ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 3, 1999-06-16 00:00

שמעון פרס: חברי הכנסת, היום יום רביעי, ב' בתמוז התשנ"ט, 16 ביוני 1999, שעה 11:00 – ישיבת הכנסת נפתחת.

שמעון פרס: הצעות דחופות לסדר-היום מס' 17, 18, 19 ו-20 בנושא:

שמעון פרס: החלטת הממשלה בדבר העתקת חוות הגז לראשון-לציון – של חברי הכנסת דוד טל, אברהם יחזקאל, עוזי לנדאו ויוסי שריד.

שמעון פרס: אני מזמין את חבר הכנסת דוד טל לשאת את דבריו.

שמעון פרס: כידוע לך, שלוש דקות.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אישי הכנסת, אני מבקש, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לקדם בברכה את תושבי ראשון-לציון, עובדי העירייה, סגני ראש העיר, חברי מועצת העיר, מנהלי אגפים, שמצאו לנכון להגיע לדיון החשוב הזה כאן בנושא פי-גלילות.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, ביום 7 ביוני 1999 קיבלה הממשלה החלטה לאשר תוכנית מיתאר ארצית למשק הגפ"מ – גז פחממני מעובה – תמ"א 32.

דוד טל: במלים אחרות, העברת חוות הגז מפי-גלילות לראשון-לציון.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, יכולתי לבוא היום ולומר: די לי, כתושב ראשון-לציון, שהתקינו את חדר השירותים הלאומי שלנו בעירי, ואני לא מוכן בשום פנים ואופן שיעבירו גם את חוות הגז לעירי, אלא תעבור חוות הגז לעיר אחרת.

דוד טל: ואני לא אומר זאת, אדוני היושב-ראש – בוודאי לא כאיש ציבור.

דוד טל: אני לא מתכוון להעביר בעיה מעיר אחת לעיר אחרת, זה לא יהיה אחראי, אבל ברור לי שקיימת בעיה, שצריך לדאוג לה לפתרון ראוי, ובוודאי לא באזור מאוכלס כעיר ראשון-לציון, שכידוע לאדוני מונה היום כ-200,000 תושבים, כן ירבו, ואני מניח שהם ירבו.

דוד טל: אם יש חובה להעביר את חוות הגז, אני יכול להבין, אבל, רבותי חברי הכנסת, אין לנו שום חובה כזאת להעביר את חוות הגז, ואין חובה גם להעביר את חוות הגז מפי-גלילות.

דוד טל: אפשר לוותר על כך על-ידי פיזורה של החווה ב-25 מתקנים קיימים, וזאת על-פי דעת מומחים.

דוד טל: העברת חוות הגז לראשון-לציון טומנת בחובה, אדוני היושב-ראש, סכנות רבות.

דוד טל: אני אמנה רק מעט מהן כדי להבהיר את גודל הסכנה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, כל פיצוץ בחווה יכול לגרום להרס.

דוד טל: פיצוץ כזה עלול לגרום, לדברי מומחים, לאלפי נפגעים ברדיוס של 5 קילומטרים.

דוד טל: מדובר באנשים ברדיוס כזה שיתאדו בחום הרב שיופץ עקב הפיצוץ.

דוד טל: מדובר ב-28 מכלים, שבכל אחד מהם 45 טונות של גז פחממני מעובה, הלוא הוא גז הבישול שלנו, וביחד כ-12,000 טונות גז נפיץ ודליק.

דוד טל: העברת חוות הגז לראשון-לציון, אדוני היושב-ראש, מהווה סכנה בטיחותית חמורה, שמקורה בקרבה מסוכנת לאזורים מאוכלסים של ראשון-לציון, מושב נטעים, מושב גן-שורק וקיבוץ פלמחים.

דוד טל: הנזק שעלול להיגרם מפיצוץ בחוות הגז יביא לשיתוק באתר השפד"ן – שפכי גוש-דן – ולסכנה אקולוגית עקב שיתוק מערכות הביוב של כל גוש-דן.

שמעון פרס: חבר הכנסת טל, זמנך נגמר.

דוד טל: ברשותך, עוד דקה אחת, אני אסיים.

שמעון פרס: בבקשה.

דוד טל: יש סכנה של קרבת האתר לקווי מתח ארציים, וכל פיצוץ יביא לקריסת מערכות החשמל.

דוד טל: עד שיונחו צינורות הגז, אדוני היושב-ראש, יסתובבו כ-200 מכליות גז בראשון-לציון כל יום.

דוד טל: מי יכול לתת ידו לכך, להאטת התנועה ולהשלכות הכלכליות, התחבורתיות והבטיחותיות?

דוד טל: האזור יהפוך מטרה לאויבינו בגלל ריבוי המתקנים הצבאיים והאחרים הנמצאים באזור, ולא אפרט.

דוד טל: חברי הכנסת, נוסף על האמור לעיל צריך לזכור, שהחישובים להעברת חוות הגז מבוססים על צרכים אשר היו תקפים בשנת 1990 ואינם עוד, כגון אספקת גז לרשות הפלסטינית, אשר הקימה מתקנים עצמאיים, והקמת צובר ליד העיר אשקלון – –

שמעון פרס: תודה רבה, נתתי לך עוד דקה.

דוד טל: – – המפחית את הצורך בהקמתו של מתקן נוסף.

דוד טל: אני פונה – אני אקצר, זו השורה האחרונה – מעל במה זו לראש הממשלה המיועד, ברוח דבריו של ראש עיריית ראשון-לציון מר מאיר ניצן, ומבקש למנות צוות מקצועי לבדיקה מחודשת של הנושא, ועד אז לעכב את החלטת הממשלה מיום 7 ביוני 1999.

דוד טל: מפני שזאת יש לדעת – תושבי העיר ראשון-לציון לא ישבו בחיבוק ידיים, הם יעשו הכול, אבל הכול במסגרת החוק, כדי להעביר את רוע הגזירה מעליהם.

דוד טל: אני מודה לך, אדוני.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת יוסי שריד.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, ברשותך, איש בשורות אני בנושא העתקת חוות הגז.

אברהם יחזקאל: לפני כחצי שעה דיבר אתי מנכ"ל משרד התשתיות קובי כץ והודיע לי, שעד שימונו ממשלה חדשה ושר חדש – הוא נתן הוראה לעכב את הוצאת המכרזים בגין העתקת חוות הגז מפי-גלילות לראשון-לציון.

אברהם יחזקאל: כבר יש תוצאת ביניים בנושא הזה, ועל כך אני שמח.

אברהם יחזקאל: נקודה שנייה.

אברהם יחזקאל: מה שקרה הוא, היה כאן תהליך של מלאכה עקומה, בלשון המעטה, ואנחנו לא רוצים שפי-גלילות תהיה בתל-אביב כדי לא לפגוע בתושבי תל-אביב.

אברהם יחזקאל: אבל, אנחנו לא רוצים להוסיף חטא על פשע ולהעביר אותה צרה ארורה לתושבי ראשון-לציון.

אברהם יחזקאל: כשאני אומר צרה ארורה, כדאי שתדעו במה דברים אמורים.

אברהם יחזקאל: הגפ"מ, אותו גז בישול, יכול, חס וחלילה, ממרחק של 2, 3, 4, 5 קילומטרים, לשרוף אדם בתוך 30 שניות.

אברהם יחזקאל: וכשמדברים על הטמנה של חוות הגז, זו לא הטמנה, זה כיסוי של חול על מכלי גז של אלפי טונות, שיהיו במרחק של 2 קילומטרים מהבית הראשון של ראשון-לציון, וראשון-לציון עוד מתפתחת.

אברהם יחזקאל: ומישהו קיבל החלטה, אדוני היושב-ראש, כשהממשלה הזו מסיימת את ימיה, בחשכת הליל, כאשר שר המשפטים עשה סוף כל סוף מעשה טוב – – –

ראובן ריבלין: מה זה, החלטה פוליטית?

אברהם יחזקאל: תקשיב רגע, ברשותך.

אברהם יחזקאל: זו החלטה נדל"נית.

אברהם יחזקאל: מישהו, משיקולי נדל"ן, כלכלה וכסף, מוכן לפגוע בחיי התושבים בראשון-לציון – אותן חברות גז, האזור הזה שנקרא פי-גלילות, האזור היקר ביותר, אדוני היושב-ראש – האיץ תהליך של קבלת החלטות.

אברהם יחזקאל: ומה הסיפור?

אברהם יחזקאל: הוא פשוט לחלוטין.

שמעון פרס: חבר הכנסת אבי יחזקאל, אתה צריך להתקרב לסוף.

אברהם יחזקאל: אני כבר מתקרב לסוף.

שמעון פרס: הסוף מתקרב גם אליך.

רחבעם זאבי: לסוף הדברים, לא לסוף.

אברהם יחזקאל: לכן, מכיוון שהיושב-ראש מקפיד וביקש שאתקרב לסוף, והמחטף הזה, שבוצע על-ידי ממשלת ישראל, צריך לעבור מן העולם, אני מבקש לקיים דיון נוסף, ברשותך – וזה מותר על-פי התקנון – במליאת הכנסת כשתקום הממשלה החדשה, ואני מבקש לפתוח את הדיון מחדש, כאשר ברור מאליו שמבחינת 200,000 תושבים בראשון-לציון והסביבה, אדוני היושב-ראש, לא יכול להיות האזור הזה פח הזבל האקולוגי.

אברהם יחזקאל: רצו להעביר לשם את השפד"ן, בית-סוהר, בית-קברות, חוות גז, מה לא?

אברהם יחזקאל: ראשון-לציון היא עיר ואם בישראל, ולכן מובאת הבקשה הזאת היום לדיון נוסף, אדוני, שתקבע על-פי המתבקש מהתקנון.

אברהם יחזקאל: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת יוסי שריד, ואחרון בנושא ההצעות לסדר-היום – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש שמעון פרס, קודם כול אני חייב לומר כחבר ותיק בבית, שתענוג להופיע כאן כאשר אתה יושב-ראש של הכנסת.

שמעון פרס: תודה.

יוסי שריד: בלי, חלילה, לרצות לרמוז משהו, באמת יש מעט מאוד אנשים, אם בכלל, שהכנסת יכולה להתכבד בהם עד כדי כך, כפי שהיא מתכבדת בעובדה שאתה היושב-ראש שלה.

שמעון פרס: תודה.

יוסי שריד: למרות העיסוקים שיש לנו פה ושם בימים אלה – לא מי יודע מה ולא דברים ברומו של עולם – חשבתי שזה יהיה נכון שגם אני, חברכם, אתייצב כאן היום כדי לומר את דעתי בעניין חוות הגז, שיש כוונה, ככל הנראה, להעתיק אותה מפי-גלילות לאזור השפד"ן של ראשון-לציון.

