערבי היא ב-30%.

מתן וילנאי: מסקנות של שלוש ועדות שעסקו במגזר הערבי, לרבות המגזר הבדואי, שהיו מונחות כאבן שאין לה הופכין, נוער מעליהן האבק.

מתן וילנאי: הטיפול יחל בשנת 2000.

מתן וילנאי: השנה, בשנת 2000 יהיו 50 מיליון שקל בתוכנית חומש של כ-250 מיליון שקל.

מתן וילנאי: מתנ"סים, ציינתי כבר בפעם הקודמת, שכל התקנים החדשים יהיו רק במגזר הערבי.

מתן וילנאי: אני רק רוצה להעיר, כי עלה פה גם נושא ספריית העיוורים; זה לא קשור להצעה של חבר הכנסת ברכה, אבל זה עלה קודם, בהצעת האי-אמון הקודמת.

מתן וילנאי: כל מה שהתחיל שם לא התחיל בחודשיים-שלושה האחרונים, האמינו לי.

מתן וילנאי: השלטון הקודם יכול לשאול את עצמו הרבה שאלות למה הגענו לאן שהגענו בעניין ספריית העיוורים.

איוב קרא: איזה קודם?

מתן וילנאי: בוועדת השרים התחלנו בטיפול שיטתי, שעוסק בהשלמת תוכניות המיתאר, ובשנת 2000 תרגישו את זה, שעוסק בכפרים הלא-מוכרים, שעוסק בהכפלת עובדים ערבים ודרוזים במגזר הממשלתי, ויש יעדים שאנחנו נדרוש לעמוד עליהם, והכנסת דירקטורים בתוקף חוק – בכל הדברים האלה אנחנו כבר עוסקים.

מתן וילנאי: בתת-ועדה שעוסקת בנושא הבדואים נתקדם בשנת 2000 ככל שנוכל לפי התקציב.

מתן וילנאי: הדגש הוא בכוונה וברצון לבצע.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע שסגרו את גני-הילדים בשגב-שלום כי הם לא בטיחותיים, כי הם לא מצוידים.

תמר גוז'נסקי: למה אתם פותחים שם גנים – – –

מתן וילנאי: כל מה שנאמר כאן, אני מניח, חברת הכנסת גוז'נסקי, לא התחיל בחודשיים האחרונים, או שאולי אני טועה.

תמר גוז'נסקי: רק עכשיו פתחתם גנים והם נסגרו.

תמר גוז'נסקי: אין לכם כסף להשקיע בילדים?

מתן וילנאי: אני שומע הכול וחוזר ואומר מה אנחנו מתכוונים שיהיה.

מתן וילנאי: אנחנו נעמוד בכל הדברים שציינתי.

מתן וילנאי: אני מציע לבדוק אותנו בעניין הזה בזמן הזה בעוד שנה, כשנהיה נוכח תקציב 2001 ונוכח הפעולות שנעשה בשנת 2000.

מתן וילנאי: כל צעקה פה, אין לי תשובה עליה.

מתן וילנאי: אני מוכן לבדוק כל דבר שיעלה אלי לגופו של עניין.

מתן וילנאי: נתתי הרבה תשובות, והחברים שיושבים פה מכירים חלק מהן.

מתן וילנאי: אני מוכן לתת תשובות להבא על כל נושא שיעלה אלי לגופו של עניין.

מתן וילנאי: אני ממליץ, כמובן, לדחות את הצעת האי-אמון.

מתן וילנאי: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לסדר הדיון.

אברהם בורג: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ויצמן שירי – איננו.

אברהם בורג: הבאה אחריו – חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אכן ראש הממשלה, כמדי יום שני, לא נמצא עמנו כאן אף שיש דיון בהצעת אי-אמון.

ציפי לבני: אבל כדאי אולי שהכנסת תברך אותו.

ציפי לבני: נדמה לי שהוא נבחר לסגן יושב-ראש האינטרנציונל הסוציאליסטי, או משהו כזה.

ציפי לבני: אני לא בטוחה ששם הם יודעים מה הוא עושה כאן, כי יכול להיות שהיו שוללים ממנו את התואר.

ציפי לבני: אני תמהה האם מפלגת העבודה חושבת לשוב ולהחזיר את הדגל האדום, שמסיבות אלקטורליות היא הורידה אותו, ולחזור לשיטה שגם פשטה את הרגל וגם בדרכה פשטה את היד אל כיסנו.

ציפי לבני: עיין ערך: הקיבוצים, ועיין ערך: ההסתדרות.

ציפי לבני: אבל, מאחר שראש הממשלה, כאמור, נסע להתכבד בתואר המפוקפק הזה בעיני, אין לנו אלא לברך אותו, רק חבל שיש פער בין ההצהרה, המקום שאליו הוא אמור להשתייך, הדעות שעליהן הוא מדבר ובין המעשים בפועל.

ציפי לבני: יכול לשאול השואל למה מוגשת הצעת אי-אמון לאחר שלכאורה נפתרה בעיית הנכים.

ציפי לבני: 38 הימים האחרונים של שביתת הנכים הציפו בעיה שהצדיקה את הצעת האי-אמון ומצדיקה גם את הדיון שמתקיים היום בכנסת.

ציפי לבני: נכון שבעיית הנכים לא היתה בעיה שצצה וקרתה בחודש האחרון, ואנחנו צריכים גם להגיד את זה.

ציפי לבני: אבל הבעיה הזאת הונחה לפתחה של הממשלה הזאת עכשיו במלוא חומרתה וחריפותה.

ציפי לבני: 38 הימים האלו הציפו בעיה חדשה, והיא אופן טיפולו של ראש הממשלה במשברים.

ציפי לבני: הליכוד לא רצה, בתחילת הנושא, לבוא ולנסות לעשות הון פוליטי מהעניין.

ציפי לבני: ייאמר שיושב-ראש ההסתדרות ראה לנכון, אני מניחה עקב הבנתו והכרתו את הלך המחשבה של שר האוצר, לבוא מולו גם עתה, כי, כזכור, בניסיונו הרב הוא הצליח, ערב בחירות 1996, לקבל משר האוצר דאז, אברהם בייגה שוחט, פתק כזה, צהוב וקטן, שהמשמעות שלו היתה חיוב תקציב המדינה במיליארדים.

ציפי לבני: ולכן אני מניחה שהוא ראה לנכון להעמיד את ניסיונו לרשותם של הנכים.

ציפי לבני: תוצאת השביתה אינה מעידה על כך שצריך להסיר את האי-אמון.

ציפי לבני: הנכים קיבלו את מה שהגיע להם, ואולי עדיין פחות.

ציפי לבני: החברה במדינת ישראל הרוויחה מהתוצאה הסופית, כי חברה נמדדת, כמו שרשרת, על-פי החוזק של החוליה החלשה שבה.

ציפי לבני: חיזוק הנכים חיזק אותנו כחברה, אבל הממשלה נכשלה בטיפול בנושא.

ציפי לבני: מסתבר שיש לנו ראש ממשלה, שכשהוא מנצח הציבור מפסיד, וכשהוא מפסיד הציבור מנצח ומרוויח.

ציפי לבני: כשראש הממשלה אוכף על הכנסת להצביע בעד הגדלת הממשלה, גם בסיבוב ההוא ראש הממשלה בדרכו, לשיטתו ניצח, אבל הציבור במדינת ישראל הפסיד, ובגדול.

ציפי לבני: אני מזכירה את זה עכשיו כדי להזכיר לראש הממשלה, שנכון שכסף לא צומח על העצים, אבל הכסף קיים.

ציפי לבני: זה עניין של סדר עדיפויות.

ציפי לבני: ואם אנחנו מדברים על הרחבת הממשלה, זה לא יותר מעלויות השרים וסגני השרים, בעלי התפקידים המיותרים במשרד ראש הממשלה.

ציפי לבני: שמענו רק עכשיו על יועצת מיוחדת שיש לאשת ראש הממשלה, שמלווה אותה במסעותיה.

ציפי לבני: כל השבועיים האחרונים היו על פער שכל כולו מתבטא בתפקידים המיותרים שיצר ראש הממשלה בשריו המיותרים, בסגני השרים המיותרים, ב-50 אנשי תקשורת מיותרים וביועצים למיניהם, שאחד מהם, דרך אגב, שימש הפעם בתיווך מול הנכים.

ציפי לבני: כי ראש הממשלה הוא הוא שהציג בעצם את התקציב כמלחמה שלו מול הציבור.

ציפי לבני: זה היה ראש הממשלה שנתן תיאור איך מעבירים תקציב, והוא הופתע.

ציפי לבני: הכנו את התקציב במשרד ראש הממשלה, וכל מה שהיה צריך לעשות זה להעביר אותו 400 מטר – אני מצטטת את ראש הממשלה – ממשרד ראש הממשלה לכנסת.

ציפי לבני: והוא לא מבין למה זה לא יכול לעבור.

ציפי לבני: כי בדרך, בקרב הזה שמתאר הרמטכ"ל לשעבר, יש ציבור שהוא גם צורח, אבל גם יש לו צרכים, והציבור הזה לא יכול לקום מכיסאות הגלגלים ולעמוד דום מול כל מה שראש הממשלה רוצה להעביר בכנסת.

ראובן ריבלין: תמתינו רגע, גברתי השרה וחברי חברי הכנסת מח'ול ושירי, תנו את הכבוד לחברת הכנסת הנואמת.

ראובן ריבלין: ניתנות לך בגלל זה עוד כמה דקות.

דליה איציק: היא לא סתם חברת כנסת.

ציפי לבני: וכשהם בוכים, מסביר ראש הממשלה למה הבכי לא יעזור.

ציפי לבני: אותו ראש ממשלה שאסף דמעה לדמעה ותרגם אותן לפתקים בקלפי.

ציפי לבני: הציבור, אדוני ראש הממשלה, הוא לא האויב שלך, הוא לא משתתף בקרב הזה מולך.

ציפי לבני: ניצחון שלך חייב להיות בהגדרה, ניצחון של התקציב צריך להיות בהגדרה ניצחון של הציבור.

ציפי לבני: הוא צריך לשלב וצריך לקבוע את סדרי העדיפויות שאתה ערב הבחירות התחייבת ואמרת לציבור שתקיים.

ציפי לבני: אין דבר בתקציב הזה שדומה, מתקרב, שואף להבטחות הבחירות.

ציפי לבני: זה עניין – וידע הציבור – זה עניין של בחירה, זה לא עניין של צורך, זה לא עניין של אי-אפשר, זה עניין של קביעת סדרי עדיפויות.

ציפי לבני: וכל עוד, אדוני ראש הממשלה, אתה תסתכל על השכבות החלשות, על הנכים ועל הציבור כמי שעומד בדרכך להעביר איזו החלטה שקיבלתם אתה ופקידיך במשרד האוצר – תמשיך ותהיה ראוי לאי-אמון שמוצע כאן היום בכנסת.

ציפי לבני: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת לבני.

ראובן ריבלין: הואיל והדיון הוא דיון סיעתי, אף שחבר הכנסת ויצמן שירי נקרא החוצה, ניתן לו את זכות הדיבור בשם סיעתו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ויצמן שירי, בבקשה.

ראובן ריבלין: היושב-ראש מבקש להעיר את תשומת לבך, כי בפעם הבאה כדאי להיות עירני לזכות הדיבור.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את נאומו של יושב-ראש האופוזיציה אריאל שרון.

ראובן ריבלין: אדוני הנואם, השרה, שהיא גם ממפלגתך, נקראה באופן דחוף לטלפון לחמש דקות.

ראובן ריבלין: אתה מסכים לדבר כאשר היא לא נמצאת?

ויצמן שירי: אין בעיה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ויצמן שירי: שמעתי את נאומו של יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת אריאל שרון, ולא ידעתי אם לצחוק או לבכות.

ויצמן שירי: שרון דיבר על מי ששפכו את דמו של נתניהו.

ציפי לבני: הבכי לא עוזר אצל ראש הממשלה שלך.

ויצמן שירי: תיכף אבהיר לך מי רגיש יותר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לבני, הרגע עזבת את הבמה.

ויצמן שירי: לא הפרעתי לה אפילו פעם אחת.

ציפי לבני: אתה צודק, זה לא יקרה יותר.

ראובן ריבלין: רק מרגע זה יימנה זמנך.

ויצמן שירי: לא ידעתי אם לבכות או לצחוק, ואבהיר למה: מתוך 22 השנים האחרונות, שרון שימש שר בממשלות ישראל במשך 18 שנה.

ויצמן שירי: אותו ילד שהוא כל כך רגיש כלפיו, הילד שנולד בדימונה בעת המהפך של 1977 והיום הוא בן 22 – מצבו הכלכלי היום הרבה יותר קשה משהיה כאשר נולד.

ויצמן שירי: בדרך כלל ההורים של אותם ילדים מובטלים, ולא אחת קורה שגם האם וגם האב מובטלים.

ויצמן שירי: אתם, אותם אנשים שמדברים על רגישות, תקעתם את הנגב 50 שנה אחורנית.

איוב קרא: הממשלה הזאת היתה 50 שנה בשלטון?

אליעזר זנדברג: מ-1977, 50 שנה אחורה, זה יוצא 1927.

ויצמן שירי: אמרתי שהחזרתם את הנגב 50 שנה אחורנית.

ויצמן שירי: תקעתם, החזרתם.

ויצמן שירי: מי שנולד ב-1977 הוא בן 22 שנה היום.

ויצמן שירי: חבר הכנסת אריאל שרון היה שר לפחות 18 שנים מתוך 22 השנים האחרונות.

ויצמן שירי: אמרתי ח"י שנים, רק שאותו ילד בדימונה, לא בטוח שהוא חי, וזאת מסיבה פשוטה: בשלושת החודשים האחרונים שבהם קיימת הממשלה הזאת, כל שבוע יש הצעת אי-אמון.

ויצמן שירי: על מה?

ויצמן שירי: על כך שיש אבטלה, על כך שהנכים מסכנים ועל כך שאתם טוענים שראש הממשלה הבטיח.

ויצמן שירי: הפחד שלכם הוא לא רק מכך שהבטיח, הפחד שלכם הוא מכך שחלק גדול מההבטחות שלו תקוימנה.

ויצמן שירי: אצה לכם הדרך, אתם רוצים שהוא יטעה בחלוקת התקציב, ואז יקרה מה שקרה לממשלה הקודמת עם סדרי העדיפויות שלה, על כל מה שמשתמע מכך.

ויצמן שירי: ראינו מה קרה ביישובים שבהם קיבל נתניהו 70% ו-80% מהקולות.

ויצמן שירי: אני לא רוצה לחזור עוד הפעם על הסיפור הידוע של נתיבות.

ויצמן שירי: הוא הטיס את ראש עיריית נתיבות אתו לארצות-הברית כדי להראות לו עד כמה אכפת לו מנתיבות.

ציפי לבני: שמענו שגם הפעם היה המטוס של ראש הממשלה מלא.

ויצמן שירי: את לא זוכרת, הבטחת שלא תפריעי.

ויצמן שירי: אני אומר מה הוא הבטיח.

ויצמן שירי: הוא הבטיח שישנה את פני המדינה.

ויצמן שירי: הוא וחבר הכנסת שרון – אם את מדברת על הבטחות – באו אל תושבי באר-שבע והבטיחו רכבת מהירה לנגב.

ויצמן שירי: הרכבת ישנה?

ויצמן שירי: הבטיחו שפח האשפה של מדינת ישראל לא יהיה באתר דודאים.

ויצמן שירי: חברת הכנסת ציפי לבני, אם את רוצה, אני מוכן להביא לך הקלטות.

איוב קרא: בגלל זה בחרו בך.

ויצמן שירי: הם קיבלו משק עם אבטלה של 6.8% בממוצע בנגב, כאשר בבאר-שבע היתה האבטלה 6.2%.

ויצמן שירי: הממשלה של היום קיבלה ממוצע של 8.6% אבטלה בנגב.

ויצמן שירי: בנתיבות האבטלה היתה 8.5%, והיום – 13%.

ויצמן שירי: כך נגיע לדימונה, למצפה-רמון ולירוחם.

ויצמן שירי: את אמרת שאהוד ברק שיקר את האנשים וקיבל את תמיכתם.

ויצמן שירי: פתק אחרי פתק, פתק אחרי פתק, פתק אחרי פתק שביבי נתניהו קיבל מתושבי הנגב – גרם למצב שבו הנגב נמצא היום.

ויצמן שירי: אתם יודעים למה זה קרה, אבל אתם לא מסוגלים להתמודד עם האמת.

ויצמן שירי: באתם לתושבי הנגב ואמרתם להם: חוק עידוד השקעות הון צריך להשתנות.

ויצמן שירי: מה עשיתם?

ויצמן שירי: הלכתם ושיניתם.

ויצמן שירי: אותו סטטוס היה מקודם לנגב, וביהודה ובשומרון לא קיבלו אותם מענקים ואותן משכנתאות – הלכתם ושיניתם, ואף אחד לא הגיע עוד לנגב.

ויצמן שירי: ציינו מפעל אחד לכפרות שהבאתם לנגב בשלוש השנים שבהן כיהנתם.

ויצמן שירי: לא תוכלו לציין אף מפעל אחד, וזאת מסיבה פשוטה.

ויצמן שירי: ואני שומע אותו כאן תוקף אותנו על כך שתקפנו את נתניהו.

ויצמן שירי: אבל הוא שכח.

ויצמן שירי: הוא כנראה שכח אותם אנשים שאמרו על תושבי הנגב, כי האינדיאנים האלה צריכים את המכוניות.

ויצמן שירי: אותם אינדיאנים נשארו בנגב, ואי-אפשר לספר להם סיפורים.

איוב קרא: מה עם האבטלה בדימונה?

ויצמן שירי: אני בנם של אותם אנשים שאותם אנשי ליכוד חושבים שהם אינדיאנים.

ויצמן שירי: אתם מזלזלים כנראה באינטליגנציה של האנשים, ואתם לא לומדים.

איוב קרא: מה עם האבטלה הגואה בבאר-שבע?

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, אני מבין שזה מה שנקרא דו-שיח.

ויצמן שירי: אני מציע שתתחיל לקצוב את זמני מההתחלה.

ויצמן שירי: כל הזמן מפריעים לי.

ראובן ריבלין: התחלפתי בתפקיד היושב-ראש כדי לומר לך, שאני הייתי בטוח שכולם בנגב הצביעו בעדך.

גדעון עזרא: היושב-ראש התחלף, תסתכל עלי.

ויצמן שירי: חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה שתדע שזו הפעם הראשונה זה 20 שנה שאיש שמאל ניצח בנגב, כי לתושבים נמאס מהסיפורים שלכם.

ויצמן שירי: אתם לא הבנתם את זה?

ראובן ריבלין: – – –

גדעון עזרא: תן לו לסיים את דבריו.

ויצמן שירי: לאותו איש שדיבר על יד ימין ויד שמאל של נתניהו; לאותו איש שאמר ש-6% מהשטח זו סכנה למדינת ישראל ואחר כך חתם על ויתור על 13%; לאותו איש שחזר מ"וואי" כאשר היה מקורר ובא במיוחד לישיבת המרכז כדי לשכנע את חברי מרכז הליכוד שההסכם הזה טוב – אני רוצה לומר, שאם הוא מנסה לומר מהי אמינות, שילך ויבדוק את עצמו.

ויצמן שירי: אותם אנשים שמדברים על רגישות צריכים לבקש סליחה מאותם אנשים שנפגעו מחוסר הרגישות שלהם, אותו חוסר רגישות שאתם גיליתם במשך תקופה ארוכה.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

גדעון עזרא: את הדברים האלה כבר שמענו ממך, אתה צריך לומר דברים חדשים.

ויצמן שירי: אני מדבר על הונאה.

ויצמן שירי: אתם הוניתם את הציבור, אתם מכרתם את הלוקשים, והציבור העניש אתכם וביקש מכם לשבת כאן, על מנת שכולם יזכרו מי גרם לאבטלה, מי גרם למיתון, מי גרם לאגרות על התרופות ומי גרם לכך שיש אותם מסכנים.