יוסי שריד: מדובר בגז ומדובר בדלקים, כי בפי-גלילות יש גם גז וגם דלקים.

יוסי שריד: הגז, להווי ידוע – וזה ידוע – יותר מסוכן מהדלקים, אבל בסך הכול מדובר במצבי צבירה שונים.

יוסי שריד: זה גז וזה נוזל.

יוסי שריד: למה אני מזכיר מצבי צבירה?

יוסי שריד: – כי על כל אחד מאתנו עוברים מצבי צבירה שונים.

יוסי שריד: כשאני הייתי במצב צבירה של ממשלה, חשבתי שאסור לעשות את המעשה הזה, וכאשר אני עכשיו במצב צבירה – עכשיו לא כל כך ברור באיזה מצב אני – אני גם כן חושב שאסור להעביר את חוות הגז לראשון-לציון.

יוסי שריד: מבחינה זו לא שיניתי את דעתי.

יוסי שריד: כאשר עבדתי במשרד לאיכות הסביבה, היה מנוי וגמור עם המשרד לאיכות הסביבה, שהרעיון להעתיק את חוות הגז ממקום מאוכלס אחד למקום מאוכלס שני הוא רעיון תעתועים.

יוסי שריד: אגב, בחלם היו מתביישים בהחלטה כזאת.

יוסי שריד: בחלם אני חושב שהיו מתביישים בעניין נוסף:

יוסי שריד: הרי ידוע – לפעמים זה נשכח, אבל ידוע – שב-17 במאי היו בחירות, וניצח מי שניצח והפסיד מי שהפסיד, ויש להניח שלמרות הכול תקום ממשלה חדשה, ולכן לא לגמרי בטוח שמדובר בסדרי ממשל תקינים, כאשר ממשלה יוצאת מקבלת החלטה, שהיא החלטה מאוד מאוד חשובה בתחום הזה, שהוא בעיני בוודאי תחום מן המעלה הראשונה.

יוסי שריד: אני לא מבין למה עושים את זה, זאת אומרת, מה ההסבר.

יוסי שריד: הרי כשאנשים עושים, הם יודעים מה הם עושים.

יוסי שריד: המעשה הזה מעלה עליו את החשד שאולי יש פה מניעים לא כל כך כשרים, ואז, כמובן, אנחנו חושבים על נדל"ן ועל מי שלוחץ ועל אינטרסנטים ועל מי שרוצה לקבל שטח ועל מי שרוצה לבנות ועל מי שרוצה להתעשר.

יוסי שריד: מה אני יכול לחשוב?

יוסי שריד: הרי ברור לגמרי.

יוסי שריד: מתכנסת ועדה לענייני פנים, אומרים: זה על סדר-היום.

יוסי שריד: אומרים: ב-17 במאי קרה מה שקרה, אנחנו לא דנים בזה היום.

יוסי שריד: הרי זה מובן מאליו, זה דבר הלמד מעניינו.

מיכאל איתן: על זה נאמר: לגז אין ריח.

רחבעם זאבי: דווקא יש לו ריח.

יוסי שריד: לגז אין ריח, כן, יפה.

יוסי שריד: אני בטוח שכל הנוכחים כאן יודעים את העובדות.

יוסי שריד: אני לא אכנס לפרטי פרטים, אבל יודעים את העובדות.

יוסי שריד: בראשון-לציון, באזור השפד"ן – דרך אגב, ראשון-לציון זו עיר, ואנשים בה הרבה, ומדובר במרחק של 700 מטר מהאזור המאוכלס.

יוסי שריד: זה פחות או יותר גם המרחק בפי-גלילות.

יוסי שריד: יכול להיות שבפי-גלילות המרחק הוא קצת יותר גדול.

שמעון פרס: חבר הכנסת יוסי שריד – – –

יוסי שריד: אתה רוצה שאני אסיים?

יוסי שריד: אז אני מסיים.

יוסי שריד: שמעתי שמתרצים את ההחלטה האומללה הזאת בכך שמדובר ב-700 מטר, אבל בפי-גלילות זה 700 מטר.

יוסי שריד: אז 700 מטר בראשון-לציון זה יותר מאשר 700 מטר בפי-גלילות?

יוסי שריד: אשר על כן, אני שמעתי בשמחה את ההודעה שנמסרה כאן על-ידי חבר הכנסת אבי יחזקאל.

יוסי שריד: צריך להיות ברור, שהממשלה הבאה, כאשר היא תיכון, תצטרך לבטל את ההחלטה הזאת, שהיא לא הגיונית, היא לא יכולה לעמוד במבחן המציאות.

יוסי שריד: ויש לי גם עצה לאנשים הטובים מראשון-לציון שהגיעו לכאן, שיודעים הרבה שנים את עמדתי.

יוסי שריד: הניסיון מלמד, שהקהילה, כאשר היא מתייצבת על רגליה והיא נאבקת והיא לא מוותרת והיא לא מניפה דגל לבן והיא מחליטה שזה לא יהיה, לא יקום ולא יהיה – אז הקהילה הזאת בדרך כלל גם מנצחת.

יוסי שריד: תודה, אדוני היושב-ראש.

שמעון פרס: תודה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש – ואני שמח מאוד שאתה היושב-ראש, כי אני אוכל להתייעץ אתך – חברי חברי הכנסת, אני מוכרח לומר, שכחבר הליכוד אני נמצא בדילמה.

ראובן ריבלין: בכנסת השלוש-עשרה אנחנו היינו נגד.

ראובן ריבלין: היינו נגד, משום שהיינו באופוזיציה.

ראובן ריבלין: והיו אז שני מנהיגים, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, וייבדל לחיים ארוכים וטובים, שמעון פרס, שאמרו, כראשי הממשלה, שצריך להעביר את מכלי הגז מרמת-השרון לראשון-לציון.

אברהם יחזקאל: לא, הם לא אמרו – – –

ראובן ריבלין: אחר כך בא חברי בנימין נתניהו, כבש את השלטון, עשה גם כמה דברים טובים.

ראובן ריבלין: למשל, אימץ את ההחלטות שקיבלו קודמיו, שהם ארזים כמו רבין, זיכרונו לברכה, וייבדל לחיים ארוכים וטובים, שמעון פרס, והוא אמר: אם הם אמרו שצריך להעביר את זה מכאן לכאן, אתם יודעים מה?

ראובן ריבלין: נעשה גם דברים טובים, נקבל את עצתם.

אברהם יחזקאל: זה לא נכון – – –

סופה לנדבר: – – –

ראובן ריבלין: עכשיו בין השמשות, חבר הכנסת אבי יחזקאל.

שמעון פרס: אני חושב שיש זכות לחבר הכנסת ריבלין להישאר בדילמה.

שמעון פרס: אני לא יכול לגזול ממנו את הזכות הזאת.

ראובן ריבלין: עכשיו, חבר הכנסת דוד טל, אתה המאושר היחיד, כי תמיד תצטרך להיות אחראי, שהרי תהיה בכל ממשלה.

ראובן ריבלין: אז בסופו של דבר אני מציע להשאיר את העניין לש"ס, שהיא תחליט, כי אנחנו נהיה פעם בקואליציה ופעם באופוזיציה – ש"ס לעולם נשארת.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, באמת תמוה בעיני כחבר הכנסת – ואני שמח על מה שבישר לנו חבר הכנסת אבי יחזקאל – והתמיהה היא תמיהה, שהרי מה מותר אנשי רמת-השרון מאנשי ראשון-לציון?

ראובן ריבלין: ייתכן מאוד שהיה צריך ללכת לפי הרעיון המקורי – נדמה לי, בראשותו של השר יוסי שריד, השר לשעבר, וכנראה, השר לעתיד – לטמון אותם מאגרים.

ראובן ריבלין: אני הייתי שמח הרבה יותר לומר, השר לשעבר, אבל גם השר לעתיד זה יפה.

ראובן ריבלין: ואני מוכרח לומר, שבזמנו, מבית-מדרשו יצאה התוכנית לקבור את זה אולי בתוך הים, דבר שהיה – – –

יוסי שריד: בעבר האזור המועדף על-ידינו היה אזור לטרון – במכלים תת-קרקעיים.

שמעון פרס: ואני חושב שזו הייתה גם העמדה של יצחק רבין ושלי.

ראובן ריבלין: עם ישראל יישאר בלטרון – – –

שמעון פרס: תמכנו בעמדתו של יוסי שריד.

ראובן ריבלין: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, בוודאי סגן השר מיכאל איתן ישיב תשובה בשם הממשלה היוצאת, בוודאי תינתן תשובה בשם הממשלה הנכנסת – –

שמעון פרס: לא נרשם אף אחד להשיב.

ראובן ריבלין: – – ואנחנו, כנראה, נמשיך ונהיה בדילמה ונשים את מבטחנו בש"ס.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: נדמה לי שההצעה של חבר הכנסת אבי יחזקאל היא ההגיונית ביותר.

שמעון פרס: היות שנמסרה הודעה, שעד שתקום ממשלה חדשה לא יוצאו מכרזים, על כן לכשתקום הממשלה החדשה – הכנסת תדון בזה כאשר יהיה מי שיוכל לבצע את מסקנותיה.

שמעון פרס: תודה.

מיכאל איתן: – – –

שמעון פרס: לא ביקשת.

שמעון פרס: אתה משיב?

שמעון פרס: בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לעשות מעט סדר בדברים, ואולי גם לתקן מעט אי-דיוקים.

מיכאל איתן: העיקרון שצריך להעתיק את החווה הוא עיקרון שהיה מקובל על כל מי שהיה מעורב בנושא הזה, ועל זה לא היו חילוקי דעות.

מיכאל איתן: אכן הממשלה, בדצמבר 1992, ממשלה בראשותו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה – ולאחר מכן ההחלטה התקבלה פעם נוספת גם בממשלה בראשותו של שמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים – קבעה את העיקרון, שצריך להעתיק את מכלי הגז מהמקום שבו הם נמצאים היום, מפי-גלילות.

מיכאל איתן: היו לכך כמה סיבות.

מיכאל איתן: סיבה אחת – התקרבות אזורי המגורים הצפוניים של תל-אביב, השכונות הצפוניות של תל-אביב.

מיכאל איתן: הייתה סיבה נוספת – הפיכת הצומת של פי-גלילות למקום הומה אדם ורכב.

מיכאל איתן: והייתה סיבה נוספת, הקשורה גם בהיערכות של מחנות צה"ל.

שמעון פרס: הייתה סיבה של נפילת סקאד קרוב למחנה הזה.

מיכאל איתן: טוב, סקאד יכול ליפול בהרבה מקומות במדינת ישראל.

מיכאל איתן: אני לא בטוח – – –

אברהם יחזקאל: גם בראשון-לציון.

שמעון פרס: אני לא אומר בראשון-לציון, אני אומר שזה אזור צפוף מאוד.

רוני מילוא: אני רוצה להפנות את תשומת לבך לכך שהבעיה היא בעיקרה הקרבה למקום מגורים.

מיכאל איתן: זה מה שאמרתי.

רוני מילוא: יש הבדל אם מקום כזה נפגע כשהוא מרוחק מאזור מגורים.

שמעון פרס: זה ברור.

שמעון פרס: על זה מדובר.

שמעון פרס: אילו זה היה במדבר יהודה, אף אחד לא היה אומר דבר.

מיכאל איתן: זה מה שאמרתי.

מיכאל איתן: דבר ראשון, אני פשוט מבקש להבהיר, שעל זה לא היו חילוקי דעות.

רוני מילוא: אפשר להעביר – – –

מיכאל איתן: התחילה בדיקה לאן להעביר, ובסוגיות האלה – אלה תמיד נושאים הנוגעים במפגע מסוים, אז יש תהליך של מתנגדים, שמגדילים את הנזק העלול להיגרם, וזה מתחיל להיות מין תפוח-אדמה לוהט, שזורקים אותו ממקום למקום.

מיכאל איתן: הייתה נקודה במדינת ישראל שהייתה מתאימה מבחינת הסביבה.

מיכאל איתן: דובר על כך, שפי-גלילות, מכלי הגז הגדולים האלה יועתקו לאזור אשדוד; לא ליד אזור המגורים, מרחק מהעיר במקום שאפשר היה בהחלט להעביר אליו, וגם תושבי אשדוד היו יכולים להתברך אולי במקומות עבודה נוספים בלי שזה יפגע, בלי שזה יסכן.

מיכאל איתן: כל הגורמים אז הסכימו.

מיכאל איתן: הייתה התנגדות של מערכת הביטחון.

מיכאל איתן: כתוצאה מההתנגדות של מערכת הביטחון, ולאחר שהממשלה הנוכחית קיבלה את הבעיה הזאת ואת הצורך בהעתקה – הועבר הדיון פעם נוספת לגורמים הקובעים בנושא מיקום, וזה היה משרד הפנים, הוועדה העליונה לתכנון ובנייה.

יוסי שריד: הוועדה הארצית.

מיכאל איתן: ושם עלה הנושא של שפד"ן.

מיכאל איתן: בהתחלה הייתה התנגדות של המשרד לאיכות הסביבה, אולם משהוצעו פתרונות של אחסון בשיטות יותר בטיחותיות הוסרה ההתנגדות של המשרד לאיכות הסביבה – – –

יוסי שריד: עכשיו.

דוד טל: אותן סיבות שבעטיין פינו את פי-גלילות – – –

שמעון פרס: רבותי, הלוא יתקיים דיון בנושא באופן מסודר.

שמעון פרס: אין טעם לקרוא עכשיו קריאות ביניים.

מיכאל איתן: אני רוצה רק להציג את העובדות, לא את דעתי.

מיכאל איתן: תיכף אומר גם את דעתי.

מיכאל איתן: אני מתאר את העובדות כפי שהן.

יוסי שריד: אתה צודק בכל העובדות, אבל השינוי בעמדה של המשרד לאיכות הסביבה – – –

אברהם יחזקאל: – – –

מיכאל איתן: אני חוזר פעם נוספת.

מיכאל איתן: אני מתאר את העובדות על-פי עמדות המשרדים.

מיכאל איתן: תיכף אומר גם את דעתי האישית.

מיכאל איתן: אני יכול להרגיע את כל המתווכחים, לא יהיה שום שינוי.

מיכאל איתן: זה נאמר כאן מפיו של חבר הכנסת אבי יחזקאל על-פי הודעה שהוא קיבל, ואני מודיע כאן בשם הממשלה: לא יהיה כרגע שום שינוי, הכול יתעכב עד אשר תקבל הממשלה החדשה את שרביט הניהול.

מיכאל איתן: אתה יודע מה?

מיכאל איתן: תפוח-האדמה הלוהט הזה ימשיך להתגלגל הלאה.

שמעון פרס: תודה.

מיכאל איתן: ימשיך להתגלגל.

מיכאל איתן: והממשלה הזאת אולי שמחה שלצורך העניין הזה יהיה מישהו אחר שיצטרך לטפל באותו תפוח-אדמה לוהט.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר רק שני משפטים – אדוני היושב-ראש, זמנך בתפקיד היושב-ראש, כך נראה לי, אני לא יודע, אני מאחל לך שתהיה בתפקיד הרבה זמן, אבל נראה שהוא די זמני, תמצה את המירב.

מיכאל איתן: למה אתה כל כך לחוץ בזמן?

שמעון פרס: אני מכבד את הזמן, ואני מצפה שכל חברי הכנסת ידעו זאת.

מיכאל איתן: אני לא בטוח שאתה ער לשיעור הזמן.

שמעון פרס: יש לך עשר דקות.

מיכאל איתן: הרבה שנים לא היית כאן – –

שמעון פרס: כיושב-ראש.

מיכאל איתן: – – כפרלמנטר.

מיכאל איתן: היית איש ביצוע.

אופיר פינס-פז: אתה שוכח שאין לו סגנים בשלב זה.

מיכאל איתן: בסדר.

מיכאל איתן: אני רוצה להוסיף שני משפטים.

מיכאל איתן: דבר ראשון, ההיגיון באמת מחייב – אותן שאלות ששאלו כאן – אם כבר מעתיקים, מדוע תושבי רמת-אביב ג' זכאים ליותר התחשבות ולמרחב ביטחון גדול יותר מתושבים בראשון-לציון?

מיכאל איתן: אבל אני רוצה להעלות כאן דבר נוסף שאני חושב שצריך להעסיק את הבית הזה.

מיכאל איתן: אחת הבעיות הקשות בתחום הנדל"ן במדינת ישראל – ואני אומר את זה כרגע כמי שהולך להיות איש אופוזיציה, יהיה לי יותר קל להעלות זאת פעם אחר פעם – זו הבעיה של מערכת הביטחון ומחנות צה"ל במרכזי האוכלוסין, במרכז הארץ, וחלק מהשיקולים והבעיות שלנו הם, שלמערכת הביטחון יש משקל מעל ומעבר לשיקולים שצריכים להנחות אך ורק את צורכי הביטחון, והתוצאה היא, שבאזורים מרכזיים בארץ יש שטחים גדולים מאוד שצה"ל יכול לפנות אותם להרבה מאוד צרכים, לרבות הצרכים הללו, והדברים האלה לא נעשים, ואין מדיניות נכונה ונבונה, מדיניות לאומית, ששוקלת כהלכה את משקל כל האינטרסים.

מיכאל איתן: ומביאים פעם נוספת בשם האינטרס הביטחוני מדיניות מקרקעין שנותנת העדפות לא נכונות למיקומם של מחנות צה"ל ומתקנים צבאיים במרכז הארץ או באזורים הסמוכים למרכז הארץ.

מיכאל איתן: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה.

אברהם יחזקאל: מה אתה מציע?

שמעון פרס: הכנסת רושמת לפניה את הודעת הממשלה – – –

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, מטבע הדברים, על-פי התקנון המציעים חייבים להציע דיון במליאה.

מיכאל איתן: השר המשיב בשם הממשלה מציע כרגע שהנושא הזה יעבור לוועדה.

מיכאל איתן: אני חושב שתושבי ראשון-לציון זכאים לכך שהנושא יישאר במעקב על-ידי חברי הכנסת המציעים ושתהיה בקרה כלשהי על עמדת הממשלה בעניין הזה.

מיכאל איתן: אני מקווה מאוד שהוועדה תוכל לדון ולעשות את עבודתה הפרלמנטרית כמי שצריכה לפקח על הרשות המבצעת.

אברהם יחזקאל: אפשר לשאול שאלה?

מיכאל איתן: בבקשה.

אברהם יחזקאל: כפרלמנטר ותיק, האם אתה חושב שדיון במליאה כאשר תקום ממשלה חדשה לא יהיה אפקטיבי יותר מאשר בוועדה – – –

מיכאל איתן: אם אתה שואל אותי בהזדמנות זאת, אני חושב כפרלמנטר ותיק, שנושא כזה הוא נושא קלאסי לדיון בוועדה.

מיכאל איתן: צריך להביא מומחים, צריך לשמוע כמה דעות.

מיכאל איתן: ההכרעות הן לא רק הכרעות "לא בראשון-לציון", אלא גם צריכים לקחת אחריות ולהחליט איפה כן, כי בהחלט כולנו תמימי דעים בכך שצריך להעתיק.

מיכאל איתן: הממשלה תצטרך להביא הצעות.

מיכאל איתן: כדאי שחברי הכנסת יעקבו ויהיה איזה דיאלוג על מנת למצוא פתרון לבעיה.

שמעון פרס: תודה רבה.

שמעון פרס: חבר הכנסת רחבעם זאבי רוצה להציע הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת דוד טל.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, אין חולק על כך שצריך להוציא את חוות מכלי הגז מריכוז אוכלוסייה, אבל אינני יכול להבין מדוע דמם או חייהם או ביטחונם האישי של תושבי רמת-השרון חשובים יותר מחייהם של תושבי ראשון-לציון, ומדבר אליכם תושב רמת-השרון.

רחבעם זאבי: ראשון-לציון היא עיר ואם בישראל, שזכתה לפיתוח בשנים האחרונות בהנהגתו של מאיר ניצן והגיעה להיות עיר מפוארת.

רחבעם זאבי: אנחנו לוקחים עיר יפה ומתפתחת ומדביקים לה גיבנת, כדי שאנשים ירצו לצאת ממנה, לברוח ממנה.

רחבעם זאבי: הדיון הזה מוכיח פעם נוספת, שיש לנו ארץ קטנה מדי וצפופה מדי, וכדאי שנזכור את זה גם בדיונים אחרים.

שמעון פרס: על כן מה הצעתך – להרחיב את הארץ?

רחבעם זאבי: זה כבר לא חשוב.

שמעון פרס: חבר הכנסת מקסים לוי רוצה להציע הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, בעצם גם אני גר באזור הזה, ואינני תמה כלל.

מקסים לוי: מיקי איתן, עם כל הכבוד, ממשלה לא יכולה לקבל אחריות כזאת חודש לפני הבחירות ולהעביר דבר כזה כאשר השיקול המרכזי הוא האוכלוסייה.

מקסים לוי: האוכלוסייה בראשון-לציון, כמו שאמרו קודמי, היא לא כמו ברמת-השרון?

מקסים לוי: יכול להיות שמניעים אחרים הניעו את ההחלטה הזאת, וצריך לבדוק אותם, אבל אני שמח מאוד שהדבר הזה הופסק ויתחדש בעת הקמתה של ממשלה בראשות ברק, כדי שתעביר את הנושא הזה ממרכז הארץ.