ויצמן שירי: אתם תוקפים את הממשלה על שאין לה רגישות, אבל הציבור אמר את דברו.

ויצמן שירי: לכן אני מציע לכם כי תיתנו שנה אחת של קרדיט לממשלה, תירגעו, ואני מבטיח לכם שבעוד שנה, אם הדברים לא יהיו כפי שראש הממשלה הבטיח, יחד אתכם אתקוף אותו על כך.

ויצמן שירי: תודה, אדוני היושב-ראש.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, ולאחר מכן – חבר הכנסת יאיר פרץ.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה עתה על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 12), התש"ס–1999.

ש' כרם: תודה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: דרך הטיפול בשביתת הנכים; .

גדעון עזרא: הבטחותיו לשוויון האוכלוסייה הערבית, פתרון בעיית

גדעון עזרא: חבר הכנסת יאיר פרץ, חמש דקות לרשותך.

גדעון עזרא: אחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

גדעון עזרא: בבקשה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראש הממשלה של כולנו, מר אהוד ברק, עסוק מאוד בשבועות האחרונים בניסיון להתקדם במשא-ומתן המדיני עם הפלסטינים.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, מאמציו המרובים בתחום זה מסתירים לו, כנראה, את מראה הנכים שהפגינו זה השבוע החמישי מול משרדי הממשלה בדרישה לגיטימית לחיות במדינת ישראל בכבוד.

יאיר פרץ: בעוד מר ברק וצמרת מנהלי המשא-ומתן מדלגים ממלון פאר אחד למשנהו בארץ ובעולם, הפגינו הנכים על כיסאות גלגלים ברחובות ירושלים.

יאיר פרץ: אל מול קבלות הפנים והקוקטיילים, בהשתתפות הפוליטיקאים מכל קצות תבל, זעקו הנכים את זעקתם הפשוטה וקורעת הלב.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, מדוע היינו צריכים לצפות יום יום במחזה הקשה של הנכים המפגינים מול משרדי הממשלה?

יאיר פרץ: כיצד נמצא הפתרון רק בשעות האחרונות ולא קודם לכן?

יאיר פרץ: כמה קל לבטל את רגשות החלשים יותר.

יאיר פרץ: בדמעות לא פותרים בעיות, כך, אדוני ראש הממשלה, אמרת לנציגי המשא-ומתן, רק שכחת כי הדמעות שזלגו היו דמעות של כאב, אדוני ראש הממשלה, דמעות של תסכול, של חוסר אונים לנוכח מול המצב הבלתי-נסבל של אחינו הנכים, המבקשים לקיים אורח חיים מכובד ואנושי.

יאיר פרץ: "כבוד" – זו היתה הססמה שהובילה את קמפיין הבחירות שלך במהלך הבחירות האחרונות.

יאיר פרץ: מעל כל מסך ובכל מיקרופון הצהרת: כבוד לחולים, כבוד לאבא הזקן, כבוד לדור הישיש, כבוד לנכה.

יאיר פרץ: היכן הכבוד שלך, אדוני ראש הממשלה?

יאיר פרץ: היכן הכבוד לנכים שזעקו יום יום מול לשכתך?

יאיר פרץ: אטימות – האם זו המלה המתאימה לך?

יאיר פרץ: עברו בסך הכול כ-100 וכמה ימים מאז הבחירות.

יאיר פרץ: איזו אטימות תהיה לך בעוד שנה-שנתיים אם תכהן כראש הממשלה?

יאיר פרץ: אתה, אדוני ראש הממשלה, נבחרת על בסיס הבטחותיך לשינוי חברתי אמיתי, על ססמאותיך לשוויון ולהגינות.

יאיר פרץ: אותם נכים שהפגינו עד עתה בתביעה לחיות בכבוד, פשוטו כמשמעו, בחרו בך, אתה חייב להם הכול; חייב בפתרון אמיתי, צודק והומני לפלח האוכלוסייה – חלש יותר ופגיע יותר, אבל פלח אינטגרלי ובלתי נפרד מכלל ישראל.

יאיר פרץ: אני שואל אותך כראש הממשלה של כולנו, מדוע החברה הישראלית צריכה היתה להגיע למצב כל כך עלוב, כל כך משפיל?

יאיר פרץ: כיצד לא נמצא פתרון לסיטואציה קשה זו מוקדם יותר?

יאיר פרץ: במקום להגביר את הפתיחות של האדם השלם והלא-פגוע כלפי הפגועים והנכים, גרמת למצב הפוך, ובכך שימשת דוגמה חינוכית שלילית לדפוס התנהגות שאותו אנו מנסים לעקור מן השורש זה שנים רבות.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, יש להסתכל לאחינו הנכים בעיניים ולראות בהם אמא, אבא, אחים ובנים, לחוש את מצוקתם ולדאוג לרווחתם כדי למנוע את הישנותו של משבר אומלל זה, המהווה תעודת עניות לחברה הישראלית שאתה עומד בראשה ואחראי לה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני פונה לראש הממשלה.

יאיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, עניי עירך קודמים.

יאיר פרץ: אל תשכח מאין אתה בא, למי אתה מחויב ולאן אתה הולך.

יאיר פרץ: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, ואחריה – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

גדעון עזרא: חמש דקות תמימות.

גדעון עזרא: אפשר פחות.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ממשלה חדשה התחייבה למען המגזר הערבי, ועל המנדט הזה היא קמה.

חוסניה ג'בארה: עברו ארבעה חודשים, ואני לא רואה שישראל רוצה שינוי.

חוסניה ג'בארה: מה שהיה הוא שיהיה.

חוסניה ג'בארה: התקציב לשנת 2000, שעבר בקריאה ראשונה, אינו מביא אתו בשורה חדשה.

חוסניה ג'בארה: תקציב זה, מבחינתי, הוא תעודת עניות לממשלה ולדרכה החדשה.

אליעזר זנדברג: תצביעי נגד.

חוסניה ג'בארה: התקציב הזה הוא לא תקציב של כולם, הוא תקציב של האוכלוסייה היהודית בלבד.

אליעזר זנדברג: תצביעי נגד.

חוסניה ג'בארה: הוא לא מבשר צמיחה ואינו שונה מהתקציב שעבר בשנה שעברה בממשלתו של נתניהו.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שואלת, איפה פה השינוי?

חוסניה ג'בארה: איפה השינוי?

חוסניה ג'בארה: ביום חמישי שעבר, חברי, יחד עם חברי בוועדת הפנים של הכנסת, סיירתי בערים המעורבות רמלה ולוד.

חוסניה ג'בארה: ערים אלה הן דוגמה לייאוש ולהשפלה שתרגמו עצמם לפשע ולאלימות.

חוסניה ג'בארה: נוצרה שם תת-תרבות של פשע וסכין בעקבות שורה ארוכה של הבטחות שמעולם לא מומשו.

חוסניה ג'בארה: לנגד עיני ראיתי ילדים זרוקים ברחוב, רעבים ללחם, ללא מסגרת חינוכית, ילדים בני 10 עד 14 משתמשים בסמים ולאף אחד לא אכפת.

חוסניה ג'בארה: מציאות סוציו-אקונומית זו הובילה לצמיחה של זרעי פרא, וכל עוד תימשך האבטלה ויימשך העוני – יישפך דם.

חוסניה ג'בארה: כן, יישפך דם.

חוסניה ג'בארה: ממשלות ישראל זרעו רוח וקצרו סופה.

חוסניה ג'בארה: משטרת ישראל אינה מתייחסת במלוא הרצינות למעשי הרצח והאלימות ואינה פועלת באותה נחישות והתמדה, לעומת המגזר היהודי.

חוסניה ג'בארה: צריך לאסוף את כל כלי הנשק הלא-חוקיים הנמצאים בידיים פרטיות על מנת שלא נהפוך למדינה של מיליציות.

חוסניה ג'בארה: אני שואלת, כמה מקרי רצח פוענחו במגזר הערבי?

חוסניה ג'בארה: אך כנראה במקום לבצע טיפול שורש בבעיה – ממשלת ישראל מחליטה לשלוח מסתערבים לתוך היישובים הערביים, ובמיוחד בתוך המסגדים.

חוסניה ג'בארה: הממשלה מעוניינת להחזיר את ערביי ישראל לימי הממשל הצבאי ולשים אותנו תחת זכוכית מגדלת, במקום לראות בנו הערבים השותפים.

חוסניה ג'בארה: מערכת יחסים זו של שולט ונשלט, חברים, משפיל ומושפל, מזמינה את המושפל והנשלט להתקומם נגד מדכאיו.

חוסניה ג'בארה: 50 שנה אנו חיים אתכם, ואם אנו זקוקים לתעודת יושר, השנים הן תעודת היושר שלנו.

חוסניה ג'בארה: אתם מדברים על קיצונים ומסתכלים עלינו כאילו כל אחד מאתנו הוא מפגע בפוטנציה?

חוסניה ג'בארה: ישראל גם אינה מטפלת בבעיית האבטלה הקשה.

חוסניה ג'בארה: בחברות ממשלתיות מועסקים רק שלושה ערבים מתוך 641 ממלאי תפקידים; מכלל 50,000 עובדי המדינה רק 5% הם עובדים ערבים.

חוסניה ג'בארה: מה הסיכוי של אקדמאי ערבי להיקלט בתום לימודיו במקום עבודה המתאים לתחום התמחותו?

גדעון עזרא: חברת הכנסת ג'בארה, את צריכה לסיים.

חוסניה ג'בארה: אני מסיימת.

חוסניה ג'בארה: חברי חברי הכנסת, הסיכוי של האקדמאים להשתלב הוא אפס.

חוסניה ג'בארה: גם בממשלת ברק הערבים לא יכולים לעבוד.

גדעון עזרא: תודה.

חוסניה ג'בארה: במערכת החינוך במגזר הערבי – – –

גדעון עזרא: סליחה, סיימת את הזמן שלך.

גדעון עזרא: תשאירי משהו לפעם הבאה.

גדעון עזרא: תודה לך.

חוסניה ג'בארה: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אליעזר זנדברג; חמש דקות.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת רוני מילוא.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שאתחיל בדברי – שתי הערות קצרות.

אליעזר זנדברג: 1.

אליעזר זנדברג: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה דיברה נגד הממשלה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לחזק אותך, תהיי אמיצה עד הסוף, תצביעי נגד הממשלה באי-אמון, תצביעי נגד התקציב.

אליעזר זנדברג: לא רק לדבר – לעשות, זה מה שצריך.

אליעזר זנדברג: 2.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תראה את אטימות הממשלה הזאת.

אליעזר זנדברג: יש כאן דיון שנוגע למדיניות הממשלה ולאטימותה כלפי הנכים ששבתו חודש ימים עד שקיבלו את מבוקשם, ואין אף נציג של הממשלה שנוכח בדיון.

אליעזר זנדברג: אני מסתכל סביבי, אין כאן אפילו נציג אחד של הממשלה.

גדעון עזרא: אתה צודק, אנחנו נבדוק את זה.

אליעזר זנדברג: לא ראש הממשלה, לא שר, אפילו איזה סגן שר בקושי.

אליעזר זנדברג: הרי הרחיבו את הממשלה.

גדעון עזרא: אחמד טיבי פה.

אליעזר זנדברג: הוא עוד לא סגן שר.

אליעזר זנדברג: הוא עובד על זה, אבל הוא עוד לא סגן שר.

אליעזר זנדברג: הרחיבו את הממשלה, קבעו 24 שרים, אני לא יודע כמה סגני שרים קבעו – שישה, שמונה.

אליעזר זנדברג: מה קורה פה, רבותי, כולם עסוקים?

אליעזר זנדברג: אין אחד שיכול לבוא לכאן ולהסביר את מדיניות הממשלה?

אליעזר זנדברג: הלוא אנחנו עוסקים כאן באטימות, זה הנושא.

אליעזר זנדברג: תראו כמה הם אטומים.

אליעזר זנדברג: ראש הממשלה אטום ולא בא; השרים אטומים ולא מגיעים; סגני השרים אטומים ולא באים; איפה הם כולם?

אליעזר זנדברג: אנחנו רוצים לשמוע מה קורה.

אליעזר זנדברג: אין אף אחד שיקשיב לדברים ואין אף אחד שיתייחס אליהם.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול שאלה אחת מרכזית: מה המסקנה משביתת הנכים ומהתוצאות שלה?

אליעזר זנדברג: אני רוצה להזכיר לכולם מה אמר שר האוצר בייגה שוחט מלכתחילה.

אליעזר זנדברג: הוא אמר: לא ניתן לנכים כדי לא להיראות חלשים ועל מנת שלא נצטרך לתת לשאר.

אליעזר זנדברג: זו היתה המדיניות או קו החשיבה של שר האוצר.

אליעזר זנדברג: אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, מה עם השאר?

אליעזר זנדברג: הסטודנטים שראש הממשלה הבטיח להם ולא קיים ולדעתי הם כבר מיואשים ומבינים שכבר שום דבר לא יעזור; הזקנה במסדרון בית-החולים שראש הממשלה ברק אמר שידאג לה, גם היא מיואשת והיא יודעת שההבטחות של ראש הממשלה ברק לא יתמלאו ולא יקוימו; הזוגות הצעירים שברק הבטיח להם שינוי – השינוי היחיד שהממשלה הזאת הביאה לזוגות הצעירים הוא שמצבם שונה לרעה.

אליעזר זנדברג: כולם כבר הבינו, כך אני סבור, שממשלת ברק היא בלון של הבטחות, בלון הבטחות ריק מתוכן.

אליעזר זנדברג: המציאות מתפוצצת בפניהם של אלה שהצביעו בעד הממשלה הזאת מתוך תקווה לשינוי.

אליעזר זנדברג: המציאות מתפוצצת והמצב נותר בעינו.

אליעזר זנדברג: המציאות של מצביעי ברק היא מציאות קשה של אכזבה והתפכחות מתקוות.

אליעזר זנדברג: מכאן עולה גם השאלה, מדוע שר האוצר נכנע בסופו של דבר.

אליעזר זנדברג: האם פתאום הדמעות ריגשו אותו?

אליעזר זנדברג: האם פתאום הטענות שכנעו אותו?

אליעזר זנדברג: האם לקח לו 30 יום לעכל, להפנים, להבין את הטענות השונות של הנכים ולהגיע למסקנה שהם צודקים?

אליעזר זנדברג: לא, רבותי חברי הכנסת, הסיבה היחידה שבגללה החליט שר האוצר לשנות את המדיניות שלו היתה דאגתו הכנה לא למצבם של הנכים, אלא דאגתו הכנה למצבו ולתדמיתו של ראש הממשלה בעיני הבוחרים.

אליעזר זנדברג: אני סבור שהרגישות היחידה של ראש הממשלה היא לתדמיתו.

אליעזר זנדברג: לא הנכים, לא הסטודנטים, לא הזקנה החולה במסדרון, לא הזקנים מטרידים אותו; מה שמטריד אותו הוא השאלה מה חושב עליו הציבור בישראל.

אליעזר זנדברג: מכאן גם המסקנה שלי, שהאיש, ראש הממשלה, וממשלתו אטומים.

אליעזר זנדברג: אם הייתי צריך חיזוק נוסף לדברי, אדוני היושב-ראש, אני יכול למצוא אותו בדרך שבה הממשלה הזאת מטפלת בנושא האבטלה.

אליעזר זנדברג: תראה מה קורה לנגד עינינו.

אליעזר זנדברג: יש בארץ מפעלים שמייצרים ונסגרים עכשיו כי הממשלה הפסיקה להזמין מהם תוצרת.

אליעזר זנדברג: למה, כי הם מייצרים תוצרת גרועה?

אליעזר זנדברג: לא, האיכות שהם מייצרים זהה לאיכות של כל מפעל אחר באותו תחום בעולם.

אליעזר זנדברג: הם מייצרים במחיר יקר מדי?

אליעזר זנדברג: לא, הם מוכנים למכור במחיר של כל מתחרה מחוץ-לארץ.

אליעזר זנדברג: אבל הממשלה אומרת, כי משיקולים תקציביים של צבא-הגנה לישראל הם לא יקנו מ"פליציה", ונעליים תוצרת ישראל הם לא יקנו.

אליעזר זנדברג: איפה ראש הממשלה שהוא גם שר הביטחון וצריך לראות את המדיניות הכוללת ולהבין שכאשר אתה סוגר מפעל זה לא שאתה חוסך כמה שקלים בתקציב הביטחון, אלא אתה יוצר בעיה אחרת?

אליעזר זנדברג: אתה יוצר בעיה כלכלית, כי צריך לשלם דמי אבטלה ותמיכה למשפחות, ואתה גם יוצר בעיה חברתית עמוקה.

אליעזר זנדברג: זה ראש ממשלה של כולם?

אליעזר זנדברג: זה ראש ממשלה שרגיש לבעיות?

אליעזר זנדברג: זו ממשלה אטומה, שהעומד בראשה אטום לבעיות האמיתיות שמטרידות את מדינת ישראל ואת החברה במדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה מתעלם מבעיות התעסוקה, הוא לא ראש הממשלה של המובטלים; ראש הממשלה מתעלם מציבור הנכים, הוא לא ראש הממשלה של הנכים; ראש הממשלה מתעלם מהסטודנטים, הוא לא ראש הממשלה של הסטודנטים; ראש הממשלה מתעלם מהזוגות הצעירים, הוא לא ראש הממשלה של הזוגות הצעירים; ראש הממשלה מתעלם גם מהזקנים, הוא גם לא ראש הממשלה של הזקנים.

אליעזר זנדברג: בעצם הוא לא ראש הממשלה של כולם, אבל אתם יודעים מה?

אליעזר זנדברג: הוא כן ראש הממשלה של כולם.

אליעזר זנדברג: כי לכולם הוא מתייחס באותה צורה – באטימות מוחלטת.

אליעזר זנדברג: זו הסיבה שצריך להצביע נגד הממשלה בהצעת האי-אמון.

אליעזר זנדברג: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת רוני מילוא, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

גדעון עזרא: חמש דקות.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדיון כזה היו צריכים להשתתף שרי הממשלה, לפחות חלק מהם.

רוני מילוא: אני גם חושב שהיו צריכים להגיש את האי-אמון כשראש הממשלה נמצא פה, והוא היה צריך להיות פה ולשמוע את הדברים שנאמרים, כי הנושא חשוב והדברים שנאמרים חשובים.

רוני מילוא: לכן אני דוחה את השתתפותי בדיון הזה עד שיהיו פה שרי ממשלה ועד שיהיה פה ראש הממשלה שישמע את הדברים החמורים על הטיפול הכושל של הממשלה ובצורה כל כך לא ראויה בשביתת הנכים ובבעיות שעומדות על הפרק.

רוני מילוא: בינתיים יישארו שרים במקומם, הממשלה תישאר במקומה עד שנוכל לקיים את הדיון כאן אתם.

גדעון עזרא: תפסת שיא, רוני.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת זבולון אורלב רוצה לחקות את חבר הכנסת רוני מילוא?

גדעון עזרא: אני לא יודע.

זבולון אורלב: לא, אני רוצה את הזמן שלו.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התרגלנו כבר לשגרת שביתות מכל הסוגים, אבל שביתת הנכים היתה מהקשות שבשביתות.

זבולון אורלב: הנכים הצליחו במאמץ ובהקרבה לרכז סביבם את אהדת העם מסיבה אחת עיקרית: הצדק היה עמם.

זבולון אורלב: בראשית כל שביתה עושים הממשלה ופקידיה הערכת מצב מה מידת נחישות השובתים, לאיזה גיבוי ציבורי הם יזכו וכמה זמן יחזיקו מעמד בשביתתם.

זבולון אורלב: כבר בימיה הראשונים של שביתת הנכים ניתן היה להבין שהממשלה שוגה מאוד בהערכותיה.

זבולון אורלב: היא לא הסכימה לתת לנכים את מבוקשם רק מפני שהיא חשבה שניתן יהיה להגיע אתם להסכם בסכומים פחותים מאלה שהיא התעקשה עליהם לפני כחודש ימים.