מקסים לוי: וכפי שהממשלה אז אמרה: תעשיות ביטחוניות צריכות לעבור לבאר-שבע.

מקסים לוי: אני זוכר את התאונה הקשה.

מקסים לוי: איפה התעשייה הזאת?

ראובן ריבלין: אנחנו העברנו לרמת-השרון, כי הליכוד קיבל ברמת-השרון 90%.

שמעון פרס: חבר הכנסת ראובן ריבלין, תירגע.

מקסים לוי: התעשייה לא עברה, ואני מקווה מאוד, שלגבי תעשיות ביטחוניות שמסכנות את מרבית האוכלוסייה, הממשלה הזאת תתרכז במציאת פתרון הולם.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, המבקש הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת יוסי שריד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין ספק שדברים מסוכנים כאלה מקומם אינו בקרבת אזורי מגורים, לא בראשון ולא בגלילות ולא בשום יישוב אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל יש עוד סיכונים, רבותי, ויש אתרים שמסכנים חיי אוכלוסייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים, שברמת-חובב נפלו קורבנות ואנשים הגיעו לבתי-חולים ימים ולילות לאחר שהאתר גרם לסימום, לרעלים ולעננות של רעל, שהפילו קורבנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שבמפרץ חיפה, בקריות, בין עכו לחיפה היה מפעל זכוכית של פניציה, וכשהמפעל הזה הפך למסוכן וסיכן חיי אנשים, העבירו אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לאן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לאזור ציפורי, נושק לבתים של כפר-כנא ומשהד, ונראה שחיי האנשים שם פחות חשובים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מלה אחרונה בנושא: שמעתי ממר שריד, שלגבי האתר הזה מדובר באזור לטרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה, בלטרון אין חיים ואין אנשים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לטרון זה מדבר?

אברהם יחזקאל: ירד לטרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ודאי שירד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך לחשוב בכיוון הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם זה מסוכן – מסוכן לכולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה.

שמעון פרס: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, להצעתו של חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני חושב שטוב עשית שהחלטת לפנים משורת הדין להעלות את הנושא על סדר-יומה של הכנסת.

אופיר פינס-פז: עובדה שהממשלה באמת נסוגה מההחלטה, וטוב שכך.

אופיר פינס-פז: בלי שצריך להיכנס בעובי הקורה, יש פה משהו מאוד לא נכון בתרבות השלטון במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: איך יכול להיות שממשלה בסוף דרכה, שאין לה מנדט, מחליטה החלטה לא בשולי הדרך אלא החלטה אסטרטגית חשובה מאוד באותו תחום, יומיים-שלושה, שבוע, עשרה ימים לפני שהיא מתחלפת ואחרי שהיו כבר בחירות?

אופיר פינס-פז: זה משהו יסודי בתרבות השלטון הישראלית שהוא לא בסדר.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהממשלה הזאת חייבת להימנע מכל החלטה שלא חייבת להתקבל עד שהממשלה החדשה תיכנס לתפקידה.

אופיר פינס-פז: אשר לוועדה או למליאה, אני באמת חושב שהנושא חייב להיות מלובן במסגרת ועדת הכנסת.

שמעון פרס: אני אשאל עכשיו את המציעים אם הם מסכימים להעביר את הנושא לוועדה.

שמעון פרס: חבר הכנסת דוד טל, האם אתה מסכים להעביר את הנושא לוועדה?

דוד טל: כן.

שמעון פרס: חבר הכנסת אברהם יחזקאל?

אברהם יחזקאל: כן.

שמעון פרס: חבר הכנסת יוסי שריד?

יוסי שריד: כן.

שמעון פרס: חבר הכנסת ראובן ריבלין?

ראובן ריבלין: כן, אדוני.

שמעון פרס: אם כן, על דעת כל המציעים נעביר את הנושא לוועדה המתאימה לכשתקום.

שמעון פרס: מי בעד העברת הנושא לוועדה – ירים את ידו.

שמעון פרס: מי נגד?

שמעון פרס: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – רוב

שמעון פרס: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

שמעון פרס: אני קובע שהכנסת החליטה להעביר את ההצעה הזאת לוועדה.

שמעון פרס: הוועדה הרלוונטית היא ועדת הפנים.

שמעון פרס: אנחנו עוברים עכשיו לנושא השני: המצב בקוסובו.

שמעון פרס: שמחתי מאוד שכמה חברי כנסת העלו את הנושא הזה לדיון מהטעמים הבאים: קודם כול, זה מקרה בלתי רגיל שמלחמה נערכת לא בשם או למען אינטרסים, אלא בשם ולמען עיקרון.

שמעון פרס: עדיין מהדהדת הטענה: איפה הייתה המלחמה בהיטלר בצעדיו הראשונים, כאשר התחיל לפגוע במיעוטים?

שמעון פרס: הפעם, אין ספק שאלה שהשתתפו במלחמה עשו את זה כדי לתקן עוולה.

שמעון פרס: הטעם השני – זו מלחמה בעלת אופי צבאי מיוחד במינו.

שמעון פרס: זו פעם ראשונה שמתנהלת מלחמה ללא צבאות, ללא קורבנות, חיל האוויר לא זקוק לבסיסים, המטוסים יוצאים מאמריקה וחוזרים לאמריקה עם טכנולוגיה אשר יש לה השלכות לגבי המצב הביטחוני בכל המקומות, לרבות האזור שלנו.

שמעון פרס: הטעם השלישי – יש כאן

שמעון פרס: באמת דאגה ליחסי מיעוט-רוב על-ידי התערבות רבתית צבאית מרשימה ביותר.

שמעון פרס: דרך אגב, מדובר במיעוט שהוא מוסלמי, מיעוט אלבני, וגם הדתות האחרות מצאו שאין לפגוע במיעוט בגלל הדת שלו או הלאומיות שלו.

שמעון פרס: אנחנו עוברים לדיון.

שמעון פרס: ראשון המשתתפים, חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבית מתכבד בנוכחותך, אתה עושה את זה בנעימות ובכישרון, אתה בהחלט מאדיר את הבית הזה וחשובה נוכחותך בתפקידך כאן כיושב-ראש הבית הזמני.

משה גפני: יכול להיות יושב-ראש הכנסת.

רענן כהן: אתה יודע שהרבה יותר מכך.

רענן כהן: הרי אין לכם מה לעשות, חברי הכנסת, כל הזמן מחפשים, גם כשאומרים מלה אתם הופכים אותה לכל מיני נושאים.

משה גפני: אמרתי זאת לשבח.

שמעון פרס: אין ספק שכוונותיו של חבר הכנסת גפני היו רצויות ביותר.

משה גפני: אמרתי זאת לשבח, באמת לא התכוונתי למשהו אחר.

שמעון פרס: אני בטוח.

שמעון פרס: אין ספק.

רענן כהן: לעניין המלחמה, לאחר 72 ימי הפצצות, 5,000 הרוגים, 10,000 פצועים וכמיליון פליטים אלבנים, מתגלות זוועות המלחמה הנוראה בקוסובו.

רענן כהן: בזה אחר זה מגלים בימים אלה חיילים מהכוח הבין-לאומי בקוסובו קברי אחים במקומות שונים, עדויות ראשונות וודאי שלא אחרונות לזוועות שביצעו הסרבים באלבנים.

רענן כהן: מאות גופות של אלבנים שנרצחו על-ידי חיילים סרבים מוטלות שורות שורות, עדות מצמררת למלחמה אכזרית זו.

רענן כהן: חשוב להדגיש, הסרבים נקטו מדיניות של לאומנות בוטה.

רענן כהן: מלחמת התעללות של צבא באזרחים חסרי ישע, במסעות אכזריים של טיהור אתני נפשע שעוללו הסרבים בבוסניה במגמה ליצור רציפות טריטוריאלית בין השטחים שבשליטה הסרבית, אך נדמה כי סבלם של תושבים אלה המתגוררים בדרום-סרביה הגיע לשיאים של זוועה, של עול מתמשך, של רצח עם ומאות אלפי פליטים שנטשו את בתיהם.

רענן כהן: העולם לא יסכים לעמוד מול אדישות של רצח עם, ואכן כך נהג.

רענן כהן: היום על כולנו להביע תקווה, שהשקט יימשך, שאכן תסתיים המלחמה, ושכולם למדו את הלקח במקרה הזה.

רענן כהן: מדינת ישראל, שהייתה בין המדינות הראשונות ששיגרו סיוע הומניטרי ורפואי לפליטים באלבניה ובמקדוניה, ואכן קלטה פליטים מיוגוסלביה ומקוסובו, חייבת להמשיך לעקוב מקרוב אחר המתרחש ביוגוסלביה.

רענן כהן: הדיפלומטיה ולחץ ההפצצות הביאו לפתרון, אך אל נשכח ש-450,000 פליטים ממתינים באלבניה ומצפים לחזור לבתיהם.

רענן כהן: אני רוצה לסיים ולחזור דווקא למזרח התיכון.

רענן כהן: מקרה רחוק, מקרה שמסתכלים עליו, והוא צריך בעצם ללמד אותנו לקח.

רענן כהן: צריך להיות ברור, שגלי המלחמה באזור אחד משפיעים באזורים רחוקים, ומעורבות המעצמות נעשית אפשרית וקונקרטית על כל משמעויותיה, ללא קשר לצדקתו של כל צד ולנימוקים המוסריים המועלים על-ידי הצדדים היריבים.

רענן כהן: המזרח התיכון איננו חסון וחסין מפני אפשרויות כאלה.

רענן כהן: אולי המקרה הזה ומקרים אחרים בהיסטוריה ילמדו אותנו לקח, שרק תהליך של שלום, רק חיים במשותף, רק התגברות על תחושות ועל נושאים שלפעמים אין להם משמעות מבחינת העניין, אלא רק התקדמות בתהליך של הבנה – והחלום שלי הוא, שיום אחד, אולי בוקר בהיר, ובהקדם, וכולי תקווה שהממשלה שלנו, של כולנו, כי יהיה רוב מכריע – – –

ראובן ריבלין: הממשלה היא הממשלה עכשיו.

ראובן ריבלין: הממשלה עכשיו היא לא של כולנו?

רענן כהן: הממשלה של כולנו בראשות אהוד ברק, שיהיה בה רוב מוחץ וברור, שאתם תתמכו בה גם מבחוץ וגם מבפנים.

ראובן ריבלין: שיהיו בה 18 שרים, לפי החוק.

רענן כהן: היא תביא למצב שהגבולות – – –

ישראל כץ: תנצל את סיום ימי האופוזיציה שלך כדי לקרוא נגד הרחבת הממשלה.