זבולון אורלב: היא חשבה שהיא תוכל לסיים את השביתה בסכומים פחותים.

זבולון אורלב: חברה נבחנת בהתייחסותה לחוליות החלשות שלה, לאותן קבוצות שזקוקות לסיוע ולעזרה, כדוגמת הנכים.

זבולון אורלב: יחס הממשלה לקבוצות חזקות אינו מעיד על רגישות ועל היכולת לנהל מדיניות חברתית צודקת.

זבולון אורלב: קבוצות חזקות יודעות להשיג בכוחות עצמן, ולעתים גם יותר ממה שמגיע להן.

זבולון אורלב: קבוצות חלשות, כדוגמת הנכים, שאין להן עמדת לחץ על המדינה, הן שזקוקות לסיוע ולעזרה, והן המבחן האמיתי למוסריותה ולדרכה החברתית הצודקת של הממשלה.

זבולון אורלב: מוסכם על כולם, שאין כאן שאלה של מחסור בתקציב, ואף אחד לא יקבל את התירוץ שחסרים 140 מיליון ש"ח בתקציב המדינה.

זבולון אורלב: הכול שאלה של סדרי עדיפויות, סדרי קדימות, שאלה של רגישות, שאלה של צדק ומוסר חברתי.

זבולון אורלב: סוף טוב הכול טוב, וצריך לשבח את הממשלה, שגם אם באיחור גדול מאוד ידעה להתגבר ולקבל את ההחלטה הנכונה, לבוא לקראת הנכים, ובכך עשתה צדק לנכים.

זבולון אורלב: ראויים הנכים לקבל את זכויותיהם בזכות.

זבולון אורלב: כולנו, והממשלה בראש, צריכים לבקש סליחה מהנכים.

זבולון אורלב: סליחה שגרמנו לכם סבל כל כך גדול עד שהכירו בצדקתכם.

זבולון אורלב: סליחה שנאלצתם לשבות בתנאים-לא-תנאים, בימי חול ובימי שבתות, בימים ובלילות.

זבולון אורלב: סליחה שלא השכלנו להקדים ולהכיר בפתרון הנכון והראוי עבורכם.

זבולון אורלב: אני מקווה שכולנו למדנו את הלקח, והממשלה בראש, ונדע להבא לגלות את הרגישות החברתית כלפי אוכלוסיות נזקקות לסיוע.

זבולון אורלב: אם הממשלה אומנם למדה את הלקח של שביתת הנכים, תהא זו כפרה לסבל שנגרם לנכים.

זבולון אורלב: אשר להצעת האי-אמון של חד"ש בדבר שוויון לאוכלוסייה הערבית, מלים ספורות.

זבולון אורלב: אומר כבר בתחילה, שזו חובה של כל ממשלה, חובה מוחלטת, בלי פשרות, לדאוג לשוויון תקציבי לכל אזרחיה, בלי להבחין אם ערבי הוא או יהודי או להבחין הבחנה כלשהי.

זבולון אורלב: מבחינה זו צריכה האוכלוסייה הערבית לדעת, כי המפד"ל, ואני בתוכה, נדאג לסייע בכך בכל דרך, כפי שגם השתדלנו לעשות בעבר.

תאופיק חטיב: כולל הצבעה?

זבולון אורלב: לא.

זבולון אורלב: לא כולל בהצבעה, כי יש לי אמון שהממשלה הזאת תקדם את השוויון לאוכלוסייה הערבית.

זבולון אורלב: יש לי אמונה שלמה שכך אומנם ייעשה.

זבולון אורלב: אולם, אני חייב לומר, כי מאז כניסתי לכנסת, ואני מכיר את האוכלוסייה הערבית רבות מתפקידי הקודמים, אני כל פעם עומד מופתע וקצת נדהם מהעמדות שמביעים המנהיגים של האוכלוסייה הערבית כאן בכנסת כלפי היות מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.

זבולון אורלב: אני אומר את הדבר הזה כיהודי, איש מפד"ל, שמעוניין מאוד שיהיה שוויון מוחלט לאוכלוסייה הערבית במדינת ישראל והוכיח זאת גם במעשים.

זבולון אורלב: בעת שחלק לא מבוטל מהמנהיגות הערבית מדבר כאן מעל דוכן נכבד זה, אני חש שעומד כאן אזרח ומדבר ומגרונו יוצאים דברים שאינם משקפים את מה שאני מבין שהם דאגה אמיתית כנה של אזרח למדינתו.

זבולון אורלב: תמיד אני עושה את ההשוואה: האם יהודי באיזה פרלמנט בעולם היה מעז לומר אותם דברים שאומר כאן אותו מנהיג ערבי?

זבולון אורלב: ואינני מתכוון לחבר זה או אחר.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אורלב, עליך לסיים.

זבולון אורלב: אני רוצה לסיים ולומר, שאני חושב שלמנהיגות הערבית יכול להיות משקל גדול מאוד בהגברת האחדות והאחווה במדינת ישראל ובהשגת שוויון לא רק בתקציבים אלא גם בדאגה למדינת ישראל.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת משה גפני – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת תאופיק חטיב, חמש דקות.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השרה, חבר הכנסת אורלב יצא.

תאופיק חטיב: הוא התחיל את נאומו בנושא האי-אמון וסיים בנושא חברי הכנסת הערבים, ורציתי להציג לו כמה שאלות, ואפילו לוותר על הנאום שלי בעניין האי-אמון.

תאופיק חטיב: רבותי חברי הכנסת, ערב הבחירות הגשנו רשימת תביעות לראש הממשלה, רשימה שחשבנו שביישומה יכול לבוא חלק מהישועה למגזר הערבי, חלק מתיקון העוול המתמשך זה 50 שנה, יכולים להיות טיפ-טיפה שינויים בסדר העדיפויות של ממשלה, שלפחות כך הבטיחה לפני כניסתה לתפקיד, לפני הבחירות.

תאופיק חטיב: ואז הציגו לנו, ממש בד בבד עם התביעות שלנו, מסמך שקראו לו "מסמך ברק למגזר הערבי".

תאופיק חטיב: למען האמת, המסמך לא ענה על הדרישות שלנו.

תאופיק חטיב: אבל ראינו בו שינוי חשוב לקראת קידום המגזר הערבי, ובלב כבד הסכמנו לו.

תאופיק חטיב: אבל, אפילו המסמך הזה, שבא לענות על משהו בסביבות 50% מהציפיות של האוכלוסייה הערבית לשנת 2000, המסמך הזה נזרק הצדה כאשר הציגו את תקציב שנת 2000.

תאופיק חטיב: אני תמה: אם בתום שנה וחצי – זאת אומרת, כבר חצי שנה הממשלה מתפקדת עד סוף השנה הזאת, ותקציב שנת 2000 עוד שנה – מתוך ארבע שנים, האוכלוסייה הערבית אפילו לא מקבלת שינוי קטן של אחוזים בודדים, להיפך, יש קיצוץ השווה לקיצוץ של כל המגזרים שהיו מועדפים במשך 50 שנה – בקיצוץ אנחנו שווים – אם כך מצבנו בממשלה הזאת, לאן פניה של האוכלוסייה הערבית?

תאופיק חטיב: ומה היא באמת צריכה לעשות?

תאופיק חטיב: חלק מהחברים שאלו: הסיעות הערביות מגישות אי-אמון בממשלת השמאל כביכול?

תאופיק חטיב: בוודאי.

תאופיק חטיב: אפילו נדאג להפיל אותה, את הממשלה הזאת, אם היא לא תשנה את מדיניותה, ואני מתחיל דווקא עם המדיניות החברתית והשוויונית כלפי האוכלוסייה הערבית.

תאופיק חטיב: אני מתחיל מכאן.

תאופיק חטיב: כל מי שרצה למכור לנו את הלוקש של השלום, ממשלת שלום, אוי ואבוי, אל תפילו אותה – אם מישהו חשב שהשלום חשוב רק לעשרת חברי הכנסת הערבים, כנראה הוא טועה ומטעה.

תאופיק חטיב: השלום חשוב לנו והוא חשוב, אבל לא יותר מאשר לכל חבר כנסת אחר שדואג לאוכלוסייה שהוא מייצג.

תאופיק חטיב: לא ימכרו לנו את הססמה הזאת ובזכות אותה ססמה נצטרך לשלם מחיר עוד 50 שנה, כפי ששילמנו את המחיר של 50 השנים שעברו.

תאופיק חטיב: זה לא.

תאופיק חטיב: אם הממשלה הזאת לא תשנה בסעיפי התקציב דברים מהותיים כלפי האוכלוסייה הערבית, אנחנו נפיל אותה.

תאופיק חטיב: אני אומר את הדברים כמות שהם, ברורים ביותר.

יהושע מצא: כלאם פאד'י.

תאופיק חטיב: אני קצת שונה מהליכוד.

תאופיק חטיב: אני יודע שאתם מדברים הרבה כלאם פאד'י.

טלב אלסאנע: אנחנו תומכים בהצעת האי-אמון.

יהושע מצא: כשהיא תיפול, אתם נשכבים על הרצפה.

תאופיק חטיב: יש לך מבחן.

גדעון עזרא: אל תפריע לו, הוא באמצע הרעיון.

גדעון עזרא: הרעיון חיובי.

יהושע מצא: רעיון – באל"ף או בעי"ן?

גדעון עזרא: רעיון – בעי"ן.

תאופיק חטיב: כבוד השר לשעבר, יש לך מבחן אמת עכשיו: אנחנו רוצים להפיל אותה ונצביע היום להפלתה.

תאופיק חטיב: בבקשה, תצביע אתנו ונראה מי שוכב על הרצפה – אנחנו או אתם.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: עמדת בלוח הזמנים יפה.

יהושע מצא: יש לך 61 קולות?

תאופיק חטיב: יש לי הקולות שלי.

גדעון עזרא: חבר הכנסת צבי הנדל, ואחריו – חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

גדעון עזרא: חמש דקות, ידידי.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראוי להביע אי-אמון בממשלה הזאת, בראש הממשלה – לא בשרה לאיכות הסביבה, היא שרה מצוינת – מהרבה סיבות.

צבי הנדל: יש המשל המפורסם, שקפץ לי לראש כשראיתי איך מסיימים את השביתה של הנכים, שעמלו כל כך קשה ויפה.

צבי הנדל: המשל המפורסם על מי שגם אכלו את הדגים, גם זרקו אותם מהעיר וגם קיבלו מכות.

צבי הנדל: למי שלא מכיר – המשל מספר על מלך שאחד העבדים שלו סרח והיה צריך להיענש.

צבי הנדל: המלך קרא לו ואמר לו: תבחר לך אחת משלוש האפשרויות – או שתקבל 100 מכות, או שתאכל 10 קילו דגים מסריחים, או שתגורש מהעיר.

צבי הנדל: הוא אמר לעצמו: אני לא אגורש מהעיר, ודגים מסריחים אני לא מסוגל לאכול, 100 מכות – אני אעמוד בהן.

צבי הנדל: זימנו אותו, קיבל מכות, וזה כאב; עוד אחת ועוד אחת, במכה ה-89 הוא נשבר ואמר: אני לא יכול יותר, תפסיקו, אני אוכל את הדגים.

צבי הנדל: הביאו לו 10 קילו דגים.

צבי הנדל: הוא אכל עוד אחד ועוד אחד, הגיע ל-9 קילו ו-200 גרם ואמר: אני נחנק, לא מסוגל יותר.

צבי הנדל: אמרו: טוב, תגורש מהעיר.

צבי הנדל: זה מה שקרה לממשלה, גם קיבלה מכות, גם אכלה את הדגים המסריחים וגם גורשה מהעיר.

צבי הנדל: אחרי – –

עמיר פרץ: 37 יום.

צבי הנדל: – – 37 יום היא קיבלה את כל מה שהנכים, בצדק, דרשו, אולי אפילו קצת יותר ממה שהם ציפו.

צבי הנדל: ועכשיו הם מנסים להתהדר.

צבי הנדל: אוי-ויי, אוי-ויי.

צבי הנדל: רחמי עליכם.

צבי הנדל: אבל אולי עם הזמן תגדלו, תלמדו איך לשלוט.

צבי הנדל: חשבתי פעם שהמפא"יניקים יודעים לשלוט, כנראה התחלפו שם יותר מדי אנשים, ועמיר פרץ נשאר אולי בין המפא"יניקים האחרונים יחד אתי.

צבי הנדל: אני חייב להגיד לכם, שבנושא הזה של האמון, או האי-אמון יותר נכון, בממשלה, יש לי סיבה הרבה יותר חזקה מהסיבות שהועלו כאן, והסיבה המרכזית בעיני באה לידי ביטוי בפיגוע הקשה – ואגב, בשם כולנו אני שולח איחולי החלמה מהירה לאלה שעדיין שוכבים פצועים – הפיגוע שנעשה בנתניה.

צבי הנדל: ולפניו הפיגוע שהיה באזור תרקומיא.

צבי הנדל: בשני המקרים היה באמת נס.

צבי הנדל: מי שנפגע, נפגע וזה כואב, והוא סובל, אבל אנחנו יכולים לחשוב מה היה עלול, חס וחלילה, לצאת מהפיגועים האלה.

צבי הנדל: לו יצויר, למשל, שהיה נפגע הנהג באוטובוס ליד תרקומיא, ומי שמכיר את הדרך, זו דרך מאוד תלולה, הוא היה מאבד שליטה, ולא עלינו אם האוטובוס היה מידרדר, איזה אסון זה היה יכול להיות.

צבי הנדל: נס.

צבי הנדל: אותו דבר בנתניה.

צבי הנדל: אם אני מצרף את זה לדברי השב"כ לא מזמן בוועדת החוץ והביטחון, שלערפאת אין רצון לחסל את תשתית הטרור במרחבי יהודה, שומרון וחבל עזה – אין לו רצון, כי כנראה נוח לו.

צבי הנדל: לכל אלה צרפו את דבריו, רק אתמול או שלשום, של עלי מוסטפא, שהגיע ארצה באישור ראש הממשלה שלנו רק לפני שבועות מספר.

צבי הנדל: איך הוא קורא לרצח וטרור, ואין פוצה פה ומצפצף, בקול רם, אפילו אני שמעתי את זה, אז ודאי שאלה שמעוניינים לשמוע אותו, שמעו אותו הרבה יותר חזק והרבה יותר בתקיפות.

צבי הנדל: על כל אלה ראויה הממשלה הזאת שנביע בה אי-אמון.

צבי הנדל: אני מאוד מצפה מראש הממשלה, שוודאי יש בו יושר פנימי, שילמד גם כאן.

צבי הנדל: כשם שהוא למד את הטעות שהוא עשה בנושא נאיף חוואתמה, ובזכותו של ערוץ-1, שהביא לכל עם ישראל את הנאום המפורסם שלו ערב כניסתו לישראל, כשכבר היה לו אישור מראש הממשלה, והוא עומד מעל במה וקורא ומסית ומדיח לטרור ולדרך הטרור ולרציחות.

צבי הנדל: ואז ראש הממשלה הבין שיש גבול לציניות ואמר: בוא נקפיא את האישור הזה; הוא לא ביטל אותו.

צבי הנדל: אני מציע ומבקש מראש הממשלה ומכל חברי הממשלה, שבעת כזאת, זה לא קרה לפני חודש-חודשיים, בימים אלה, ולא בגלל הריטואל הקבוע, שהימין, יודעים מראש מה הוא יגיד, והשמאל, יודעים מראש מה הוא יגיד.

צבי הנדל: אני מאמין באמונה שלמה שאני אוהב את הארץ הזאת ואת העם הזה לא בגרם אחד יותר מאהוד ברק ומכל חברי ממשלתו, אולי רוב חברי ממשלתו, אני לא זוכר כרגע את כולם.

צבי הנדל: אני מאמין שכל אחד מאתנו נכנס למין מסלול, והממשלה הזאת נכנסה למין מסלול שאין בו ימינה ושמאלה, היא כאילו מחויבת להמשיך.

צבי הנדל: אני מציע לעצור רגע, לקרוא לערפאת, להגיד לו: ריבונו של עולם, יש כמה כללים.

גדעון עזרא: חבר הכנסת הנדל, אתה צריך לסיים.

צבי הנדל: אני מסיים.

צבי הנדל: צריך כמה כללים, ואני אומר לכם שאפשר לעשות את זה, ונחסוך בחיי אדם.

צבי הנדל: על זה היתה ראויה הממשלה לאי-אמון.

צבי הנדל: כל שאר הדברים הם דברים חשובים, אבל אלה הדברים שעולים בחיי אדם.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אביגדור ליברמן – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

גדעון עזרא: חמש דקות, ידידי.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שביתת הנכים הסתיימה בשעה טובה, ויש לברך את ציבור הנכים על הישגיו במאבקו העיקש, שהגדיר אותו אחד ממנהיגי השביתה כמהפכת אוקטובר של הנכים; מהפכה שבעיקר העמידה את בעייתם בקדמת הבמה הציבורית, ואי-אפשר להוריד אותה משם יותר.

בנימין אלון: מה זה מהפכת אוקטובר?

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, השביתה באה אל קצה, אבל לא כך מדיניות ההתקרנפות, האטימות, חוסר הרגישות החברתית של הממשלה והפגיעה בשכבות החלשות, בנזקקי הסעד, בנזקקי הטיפול הרפואי ובצורכי שירותי הרווחה.

עסאם מח'ול: נשאלת השאלה: למה הממשלה היתה צריכה לחכות יותר מחודש בניסיון לסחוט את הנכים השובתים, במקום להיענות לדרישותיהם הצודקות?

עסאם מח'ול: הנכים היו פחות צודקים לפני חודש?

עסאם מח'ול: אין לממשלה על מה לחייך ולהיות מרוצה מעצמה גם היום.

עסאם מח'ול: הבעיות הקשות של השכבות החלשות, בגדול, לא נפתרו.

עסאם מח'ול: עדיין עשרות אלפי נכים חיים מקצבה של 1,500 שקל לחודש, על סף המאה ה-21, בזמן שאותה ממשלה מסבסדת את בעלי ההון ואת המעסיקים בכ-8 מיליארדי ש"ח.

עסאם מח'ול: שכר המינימום מגיע ל-2,700 שקל, 40% מהעובדים משתכרים שכר מינימום, שליש מהישראלים חיים מתחת לקו העוני, ומחצית מן הנישומים אינם משלמים מס הכנסה, מאחר ששכרם הוא מתחת למדרגת המס התחתונה.

עסאם מח'ול: בגדול, הממשלה הזאת מנהלת כלכלה שבטית וסקטוריאלית, נטולת ערכים אוניברסליים, פרט לערך הרווח.

עסאם מח'ול: במערכת הבחירות האחרונה הבטיח אהוד ברק לאזרחים הערבים במדינה אפליה מתקנת.

עסאם מח'ול: מאז ועד להצעת התקציב חלו צמצומים וקיצוצים, הוא קיצץ ב-50% את הבטחתו, הוא קיצץ "מתקנת" והשאיר "אפליה".

עסאם מח'ול: האי-אמון בממשלה, שחד"ש מגישה היום, מלווה באי-אמון הולך ומתפשט בקרב הציבור הרחב, ובקרב הציבור הערבי במיוחד, במדיניות הממוחזרת של הממשלה.

עסאם מח'ול: כבר מחר הרשויות המקומיות הערביות מקיימות שביתת אזהרה, וביום ראשון הבא יוצב אוהל המחאה התורן שלהם מול משרד ראש הממשלה ותוכרז שביתה ממושכת נגד מדיניות האפליה, המעוגנת בהצעת התקציב.

עסאם מח'ול: מי שחושב שניתן להמשיך ולדחוק 20% מאזרחי המדינה, את האוכלוסייה הערבית, את זכויותיה ואת הלגיטימיות שלה כמיעוט לאומי וכאזרחים, לשוליים של החברה הישראלית, לקרן זווית, חייב לדעת, שלא היא תהיה בשוליים, ובוודאי לא לבד, תהיה שם אתה הדמוקרטיה הישראלית.

עסאם מח'ול: שם יהיו יומרות הנאורות והלגיטימיות של הממשלה והעומד בראשה.

עסאם מח'ול: כולם יעמדו בקרן זווית עלובה, והחברה הישראלית כולה תשלם את המחיר.

עסאם מח'ול: מישהו מנסה לשכנע אותנו לראות בבעיות האוכלוסייה הערבית בעיה סקטוריאלית בלבד, רוצים לפורר את קורבנות המדיניות האנטי-חברתית והאנטי-שוויונית לסקטורים נפרדים ולבודד אותם, אבל האפליה שהולכת ומעמיקה בתקציב 2000 כלפי האזרחים הערבים היא בעיה כלל-ישראלית, היא בעיה של הדמוקרטיה הישראלית, היא בעיה של הפנים של החברה הישראלית כולה, ומישהו חייב לקום, להזדעק ולהגן על הדמוקרטיה הישראלית.

עסאם מח'ול: היה רצוי והיה ראוי שבתקציב 2000 תפרוס הממשלה תוכנית חירום כלל-ישראלית, ואם תרצו ואם תאהבו, לאומית – להסיר מעל החברה הישראלית את כתם המדיניות המפלה על בסיס שייכות לאומית.

עסאם מח'ול: היחס למיעוט הלאומי הערבי הוא מד הדמוקרטיה במדינה הזאת.

עסאם מח'ול: היה ראוי להיפטר מתפיסות אנכרוניסטיות, מכלכלה שבטית של הקצאת תקציבים – –

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

עסאם מח'ול: – – על-פי עדיפות לאומית, ולעבור לעדיפות ולתמיכה על-פי קריטריונים סוציו-אקונומיים אוניברסליים, ולא על-פי מגזרים, והתקציב יהפוך במקרה הזה כלי שליטה בחוגים שונים.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

עסאם מח'ול: גירעון הרשויות המקומיות הערביות מגיע ל-800 מיליון שקל: 600 מיליון שקל חדש בתקציב השוטף ו-200 מיליון שקל בתקציב הפיתוח, ואילו הצעת התקציב מקצצת הן בתקציב השוטף והן בתקציב הפיתוח, ולזה קוראים אפליה מתקנת, לזה קוראים שינוי.

גדעון עזרא: סליחה, אני כבר פעמיים אמרתי לך.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים.

גדעון עזרא: משפט אחרון, באמת.

עמיר פרץ: אבל שיהיה משפט טוב.

עסאם מח'ול: היום התפרסם, שהתקציב שמציעה ממשלת ישראל, שמגישה ממשלת ישראל, לא עובר בג"ץ, מכיוון שהוא מפלה על בסיס שייכות לאומית.

עסאם מח'ול: אני לא רוצה שבג"ץ יהיה הכלי כדי להשוות את החיים ואת התנאים של האוכלוסייה הערבית, להביא שוויון לאוכלוסייה הזאת.

גדעון עזרא: תודה.

עסאם מח'ול: בידי הכנסת הזאת לחולל את השינוי, בידי הכנסת הזאת להגיד לא לממשלה הזאת, לא למדיניות הזאת, כן למדיניות שלום ושוויון.

גדעון עזרא: תודה רבה.

רחמים מלול: כן לבג"ץ.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

קריאות: – – –

רחמים מלול: – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

גדעון עזרא: חמש דקות, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, שמעתי כבר נימוקים שונים במהלך ישיבת הנשיאות היום, וגם בכלי התקשורת, למה כן צריך לקיים את הדיון על נושא שביתת הנכים אחרי שבעצם הבעיה כבר – וכולנו ודאי שמחים על כך – נפתרה: האוצר וראש הממשלה הגיעו לסיכום.

יולי יואל אדלשטיין: הנימוקים היו שונים, עם חלק אני מסכים, עם חלק אני פחות מסכים, ואני גם מבין שיש פעילות של האופוזיציה, שהיא צריכה לבוא עם הצעות אי-אמון, וגם אם העניין נפתר, עדיין זה לגיטימי שיגישו.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו כבר מקיימים דיון על הנושא הזה, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריכים ללמוד לקח אחד, ואני בטוח שכבר התייחסו דוברים לפני ללקח הזה, אבל, לדעתי, ולו בבחינת קול קורא במדבר, חשוב לחזור על העניין הזה פעם אחר פעם, כדי שסוף-סוף העניין יחדור.

יולי יואל אדלשטיין: כל פעם שיש בעיה אקוטית של קבוצה זו או אחרת באוכלוסייה, כתוצאה מאיזה אסון טבע, לא עלינו, או איזה מגזר שנפגע כתוצאה ממשהו – תמיד הולכים בעצם לפי הדרך הידועה מראש.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול אנחנו אומרים: לא, אחר כך אנחנו אומרים: אי-אפשר, אחר כך אנחנו אומרים: אולי אפשר קצת, ובסופו של דבר אנחנו מגיעים לאיזה סיכום, ומה אני אגיד לכם – בלי להשליך את זה על הנכים, להם בוודאי מגיע כל גרוש שהם קיבלו – בהרבה מאוד מקרים אנחנו בסופו של דבר מגיעים לתוצאה, שאולי רק במחצית מן התוצאה הזאת ובמחצית הכסף היינו יכולים לפתור את הבעיה ולהגיע בסך הכול לפתרון הסכסוך, ואולי גם לא להתבזות ברבים ולא לגרום סבל מיותר להרבה מאוד אנשים ששובתים, או מפגינים, או משביתים.

יולי יואל אדלשטיין: בסך הכול, לדעתי, אם יש לקח חשוב ללמוד מכל המהלך שהיה כאן ומעוד עשרות מהלכים – ולא חשוב, דרך אגב, של הממשלה הזאת או של קודמתה, שהייתי חבר בה, או של הקודמת לקודמת – תמיד המהלך הזה פועל בצורה, לדעתי, פשוט שלומיאלית.

יולי יואל אדלשטיין: אולי סוף-סוף נלמד את הלקח ונתחיל לפתור את הבעיות לפני שהן יתפוצצו ולפני שהן יגיעו לדרגה כזאת, שכבר באמת מוכנים לשלם כל תקציב על מנת לפתור את הבעיה.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שאותו דין חל גם לגבי השאלה של התייחסות למגזר הערבי בתקציב המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה ומתוודה מעל הדוכן הזה, אדוני היושב-ראש, לא ישבתי עם עט ונייר ולא עברתי על כל סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע אם אכן האפליה הזאת קיימת ועד כמה ובאיזו מידה, אבל מה שאני כן יודע הוא, שגם את הבעיה הזאת אי-אפשר לטאטא אל מתחת לשטיח.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו לא רוצים בסופו של דבר להגיע להערכות שב"כ שאנחנו שומעים מפעם לפעם על הנושא הזה, כדאי לנו לשים לב לכל מה שקורה בתחום החברתי, בתחום החינוך ובתחום הרווחה כלפי ערביי ישראל, וגם כאן אולי יפה שעה אחת קודם, ויפה ללא אי-אמון וללא הזדקקות של הרגע האחרון, לפתור חלק מן הבעיות.

יולי יואל אדלשטיין: ולצערי הרב, אדוני היושב-ראש, ואני אומר את זה גם כחבר בקואליציה – אולי גם התסריט הזה ידוע מראש, ובסופו של דבר לא יפתרו ובסופו של דבר יזדקקו לסיעה זו או אחרת בהצבעה זו או אחרת, ואולי ישלמו פי-שלושה ממה שהיו יכולים לשלם על מנת לפתור איזו בעיה נקודתית, כי יהיה לחץ של הרגע האחרון, יהיה צורך באצבעות, בקולות, בתמיכה.

יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הבית, גברתי השרה, אם אנחנו כבר הגענו לדיון הזה, וגם אם יש בינינו מי שטוענים: הדיון מיותר, סך כל הבעיות לפחות בנושא הראשון של הנכים נפתרו – אולי סוף-סוף נלמד את הלקח, ואולי יש בכוחו של הבית הזה קצת לדחוף יותר על מנת שהלקח יילמד ועל מנת שנתחיל לפתור את הבעיות אולי עם פחות תקציבים, אבל מבחינת העיתוי – בזמן הנכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

גדעון עזרא: חמש דקות, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מתייצב בפני הכנסת ומצטער על כך ששר האוצר לא נמצא כאן, כיוון שאני חושב שהשרה דליה איציק והממשלה, שהיא ממשלה גדולה – ברוך השם – ספגו מכה קשה מאחד הכישלונות הגדולים ביותר, לא בהערכת המצב של האסטרטג הגדול אהוד ברק, ראש הממשלה, ולא באבחנה התקציבית של המומחה התקציבי, שר האוצר.

עמיר פרץ: ואני שמחתי פתאום שכולם מצאו אשם, יש עמיר פרץ.

עמיר פרץ: הוא פוצץ.

עמיר פרץ: מה הוא פוצץ בדיוק?

עמיר פרץ: אני, לפני שבוע, קיבלתי את הנכים, לבקשתם, אחרי שבמשך חודש ימים – גברתי השרה, שתדעי: מרחב ההסתדרות בירושלים היה משותק.

עמיר פרץ: הם התעסקו רק עם הנכים, לא רק עם האוכל, המזון, מי שיודע מה זה נכה על כיסא גלגלים שעזב את הבית ואין לו תרופות, כי הרופא שלו לא נמצא לידו, הוא בכלל בעיר אחרת.

עמיר פרץ: רצפטים, היינו הולכים לבתי-חולים להביא להם תרופות כדי שיחזיקו מעמד.

עמיר פרץ: מה, זה דבר של מה בכך?

עמיר פרץ: חושבים שבזה שהם רק יושבים, בזה נגמר העניין?

עמיר פרץ: הם קיבלו את כל הסיוע, את כל הלוגיסטיקה, ולא אמרנו מלה.

עמיר פרץ: 27 יום.

עמיר פרץ: באים ראש הממשלה, שר האוצר וכל מיני שליחים ואומרים: אם היו נותנים לנו לדבר עם הנכים לבד, היינו גומרים את העניין.

עמיר פרץ: מי הפריע לכם 27 יום?

עמיר פרץ: הם היו לבד.

עמיר פרץ: אם הייתם מדברים עם הנכים לבד, אולי הייתם כותשים אותם.

עמיר פרץ: אולי הייתם מצליחים לשבור אותם, אולי הייתם מצליחים לסכסך ביניהם, כפי שניסיתם לעשות.

עמיר פרץ: אני מוכרח לומר לכם, אני אמרתי לשר האוצר לפני שמונה ימים, תודיע לנכים שאתה מקבל את כל תביעותיהם ותגיד להם שיש לך בעיה תקציבית, ואז תשב ותאמר באיזה לוח זמנים אתה מסוגל לשלם; אבל תודיע שאתה מכיר בעובדה שלנכה מותר להתקלח, שלנכה מותר לנסוע.

עמיר פרץ: לא היתה פה שום רגישות, שלא יהיו אי-הבנות.

עמיר פרץ: שר האוצר וראש הממשלה לא הפכו בן-לילה רגישים.

עמיר פרץ: אתמול בממשלה היתה החלטה פוליטית.

עמיר פרץ: שר האוצר ידע שנמאס לשרים להיות מוכתמים בגללו.

עמיר פרץ: ואני בטוח, שאם היו מעמידים להצבעה, השרים היו מתקוממים, ואפילו ראש הממשלה, שרגיל למסדרי בוקר, היה צפוי לכך שאתמול היתה מתרחשת התקוממות.

עמיר פרץ: וידעו שכשיגיעו לכנסת, לאי-אמון הזה, אז יכול להיות שחלק גדול מחברי הקואליציה לא היו מצביעים נגד הממשלה, אבל הם לא היו כאן.

עמיר פרץ: לא היינו מוצאים הרבה חברים כאן בספסלים, באים להביט בעיני הנכים, שהיו באים בהמוניהם, ישובים על כיסאות גלגלים, וידעו מה צפוי בכנסת הזאת היום, ולכן עשו את המעשה הנכון ופתרו את הבעיה.

עמיר פרץ: אני חושב שמדובר פה באחד התהליכים הכושלים ביותר, כששר האוצר ניסה להוכיח שהוא עומד חזק מול הקבוצה החלשה ביותר.

עמיר פרץ: ואני רוצה לומר לכם, שאני מרגיש היום מצוין.

עמיר פרץ: יש חברי כנסת שיש להם מחיר כשהם נמצאים בישיבות במשא-ומתן, יש חברי כנסת שמחירם עוד יותר גבוה אם הם לא נמצאים.

עמיר פרץ: תראו איך שר האוצר וראש הממשלה במוצאי-שבת, כשהם באו והציעו הצעה לפרוס לשלוש שנים – אני אמרתי לנכים: בשום פנים ואופן, שנתיים מקסימום.

עמיר פרץ: אמרו שאני פוצצתי.

עמיר פרץ: ביום ראשון אותה הצעה אושרה במלואה – 140 מיליון שקל לשנתיים פריסה.

עמיר פרץ: אבל אישרו אותה מהר מאוד בבוקר וקראו לכולם להצטלם, והיו מוכנים לשלם 140 מיליון שקל.

עמיר פרץ: תאמינו לי, אם הנכים היו מבקשים 200 מיליון – העיקר שעמיר פרץ לא יהיה בתמונה.

עמיר פרץ: תראו כמה אני שווה כשאני לא שם.

עמיר פרץ: יש מה שנקרא מצבים בחיים, שבשביל להוציא אותך מהעניין מוכנים לשלם הרבה מאוד.

עמיר פרץ: אני חושב שמדינת ישראל נחשפה לאחת הבעיות הקשות, שכל אחד שותף לה.

עמיר פרץ: כל אחד מאתנו אחראי לה.

עמיר פרץ: אבל, כדאי שממשלות יתחילו להבין – התפרצויות חברתיות אין להן עיתוי, אין להן תזמון, הן קורות מעצמן, כפי שההתקוממויות בוואדי-סאליב קרו מעצמן, לא בחרו ממשלה מסוימת, כפי שהתקוממות ה"פנתרים" קרתה מעצמה, היא לא בחרה ממשלה מסוימת, ואיש לא יחשוב שסוג כזה של התפרצויות של נושא חברתי, שגודש וגודש וגודש ויום אחד הוא מתפרץ, זה עיתוי פוליטי.

גדעון עזרא: נא לסיים, ידידי.

עמיר פרץ: ולכן אני שמח שהממשלה בסופו של דבר עשתה את המעשה הנכון והעבירה את המסר לשר האוצר, שעם כל הכבוד לזה שיש שר בישראל, אבל יש אחריות קולקטיבית של הממשלה כולה, ואני שמח שכך הסתיימה לה הפרשה, ואני חושב שהנכים בישראל, גם אנחנו כאזרחים, גם אנחנו כחברי כנסת, צריכים להרגיש טוב.

עמיר פרץ: אני רוצה להודות לכל מי שסייע, כי היתה פה מערכת לוגיסטית מסובכת.

גדעון עזרא: תודה רבה.

עמיר פרץ: אני מסיים.

עמיר פרץ: כל בתי-המלון באזור, כל המסעדות שתרמו, כל הגופים שסייעו.

עמיר פרץ: אני מודה לכולם; בעיקר לשני חברים פה שהרימו את העסק מירושלים, לדני בן-שטרית – – –

גדעון עזרא: סליחה, אני מבקש לסיים.

גדעון עזרא: אני נותן לכל אחד זמן, כל אחד צריך לסיים.

גדעון עזרא: אני מדבר אל הקיר.

גדעון עזרא: בבקשה תסיים.

עמיר פרץ: אני מסיים.

עמיר פרץ: אמרתי רק משפט אחד.

גדעון עזרא: תסיים.

גדעון עזרא: יכולת להגיד אותו בהתחלה, היית חוסך את הדברים בסוף.

עמיר פרץ: ולכן, היום אני עומד כאן ומוכן לספוג את כל הביקורת, אפילו של אהוב נפשי טומי לפיד, העיקר שהנכים ניצחו, זה מה שחשוב.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יצחק גאגולה.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

גדעון עזרא: חבר הכנסת טיבי, אם אחד מהם יוותר לך, תהיה לפניו ואני אתן לך לדבר לפניו.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי הריני מברך על ההסכם עם ציבור הנכים.

יצחק גאגולה: לאחר 37 ימים של מאבק צודק, ממשלת ישראל באה לקראת הנכים והקציבה תקציב נאות, אולי לא מספיק לטעמי לאור מצבם הקשה הנראה של ציבור הנכים, אך תקציב נאות לציבור זה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אומר לכם את תחושותי מהימים האלה של שביתת הנכים.

יצחק גאגולה: משהו קרה לנו, לעם ישראל, במאבקם הצודק של קטועי הרגליים ההולכים על גלגלים, שכל מאבקם הוא לא למען חיי עושר ורווחה, כי אם פשוט למען חיים.

יצחק גאגולה: התמונות הקשות מהמראה של הבכי והעיניים הבורקות, של אישים הסובלים באופן תמידי, המוגבלים לדאבון הלב, המבקשים לאכול לחם, הרעידו לבבות, גם את קירות לב האבן של משרד האוצר המאובן והמנותק לעתים מהמציאות היומיומית ובמקרים חשובים אחרים.

יצחק גאגולה: אני אומר את הדברים ושואל.

יצחק גאגולה: חברים אמרו פה הרבה דברים והסיקו הרבה מסקנות, אבל אני שואל: מהו הלקח לעתיד שעלינו ללמוד ממאבקו הצודק של ציבור הנכים?

יצחק גאגולה: תשובתי היא – כי ראינו במקרה זה את מצבנו ופרצופנו האמיתי.

יצחק גאגולה: כי יסוד מוסד הוא ביהדות להתחשב בזולת, ובוודאי בנזקק ובמסכן, גם אם אתה יושב שם בגבהים במרומי משרד ממשלתי מכובד ככל שיהיה.

יצחק גאגולה: עניין זה עומד במרכז פרשת השבוע, כאשר אליעזר עבד אברהם הולך בשליחותו של אדונו לקחת אשה ליצחק.

יצחק גאגולה: במה הוא מנסה את הכלה המיועדת, את רבקה?

יצחק גאגולה: – במידת החסד, קרי, ההתחשבות בזולת וההבנה העמוקה לצרכיו, עד שכאשר היא משקה אותו לא שוכחת היא גם את גמליו.

יצחק גאגולה: יסוד גדול וחשוב זה לימדונו אבותינו, עד שאמרו חז"ל – לעולם יאמר אדם: מתי יגיעו מעשי למעשי אבותי אברהם, יצחק ויעקב.

יצחק גאגולה: וזה לכל אדם, גם למכובד ביותר, היושב אי-שם במשרד המפואר והמקושט בעוזרים וביועצים, כי חוזקו של עם הוא כאשר הוא עומד כחומה בצורה ודואג לצרכיו של הנזקק והמוגבל, ואילולא כן אין עתיד וגם לא הווה לאטומי לב השוכחים מהיכן הם צמחו ומהיכן הגיעו עד הלום.

יצחק גאגולה: כי הרי מעטים מאוד נולדו עם כפית של זהב, והרי אנחנו כעם עבדים היינו לפרעה במצרים, וזוכרים אנו את עניין יציאת מצרים מדי יום ביומו בתפילות.

יצחק גאגולה: אסור לנו לשכוח את העבר הרוחני והפיזי – כי אין הווה ואין עתיד בלי העבר.

יצחק גאגולה: אני מסתכל פה לימיני ואני לא רואה פה את חברי היקר, את חבר הכנסת רובי ריבלין, כי ממנו שמעתי את המשפט הבא, שלמעשה מלווה אותי הרבה פעמים.

יצחק גאגולה: הוא אמר את זה בשם אביו:

יצחק גאגולה: בדרכך שם למעלה אל תדרוס אנשים, כי כשתרד משם אתה עוד תפגוש אותם.

יצחק גאגולה: את המשפט הזה, שעל ברכיו התחנכתי, ולא רק על המשפט הזה – את זה למדתי כבר בישיבה – שיננתי בימי השביתה של ציבור הנכים, ורבותי, אני משנן אותו גם עכשיו.

יצחק גאגולה: ולפני סיום, ברצוני לומר לכם כמה מלים ולהסתכל לכם בעיניים.