רענן כהן: אני אמרתי, מעל 80.

רענן כהן: רק ממשלה רחבה יכולה לקדם את העניין.

רענן כהן: אני רוצה לסיים.

רענן כהן: אני מקווה, שהיום הזה יבוא ושהגבולות בין ישראל לארצות ערב השכנות יהיו פתוחים כמו באירופה ונוכל לעבור ממקום למקום בלי פספורט.

רענן כהן: ביום הזה יהיה מזרח תיכון אחר, מזרח תיכון אחר לכל תושביו, מזרח תיכון חדש.

רענן כהן: אני מקווה שהחלום הזה אכן יתגשם, וחבל שהדברים נאמרים בנסיבות שהן כואבות לכולנו.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

רענן כהן: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה.

שמעון פרס: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מילושביץ' ראוי לכל גינוי על שלטונו המדכא ופעילותו האכזרית.

עוזי לנדאו: ודאי שיש לסייע לכל פליטי קוסובו האלבנים, יש לסייע לכל הפליטים בבלקן.

עוזי לנדאו: צריך לברך על התגייסותה של מדינת ישראל לפעילות אנושית זו.

עוזי לנדאו: אבל, אני מציע, אדוני היושב-ראש, שלא יסיטו אותנו צילומי הטלוויזיה על הסבל האנושי הכבד – ואוסיף, לעתים צילומי הטלוויזיה החד-צדדיים – מן הניתוח הקר של המתרחש באמת בסכסוך האלים הזה בבלקן.

עוזי לנדאו: אין בו לא טובים ולא רעים, והמערב הנאור לא בא להגן, אדוני היושב-ראש, על הטוב ועל העשוק, וגם לא להשליט צדק באזור הזה.

עוזי לנדאו: מדובר בסכסוך קשה במיוחד בין עם שרואה בקוסובו ערש היסטורי ובין רוב אלבני שתובע הגדרה עצמית.

עוזי לנדאו: יש עממים רבים ושבטים בתוך הבלקן עם חשדנות היסטורית בת מאות שנים ושנאות ומעשי רצח מחרידים זה בזה.

עוזי לנדאו: במסגרת הזאת התערבבו מבחינה בין-לאומית אינטרסים מדיניים רבי-עוצמה, ועתה לוקחים את הקורבן האלבני, והוא עלה תאנה, כסות בלבד לאותם אינטרסים מעצמתיים בתהליך דמוניזציה של הסרבים.

עוזי לנדאו: אני רוצה להזכיר, שיש לא רק מיליון אלבנים פליטים עתה בקוסובו שיש לעזור להם, אלא היו קרוב למיליון פליטים סרבים אך לפני שלוש-ארבע שנים, חלקם הגדול פליטים מקרואטיה, רובם נעקרו על-ידי טוג'מן, אותו נשיא קרואטי מכחיש שואה, אנטישמי.

עוזי לנדאו: הגברת אולברייט מתארת את מילושביץ' כפושע מלחמה.

עוזי לנדאו: לא שמעתי מה יש לה לומר על טוג'מן; לא ראיתי מה עושה ארצות-הברית לטובת אותם פליטים סרבים שברחו לפני כמה שנים.

עוזי לנדאו: והנה, רון בן-ישי מתאר עכשיו, לפני שחטף בקוסובו את הכדור בירך: הופתעתי לראות דווקא בכפרים הסרביים המון בתים שרופים.

עוזי לנדאו: שאלתי: מה זה?

עוזי לנדאו: והם אומרים: זה הצבא לשחרור קוסובו עושה טיהור אתני.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין צדיקים בקוסובו; את זה אומר רון בן-ישי.

עוזי לנדאו: ביוגוסלביה הצביעות חוגגת.

עוזי לנדאו: הסרבים מבצעים פשעי מלחמה בקוסובו, אבל הם החלו לעשות זאת, אין לשכוח, רק לאחר פעילות הצבא לשחרור קוסובו, הK.L.A.- – – –

טלב אלסאנע: מה אתה רוצה – – –

עוזי לנדאו: ואנחנו מדברים על תנועה קיצונית, בדלנית, נתמכת אירן והחיזבאללה וממומנת על-ידי ארכי-טרוריסט בין-לאומי ושמו בן-לאדן.

עוזי לנדאו: זו תנועה מוסלמית, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אכזרית, שמבצעת לא רק פשעי מלחמה נגד הסרבים, היא גם פגעה קשה באותם אלבנים מתונים, למשל, שרוגובה עמד בראשם, ומטרת התנועה הזאת היא עצמאות לקוסובו.

עוזי לנדאו: וכאשר אני מתבונן על התערבות נאט"ו, וארצות-הברית בראש ההתערבות הזאת, אני תמה אם הם מתערבים באמת לצורך הצלת עם.

עוזי לנדאו: אני שואל את זה בקול רם, משום שאילו באמת האינטרס היה להציל עם, ההתערבות – – –

טלב אלסאנע: – – –

עוזי לנדאו: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תנוח על מקומך בשלום ואל תפריע.

טלב אלסאנע: – – –

שמעון פרס: חבר הכנסת טלב אלסאנע, פעם אחת מספיק.

עוזי לנדאו: אני רוצה להזכיר, שכאשר הנשיא קלינטון הכריז בהתחלה על המטרות של ההתערבות בקוסובו, הוא מנה שלוש מטרות.

עוזי לנדאו: על אחת הוא דיבר – נחישות נאט"ו, להראות שנאט"ו נחושה.

עוזי לנדאו: המטרה השנייה הייתה להחליש את סרביה.

עוזי לנדאו: והמטרה השלישית – כפיית הסכם על סרביה.

עוזי לנדאו: אני חייב לומר, שאף אחת מן המטרות האלה איננה מוצדקת.

עוזי לנדאו: לא רק אני אומר זאת, אדוני היושב-ראש, ידידך קיסינג'ר אמר אז, כאשר העיר על כך בטלוויזיה, שאף אחת מן המטרות האלה איננה מוצדקת.

עוזי לנדאו: אילו באמת הייתה המטרה התערבות למען הצלת עם, אהלן וסהלן, כי הסיבות האמיתיות להתערבות נאט"ו הן מאבק על אינטרסים מעצמתיים.

עוזי לנדאו: יוגוסלביה היא בעלת-בריתה היחידה שנותרה בבלקן של ברית-המועצות הקודמת, עכשיו של רוסיה, והיא מונעת בעצם נוכחותה רצף של נוכחות צבאית או השפעה צבאית מערבית בכל הבלקן, בוודאי לאורך הים האדריאטי.

עוזי לנדאו: לכן רוצים להחליש את יוגוסלביה, אולי לדחוק את רגליה, ואת הפצצות נאט"ו – אני אוסיף, הברוטליות – על יוגוסלביה מציגים כפעילות הצלה הומניטרית.

עוזי לנדאו: אני מתקשה לקבל את הגישה הזאת, בכל הכבוד.

עוזי לנדאו: דרך אגב, עיקר הפליטים ומעשי הרצח של הסרבים באו בעקבות ההפצצות האלה – בחמת זעם, אני אוסיף – בגלל ההפצצות.

עוזי לנדאו: רובם המכריע לא לפני ההפצצות.

עוזי לנדאו: כדאי גם לזכור, כאשר מתבוננים מערבה אל ידידינו הבריטים, הצרפתים, האמריקנים, הרי יש טעויות במלחמות.

עוזי לנדאו: מי כמונו יודעים שיש.

עוזי לנדאו: הלב לעתים שותת דם כשאתה מפציץ בטעות בית ויש בו אזרחים.

עוזי לנדאו: כך היה בלבנון, כך היה במקומות אחרים.

עוזי לנדאו: ואז באו אלינו הצרפתים ואמרו לנו, אדוני היושב-ראש, אנחנו זוכרים: לידיצה, אורדור-סיר-גלאן.

עוזי לנדאו: עשו השוואה בינינו לבין הנאצים.

עוזי לנדאו: ועכשיו אותם אירופים, אותם צרפתים, אותם בריטים, פוגעים בבתי-חולים, פוגעים באזרחים, ולאחר כל ההשוואות האלה שעשו לנו עם כל הטעויות שלהם, שואלים את הדובר הבריטי: איך זה קורה שאתם מפציצים בתי-חולים?

עוזי לנדאו: הוא אומר: במלחמה יש טעויות.

עוזי לנדאו: אצלנו – השוואה לנאצים; אצל הבריטים, דברים חמורים מזה – "במלחמה יש טעויות".

עוזי לנדאו: ביוגוסלביה, אדוני היושב-ראש, הצביעות חוגגת.

עוזי לנדאו: נדמה לי שאת זה כבר אמרנו.

עוזי לנדאו: יש עוד נייר לקמוס לאותה צביעות.

עוזי לנדאו: הנה, אותה צרפת תובעת אוטונומיה לקוסוברים.

עוזי לנדאו: זאת אותה צרפת ששוללת אוטונומיה מהקורסיקאים, בוודאי לא חושבת על אוטונומיה לברטונים; צרפת תומכת אירן, צרפת שנתנה כור לעירקים.

עוזי לנדאו: כדאי שלא נשכח, בכל מקום שבו מעורבת צרפת, והיא מעורבת בשם זכויות האדם, כדאי לבדוק בציציותיה, ואז נמצא בציציות האלה הכול, חוץ מאשר זכויות אדם.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, יש עוד סיבה להתערבות ארצות-הברית, שאותה יכולנו למצוא במקום אחר, בדברים שנשא סנדי ברגר, יושב-ראש המועצה לביטחון לאומי בארצות-הברית, כאשר נפגש עם המועצה המוסלמית בארצות-הברית.

עוזי לנדאו: והוא אמר להם: מערכת היחסים שלנו – של האמריקנים – עם הקהילה המוסלמית חיונית לגבי כל מה שאנו מנסים לעשות מקוסובו ועד למזרח התיכון.

עוזי לנדאו: בוסניה וקוסובו הפריכו את הטענה שהאסלאם והמערב נתונים בהתנגשות של תרבויות.

עוזי לנדאו: יש כאן אינטרס, אדוני היושב-ראש.

עוזי לנדאו: אין כאן שום דבר שמדבר על הצלת עם, על סיבה הומניטרית.

עוזי לנדאו: גם גרמניה, כדאי שלא נשכח מה היא מבקשת לעשות שם.

עוזי לנדאו: גרמניה מבקשת לחזור, לשלוט, לפחות להשפיע על מדינות כמו קרואטיה וכמו בוסניה.

עוזי לנדאו: מדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, קשורות תרבותית לגרמניה, מדינות שבתקופת מלחמת העולם השנייה שיתפו פעולה באופן פעיל עם שלטונו של היטלר.

עוזי לנדאו: אני אוסיף, אדוני היושב-ראש, שלדעתי ממשל קלינטון טועה בגדול במדיניותו באזור הזה.

עוזי לנדאו: הממשל הזה כבר נכשל בפרשת סומליה, נכשל באורח מהותי במדיניותו מול עירק, במדיניותו מול אירן, ועכשיו בא גם קוסובו.

עוזי לנדאו: מדיניות ארצות-הברית בקוסובו פירושה תמיכה אמריקנית לחתרנות אסלאמית בלבה של אירופה.

עוזי לנדאו: זאת סכנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

טלב אלסאנע: זו חוצפה – – –

ענת מאור: – – –

עוזי לנדאו: האמריקנים כבר גילו בעבר, שלאחר שתמכו, לאחר שפגעו בעירק, בסדאם חוסיין, ופגעו בו קשה, פתאום חששו שמא תעלה לגדולה המפלצת האירנית, ואז עצרו.

טלב אלסאנע: הסניגור שלהם.

עוזי לנדאו: אין לי ספק, אדוני היושב-ראש, שגם אמריקה תתפכח לראות, שהנה בעקבות החלשת יוגוסלביה תעלה לגדולה שוב, אולי, התנועה הבדלנית הקיצונית המוסלמית.

עוזי לנדאו: אשר לפתרון הבעיה ההומניטרית ביוגוסלביה, אדוני היושב-ראש, שום דבר לא ייפתר.

עוזי לנדאו: המערב יצטרך עכשיו לעסוק במאות אלפי פליטים, וה- K.L.A.

עוזי לנדאו: מצד אחד, כמו גם מיליציות סרביות מן הצד השני, יוסיפו להקיז דם זה לזה.

עוזי לנדאו: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, מן הראוי היה שאדבר על קוסובו, אבל הכלל שלנו הוא: עניי עירך קודמים לעניי עיר אחרת.

דוד אזולאי: אני רוצה, בראש ובראשונה, לברך את היושב-ראש ולאחל לו הצלחה.

דוד אזולאי: בימים המעטים שהיינו כאן, אני חייב לציין שהוא ממלא את תפקידו בנועם, בחן, ואני חושב שראוי הבית הזה לאישיות כמוך, שתשרה אווירה טובה ומכובדת בין חברי הבית.

דוד אזולאי: חברי ואני מעריכים את פועלך למען השלום במזרח התיכון, ואני מניח שיש רצון כן לכולנו בהמשך תהליך השלום והתקדמותו.

שמעון פרס: תודה לך.

דוד אזולאי: אבל החשש שלי, אדוני היושב-ראש, שבמצב הקיים היום בחברה השסועה שלנו, לא יהיה עם מי לעשות שלום.

דוד אזולאי: אין טוב יותר ממך, אדוני היושב-ראש – ואני אומר את זה במלוא האחריות, במלוא הרצינות, ואינני מתכוון, חס ושלום, לעקוץ – אין טוב יותר ממך, אדוני היושב-ראש, שתמשיך בתפקידך זה על מנת לעשות לאיחוי הקרעים בבית הזה ולהשכין שלום קודם כול בינינו ואחר כך בין שכנינו, ויפה שעה אחת קודם.

דוד אזולאי: רואים אנו מה קורה בקוסובו.

דוד אזולאי: אזרחים חפים מפשע נהרגו ונטבחו על אדמתם, והעולם לא יכול להושיע.

דוד אזולאי: במלחמות פנימיות קשה להושיע.

דוד אזולאי: אני מתפלל לבורא עולם שלא נגיע, חס ושלום, למלחמת אחים במדינתנו הצעירה, היפה והטובה.

דוד אזולאי: יושבים בבית הזה שני ראשי סיעות אכולי שנאה, שחרתו על דגלם שנאת חרדים, ובמיוחד שנאת ש"ס, המייצגת ציבור גדול של עדות המזרח שנתן בה אמון.

דוד אזולאי: המעניין הוא, שאצל אנשים אלו, שמדברים בשם הדמוקרטיה, שרוממות הדמוקרטיה שגורה בפיהם, דווקא הם, הם הם הפוגעים בחופש הביטוי ובכל הליך דמוקרטי בצורה כה כואבת ומשתלחת, ובעיקר כנגד תנועה קדושה, שעשתה דברים נפלאים למען עם ישראל.

דוד אזולאי: מה ששריד ולפיד לא עשו במשך עשרות שנים בתפקידיהם, ש"ס עשתה בצורה היפה והמכובדת.

דוד אזולאי: ש"ס הקימה מוסדות חינוך לתפארת, היא החזירה עטרה ליושנה, היא מחנכת דור צעיר לערכים, לאהבת ישראל, לאהבת חינם, והכול בדרכי נועם.

דוד אזולאי: היא זקפה את קומתם של יהודים טובים במדינה הזאת, שהלכו במשך עשרות שנים שפופים עד שבאה תנועת ש"ס וזקפה את קומתם.

דוד אזולאי: ומה לנו יותר טוב מאשר בחירות?

דוד אזולאי: דמוקרטיה, איזה יופי.

דוד אזולאי: עם ישראל אמר את שלו ב-17 במאי.

דוד אזולאי: עם ישראל רצה ש"ס גדולה, רצה ש"ס חזקה.

דוד אזולאי: הוא נתן לכך ביטוי.

דוד אזולאי: הוא נתן לנו 17 מנדטים.

דוד אזולאי: הוא רוצה שנייצג אותו, ונעשה זאת, בעזרת השם.

דוד אזולאי: נעשה את זה לא רק לטובת אלה שהצביעו עבורנו, נעשה זאת גם למען אלה שלא הצביעו עבורנו ועדיין לא מכירים ולא יודעים מהי תנועת ש"ס.

דוד אזולאי: שני המשתלחים הפרובוקטיביים מדברים בשם העם.

דוד אזולאי: מי שמכם לדבר בשם העם?

דוד אזולאי: מי נתן לכם את הקרדיט הזה?

דוד אזולאי: הם עושים הכול להעמקת השסע בעם.

דוד אזולאי: הגיע הזמן להפסיק את ההסתה הפרועה הזאת ולמצוא את המאחד בינינו, ויש מאחד בינינו.

דוד אזולאי: יש דרך למצוא זאת.

דוד אזולאי: בהזדמנות הזאת אני מציע לראש הממשלה הנבחר, מר אהוד ברק, שלא להיגרר אחרי האנשים האלו, שכל רצונם להכשילו ולפגוע בתדמיתו, כפי שהם עשו זאת למנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך בסיום דברי.

דוד אזולאי: עם רציחתו של רבין היה מצב קשה בעם ישראל.

דוד אזולאי: נשארנו עד היום כולנו כואבים ופצועים מן המצב הקשה שקרה אז.

דוד אזולאי: אני מזהיר היום מעל הבמה המכובדת הזאת:

דוד אזולאי: בואו נעצור את הסחף הזה לפני שיהיה מאוחר; אחר כך נתחיל לחפש את האשמים, אבל זה יהיה מאוחר.

דוד אזולאי: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: חברת הכנסת ענת מאור.

שמעון פרס: אחריה – חבר הכנסת יוסף לפיד.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני מצטרפת לאיחולים החמים על מילוי תפקידך מלא החן, ואני רוצה לראות אותך מהר שר בממשלת ישראל וחוזר לתפקיד הכל-כך חשוב של הובלת הדרך אל השלום יחד עם הממשלה שנבחרה ושתוקם במהרה.

ענת מאור: אני באתי לדבר על קוסובו, אבל חבר הכנסת אזולאי, קודמי, התייחסת בצורה מאוד בוטה אל עמדת סיעתי, סיעת מרצ והעומד בראשה שריד.

ענת מאור: אני רוצה לציין, שאתה מטיל בנו אשמת שווא.

דוד אזולאי: דיברתי רק על היושב-ראש שלך ולא עלייך.

דוד אזולאי: אני מציע שתסתכלי על מה שאמרתי.

דוד אזולאי: דיברתי על שני אנשים בלבד.

ענת מאור: חבר הכנסת אזולאי, הקשבתי לך קשב רב, ואני רוצה לדבר בשם סיעתי ובשם יושב-ראש סיעתי חבר הכנסת שריד ולומר, שאין בנו שום שנאת חינם; אין לנו דבר וחצי דבר, נהפוך הוא, אל מצביעי ש"ס.

ענת מאור: אתה יודע היטב, וגם רבים מחבריך, על שיתוף הפעולה בינינו – יש לנו הוקרה רבה לרבים מאוד מן המצביעים, למעשה ברמה האישית לכל אחת ואחד – בנושאי תרבות, הקשר שאנחנו יוצרים עם עיירות הפיתוח, חוק הדיור הציבורי וחוק חינוך חינם.

ענת מאור: אנחנו עובדים ועמלים יחד על הדברים הללו.

ענת מאור: כאשר אנחנו מתנגדים פוליטית לדברים שפשו בהנהגה של ש"ס – ואני רוצה לברך, אנחנו עומדים היום ביום היסטורי, על החלטה של מנהיג ש"ס, להתפטר מכל תפקיד פוליטי בגלל פסיקת בית-משפט בישראל.

ענת מאור: ואלה התביעות שמרצ מציגה, שתהיה מדינת חוק ויהיה מינהל תקין, שנורמות של מוסר ונורמות ציבוריות יעמדו בראש, ואני מאמינה – – –

דוד אזולאי: את שומרת על החוק יותר ממני?

שמעון פרס: אתה לא מוכרח להשיב על כל דבר.

שמעון פרס: הערת, מספיק.

דוד אזולאי: – – –

שמעון פרס: לא, סליחה.

שמעון פרס: הערת, מספיק.

דוד אזולאי: את חושבת – – –

ענת מאור: אני חושבת, שכאשר יש התבטאויות של רבנים, שבית-המשפט העליון הוא בית-משפט תחתון, וכאשר יש התקפה בוטה – –

דוד אזולאי: – – –

שמעון פרס: חבר הכנסת אזולאי – –

ענת מאור: – – על בית-המשפט – –

שמעון פרס: – – קריאת ביניים אחת מותרת.

שמעון פרס: היתר לא דרוש.

ענת מאור: – – וכאשר אין הקצבת כספים אוניברסלית, וכאשר יש התנגדות לחוקי-יסוד, אלה דברים שמרצ נאבקת עליהם, זו מחלוקת לגיטימית, ונמשיך לעשות זאת לא מתוך שנאה ולא מתוך התלהמות.

ענת מאור: אני מבקשת מחבר הכנסת אזולאי שזה יהיה הסגנון המשותף בבית הזה.

ענת מאור: בנושא קוסובו – אני רוצה לומר שאני מאוד מברכת על הדיון.