יצחק גאגולה: אחים ואחיות יקרים, המצוקה שחייתם בה עד הלום תשתנה, ואין לי ספק בכך.

יצחק גאגולה: ומצוקותיכם לא יחזרו אליכם עוד, כי השינוי שממשלה זו התחייבה לו הינו מחויב המציאות.

יצחק גאגולה: אני קורא לממשלה להאזין ביתר שאת לרחשי לב הציבור ולתת לו את זכויותיו הבסיסיות, כי ממקרה זה עלינו ללמוד להבא למען שינוי סדרי העדיפויות במדינה.

יצחק גאגולה: ואני שוב מברך את הממשלה על סיום השביתה ומברך על סיום מאבקם הצודק של הנכים.

יצחק גאגולה: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

גדעון עזרא: חמש דקות.

גדעון עזרא: לפני שאתה מתחיל, רק מלה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוחמד ברכה התבקש והסכים לדחות את ההצבעה בהצעת האי-אמון למועד אחר.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

אחמד טיבי: ההצבעה תהיה בשבוע הבא, בנוכחות ראש הממשלה.

דליה איציק: ההצבעה בשבוע הבא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשו לי בראשית דברי לגנות את הפיגוע שהיה אתמול בנתניה, ולשלוח ברכות החלמה לפצועים; וכן להצדיע מפה לנכים שסיימו את השביתה המיותרת.

איוב קרא: 37 ימים ישבו אנשים מסכנים, על לא עוול בכפם, הם לא היו רוצים להיות כאלה, ואני מצדיע להם שוב על שהצליחו לכופף את הממשלה האטומה הזאת: שר האוצר האטום, ראש הממשלה האטום.

איוב קרא: מלבד ניהול מאבקים, שום תוצאה חיובית אין במאבקים הללו, לצערי.

איוב קרא: 37 ימים שר האוצר לא התכופף, אבל היתה אותה תוצאה.

איוב קרא: בסופו של דבר, שילמו את כל התביעות, אבל רק דבר אחד יש לזכור – השאירו פה קבוצה די גדולה של אנשים אומללים במשך שבועות מיותרים, ללא שינה.

איוב קרא: מצב אבסורדי במדינה דמוקרטית ונאורה כשלנו.

איוב קרא: אני גם מצדיע לכל אלה שניהלו מאבקים וינהלו מאבקים נגד הממשלה הזאת.

איוב קרא: אני מצדיע לדרוזים חברי, שהצליחו גם לנהל מאבק וקיבלו לפחות חלק מהתביעות שלהם, דבר שהיה מיותר ואפשר היה לגמור אותו מראש.

איוב קרא: ועוד מאבק בדרך עם הרשויות המקומיות הערביות, שאני מציע לממשלה לגמור אותו.

איוב קרא: חבל על הסבל שהאנשים האלה יעברו כתוצאה מהאטימות שתהיה בדרך הזאת.

איוב קרא: אפשר לתת לכולם לחיות פה.

איוב קרא: אין שום סיבה שלא יחיו טוב כל אזרחי ישראל.

איוב קרא: הממשלה הזאת נבחרה כדי להביא בשורה חדשה, ובינתיים יש רק בשורות רעות, בשורות איוב, לצערי.

איוב קרא: המאבק ברשויות המקומיות בכל פינה, בכל מקום: בדימונה, במצפה-רמון, דברים מזעזעים בלוד, בקווי העימות.

איוב קרא: האלימות משתוללת בכל פינה, בכל מקום, ואין תשובה לממשלה הזאת.

איוב קרא: האבטלה גואה, 300,000 מובטלים.

איוב קרא: ראש הממשלה התיימר למגר את האבטלה לאט לאט במשך הקדנציה.

איוב קרא: בינתיים הוא לא מודיע אפילו על מקום עבודה אחד.

איוב קרא: כמו שהוא הודיע על נסיגה מלבנון וקבע תאריך, שיקבע תאריך יעד לסיום האבטלה הנוראה הזאת; שיקבע, שיצהיר פה פעם בחודש כמה מקומות עבודה חדשים נפתחו במדינה הזאת.

איוב קרא: לא יכול להיות שהוא יעלה את מחיר הלחם במקום לפתור בעיות חברתיות-כלכליות ויפעל לצמצום מספר סגני ראשי ערים, אנשים שנבחרו כדת וכדין.

איוב קרא: מרחיבים ממשלה שעולה ממון, ממשלה שעולה הרבה כסף, וכשבאים ושואלים כמה זה עולה, 9 מיליוני שקל אומרים לנו; כאשר שמעון פרס, לצערי הרב, לבד עולה 17.5 מיליון שקל, הרב מלכיאור עולה 5 מיליוני שקל.

איוב קרא: שואלים אותם: מה עם הרשות למלחמה בסמים?

איוב קרא: אין לזה כסף.

איוב קרא: מגדילים את תקציב לשכת ראש הממשלה וראש הממשלה ומשרד ראש הממשלה בהון עתק.

איוב קרא: הרבה מיליונים נשפכים שם, ולחירשים, לאילמים ולאנשים החלשים בחברה הזאת אין ישועה על-ידי הממשלה הנוכחית.

איוב קרא: חברים, דבר כזה לא יכול להימשך, ואהוד ברק לא יכול להמשיך להסתובב בעולם.

איוב קרא: לא משם תבוא הישועה.

איוב קרא: הוא צריך לבוא לפה, לעם פה, לזה שבחר אותו.

איוב קרא: הוא בחר אותו בגלל המצב הכלכלי-החברתי בעיקר, וכל יום אנחנו שומעים שהוא במטוס להונולולו, כל יום למקום אחר.

איוב קרא: הנכים פה, הכנסת פה, ולא רואים פה שר שמכבד את עצמו ובא לייצג את הממשלה.

איוב קרא: אין מקום לאנשים האלה.

איוב קרא: אין לנו אפילו אפשרות לבקר את הממשלה הזאת, כי אין לה ייצוג פה.

איוב קרא: הזמינו את הנגר, הרחיבו פה את השולחנות, ושום דבר לא קורה.

איוב קרא: אטימות, אטימות אמיתית, לצערי הרב.

איוב קרא: חיים רמון עולה לממשלה הזאת גם ממון רב, אדוני היושב-ראש.

גדעון עזרא: צריך לסיים.

איוב קרא: אני רוצה לומר לך, שתמיד אומרים חברי הערבים שיושבים פה, שהממשלה של השמאל טובה יותר מממשלת הליכוד.

איוב קרא: אני מוכן להוכיח, שאפילו מבחינה כלכלית-חברתית הליכוד נתן, כשהיה בשלטון, פי-עשרה יותר משנתנו ממשלות מפלגת העבודה במשך השנים.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: אתה צריך לסיים, ידידי.

איוב קרא: ואני בכל זאת אומר, לא יכול להיות שערביי ישראל ימשיכו לחשוב: תקבל אותי בבטחה – בפתגם הנפוץ – ואל תיתן לי לאכול.

איוב קרא: זה הרי פתגם נפוץ.

איוב קרא: הרי 95% הצביעו לברק.

איוב קרא: והוא לא שאל עליהם, לא שאל עליהם גם רבין בזמנו כשהרכיב את הממשלה, ויכלו להפיל ממשלה ולהרכיב ממשלה.

איוב קרא: אני מציע להם, במקום האטימות הזאת, לחשוב פעמיים, להיות מאוזנים.

איוב קרא: אולי אפשר – – –

גדעון עזרא: תודה רבה, אתה מוכרח לסיים.

איוב קרא: וכך יביאו ישועה לעם שלהם ולעם שלנו בכלל.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: אחרונה – חברת הכנסת סופה לנדבר, חמש דקות.

אחמד טיבי: למה אחרונה?

גדעון עזרא: עכשיו הסיעות הגדולות, לא הסיעות הקטנות.

גדעון עזרא: עבר זמנך, סלח לי.

אחמד טיבי: בסדר, היתה טעות.

גדעון עזרא: אני נתתי לכל אחד שהיה פה זכות דיבור.

גדעון עזרא: אתה לא היית היחיד שלא היה פה.

גדעון עזרא: היה פה חבר הכנסת גפני שרצה לדבר ולא דיבר.

אחמד טיבי: היה ויצמן שירי שיצא.

אחמד טיבי: גם הוא לא היה בתור ונתנו לו לדבר.

גדעון עזרא: אבל אני לא הייתי כאן כשויצמן שירי היה.

גדעון עזרא: הייתי פה כשגפני היה.

גדעון עזרא: שתי הסיעות הגדולות מקבלות זכות דיבור בסוף.

גדעון עזרא: אתה רוצה להיות סיעה גדולה?

אחמד טיבי: יש לפנים משורת הדין.

גדעון עזרא: תדבר חצי זמן, בסדר?

אחמד טיבי: בסדר.

גדעון עזרא: בסדר, אחריה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לפעמים יושבת ומקשיבה ואומרת, שאנשי האופוזיציה יכולים להעביר ביקורת, אבל להיות פופוליסטים עד כדי כך, זה פשוט מוגזם, אדוני היושב-ראש.

סופה לנדבר: אחרי ההפגנה ואחרי ההחלטות לגבי הנכים, מישהו מהאופוזיציה יכול לקום ולהגיד שמישהו בעולם היה אטום?

סופה לנדבר: הרי אנחנו לא היינו פופוליסטים, ויכול להיות שכן קרה שראש הממשלה לא היה אטום לענייני נכים.

סופה לנדבר: תסתכלו, במה פשענו נגד הנכים?

סופה לנדבר: בזה שהם שבתו 38 ימים – נכון.

סופה לנדבר: וכל השביתה הזאת היתה כואבת ביותר, לכולנו, לכל חבר כנסת בלי יוצא מן הכלל.

סופה לנדבר: אבל במה אנחנו בעצם פשענו נגדם?

סופה לנדבר: בזה שלא סובבנו אותם בשקרים, כמו שאתם, חברי האופוזיציה, הייתם רגילים לעשות במשך שלוש שנים.

סופה לנדבר: בזה שלא נתנו להם פיצות, בזה שלא נתנו להם את השקרים על מגש הכסף, כמו שהייתם רגילים.

סופה לנדבר: כן, היה תקציב וקיים תקציב, ואת התקציב הזה צריכים לחלק לכולנו.

סופה לנדבר: את התקציב הזה צריכים לתת גם לנכים.

סופה לנדבר: ואני חושבת שהבעיה של הנכים היא מאוד מאוד כואבת.

סופה לנדבר: ואתם אמרתם שאנחנו אטומים, ואתם אוטיסטים, הייתם אוטיסטים ועדיין אתם אוטיסטים.

סופה לנדבר: אתם אוטיסטים לבעיות של החברה.

סופה לנדבר: תזכרו איך עמד פה ראש הממשלה ביבי נתניהו ואיך אמר לילד ערבי: ילד שלי, בייבי שלי, אתה תקבל את כל מה שהילדים שלי יקבלו.

סופה לנדבר: ואתה זוכר מה קיבל ממנו ילד ערבי?

סופה לנדבר: אני לא צריכה להזכיר לך.

איוב קרא: מה עם הזקנה בבית-החולים?

סופה לנדבר: אתה זוכר איך אתם הבטחתם לכל ילד מחשב?

איוב קרא: הוא קיבל.

איוב קרא: אני ראיתי את זה אצלו.

סופה לנדבר: עד היום הילדים האלה מחכים, ואם הייתם נשארים, חלילה וחס, הם היו ממתינים עוד הרבה זמן.

איוב קרא: מה עם הזקנה בבית-החולים?

סופה לנדבר: אתם הייתם חירשים כלפי הבעיות של החברה, ואתם נשארתם אותם חירשים.

סופה לנדבר: אריק שרון לא צריך להרביץ פה נאומים.

סופה לנדבר: אני זוכרת מה שהוא עשה במשך שנים.

סופה לנדבר: עכשיו, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד, שהיום, אחרי כמה חודשים, אנחנו כן יכולים להצביע על כך שאנחנו בדרך הנכונה.

איוב קרא: מה עם בית-החולים באשדוד?

גדעון עזרא: חבר הכנסת קרא, היא מדברת על ההישגים.

גדעון עזרא: תקשיב.

סופה לנדבר: חוק לניצולי שואה, אנשים שעברו את המלחמה, אנשים שנמצאים היום במדינת ישראל, אנשים שמקבלים היום רנטה מגרמניה.

סופה לנדבר: הבטחתם להם להעביר את החוק, ובמשך כמה שנים סובבתם אותם, אמרתם להם שקרים רבים, כל שנה שוב ושוב.

סופה לנדבר: ואנחנו היום, בלי חוק, בהחלטת ממשלה נותנים להם הטבות.

סופה לנדבר: הם מקבלים מגרמניה רנטה, היא נשארת רנטה וכל ההטבות שהם מקבלים יישארו בעינן.

סופה לנדבר: זו לא הכנסה נוספת.

סופה לנדבר: אלה ניצולי שואה שעברו את המלחמה ומגיע להם ממדינת ישראל, ודווקא במדינת ישראל מגיע להם קודם כול.

סופה לנדבר: שלוש שנים אתם שיקרתם ורימיתם.

סופה לנדבר: קחו למשל את חוק קליטת העלייה, שהעברנו אותו בקריאה טרומית.

סופה לנדבר: כל אלה שהיום מבקרים את החלטות הממשלה ואת ראש הממשלה, מה עשיתם במשך השנים האלה?

סופה לנדבר: הבטחתם הרבה לעולים – אנחנו נעביר את החוק הזה, ורק אנחנו.

סופה לנדבר: אחרי כמה חודשים העברנו את החוק בקריאה טרומית.

סופה לנדבר: היום הייתי בלשכת ראש הממשלה, ואני יכולה לבשר גם – – –

איוב קרא: מה עשיתם במשך 30 שנה?

איוב קרא: אנחנו היינו שלוש שנים.

סופה לנדבר: היום אני יכולה לבשר גם לווטרנים שהשתתפו במלחמת העולם השנייה, מחבר המדינות, אנשים שאנחנו, דור ההמשך מחבר המדינות חייבים להם.

סופה לנדבר: אתם שיקרתם לאנשים אלה, רימיתם אותם, סיפרתם להם סיפורים, ורק אנחנו היום נעביר את החוק ואנחנו נכניס אותו לתקציב.

סופה לנדבר: אנחנו נביא לכך שהחיים שלהם יהיו קצת אחרים.

סופה לנדבר: אתם סיפרתם לסטודנטים, לנכים ולכל העם.

סופה לנדבר: אתם לא יכולים היום לבקר.

סופה לנדבר: אתם פשוט קנאים, רבותי, מפני שאתם לא יכולים לסבול שאנחנו הבטחנו ואנחנו נקיים.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: באופן חריג, חבר הכנסת אחמד טיבי.

גדעון עזרא: דע לך שבסוף נואמים נציגי הסיעות הגדולות, וזה מחייב.

גדעון עזרא: זה לא בסדר, מה שהיה, אבל אתה מקבל את זה כחריג.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על שאפשרת לי לדבר.

אחמד טיבי: הממשלה מציעה, כי היקף הגירעון התקציבי הכולל לא יעלה על 3% מהתוצר המקומי הגולמי, וכי יעד האינפלציה לשנת 2000 לא יעלה על 3%–4%.

אחמד טיבי: המשמעות של התקציב הזה, שהוא בסביבות 220 מיליארד שקל, שלא יהיו משאבים נאותים, לא למימוש הבטחות הממשלה החדשה, ובעיקר לא למימוש הבטחת השינוי המיוחל; לא בהעדפת מערכת החינוך, לא בהעדפה מתקנת לערבים, לא בצמצום האבטלה ביישובי הערבים, בעיירות פיתוח, לא במצב הקשה בכלל מערכת החינוך, ובעיקר לא בטיפול בבעיה הגואה וגוברת של אבטלה ביישובים נחשלים, בעיקר ביישובים הערביים, כאשר מתוך עשרת היישובים הנחשלים ביותר תשעה הם ערביים.

אחמד טיבי: הצעת התקציב של הממשלה הזאת נומינלית כמעט דומה להצעה של הממשלה הקודמת.

אחמד טיבי: יש אומרים שההצעה אולי אפילו פחות טובה מבחינה נומינלית.

אחמד טיבי: ההצעה הזאת מעוגנת בעמדה האידיאולוגית, שלפיה הסקטור העסקי הוא מחולל הצמיחה.

אחמד טיבי: עמדה זו, אדוני היושב-ראש, אכן משקפת את התפיסות הרווחות במדינות העשירות בעולם, שבהן המגזר העסקי גדול ועשיר, אבל אינה משקפת בהכרח את האינטרס של ארצות פחות עשירות, שהמגזר העסקי שלהן לא חזק דיו, אינו גדול ומבוסס או שאינו מסוגל לבדו לשאת במאמץ הצמיחה.

אחמד טיבי: חינוך, רווחה, בריאות, איכות הסביבה, ערבים, עיירות פיתוח, חרדים – אינם בראש סדר העדיפויות בתקציב הזה.

אחמד טיבי: המקומם ביותר הוא תקציב משרד הפנים, זה המשרד הקרדינלי שמועברים בו תקציבים לרשויות הערביות ולמגזר הערבי עם תקציב ייעודי.

אחמד טיבי: שם יש קיצוץ של 18%, כפי שאמר מציע הצעת האי-אמון חבר הכנסת ברכה, בתקציב הפיתוח של המגזר הערבי.

אחמד טיבי: בלאו-הכי נקודת הזינוק של הרשויות הערביות בכל מה שקשור בתקציב הפיתוח היא כמעט אפסית.

אחמד טיבי: יש שם אסכולה של אלה שבנו את התקציב הזה, שהערבים לא צריכים להתפתח, או שהם חושבים שהערבים מפותחים דיים, או שהם חושבים שבאוכלוסייה הנחשלת הזאת צריך לפגוע עוד יותר.

אחמד טיבי: על כן, אדוני היושב-ראש, לפנים משורת הדין אני אומר, שבכל מה שקשור גם במערכת החינוך, גם בתקציב הפנים, פיתוח, משרד הדתות, אין משרד אחד שיש בו העדפה מתקנת.

אחמד טיבי: לא רק זאת, יש רגרסיה בכל מה שקשור למגזר הערבי.

אחמד טיבי: זו הסיבה לכך שתוכרז שביתה במגזר הערבי, עם שביתת שבת, והאוהל הנצחי שוב יוקם מול משרד ראש הממשלה.

אחמד טיבי: המאבק יתחיל, ואני מעריך שייראו תמונות לא סימפתיות.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

גדעון עזרא: תודה רבה לחבר הכנסת טיבי.

גדעון עזרא: רבותי, תם הדיון בהצעות האי-אמון של סיעות הליכוד וחד"ש.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לומר הצהרה לפרוטוקול, ברשותו, כי אנחנו הגשנו הצעת אי-אמון.

ראובן ריבלין: הדובר מטעמנו, אריק שרון, אמר – – –

גדעון עזרא: בבקשה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ברכה, גם אתה רוצה לדבר אחריו?

מוחמד ברכה: כן.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, גם הדובר מטעם סיעתנו שנימק את הצעת האי-אמון, חבר הכנסת אריק שרון, יושב-ראש הליכוד, הבהיר בצורה ברורה, שאין אנחנו מבקשים להצביע על הבעת האי-אמון שלנו משני טעמים.

ראובן ריבלין: הטעם הראשון הוא, שבסופו של דבר עניין הנכים סודר לשביעות רצונם של אותם אומללים.

ראובן ריבלין: הטעם השני, שאנחנו לא מוצאים טעם להצביע אי-אמון כאשר ראש הממשלה נמצא בחוץ-לארץ ואנחנו לא רואים את הדחיפות הרבה בנושא הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: סיעתנו ביקשה לדחות את ההצבעה לשבוע הבא, כי התשובה שקיבלנו מהשר וילנאי לא ענתה על הצרכים שהעמדנו, ולכן חשבנו שראוי שההצבעה על הצעת האי-אמון תהיה בנוכחותו של ראש הממשלה, כי ההצבעה היא אי-אמון בראש הממשלה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: תם הדיון.