ענת מאור: יש בפרשה זו שתי אזהרות היסטוריות קריטיות, יש בה לקח חיובי של ההתערבות וההסדר שעשוי להיכנס לתוקף ואחריות רבה מאוד לביצוע.

ענת מאור: אנחנו כולנו עדים כמעט עשור לדינמיקה מורכבת, בעייתית, של שאלות לאומיות, שכאשר לא פותרים אותן בשלום, בהבנה, הן פוגעות פגיעה קריטית בזכויות אדם, מעשים שבחברה מתוקנת, כאשר היה טיטו, כאשר הייתה יוגוסלביה השלמה, לא העלו בדעתם, וכך קורה בהרבה מאוד אזורים: בשל בידול, פירוד, מגיעים לקיצוניות, לרצח, לעינויים, לגירוש.

ענת מאור: הדבר השני – הייתה שתיקה של העולם, שעמד מנגד שנים, התחבט והתלבט.

ענת מאור: הופתעתי מאוד לשמוע, חבר הכנסת עוזי לנדאו, את עמדתך.

ענת מאור: אני יודעת שבבית הזה נציגים ממפלגת חד"ש הביעו אותה, ותמהתי.

ענת מאור: קשה לי להבין כיצד רואים בהתערבות העולמית נגד גירוש עם ורצח התערבות באינטרסים.

ענת מאור: אני חושבת שההתלכדות של ארצות-הברית ושל העולם החופשי להתערבות הייתה דבר בעתו, ואני מברכת גם את מדינת ישראל, שנקראה באיחור, תחת לחץ של הרבה מאוד גורמים; הייתה התנדבות יוצאת מן הכלל של התנועה הקיבוצית בגיוס משלוח של עזרה, של הסוכנות היהודית וגם של הממשלה בקליטת פליטים אלבנים פה.

ענת מאור: אני אומרת, שהעובדה שלא ניצבנו פעם נוספת בפני הצורך לשאול: איך העולם עומד מנגד, היא תעודת כבוד.

ענת מאור: לאחר ההתערבות הזאת ולאחר העובדה שנמנע רצח עם, אבל היה גירוש של מאות אלפים, עכשיו עומדת השאלה של יכולת קליטת הפליטים ובניית ההבנה.

ענת מאור: אני מקווה, שהדינמיקה שהתחילה להיווצר – – –

שמעון פרס: את חייבת לגמור; לסיים.

ענת מאור: אני צריכה לסיים?

שמעון פרס: בבקשה.

שמעון פרס: כן.

ענת מאור: אני אומרת, שהדינמיקה שהתחילה להיווצר, שעכשיו יש יריבות בין חבר המדינות לבין נאט"ו מי בכלל יהיה הכיבוש הפוליטי החדש באותם שטחים – אני מקווה שלא נחזור למלחמה קרה אלא לשיקום.

ענת מאור: אני רוצה לסיים, מאחר שזמני תם, ולומר, שאני רוצה למחות על התבטאותו של יושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת, שפנה לאומות העולם להתערב במזרח התיכון כפי שהוא עשה בקוסובו.

ענת מאור: זו השוואה אומללה, ודווקא עכשיו, משנבחרה ממשלת שינוי – – –

קריאה: – – –

שמעון פרס: לא, לא, זה לא שייך ברגע זה לקוסובו.

שמעון פרס: את חייבת לגמור.

ענת מאור: זה לא שייך לקוסובו – –

שמעון פרס: עזוב את זה.

ענת מאור: – – – ואני רוצה להדגיש ולומר, שדווקא משנבחרה ממשלת שינוי, צריך לתת לה את הזמן לגמור את התהליך הדמוקרטי בתוך המדינה; כשתקום ממשלה חדשה היא תחזור לדרך השלום, לפסים של פישור והבנה, שלום של הסכמה ואיזונים ולא של כוחנות ולא של מסחור.

ענת מאור: הכנסת והמדינה כולה נפטרו מהדינמיקה של: ירצו – יקבלו, של הכוחנות המילולית הזאת, ולכן אסור ליפול להשוואה כאילו המזרח התיכון מצבו כמצב קוסובו, ואנחנו, הממשלה, נחזור למדיניות של שלום על מנת שלא להגיע לשום השוואה, ולו בקנה מידה הכי קטן.

ענת מאור: תודה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת יוסף לפיד, אתה חבר כנסת חדש, זכותי לקדם אותך בברכה לבית הזה.

ראובן ריבלין: מי אחריו?

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת אורי סביר.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רואה שאותם חברי כנסת שבפתיחת הכנסת לא שרו את התקווה יצאו עכשיו מהאולם, כאשר אני התחלתי לנאום.

יוסף (טומי) לפיד: אולי הם חששו שאני אתחיל לשיר פה את התקווה, אדוני היושב-ראש.

שמעון פרס: היית צריך לראות כאשר אנשי ראשון-לציון היו כאן.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו ראינו יציאות כאלה מאולמות – – –

אביגדור ליברמן: – – –

יוסף (טומי) לפיד: – – – שונאי ישראל עשו את זה באו"ם, ואתה ודאי זוכר את זה כאשר חווית זאת, אני חושב, על בשרך במשך שנים, כאשר נציג ישראל קם לנאום, כך שהסצנה הזאת מוכרת לנו היטב.

יוסף (טומי) לפיד: אני יליד יוגוסלביה, אני חושב שאני היחיד בכנסת הזאת שנולד ביוגוסלביה, ולכן אני כואב את גורלה של המדינה הזאת גם באופן אישי.

יוסף (טומי) לפיד: הגשר בנובי-סאד, שראינו אותו בטלוויזיה הרוס, היה הגשר שעליו הייתי מטייל בילדותי, ויש לי סנטימנטים עמוקים כלפי העם הסרבי, שהתייחס אל היהודים בצורה חיובית ויוצאת דופן בתקופת השואה.

יוסף (טומי) לפיד: עם זאת, איש לא יכול כמובן להצדיק לא את גירוש האלבנים ולא פגיעה באזרחים חפים מפשע.

יוסף (טומי) לפיד: לפני חודשיים התכנסה בקיבוץ שער-העמקים, קיבוץ שנוסד על-ידי יוגוסלבים ושדדו היה פעם חבר בו, העלייה היוגוסלבית, לחגוג 50 שנה להגיענו ארצה.

יוסף (טומי) לפיד: היו שם כ-650 איש, וכבר, כמובן, לפני חודשיים כולם היו טרודים, עסוקים ומודאגים מהנושא הזה, והם שם, 650 יהודים שעלו מיוגוסלביה, מכל קצות יוגוסלביה – המקום היחיד בעולם שעדיין יכולים יוגוסלבים לשעבר להתכנס, ולא להתחשב בשאלה אם הם באו מקרואטיה או מסלובניה או מסרביה הוא מדינת ישראל, כי היהודים לא התפלגו – הוציאו פה-אחד מסקנות או קריאה לעמי יוגוסלביה ולעולם, ואני חשבתי שרצוי שזה יירשם גם בכנסת.

יוסף (טומי) לפיד: החלטת כינוס העולים מיוגוסלביה לשעבר, שהתכנסו ב-15 באפריל בקיבוץ שער-העמקים כדי לציין 50 שנה לעלייתם, הייתה: 1.

יוסף (טומי) לפיד: אנו מביעים צער על המתרחש ביוגוסלביה, ארץ רבת סבל, שהייתה פעם מולדתנו.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מזועזעים מתמונות ההרס וההרג המגיעות אלינו מיוגוסלביה.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מגנים את הפצצות האוויר, כפי שאנו מגנים כל פגיעה במיעוט האלבני.

יוסף (טומי) לפיד: 2.

יוסף (טומי) לפיד: אנו קוראים למדינות החברות בברית נאט"ו, וארצות-הברית בראשן, להפסיק מייד את הפצצתה של יוגוסלביה.

יוסף (טומי) לפיד: 3.

יוסף (טומי) לפיד: אנו קוראים לנשיא יוגוסלביה, סלובודן מילושביץ', לחדול מכל פעולה אלימה נגד האלבנים בקוסובו.

יוסף (טומי) לפיד: 4.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו קוראים לצדדים בסכסוך לשים מייד קץ למעשי האיבה ולמצוא פתרון לבעיית קוסובו במשא-ומתן בדרכי שלום, בתיווך האו"ם.

יוסף (טומי) לפיד: זוהי החלטה של 650 יהודים שנולדו ביוגוסלביה ועלו משם ומכירים מה שקורה שם הרבה יותר טוב ממה שמכירים קוראי עיתונים בעולם, והאמינו לי, שהנושא הזה הרבה יותר סבוך מכפי שהוא משתקף בחדשות או ב-CNN.

יוסף (טומי) לפיד: זה לא שהסרבים פתאום יצאו מדעתם והתחילו להרוג אלבנים.

יוסף (טומי) לפיד: יש שם סכסוך עתיק יומין.

יוסף (טומי) לפיד: קוסובו הייתה חלק אינטגרלי של סרביה באופן היסטורי, מאז ומתמיד, ויש שם רוב אלבני גדול שרוצה בעצמאות, ויש שם סכסוך כבד, קשה, כואב וזב דם.

יוסף (טומי) לפיד: אבל העולם מתייצב לצד אחד, ויש למטבע הזה שני צדדים, ושניהם צודקים ושניהם חוטאים זה נגד זה כמו שזה קורה הרבה פעמים בסכסוכים כאלה.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו, כיהודים, חייבים לחוש את כאבם של המגורשים ולהתאבל על אלה שנרצחו ונהרגו.

יוסף (טומי) לפיד: ואגב, נרצחו ונהרגו גם סרבים ונרצחו ונהרגו אלבנים וסרבים גם בידי נאט"ו, שהפציצה לפעמים ללא הבחנה.

יוסף (טומי) לפיד: אני רק מציע לנו לא להתייצב, באופן חד-משמעי, בצד אחד של המתרס הזה, אלא דווקא אנחנו, הישראלים, צריכים להבין, שיש פרשיות היסטוריות מאוד סבוכות, שדורשות פתרון בדרכי שלום ולא בדרכי שפיכות דמים ולא מפני שרק צד אחד צודק והצד השני באופן מוחלט בלתי צודק.

שמעון פרס: אתה צריך לסיים.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, אנחנו קוראים מפה לעמי יוגוסלביה למצוא דרך ליישוב הסכסוך שלהם בשלום, ומאחלים שהפליטים ישובו לבתיהם ושישכון שלום במדינה שבה לפחות העם הסרבי התייצב לצד היהודים בימי השואה.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: עתה, חבר הכנסת אורי סביר, שגם הוא חבר כנסת חדש, ואני מקדם את פניו בברכה אמיתית.

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

אורי סביר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חובה נעימה היא לי לברך, ראשית כול, את הנואם הקודם, חבר הכנסת טומי לפיד.