גדעון עזרא: (קריאה ראשונה)

גדעון עזרא: אנחנו עוברים להצעת חוק בתי-משפט לעניינים מינהליים, התש"ס–1999, קריאה ראשונה.

גדעון עזרא: מאחר שכבר נערך דיון במליאה, אנחנו נקיים עכשיו הצבעה בלבד.

גדעון עזרא: לפני כן – שר המשפטים ד"ר ביילין, בבקשה.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מרבית הדוברים בדיון התייחסו לנושא העומס בבית-המשפט העליון.

יוסי ביילין: ברצוני להבהיר, כי הצעת חוק זו אינה מתיימרת ואף אינה מיועדת לפתור את כל בעיית העומס במערכת בתי-המשפט.

יוסי ביילין: היא אינה מהווה תחליף למהלכים נוספים אחרים אשר נחוצים במערכת.

יוסי ביילין: יצוין עוד באשר לבעיית העומס, כי בית-המשפט המחוזי סובל פחות מבעיה זו בהשוואה לבית-משפט השלום ולבית-המשפט העליון.

יוסי ביילין: בכל מקרה, ההעברה החלקית של הנושאים הנדונה בהצעת החוק לא תוסיף עומס ממשי לבתי-המשפט המחוזיים.

יוסי ביילין: עיקר התועלת שבהצעת חוק זו הוא דווקא בהקלה על האזרח המבקש לתקוף את החלטות הרשות.

יוסי ביילין: העברת העניינים המינהליים לבית-המשפט המחוזי תקל את נגישות הפנייה לערכאות ותשפר ותוזיל את השירות שהאזרח מקבל.

יוסי ביילין: במקום לערכאה אחת בירושלים, יוכל האזרח לפנות לכל אחד מבתי-המשפט המחוזיים, בהתאם לכללי הסמכות המקומית.

יוסי ביילין: הצעת חוק זו אינה חלק מהרפורמה בבתי-המשפט של ועדת-אור, אשר מתכונתה טרם סוכמה על-ידי הממשלה וטרם הובאה בפני הכנסת.

יוסי ביילין: במסגרת הנושאים הנבחנים בתהליך הרפורמה נבחנת גם שאלת הקמתו של בית-משפט לערעורים, שאותו הזכיר חבר הכנסת דהאמשה.

יוסי ביילין: ברצוני להדגיש, כי הצעת החוק אינה מדברת על העברה כוללת של כלל העניינים המינהליים הנדונים כיום בבג"ץ.

יוסי ביילין: מדובר בשלב הראשון על העברה של חלק קטן מהעתירות, אותן עתירות בעניינים בעלי אופי מקומי, אשר מבחינה עניינית נכון שיידונו על-ידי בתי-המשפט המחוזיים.

יוסי ביילין: מעבר לכך, חלק מהנושאים הנדונים בהצעת החוק מצויים – – –

אברהם בורג: רבותי, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: חבר הכנסת גמליאל, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת טריף.

ראובן ריבלין: אדוני השר צריך הגנה כאשר הוא מבקש להחליף את המנכ"ל שלו.

אברהם בורג: זה ביום רביעי.

יוסי ביילין: מעבר לכך, חלק מהנושאים הנדונים בהצעת החוק מצויים למעשה כבר כיום בסמכותם של בתי-המשפט המחוזיים, כמו מכרזים ותכנון ובנייה, ומטרת החוק היא לרכז את הטיפול בהם במחלקות מינהליות בבתי-המשפט המחוזיים, לשם ייעול הדיון.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

אברהם בורג: חברי שר המשפטים לשולחן הממשלה – תודה.

אברהם בורג: השר כהן – תודה.

אברהם בורג: חברת הכנסת גלאון, אני מודה לך.

אברהם בורג: חבר הכנסת וקנין.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לשבת, תודה.

אברהם בורג: בבקשה, אדוני השר.

יוסי ביילין: בהצעת החוק מוצע מודל העברה הדרגתי, בפיקוח הכנסת על כל שלב.

יוסי ביילין: הרחבת העניינים אשר יועברו לסמכות בית-המשפט המחוזי תיעשה בצו של שר המשפטים, בהסכמת נשיא בית-המשפט העליון ובאישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יוסי ביילין: לפיכך, אין צורך להגביל את החוק כהוראת שעה, כהצעתו של חבר הכנסת גדעון עזרא.

יוסי ביילין: בית-המשפט לחוקה, אשר חבר הכנסת גפני ואחרים הציעו להקים ואשר הוזכר כאן פעמים רבות, הוא נושא בפני עצמו, אשר אין לו כל קשר לנושא העומס בבתי-המשפט, שכן מספר התיקים החוקתיים הוא ספור.

יוסי ביילין: אשר להצעתו של חבר הכנסת ריבלין לשנות את שם החוק ואת שמו של בית-המשפט לעניינים מינהליים, דבר זה אינו לב העניין וניתן יהיה לדון בו בוועדת החוקה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה צריך לדעת שהכנסת החליטה בעניין זה.

ראובן ריבלין: ההסתייגות לא התקבלה כהסתייגות אלא כהחלטת ועדה.

ראובן ריבלין: אני מקווה שנשיא בית-המשפט העליון יקבל את עמדת הכנסת כפי שהיתה פה.

אברהם בורג: אדוני, כל הכבוד.

אברהם בורג: תודה.

יוסי ביילין: לסיכום, בהצעת החוק מוצע לערוך שינוי נקודתי של סמכויות ולהעבירן מבית-המשפט העליון לכלל בתי-המשפט המחוזיים.

יוסי ביילין: שינוי זה נחוץ ודרוש מבחינה עניינית.

יוסי ביילין: העניינים המינהליים, שהם הסכסוכים של האזרח עם הרשות, נדונים במדינות רבות במסגרת מערכת בתי-המשפט המינהליים של כמה ערכאות.

יוסי ביילין: דבר זה מאפשר לאזרח את הזכות הבסיסית לערער על החלטה שניתנה נגדו ומאפשר לו למצות את זכותו לביקורת שיפוטית על מעשי השלטון.

יוסי ביילין: המצב המשפטי הקיים כיום בישראל, שלפיו העניינים המינהליים נדונים בערכאה הגבוהה ביותר ואין אחריה דבר, אין לו אח ורע בעולם המערבי.

יוסי ביילין: מדינת ישראל הינה יוצאת דופן בכך שאין בה ערכאה מינהלית הדנה בעניינים המינהליים ואשר ניתן לערער על החלטותיה.

יוסי ביילין: אנו מציעים לערוך את השינוי החשוב והמבורך הזה בצורה הדרגתית ומבוקרת, תוך פיקוח הדוק של כל הרשויות המעורבות ותוך אפשרות לתיקון טעויות מיידי אם נזדקק לכך.

יוסי ביילין: אני רוצה גם להוסיף, בעקבות דברים שנאמרו כאן, כי סעיף 3(ב), שהוא היה הסעיף הבעייתי, לגבי מי שיקבע את השופטים המינהליים – הסעיף הזה לא יובא לקריאה שנייה בלא שתהיה הסכמה מוקדמת בתוך הוועדה, בתוך הקואליציה, עם אותן סיעות שהעלו את זה, הסיעות הדתיות שביקשו לדון בנושא הזה.

יוסי ביילין: על כן אני מבקש להצביע בעד החוק הזה בקריאה ראשונה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה, רבותי חברי הכנסת.

אברהם בורג: נחכה עד שהשר יגיע למקומו, ובינתיים אני רוצה לקדם בברכה משלחת אורחים מירדן שנמצאת ביציע.

אברהם בורג: ברוכים הבאים לכנסת.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה, רבותי חברי הכנסת.

אברהם בורג: הלוח עובד.

אברהם בורג: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – 2 נמנעים – 10 ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-משפט לעניינים מינהליים, התש"ס–1999, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אברהם בורג: אני קובע, כי ברוב של 42 חברי כנסת בעד, שניים נגד ועשרה נמנעים, הצעת חוק זו עברה, והיא תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יובל שטייניץ: הצבעתי לא נקלטה.

אברהם בורג: היית בעד או נגד?

יובל שטייניץ: בעד.

קריאות: – – –

אברהם בורג: 45 בעד, שניים נגד ו-11 נמנעים.

אברהם בורג: אני קובע שהצעה זו עברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לנושא הבא בסדר-היום: הודעת ועדת העבודה והרווחה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שיקום נכי נפש בקהילה, התשנ"ט–1998 – הצעת סיעת הליכוד שדין הרציפות לא יחול.

אברהם בורג: חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

גדעון עזרא: רבותי, אני מבקש לתת לישראל כץ לדבר.

גדעון עזרא: בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו, כמובן, באופן טכני בלבד הגשנו את הסתייגותנו.

ישראל כץ: אנחנו לא מתנגדים לחוק עצמו.

ישראל כץ: אבל אנחנו לא יכולים ביום כזה שלא להתייחס באמת למחזה שראינו כאן, שקשה מאוד להגדיר אותו – האם הוא טרגי, קומי או סתם מעורר רחמים.

ישראל כץ: אני מדבר על הופעתו של שר האוצר כאן, כאשר עמד למעלה מעשר דקות – – –

נסים דהן: – – –

ישראל כץ: שר האוצר, לא סגן שר האוצר.

ישראל כץ: אומנם אתה אחראי לכל מה שעושה הממשלה הזאת, גם אם אתה אישית מסתייג מזה, ואני בטוח שאתה מסתייג.

ישראל כץ: שר האוצר עמד כאן קרוב לעשר דקות, אדוני היושב-ראש, ולא הזכיר פעם אחת את המלה נכים – פעם אחת, כשהתחיל לדבר, כשהמשיך לדבר, כשענה לאופוזיציה, כשהתייחס לקואליציה.

ישראל כץ: הוא לא הזכיר ולו פעם אחת את המלה נכים, וזה לא מקרי.

ישראל כץ: כי מהרגע הראשון של המאבק, שהיה יכול להימנע אם הוא היה מתייחס כבר בהצעת התקציב שלו לבעיה הכאובה הזאת, כמו להרבה בעיות נוספות שהוא לא התייחס להן מהרגע הראשון, אמר שר האוצר בוועדת הכספים ובכל מקום: לא מגיע להם, הם לא יודעים איך להתארגן, הם מפוצלים.

ישראל כץ: כאילו עומדות מולו איזה אוגדות, צבא שהוא צריך לנצח אותו בכוח השררה שהוא קיבל מאת האזרחים.

ישראל כץ: אני שמח מאוד שדעת הקהל וחברי הכנסת מכל חלקי הבית כמעט נתנו גיבוי במשך שבועות רבים לנכים.

ישראל כץ: אותם סקרים שראה ראש הממשלה האטום הזה, אבל מתוך אותו יצר פוליטי, אחרי שהוא ראה את הסקרים, הוא נתן הוראה לשר האוצר, הוא קיפל אותו, קיפלו אותו שרי הממשלה, והוא נאלץ בתכתיב לתת לנכים את מה שהיה מגיע להם בדין.

ישראל כץ: כולנו צריכים להצדיע כאן למאבק הנכים.

ישראל כץ: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהממשלה הזאת היא ממשלה אטומה, עם שר אוצר חלש, אבל זו ממשלה שיודעת לקחת לעצמה את כל מה שהיא רוצה, תוך התעלמות מוחלטת מדעת הקהל.

ישראל כץ: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, מלמדת, לצערי, את הציבור כיצד עליו לנהוג.

ישראל כץ: שמענו כאן הודעות של נציגי מגזרים על הפגנות עתידיות ועל שביתות עתידיות.

ישראל כץ: הממשלה מלמדת את הציבור, לצערי, שרק באלימות, בכוח ובשביתות ניתן להשיג דברים.

ישראל כץ: אין צדק, אין סדר עדיפויות, אין קיום הבטחות.

ישראל כץ: מי שנלחם, מי שנאבק, הוא שמקבל.

ישראל כץ: הרחבת הממשלה היא צעד ראשון שעשה אהוד ברק כראש הממשלה.

ישראל כץ: הוא מינה שרים לתפקידים לא מתאימים.

ישראל כץ: ראינו את שר המשפטים ביומיים האחרונים: האיש המוכשר הזה מתפקד במשרד שהוא לא מתאים לו, וזאת בצורה לא מתאימה.

ישראל כץ: עוד אתייחס לכך בהצעה לסדר שתועלה בהמשך.

ישראל כץ: הנזקים מצטברים כבר עכשיו.

ישראל כץ: ראש הממשלה מינה שרים לא מתאימים והפגין אטימות, והציבור הבין שאין צדק במערכת הזאת.

ישראל כץ: השרה דליה איציק היא דווקא בסדר, היא ממש ליכודניקית מהבחינה הזאת, היא בסדר.

מאיר שטרית: גם דליה מתאימה יותר למשרד החינוך.

ישראל כץ: היא חריגה בממשלה.

ישראל כץ: אני מעיין בתקציב שנת 2000, אדוני היושב-ראש שהתחלף, ואני רואה בהרבה סעיפים מי הציבורים שלא יקבלו וטרם הפגינו.

ישראל כץ: אולי אין להם כוח להפגין, אולי אין מי שיעזור להם.

ישראל כץ: נשים מוכות לא מקבלות תקציב.

ישראל כץ: בסך הכול יש 12 מעונות לנשים מוכות ברחבי הארץ, גברתי השרה.

ישראל כץ: זה פשוט מדהים.

ישראל כץ: הגשתי גם הצעת חוק המונחת על שולחן הכנסת, שבכל רשות מקומית או אזורית יהיה לפחות מעון אחד לנשים מוכות, וזאת על-פי חוק.

מאיר שטרית: מעון אחד על כל 70,000 נשים.

ישראל כץ: את מה שהממשלה לא עושה, לצערי נצטרך לעשות בחוק.

ישראל כץ: לעולים חדשים מקצצים, לערי פיתוח מקצצים, לרשויות מקומיות מקצצים, למושבים ולחקלאים מקצצים, ליישובי הצפון מקצצים, יישובי הנגב לא מקבלים, חולים לא מקבלים, סל תרופות לא מקבלים, ניצולי שואה לא מקבלים, אזרחים ותיקים לא מקבלים.

ישראל כץ: אני שואל את עצמי, אדוני היושב-ראש, מי כן מקבל?

ישראל כץ: הרי יש תקציב, התקציב גדל, שברו את המסגרת, הגדילו את הגירעון.

ישראל כץ: מה שמאיר שטרית עשה בממשלת נתניהו בהמשך לשרי אוצר אחרים, שמירה על מצב המשק והקטנת הגירעון – הם לא עושים.

ישראל כץ: אז לאן הולך הכסף?

ישראל כץ: אגיד לכם מי כן מקבל, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: המגזר הערבי לא מקבל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זהו בדיוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ערבים וחלשים לא מקבלים, כל היתר מקבלים.

ישראל כץ: את החלשים פירטתי, על הערבים אני בטוח שתדבר בכשרון רב בהמשך.

ישראל כץ: מי כן מקבל: הקיבוצים.

ישראל כץ: הרי זה פלא, קרוב לחצי מיליארד שקל בתקציב השנה הזאת למחיקת עוד חובות, ובתוך זה 126 מיליון שקלים תוספת ריאלית לתקציב.

ישראל כץ: ואני מדבר על סכום של 17.2 מיליארד שקל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זמנך עבר.

ישראל כץ: התחלפתם באמצע, אז אני מרשה לעצמי עוד שני משפטים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עוד דקה, לא יותר.

ישראל כץ: מי כן מקבל: 17.2 מיליארד שקלים הוקצו למחיקת חובות הקיבוצים.

ענת מאור: – – –

ישראל כץ: אני מעריך מאוד את העשייה של הקיבוצים, אבל הם לא יחידים במדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת מאור, אם את רוצה להפריע, תעשי זאת מהמקום, לא מפה.

ענת מאור: הנתונים לא נכונים.

ענת מאור: גם אם תאמר דברי בלע, הנתונים לא נכונים.

ישראל כץ: 17.2 מיליארד.

ישראל כץ: לכסות חלק קטן, במסגרת ההסדר המשלים שעשה בייגה שוחט בסיבוב הקודם שלו, בשנת 1995.

ענת מאור: – – –

ישראל כץ: מפריעים לי.

ישראל כץ: חברת הכנסת מאור, אני לא יכול לשמוע אותך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרת את דברייך גם קודם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת כץ להשלים את דבריו.

ישראל כץ: חברת הכנסת מאור, הרי אתם סוציאליסטים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל תענה לה, אני מבקש משפט מסכם.

ישראל כץ: סוציאליזם זה לא אומר לקחת לעצמכם את הכול.

ישראל כץ: יש מספיק מגזרים שמגיע להם, וצריך להתחלק אתם ולא ולהוסיף עוד כסף על אותה מחיקת חובות מדהימה, שלא נשמע כמוה.

ישראל כץ: לשכת הפרסום הממשלתית מקבלת, לשכת ראש הממשלה מקבלת, תקציב הנסיעות של ראש הממשלה לחוץ-לארץ מוגדל, 200 איש הוא לקח אתו לאוסלו.

ישראל כץ: תקציב לשכות השרים מוגדל, משכורות השרים מוגדלות.

ישראל כץ: ביום כזה, במצב כזה, אנחנו רואים שרק מי שיושב ליד הצלחת, ליד שולחן הממשלה ובכיסא ראש הממשלה, רק הוא לוקח לעצמו ולחבריו, ולאזרחים אין מי שיעמוד מאחוריהם ויגבה אותם, ולכן הם אינם מקבלים.

ישראל כץ: לכן, רבותי חברי הכנסת, אני קורא לכולם לתמוך בכך שהתקציב יאוזן, ולא רק לקיבוצים אלא לכולם יגיע וכולם יקבלו.

ישראל כץ: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה עתה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, הצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון מס' 6), התש"ס–1999.

ש' כרם: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ישיב יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת דוד טל, על הודעת ועדת העבודה והרווחה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם אתה רוצה להשיב לחבר הכנסת כץ?

קריאה: הוא לא חייב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אתה לא רוצה, נעבור להצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שבעד החלת דין הרציפות – יצביע בעד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 2 בעד הודעת הוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – 2 הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שיקום נכי נפש בקהילה, התשנ"ט–1998, נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוב של 17 בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים, ההודעה נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעת הוועדה לקידום מעמד הילד על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מסגרות טיפוליות, התשנ"ט–1999, והצעת סיעת הליכוד שלא להחיל דין רציפות, ולאחר מכן תהיה הצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ינמק חבר הכנסת דני נווה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ועד שחבר הכנסת דני נווה יעלה, אנצל את ההזדמנות לכבד את האורחים שלנו מירדן שביציע: אהלן וסהלן, ד'יופי אל-כראם שראפתום, אהלן וסהלן ביכום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, חבר הכנסת נווה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשם סיעת הליכוד גם אני מברך את המשלחת מירדן – אהלן וסהלן, ברוכים הבאים לפרלמנט שלנו.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההודעה שלי היא כמובן עניין טכני.

דני נוה: אני חושב שלגופו של עניין, הצעת חוק מסגרות טיפוליות היא הצעה חשובה וברוכה.

דני נוה: אנחנו מדברים כאן על אוכלוסיית הילדים.

דני נוה: אם אוכלוסיית הילדים היא הפגיעה ביותר והחלשה ביותר באוכלוסייה, באה הצעת החוק הזאת ועוסקת בפגועים שבחלשים.

דני נוה: כפי שאפשר לראות בהצעת החוק, מדובר בילדים מגיל שנה עד גיל שלוש, שאובחנו כבעלי ליקוי התפתחותי חמור או ליקוי חושי קשה, על-ידי מכון להתפתחות הילד שמוכר על-ידי משרד הבריאות.

דני נוה: אני רוצה לברך את חברת הכנסת גוז'נסקי ויתר חברי הכנסת שהצטרפו להצעת החוק הזאת, שהיא הצעה חשובה.

דני נוה: אנחנו עדים לכך, שבתקופה האחרונה גברה המודעות הציבורית לכל מה שנוגע לשלומם של ילדים, לדאגה לילדים ולטיפוחם של ילדים.

דני נוה: מחר תציין הכנסת באופן מיוחד את נושא האמנה לזכויות הילד, במסגרת דיון מיוחד שיתקיים כאן במליאה.

דני נוה: אבל גם בהקשר של הצעת החוק הזאת, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת: או.

דני נוה: קיי.

דני נוה: , המודעות גברה, יש יותר מודעות, יותר אכפתיות, אבל מה נעשה?

דני נוה: מה הסיכוי של הילדים האלה שאנחנו עוסקים בהם, שהם נשוא הצעת החוק הזאת, אם לא יקבלו טיפול ראוי?

דני נוה: איזה גורל צפוי לילדים האלה?

דני נוה: אין לי ספק, שבמידה רבה מאוד גורלם של הילדים הללו תלוי בנו.

דני נוה: מה שצפוי לילדים האלה בהמשך הדרך תלוי בתשומת הלב, בעדיפות, במשאבים שאנחנו נחליט להקצות להם.

דני נוה: מחקרים שנעשו בארצות-הברית מלמדים, שעל כל דולר אחד שנשקיע היום בקנה מידה אמריקני – – –

תמר גוז'נסקי: תדבר על שקלים.

דני נוה: זה מחקר אמריקני, לכן אני מדבר על דולרים.

דני נוה: בואי נאמר, שאילו היה הדבר כאן, אני מניח שהתוצאות היו דומות.

דני נוה: בכל אופן, בארצות-הברית, שם עשו את המחקר, נקבע, שעל כל דולר אחד של השקעה במניעה, בטיפול מונע ובתשומת לב ראשונית לבעיות של ילדים בגיל רך – על כל דולר אחד כזה אם לא מושקע, אחר כך מוציאים 5 דולרים.

דני נוה: הילדים שלא זוכים לטיפול הראוי, אחר כך אנחנו נתקלים בהם בכל מיני מסגרות אחרות, באשפוזים, בעבריינות, באלימות ועוד כהנה וכהנה תופעות.

דני נוה: אין ספק שזו אוכלוסייה שראויה לתשומת לב מיוחדת ולרגישות מיוחדת מצד כולנו, ואני מקווה, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שלפחות בנושא הזה של הילדים הממשלה תגלה יותר פתיחות, יותר רגישות, יותר הבנה, יותר מודעות, וכבר דובר ונאמר כל כך הרבה על כך שהממשלה הזאת אסור לבכות בה, ואולי צריך לומר שבנושאים חברתיים רבים, אף-על-פי שאסור לבכות בה, זו ממשלה שהולכת מבכי לבכי; גם מדחי לדחי אבל גם מבכי לבכי.

דני נוה: אני מקווה שבעניינים כאלה לא יידרשו לממשלה לא 37 יום ולא 37 דקות ואפילו לא רגע אחד כדי להבין, שנושא הילדים הוא נושא שמחייב משאבים ומחייב תשומת לב ומחייב טיפול; כן, ומותר גם לבכות בהקשר של זעקתם של ילדים ולמצוקתם של ילדים.

דני נוה: בצדק, באיחור רב, רב מדי, הגיעו לסיכום עם הנכים, אבל שלא נשלה את עצמנו: בכך שהגיעו להסכם עם הנכים לא נפתרו הבעיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק שתדע, יש לך עוד דקה וחצי בערך, לא שתיים וחצי כפי שרשום, כי בטעות נרשם יותר.

דני נוה: או.

דני נוה: קיי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תארגן את עצמך לגמור בזמן.

דני נוה: בבקשה, אדוני היושב-ראש.

דני נוה: אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שמדובר באוכלוסייה שלא יכולה להפגין כאן ולא יכולה לשבות במשרד האוצר ולא יכולה לחסום את הכניסה לכנסת.

דני נוה: מדובר באוכלוסייה לא רק של ילדים, אלא מדובר באוכלוסייה פגיעה של ילדים, ואני יודע שבמקרה של הנכים יכול להיות שראש הממשלה ערך סקרים והוא גילה עד כמה הוא במצוקה קשה והוא הבין, מאוחר מדי, שהאטימות שהוא גילה עולה לו ביוקר פוליטי רב.

דני נוה: במקרה של הילדים הוא גם לא יראה את זה בסקרים, כי הילדים לא עונים לסקרים ולא משתתפים בסקרים.

דני נוה: במקרה הזה מדובר באוכלוסייה שאין לה ייצוג לא בהצבעה בכנסת ולא בהצבעה במשאלים ולא בהצבעה בסקרים.

דני נוה: ואנחנו כאן, בכנסת, חייבים להיות הנציגים שלהם, חייבים להיות הפה שלהם, חייבים לתת מענה על הצרכים שלהם, ולא רק לשלם מס שפתיים.

דני נוה: לא רק לשלם מס שפתיים, כי אנחנו מרבים כל כך לדבר על הילדים ועל הנוער כעל דור העתיד שלנו.

דני נוה: אנחנו צריכים לדאוג להם בהווה, אנחנו צריכים לדאוג לצרכים העכשוויים שלהם, לא רק לעתיד שלהם.

דני נוה: לצערי הרב, בתקציב המדינה, שעוד נדון בו רבות כאן, אין מענה ואין ביטוי לכל הצרכים הללו, והצעת החוק הזאת יש בה מן המעט כדי לעזור לאותם ילדים במצוקה.

דני נוה: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, אני מבקש לסיים – – –

דני נוה: – – בשתי הסתייגויות קצרות – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מבינים שאתה מבקש להצביע נגד.

דני נוה: אני מבקש, כמובן, להצביע בעד.

דני נוה: לו האזנת לנאומי, אדוני היושב-ראש, אני מניח שהיית מבין שאני מתכוון להצביע בעד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מבקשים להחיל דין רציפות.

דני נוה: אני בעד החלת הרציפות, בהחלט – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – משתמשים – – –

דני נוה: הבהרתי – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבנתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברור, ברור, בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קיבלנו.

דני נוה: אני רוצה לסיים בקצרה מאוד, אדוני היושב-ראש, ברשותך, בשתי הערות.

דני נוה: אני חושב, שאם מדובר בהצעת החוק, שאת המסגרות לטיפול יקבעו ואת סל שירות הטיפול יקבעו שרי הממשלה – ואני חושב שהדבר הזה צריך להיות דבר שיהיה בו גם ביטוי ומענה לוועדת העבודה והרווחה של הכנסת, לא להשאיר זאת רק בידי הממשלה.

דני נוה: הערה אחרונה.

דני נוה: כמתחייב מחוק יסודות התקציב, בדברי ההסבר להצעת החוק נאמר, שעלות החוק, שהיא כ-25 מיליון שקל, תמומן מסעיף הרזרבה בתקציב המדינה.

דני נוה: אני חושב שסדר עדיפויות נכון היה מחייב לממן זאת מהבזבוזים הרבים של ראש הממשלה ומשרד ראש הממשלה.

דני נוה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת נווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד הילד, תענה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לחבר הכנסת דני נווה שהציג בצורה משכנעת מאוד את חשיבות החוק.

תמר גוז'נסקי: עליתי רק כדי לומר בקשר לסל, סל השירותים.

תמר גוז'נסקי: לפי הצעות של נציגי משרד העבודה ומשרד הבריאות, שהם שותפים לפרויקט הזה, נכלול את סל השירותים בחוק עצמו.

תמר גוז'נסקי: כמו שיש סל בריאות, שברור מה מקבל כל אחד, אותו דבר קיים גם בחוק שיקום נכי נפש.

תמר גוז'נסקי: הניסיון שלנו לימד, שאם אנחנו מחוקקים חוק ולא קובעים בעצם את דרכי ביצועו בצורה יותר מפורטת – החוק יכול להתבזבז שנים עד שהמשרדים הנוגעים בדבר יגבשו את הדרך.

תמר גוז'נסקי: לכן, הניסיון שלנו לימד אותנו להכניס לתוך החוק את סל השירותים, ויהיה ברור לכל אזרח מה מגיע לו, מתי מגיע לו ובאילו תנאים.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו עוברים להצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, ההצבעה מתחילה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצבעה מס' 3 בעד הודעת הוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – 1 הודעת הוועדה לקידום מעמד הילד על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק מסגרות טיפוליות, התשנ"ט–1999, נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברוב של 14 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד, ההודעה של הוועדה לקידום מעמד הילד אכן נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הסדרת פרסומת של בעלי מקצוע (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1998, קריאה ראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ימסור את ההודעה שר המשפטים, בבקשה.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה מבקשת את תמיכת הכנסת בהחלת רציפות על הצעת חוק הסדרת פרסומת של בעלי מקצוע (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1998.

יוסי ביילין: החוק הזה מסיר את האיסור הגורף על פרסום בכמה מקצועות, בעיקר בתחום הרפואה והמשפטים, וגם מסדיר את הפרסומות בתחומים האלה.

יוסי ביילין: ההנחה שלנו היא, שפרסומת בתחומים האלה גם תוזיל מחירים בגלל תחרות וגם תאפשר לציבור הרחב לקבל מידע טוב יותר על סוגי השירות שהוא עשוי לקבל בשני תחומים חשובים אלה של רפואה ומשפטים.

יוסי ביילין: היו על כך דיונים מאוד מאוד מורכבים בוועדת החוקה, חוק ומשפט, ואני חושב שהיתה תמיכה, למרות הנטייה הקודמת להיזהר מאוד בפרסום שכזה.

יוסי ביילין: על רקע השינויים שחלו בעולם היתה נטייה גם בוועדה, מכל האגפים, לתמוך בזה, ואני חושב שזה יהיה נכון היום להתאים את עצמנו לנורמות שמקובלות בעולם המערבי.

יוסי ביילין: תודה רבה לך, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לכבוד שר המשפטים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נגד?

תמר גוז'נסקי: אין הצבעה.

תמר גוז'נסקי: זאת רק הודעה, בלי הצבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק הודעה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההודעה נתקבלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להתראות לשר המשפטים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 21) (שינוי בזכאות לבן משפחה של נספה), התשנ"ט–1999, קריאה ראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ימסור את ההודעה יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת דוד טל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד להודיע במליאת הכנסת על רצונה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות להחיל על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 21) (שינוי בזכאות לבן משפחה של נספה) – הצעות חוק מס' 2798 – את דין הרציפות.

דוד טל: על-פי הוראות החוק האמור, כל סיעה הרוצה בכך או הממשלה רשאית להציע בתוך שבועיים, שדין רציפות לא יחול על הצעת החוק.

דוד טל: אם תוגש הצעה כזאת, תחליט הכנסת בעניין.

דוד טל: אם לא תוגש הצעה שכזאת או אם תוגש ותידחה, תמשיך ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדון בהצעת החוק ורשאית היא לנהוג בדיונים שנתקיימו בכנסת הקודמת כאילו היו אלה דיונים שלה.

דוד טל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: אני רוצה לקדם בברכה את האורחים שלנו מירדן: אהלן ביכום, אהלן וסהלן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת דוד טל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נעבור לשאילתות ותשובות, אבל לפני כן הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה עתה על שולחן הכנסת, מטעם ועדת הכנסת, הצעה לתיקון סעיף 13 לתקנון הכנסת.

ש' כרם: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לסגנית מזכיר הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד השרה לאיכות הסביבה, בבקשה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אהלן וסהלן ביכום, מרחבא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה, אמרת נכון במאה אחוז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אל' כהן שאל את השרה לאיכות הסביבה ביום ח' באב התשנ"ט (21 ביולי 1999): בעיתון "מעריב" פורסם, כי במי הכינרת והירדן נמצאו בשבועות האחרונים ריכוזים גבוהים של טפילי מעיים, העלולים לגרום למחלות מעיים ולתמותה באוכלוסיות פגיעות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רצוני לשאול: 1.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם ידוע למשרדך על כך? 2.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה ייעשה מיידית כדי שטפילים לא יגיעו לברזים בבתים?

דליה איציק: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

דליה איציק: בשנתיים האחרונות הזמין המשרד לאיכות הסביבה מחקרים על נוכחות טפילי מעיים במי הירדן והכינרת.

דליה איציק: ממחקרים שנעשו על-ידי גורמים לא תלויים עולה, כי מי הכינרת – אזור פארק הירדן והחוף הצפון-מערבי – מכילים טפילי מעיים בריכוזים העלולים לגרום למחלות ואף לתמותה בקרב אוכלוסיות פגיעות – בעיקר במערכות החיסון.

דליה איציק: מקור הזיהום בהפרשות אדם ובעלי חיים באגן ההיקוות של הכינרת ומימיה.

דליה איציק: החיטוי בתרכובות כלור, הנעשה כיום במי המוביל, אינו יעיל להשמדת גורמי המחלה.

דליה איציק: יש שתי דרכים להתמודדות עם הבעיה, אך שתיהן אינן ניתנות לביצוע מיידי.

דליה איציק: אפשרות אחת היא הקמת מתקן סינון מרכזי למי המוביל באזור בית-נטופה, אשר עלותו 100 מיליון דולר – משרד האוצר מתנגד לתוכנית.

דליה איציק: אפשרות שנייה היא הקטנה של ממש בהיקפי הבשר לבקר ברמת-הגולן ובאגן ההיקוות כולו וטיפול מקיף בשפכים ובזבלים הנוצרים ביישובים וברפתות באגן ההיקוות.

דליה איציק: לשם הטיפול ברפתות הוקצו 210 מיליון ש"ח הפרוסים על שלוש שנים ומנוהלים במשותף על-ידי משרדי החקלאות ואיכות הסביבה.

דליה איציק: בעלי הרפתות יקבלו מענק בשווי 50% מעלות הטיפול במניעת זיהום קרקע ומקורות מים.

דליה איציק: המשרד לאיכות הסביבה החל בפעולות אכיפה משפטיות כנגד רפתות שאינן מצטרפות להסדר המוצע, ובמקביל פתח במגעים עם משרדי האוצר והבריאות במטרה להגיע בתוך שנה להחלטה מוסכמת לגבי הדרך הנכונה למניעה מרבית של סכנת הדבקה בטפילי מעיים ממי המוביל.

דליה איציק: חבר הכנסת מ' שטרית שאל את השרה לאיכות הסביבה ביום כ"ב באב התשנ"ט (4 באוגוסט 1999): במוסף "בונוס" של העיתון "ירושלים", מיום י' באב התשנ"ט, 23 ביולי 1999, פורסם, כי עמותת "אדם, טבע ודין" חשפה ממצאים חמורים באשר לרמות האוזון ותחמוצת הפחמן באוויר ירושלים.

דליה איציק: לממצאים יש השלכות על הכושר הפיזיולוגי של האוכלוסייה, ובמיוחד ייפגעו החלשים בה.

דליה איציק: רצוני לשאול: 1.

דליה איציק: האם ידוע למשרדך על הבדיקות שנערכו בנוגע לרמת זיהום האוויר והוא מודע לחומרת הממצאים?

דליה איציק: 2.

דליה איציק: מה ייעשה לתיקון המצב ולמניעת הפגיעה?

דליה איציק: חבר הכנסת שטרית, אנשים יודעי דבר סיפרו לנו, שאתה לא ישן בלילות בגלל רמת האוזון בירושלים.

דליה איציק: היות שאני מאוד רוצה לעזור לך לישון בלילה, אענה לך תשובה שעכשיו באמת תניח את דעתך.

דליה איציק: הכתבה שפורסמה בעיתון "ירושלים" היתה מלווה, לדעתנו, באי-דיוקים רבים.

דליה איציק: ירושלים כבר מזמן אין לה אוויר פסגות, בירושלים מזמן האוויר מזוהם, לצערי הרב, ולא מספיק נעשה בעניין הזה.

דליה איציק: אני רוצה לספר לך, שבמהלך ששת החודשים האחרונים, שבהם עוסקת הכתבה, נתגלו רק 16 חצאי שעות שבהם נתגלתה חריגה מהתקן.

דליה איציק: אנחנו בודקים בכל פעם את התקן מחדש.

דליה איציק: חריגות מהתקן הזה מדברות על תחמוצת החנקן ולא על תחמוצת פחמן, שנובעת בעיקר מפליטות של כלי רכב, שזה המזהם העיקרי.

דליה איציק: אני מאוד מודה לך על השאלה הזאת, כי רמת האוזון בשלב הזה מטרידה אותי פחות, יותר מטריד אותי שהאוויר ממש מסכן את חיינו, ואני מאוד מקווה שגם ראש עיריית ירושלים יעשה משהו – – –

ראובן ריבלין: איפה הוא?

דליה איציק: אתה מתכוון איפה הוא עובד, ראש עיריית ירושלים?

ראובן ריבלין: בניו-יורק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העניין ברור, חבר הכנסת ריבלין, כולנו יודעים.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הוקמה רשות ארצית לניטור, שאמורה לבדוק את איכות האוויר.

דליה איציק: לא רציתי לספר את זה כאן אבל אני רוצה לספר לך, חבר הכנסת שטרית, שאנחנו יוצאים עכשיו לפרויקט שבו נודיע ברדיו בזמן אמת, נניח בשעה 14:00, שאל להם לאנשים לצאת החוצה אם הם לא רוצים לסכן את בריאותם, בזמן אמת נדווח להם מה קורה באוויר.

דליה איציק: פתרון הבעיה הזאת מלווה בהרבה מאוד דברים.

דליה איציק: עיקר העניין הוא תחבורה, ואודה לך אם תשאל את השאלה הזאת גם את שר התחבורה, כי, כידוע לך, הם המזהמים היותר-רציניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שאלה נוספת לחבר הכנסת שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: גברתי השרה, ראשית, תודה רבה על התשובה שלך.

מאיר שטרית: ידעתי את הפרטים שאמרת, אבל אני רוצה לשאול שאלה נוספת.

מאיר שטרית: השאלה השנייה היתה: מה ייעשה לתיקון המצב ולמניעת פגיעה?

מאיר שטרית: יש לי הצעה.

מאיר שטרית: בכנסת שעברה ניסיתי להיאבק על הצעת חוק שתקבע רמת סטנדרד של איכויות הדלק שאנחנו צורכים במכוניות שלנו.

מאיר שטרית: את יודעת שאיכות הדלק במדינת ישראל היום נמוכה פי-עשרה בהשוואה לתקן האירופי, שלא לדבר על האמריקני.

מאיר שטרית: אפשר להקטין בצורה דרסטית את זיהום האוויר על-ידי הקטנת פליטת המזהמים, חנקות שנפלטות על-ידי כלי הרכב, אם ייקבע סטנדרד של המשרד לאיכות הסביבה.

מאיר שטרית: בכנסת שעברה הגשתי הצעת חוק שעברה בקריאה טרומית, וזה עבר לוועדת הכלכלה.

מאיר שטרית: היה שם דיון שלצערי נקטע כי הכנסת התפזרה.

מאיר שטרית: המשרד לאיכות הסביבה טיפל אז בעניין, והראינו שהיה תוסף לדלק שיכול להוריד את הזיהום בצורה דרסטית.

מאיר שטרית: היתה על זה כתבה בטלוויזיה, אבל שום דבר לא קרה.

מאיר שטרית: אדרבה, אם את כבר במשרד הזה, שלא מתאים לך, אני חושב שאת דווקא מתאימה למשרד החינוך, קחי את החוק הזה ותנערי אותו.

מאיר שטרית: תאמיני לי, את עושה בזה מהפכה בארץ, ברמת החיים של האנשים וברמת המזהמים שאנשים נושמים לריאות שלהם.

מאיר שטרית: תפחיתי את מספר חולי הסרטן, תפחיתי את הפגיעה בריאות בארץ – זה לא רק בירושלים, זה בכל הארץ – אפשר להפחית בצורה דרסטית את רמת המזהמים בדלק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההצעה שלך, חבר הכנסת שטרית, ברורה ביותר.

משה גפני: מביאים עכשיו להצבעה שהיא תהיה שרת החינוך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא תהיה הצבעה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת מאיר שטרית, יש כמה הצעות שלא רציתי להטריח אותך בהן.

דליה איציק: מה שעשינו הוא, שהכנסנו ממירים קטליטיים לתוך כלי הרכב בעלי מנוע, עמדנו על כך גם בוועדות והצלחנו.

דליה איציק: גם בשיווק הדלקים בעלי איכות משופרת, אנחנו עומדים על רמת הגופרית, כמו בסולר, שהורדנו בו אותה; אנחנו מדברים על רמת הבנזן בבנזין, שהורדנו אותה מ-5% ל-1%.

דליה איציק: עשינו כאן פעולה גדולה, והחל מ-1 בינואר ייכנס כבר התקן הזה, וזה הרבה מאוד.

דליה איציק: אני מודה בפניך שזה לא היה קל.

דליה איציק: לא ידעתי שעד כדי כך אתה בקיא בעניין, שכחתי שהיית שר האוצר.

דליה איציק: אני גם רוצה לספר לך, שנחתמה אמנה עם התאחדות התעשיינים לצמצום פליטות זיהום באוויר מתעשייה, ואני מתכוונת שהאמנה הזאת לא תהיה רק על הנייר.

דליה איציק: חבר הכנסת מ' גפני שאל את השרה לאיכות הסביבה ביום כ"ב באב התשנ"ט (4 באוגוסט 1999): פורסם, כי הורית לאנשי משרדך להכין נוהל חדש ומחמיר לגבי התקנת אנטנות סלולריות.

דליה איציק: רצוני לשאול: 1.

דליה איציק: עד לקבלת הנוהל החדש, האם יאסור משרדך הקמת אנטנות סלולריות חדשות?

דליה איציק: 2.

דליה איציק: האם הנוהל החדש יתייחס לאנטנות הקיימות?

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, אני רוצה לספר לך, שכשנכנסתי לתפקיד אמרו לי החברים דבר שלא ידעתי: שאנחנו נותנים היתרי קרינה, אבל המשרד איננו נותן היתרי בנייה.

דליה איציק: שאלתי אז: איך יש כל כך הרבה אנטנות פיראטיות?

דליה איציק: אמרו לי: אנחנו לא אחראים, אנחנו רק נותנים היתרי קרינה, את היתרי הבנייה הם צריכים לקחת ממקום אחר.

דליה איציק: שאלתי: מי נותן?

דליה איציק: אמרו לי: משרד התקשורת.

דליה איציק: אמרתי: או.

דליה איציק: קיי.

דליה איציק: , מעתה ואילך אין היתרי קרינה.

דליה איציק: אמרו לי האנשים הטובים במשרדי: גברתי, זה לא מתפקידך, את צריכה רק לתת היתר קרינה.

דליה איציק: אמרתי: אני – כלומר השלטון, בהגדרה – לא יכול להיות שותף למשהו פיראטי, כי אם הם מקימים את זה באורח לא מסודר – אני אומרת עכשיו משפט קשה – אם הם מקימים את זה בגנבה, אני לא מוכנה להיות שותפה לזה.

דליה איציק: חיכיתי שהם ילכו לבית-המשפט, אבל הם לא הלכו לבית-המשפט.

דליה איציק: היתה מהומה גדולה.

דליה איציק: אנשי האנטנות למיניהם, שכידוע לך, יש להם השפעה לא קטנה על אי-אלו אנשים גם בבית הזה, הקימו צעקה גדולה.

דליה איציק: אז ראש הממשלה החליט להקים ועדת שרים לאנטנות סלולריות, ואני עמדתי בראשה.

דליה איציק: ידידי שר התקשורת בנימין בן-אליעזר ישב בכל הוועדות, לא היה מאבק קל, אבל הגענו לאמנה בין השלטון המקומי לבינינו.

דליה איציק: אתה יודע שלהחלטה של ועדת שרים יש תוקף של החלטת ממשלה.

דליה איציק: במלים אחרות, מיום כניסתו של ההסכם הזה לתוקף, לא תותר שום סוללה פיראטית כזאת או אחרת בשום מקום, כך שמתאריך ההסכמה לא יכולה להיות שום אנטנה.

דליה איציק: אני מזמינה אותך למצוא אנטנה כזאת, ואני אחראית שהיא לא תהיה.

דליה איציק: התאריך הקובע הוא 14 בספטמבר 1999.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שאלה נוספת לחבר הכנסת גפני.

מאיר שטרית: עכשיו הוא שואל למה הפלאפון שלו לא עובד, כי אין אנטנה.

דליה איציק: חבר הכנסת שטרית, הציבור הישראלי המציא חיה – מצד אחד כולם רוצים פלאפונים, מצד אחר הם לא רוצים אנטנות.

דליה איציק: אני לא מכירה חיה כזאת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אני מודה לך על התשובה המפורטת.

משה גפני: אני סומך על האומץ שלך, שתוכלי להתמודד עם התופעה הזאת.

משה גפני: אני רוצה להעיר את תשומת לבך לעובדה, שגם במה שאתם, אנשי המקצוע במשרד שלך עושים, יש דברים שהם לא בודקים, זה לא נמצא בנוהל של הבדיקה גם ברמת הקרינה.

משה גפני: כולנו רוצים פלאפונים, כולנו רוצים טלפונים סלולריים, אבל כמו במדינה מתוקנת, מודרנית ונורמלית, לא חייבים לשים את האנטנות בתוך ריכוזי אוכלוסייה.

משה גפני: כבוד השרה, את יודעת שיש מקומות בארץ שבהם האנטנה נמצאת בתוך חלונות של בתים.

משה גפני: זה מצב אנומלי בכל קנה מידה, זה מצב שאי-אפשר לחיות אתו.

משה גפני: שאלתי אותך ואני שואל אותך גם עכשיו: האם תינתן הוראה במשרדך להגביר את רמת הבדיקה?

משה גפני: צריך לבדוק היום מה שלא בדקו פעם, כדי שלא נתעורר בעוד 20-10 שנה ונאמר: אז לא בדקו, וכתוצאה מזה, חלילה, קרה מה שקרה.

משה גפני: אני מציע שאנטנות קיימות שקיבלו אישורים בעבר, לפני שנכנסת לתפקידך, תבטלו להן את האישורים ותזיזו אותן למקום שהוא לא מרכז אוכלוסייה.

דליה איציק: חבר הכנסת גפני, היות שאתה איש חכם, אנחנו מכוונים בדיוק לזה.

דליה איציק: אני מציעה הצעת חוק האומרת שהם ישלמו אגרה.

דליה איציק: האגרה שהם ישלמו בכל שנה תגרום לנו, למשרד, וגם להם, לעמוד בתקן, ולא ש-once קיבלת ואחר כך אתה מצפצף, אלא הם צריכים לעמוד בתקן הזה.

דליה איציק: הם מתווכחים אתנו גם על הסכום, גם על הרעיון.

דליה איציק: אבל אני רוצה להגיד לך, לזכותם, הכרחנו אותם להקים מרכזי מידע.

דליה איציק: היום אם אתה מתקשר למרכז המידע, אין עוד אפשרות לספר לך סיפורים שזה בעציץ או באנטנה.

דליה איציק: הם חייבים לספר לך ברדיוס של 30 קילומטר בדיוק איפה מותקנת האנטנה.

דליה איציק: זו עבירה של ממש אם הם עושים אחרת.

דליה איציק: אדרבה ואדרבה, אני מזמינה אותך מה שקוראים "לתפוס אותם על חם".

דליה איציק: חבר הכנסת מ' נודלמן שאל את השרה לאיכות הסביבה ביום כ"ב באב התשנ"ט (4 באוגוסט 1999): בעיתון "מעריב" מיום 11 ביולי 1999 התפרסמה כתבה על שפיכת רעל לביוב כדי לחסוך בהוצאות סילוקו.

דליה איציק: רצוני לשאול: 1.

דליה איציק: האם הפרטים בכתבה נכונים?

דליה איציק: 2.

דליה איציק: אם כן – מי נתן רשיונות למפעל זה ולמובילים?

דליה איציק: 3.

דליה איציק: כמה מפעלים יש ומה הגוף המפקח עליהם?

דליה איציק: 4.

דליה איציק: מי אחרי למניעת מקרים כאלו?

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת נודלמן, אתה יודע, כאשר נכנסתי לתפקיד הייתי מאוד מבוהלת.

דליה איציק: בשבוע הראשון היה נראה לי שבכלל אי-אפשר ללמוד, ונפגשתי עם המון המון אנשים שהם אקולוגים ומתמחים.

דליה איציק: איכות הסביבה היא נושא רב-תחומי.

דליה איציק: מכאן חסרונו ומכאן גם יתרונו.

דליה איציק: כי איכות סביבה זה כמעט כל מה שאתה מחליט שזה איכות סביבה.

דליה איציק: מכאן גם הקושי.

דליה איציק: נפגשתי אתך פעמיים, והפעמיים הללו היו שיעור בלתי רגיל בשבילי.

דליה איציק: אתה באמת מקצוען, ולמדתי מזה הרבה מאוד, ואני רוצה לברך אותך כאן מעל במת הכנסת.

דליה איציק: ובכן, אדוני חבר הכנסת, מרבית הפרטים שפורסמו בכתבה בנוגע לרעל שנשפך לביוב במקום להעבירו לרמת-חובב נכונים.

דליה איציק: הרי אתה בדקת כמוני ושוחחנו על זה.

דליה איציק: מפעל "מלתא" פעל בניגוד לנהלים ולרשיון העסק שנתן לו המשרד לאיכות הסביבה, כאשר הוא לא העביר את הפסולת המסוכנת לרמת-חובב.

דליה איציק: גם המובילים עצמם חרגו מרשיונם והם לא העבירו את הפסולת כנדרש, למקום שבו היא צריכה להיות מטופלת כראוי.

דליה איציק: אני רוצה לבשר לך, שפתחנו בחקירה נגד כל הגורמים המעורבים בפרשה, וגם החלטנו להגיש נגדם כתב תביעה בבית-המשפט.

דליה איציק: 2,500 מפעלים מייצרים פסולת מסוכנת במדינת ישראל.

דליה איציק: לא רק המשרד לאיכות הסביבה מטפל בהם, כידוע, אלא גם משרד העבודה וגם שירות הכבאות וההצלה וגם הרשויות המקומיות וגם פיקוד העורף, ומכאן הבלגן.

דליה איציק: חבר הכנסת ש' שמחון שאל את השרה לאיכות הסביבה ביום כ"ט באב התשנ"ט (11 באוגוסט 1999): במושב שדי-חמד, על חלקה חקלאית, מפנים פסולת ביולוגית המועברת מבתי-חולים וכן פסולת רגילה.

דליה איציק: מעשה זה פוגע באיכות חיי התושבים ומהווה סכנה לבריאותם.

דליה איציק: רצוני לשאול: מדוע לא ידאג משרדך לכך שלא תפונה אשפה זו לשטחים של מושב שדי-חמד?

דליה איציק: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) בעקבות פניית תושבי שדי-חמד, נשלחו פקחי הסיירת לבדוק האם אכן מושלכת פסולת ביתית וביולוגית בחלקה חקלאית במושב.

דליה איציק: הבדיקה העלתה, כי הפסולת שהושלכה מכילה פסולת ביתית בלבד ולא פסולת ביולוגית, כפי שנטען.

דליה איציק: הפסולת הושלכה לאתר על-ידי בעל החלקה, תושב שדי-חמד, העוסק בשינוע פסולת.

דליה איציק: בעקבות שיתוף פעולה בין המשרד לאיכות הסביבה לוועד המושב, פונתה הפסולת ונפסקה הפעילות.

דליה איציק: כיום אין פעילות של פינוי פסולת בשטח.

דליה איציק: חבר הכנסת מ' שטרית שאל את השרה לאיכות הסביבה ביום י' בחשוון התש"ס (20 באוקטובר 1999): מן העיתונות עולה, שעשרות מכליות ישנות, שאינן עומדות בקריטריונים של בטיחות, מגיעות במשך השנה עמוסות ב-80,000 עד 250,000 טונות דלק גולמי.

דליה איציק: פגיעת מכלית כזאת בשרטון או בשונית אלמוגים תזהם קשות את מימי המפרץ.

דליה איציק: רצוני לשאול: 1.

דליה איציק: האם ידוע על הסכנה הצפויה למפרץ אילת ולבעלי החיים הימיים? 2.

דליה איציק: אילו תקנות ואמצעי מיגון ינקוט משרדך למניעת אסון כזה?

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שטרית, השאלה שלך מנוסחת: חשש לאסון אקולוגי באילת.

דליה איציק: מפרץ אילת, הדגה, החופים, ניצבים בפני סכנת פגיעה מזיהום דלק שנגרם מדליפה של מכליות ישנות העוגנות במפרץ.

דליה איציק: אנחנו עשינו מאמצים רבים להגן על המפרץ הזה מפני זיהום.

דליה איציק: זה לא פשוט.

דליה איציק: אני אהיה ב-16 בחודש בחיפה, כדי ללמוד את הבעיה מקרוב.

דליה איציק: בין היתר, המפעיל את התחנה למניעת זיהום הים באילת אומר, שיש הרבה הרבה מה לעשות שם.

דליה איציק: גם התחנה, גם הציוד שבה, גם המשאבים המוגבלים שלה, אינם מסוגלים לתת מענה יעיל אלא לזיהום קטן יחסית ולא לזיהום גדול, בזמן שמכלית דלק עלולה בשעת אסון לשפוך אלפי טונות של דלק לים.

דליה איציק: אין ספק שהדרך הבטוחה ביותר לצמצם נזקים אקולוגיים היא על-ידי מניעת אירוע זיהום טרם התרחשותו.

דליה איציק: אבל הסמכות לכך, שוב, חבר הכנסת שטרית, היא בידי משרד התחבורה.

דליה איציק: בכלל, אתה יודע, יוצא לי בזמן האחרון לפגוש אנשים.

דליה איציק: משום-מה, בשלושת או ארבעת החודשים הללו שאנחנו מנסים באמת להעלות את הנושא על סדר-היום הציבורי, אנשים לא יודעים: ביוב – חושבים שזה המשרד לאיכות הסביבה.

דליה איציק: זה לא.

דליה איציק: אתה יודע, הביוב שייך לרשות הביוב, שאיננה שייכת לנו אלא למשרד התשתיות.

דליה איציק: כל משק המים, אתה יודע, איננו שייך למשרד לאיכות הסביבה.

דליה איציק: כל הנושא של פליטת אוויר וזיהום אוויר, שהוא אחד מהדברים הגדולים, גם כן איננו שייך למשרד לאיכות הסביבה.

דליה איציק: אגב, גם נטיעת עצים, כל יער-שקד נטו לא שייך לי, במובן המיניסטריאלי המצומצם של המלה.

דליה איציק: שייך לי כי אני שרה בממשלת ישראל, וכידוע לך, הובלתי שם מאבק לא רע בכלל.

דליה איציק: מה שאומר, שמצד אחד, יש ציפיות מהמשרד הזה, ומצד שני, אנשים לא ממש יודעים מי שייך למה.

דליה איציק: מה שמעיד שהמשרד הזה הוקם לא מתוך אהבה.

דליה איציק: הוא הוקם מתוך צורך פוליטי, לדאוג למישהו שהיום הוא חבר כנסת חשוב; אבל מדינת ישראל לא ראתה פה ראייה רחבה, ויש די צביעות סביב העניין של איכות החיים שלנו.

דליה איציק: אני מאוד מודה לך על השאילתות, כי זה נותן הזדמנות גם לציבור להקשיב ולהבין, שאנחנו לא מדברים על איזו חבורת תימהונים, איזה פרפרים שרודפים אחריהם, אנחנו מדברים ממש על החיים שלנו, ממש על הבריאות שלנו.

דליה איציק: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לשרה לאיכות הסביבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להזכיר לכולנו, שלמעשה גם זמן השאלה וגם זמן התשובה מוגבל, לפי הפרוטוקול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דקה לשואל ודקה לעונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שאלה נוספת לחבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: גברתי השרה, ראשית, אני מודה לך על התשובה שלך.

מאיר שטרית: אבל אני רוצה לומר, הרי יש פה עניין, שאם, חלילה, אחת מהמכליות הללו, על-פי הכתבה, שנושאות בין 80,000 ל-250,000 טונות דלק גולמי, אם רק אחת תפגע בשונית, כל האלמוגים שם וכל מה שיש במפרץ אילת יכול למות.

מאיר שטרית: אני מבין את הקושי.

מאיר שטרית: חשבתי שזה בתחום אחריותך.

מאיר שטרית: את אומרת שזה באחריות משרד התחבורה.

מאיר שטרית: אם כך, יש לי הצעה בשבילך, כשר לשעבר – – –

דליה איציק: תספחי אלייך את את הסמכויות.

מאיר שטרית: כן, בדיוק.

מאיר שטרית: אני מציע לך להניח על שולחן הממשלה הצעת החלטה, שמגישים אותה שבוע לפני הזמן, שאת מציעה להעביר לתחום אחריותך את קביעת התקנים לגבי מכליות שמגיעות למפרץ אילת.

מאיר שטרית: נראה מה יקרה.

מאיר שטרית: יכול להיות שהממשלה תבין את הסוגיה.

מאיר שטרית: יש לך הזדמנות להסביר את זה.

מאיר שטרית: יכול להיות שהממשלה תבין את הסוגיה ותעביר אלייך את קביעת התקנים – או, לחלופין, לתבוע משר התחבורה באותה ישיבה, שהוא יקבע תקנים, כדי למנוע ממכליות שאינן עומדת בתקן להגיע לשם.

מאיר שטרית: זו המניעה היחידה שאפשר לעשות.

דליה איציק: תהיה לנו פגישה עם שר התחבורה.

דליה איציק: התקיימו כבר שתי פגישות.

דליה איציק: אני מוכרחה להגיד לך, לזכותו של שר התחבורה, אף-על-פי שלא מקימים רעשים שם והעבודה נעשית בשקט, נעשית שם עבודה יסודית, והוא לקח את הנושא לטיפולו.

דליה איציק: אבל אני מזמינה אותך לעקוב אחרינו.

מאיר שטרית: אני אעקוב.

מאיר שטרית: חברת הכנסת ס' לנדבר שאלה את השרה לאיכות הסביבה ביום י"ז בחשוון התש"ס (27 באוקטובר 1999): הובא לידיעתי, כי השרה החליטה להקים צוות בדיקה לאפשרות העברת חוות הגז מפי-גלילות לעיר אשדוד.

מאיר שטרית: רצוני לשאול: 1.

מאיר שטרית: האם הסכנות הנשקפות לתושבים כתוצאה ממיקום חוות גז אינן משותפות לתושבי כל הערים בארץ?

מאיר שטרית: 2.

מאיר שטרית: מדוע לא ייבחר אתר מרוחק מכל עיר המאוכלסת בצפיפות למיקומה החדש של חוות הגז?

דליה איציק: ידידתי חברת הכנסת סופה לנדבר, כמו שאת יודעת, פי-גלילות זו פצצה מתקתקת, שמהווה סיכון של ממש לכל העוברים והשבים בצומת-גלילות.

דליה איציק: אני יכולה להבין את השאלה: אם שם זה מסוכן, למה באשדוד לא?

דליה איציק: מה שאנחנו מציעים זה חלוקת הדלקים בכמה מקומות: קצ"א-אשקלון למשל, או אשדוד, חלק יישאר שם.

דליה איציק: אבל אנחנו לא נעשה שום דבר, אני יכולה להבטיח לך, שום דבר, אם לא יהיה סקר סביבתי שאת תראי אותו, ולא רק את.

דליה איציק: יהיה גילוי נאות לתושבי אשדוד, ורק אחרי שייעשה סקר, אנחנו נידרש לעניין.

דליה איציק: אני מתחייבת בפנייך, שאם הסקר הסביבתי יאמר שזה יוצר בעיה, אני יחד אתך אתנגד לעניין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לשרה לאיכות הסביבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, בזה אנו מסיימים את סדר-היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הישיבה הזאת נעולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הישיבה הבאה תהיה מחר, יום שלישי, 9 בנובמבר 1999, בשעה 16:00.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הישיבה הזאת נעולה.