אורי סביר: טומי לפיד, כחבר כנסת חדש, שהוא טירון פוליטי, אני אכן מברך אותך כחבר כנסת חדש ובעצם וטירון פוליטי.

אורי סביר: טוב עשית שחצית את הגשר מהפופוליטיקה לפוליטיקה.

אורי סביר: נדמה לי, שבמעבר זה לא איבדת מחריפות הביטוי, תמיד עם חיוך מעט נבוך, המסתיר אנושיות עמוקה.

אורי סביר: אני משוכנע, כי לפיד בכנסת יהיה גם מעט סבלן וסובלן יותר מלפיד הפופוליסטי, שידע גם להקשיב לשוני, תוך שיהיה לפיד לדמוקרטיה.

אורי סביר: אני מאחל לך הצלחה ומשוכנע כי תתרום תרומה ייחודית לכנסת ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

אורי סביר: אני חש זכות מיוחדת לשאת את דברי הבכורה שלי בכנסת, כאשר את הישיבה מנהל מורי ורבי שמעון פרס.

אורי סביר: על אחת וכמה כשהנושא העומד לדיון הוא מעבר ממלחמה לשלום, אין מתאים ממנו לשבת ראש, כאיש מדינה המעניק השראה לשלום לא רק לנו כישראלים אלא לכל שוחרי השלום בעולם.

אורי סביר: ואכן, בשלום העולם אנו דנים כיום.

אורי סביר: הבלקנים היוו לא פעם חומר נפץ שהצית אש באירופה ובעולם.

אורי סביר: גם בשנים הטרגיות האחרונות פרצה להבת השנאה האתנית, הדתית והלאומנית וסיכנה את שלום אירופה ושלום העולם.

אורי סביר: חייהם של אלפי בני אדם קופחו, אמות המוסר האנושיות עמדו למבחן.

אורי סביר: מעורבותה הנחושה של נאט"ו, בהנהגת ארצות-הברית, הביאה, כך כולנו מקווים, לסיום המשבר.

אורי סביר: כששקע אבק הלחימה, התגלו מכל עבר גופות חרוכות, קברי אחים, יתומים אבודים, כפרים ובתים הרוסים, נחשולי דם ודמעות אין קץ.

אורי סביר: תארו לעצמכם שנשיא יוגוסלביה, סלובודן מילושביץ', היה מקבל את התנאים שקיבל ב-2 ביוני השנה לפני חודשים רבים – היום היו חיים אלפים שאינם.

אורי סביר: מיליון פליטים היו חיים בבתיהם, ומיליוני יוגוסלבים, אלבנים, נוצרים ומוסלמים ביוגוסלביה ובקוסובו היו חיים בשגרה, ועתה חייהם התרסקו לעד.

אורי סביר: נדמה לי, כי לב העולם ואף לבנו אנו בישראל אינו רגיש דיו לסבל אנושי בסדר גודל כזה.

אורי סביר: כל אומה מזדעזעת מטבע הדברים מנפגעיה, אך מתקשה אולי לחוש או להביע אמפתיה מספיקה לאחרים.

אורי סביר: טוב עשתה ישראל, כאשר שיגרה סיוע הומניטרי וקלטה פליטים מקוסובו.

אורי סביר: היה זה מפגן מרשים של הזדהות, אך גם מינימום שיכולנו לעשות כנציגי העם היהודי.

שמעון פרס: חברי הכנסת, אני אבקש לא להפריע.

אורי סביר: רק מי שבאמת חש שהסבל הוא בעל אופי אוניברסלי יודע לתרום לשלום העולם.

אורי סביר: בקצה אחד עמד מילושביץ', ובקצה השני עמד נשיא ארצות-הברית ביל קלינטון.

אורי סביר: מילושביץ' נתן פקודה לרצוח על בסיס גזע, לטיהור אתני אכזרי, לרצח המוני, לרדיפות, בזיזות ואונס.

אורי סביר: הוא האמין, שבשם הלאומנות והגזע יוכל להחליט מי לחיים ומי למוות.

אורי סביר: זוהי מנהיגות כוחנית, שאין לה עוד מקום בעולמנו.

אורי סביר: על כן קמה עליו קואליציה עולמית בהנהגה אמיצה של הממשל האמריקני, בשיתוף בעלות בריתה ונאט"ו.

אורי סביר: יוגוסלבים רבים נפלו קורבן לתקיפות האוויריות במשך 78 ימים ארוכים וקשים מנשוא.

אורי סביר: מהבית הזה עלינו לברך את ארצות-הברית, את נשיאה ואת בעלי בריתו באירופה באופן חד-משמעי.

אורי סביר: היה זה עגום לראות בשלב מסוים את הממשלה היוצאת מבטאת עמדה דו-משמעית לנוכח ניתוח אסטרטגי, לדעתי, מוטעה.

אורי סביר: בשעה שבעלת בריתנו, ארצות-הברית, שעמדה לצדנו בכל שעת מבחן צבאית, לקחה על עצמה סיכון מלחמתי, היה עלינו לעמוד לצדה, וכיום עלינו לברכה ולהביע תקווה כי פעולתה תשכין שלום באזור זה.

אורי סביר: לבסוף, עם שוך הקרבות עלינו להבין כמה לקחים: 1.

אורי סביר: המערכת הבין-לאומית לא תשלים עוד עם סכסוכים אזוריים העלולים לסכן את שלום העולם ותעשה כל שביכולתה כדי למנוע אותם; 2.

אורי סביר: קואליציית כוחות בין-לאומית אפשרית, כאשר המטרה היא הן אסטרטגית והן מוסרית.

אורי סביר: כך היה בקוסובו וכך היה במפרץ – כדברי מזכיר נאט"ו חוויאר סולאנה: "המלחמה האווירית של נאט"ו היא על ערכים הומניים.

אורי סביר: אירופה על סף המאה ה-21 אינה מוכנה להיות סובלנית לניסיונות להחזירה לתקופת הטוטליטריות של המאה ה-20 בצורתה הברוטלית ביותר"; 3.

אורי סביר: היחסים בין ארצות-הברית לאיחוד האירופי התהדקו הן במסגרת שיתוף הפעולה בנאט"ו והן בפעולות שיקום החורבות.

אורי סביר: מוסקבה שיחקה תפקיד עצמאי יותר, אך ה-8G הפך למסגרת דיונים חשובה וייתכן שבעלת משמעות גם בעתיד; 4.

אורי סביר: מטרת הקואליציה הבין-לאומית איננה נקמה במילושביץ', אלא השגת יציבות אזורית וכיבוד זכויות האדם.

אורי סביר: לשם כך, אולץ הצבא הסרבי לסגת.

אורי סביר: לשם כך, ייעשה מאמץ בין-לאומי רחב היקף לשיקום כלכלי של יוגוסלביה.

אורי סביר: על כן, אמר הנשיא קלינטון לפליטים האלבנים: "יש לכם סיבות רבות למרירות וכעס, אך עליכם לסתור את תפיסת מילושביץ' כי עמים מרקעים אתניים ודתיים שונים הם בהכרח אויבים".

אורי סביר: קלינטון נושא בזאת מסר כלל-עולמי, כי לא הניצחון במלחמה חשוב אלא עשיית השלום.

שמעון פרס: אורי, אתה צריך להגיע לסוף.

אורי סביר: אני מסיים.

אורי סביר: הלקח עבור אזורנו: שמענו לא מעטים המסיקים מסקנות על-פי השקפת עולמם הפוליטית.

אורי סביר: יש שראו במלחמה בקוסובו דוגמה לסכנה הנשקפת לחלשים, ויש שראו במלחמה דוגמה לאלה שאינם יודעים להשלים.

אורי סביר: חברי חברי הכנסת, ברצוני לומר, שהלקח בקוסובו הוא קודם כול שישראל חייבת להיות חלק מהעולם הנאור שאכפת לו משלום בעולם, מסבל בעולם ומפגיעה בזכויות אדם.

אורי סביר: אשר לפתרון הסכסוכים במזרח התיכון, אין צורך בלקחי קוסובו כדי לדעת, שאנו חיים בעולם שמגלה סבלנות מעטה לאזורים המסכנים את היציבות הבין-לאומית, וכי לנו יש אינטרס עצמי לפתור את הסכסוך המזרח-תיכוני ולסגל, יחד עם שכנינו, שותפות אינטרסים.

אורי סביר: המזרח התיכון חייב להתחדש, ליצור יציבות אזורית וליצור קואליציה של אינטרסים אזוריים.

אורי סביר: לשם כך, על בסיס עוצמתנו עלינו ליטול את היוזמה, כפי שעשו זאת יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, בתהליך אוסלו.

אורי סביר: אל לנו לחכות לעולם המלוכד, החותר לגלובליזציה מהירה, פוסח על אזורי סכסוך או שואף לכפות עליהם הסדרים.

אורי סביר: עלינו להמשיך ביוזמה.

אורי סביר: עלינו לשאוף ליוזמה של פשרה היסטורית בין עמים, שתוכיח כי בני עמים שונים ובני דתות שונות יכולים לחיות בדו-קיום במזרח התיכון.

אורי סביר: התברר שוב, גם בקוסובו, כי עוצמה לא נמדדת בנחישות ובעקשנות אחר חיפוש הצדק הסובייקטיבי המוחלט של כל לאום על חשבון לאום אחר, אלא ביכולת להתפשר לטובת שני הצדדים וליצור התעניינות והשקעה עולמית בעלת אופי בונה וחיובי.

אורי סביר: כדוגמאות בעולם עומדות זו מול זו טרגדיית קוסובו ותקוות אוסלו.

אורי סביר: מי ייתן ואזרחי יוגוסלביה וקוסובו, סרבים ואלבנים, נוצרים ומוסלמים, יזכו לחיות בשלום על בסיס הסדרים קיימים בהכירם את האלטרנטיבה הנוראה.

אורי סביר: מי ייתן ונצעד אנו בדרך אוסלו, כפי שעם ישראל הביע את רצונו בבחירות האחרונות, לעבר תבונת הדו-קיום, מתוך עוצמה וכבוד הדדי למעננו, למען שכנינו ולמען העולם כולו.

אורי סביר: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה.

שמעון פרס: רשות הדיבור לחבר הכנסת זבולון אורלב, שהוא גם כן כנסת חדש ואני מקדם את פניו בברכה.

שמעון פרס: אחריו – לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש הנכבד, חברי הכנסת הנכבדים, ראשית, יש לי הזכות למלא חובה נעימה לברך חבר כנסת חדש, אף-על-פי שגם אני חדש, את אורי סביר, שנאם נאום רהוט, בנוי לתלפיות.

זבולון אורלב: הוא הצליח למלא משימות נכבדות בשירות הציבורי הן כקונסול והן כמנכ"ל משרד החוץ.

זבולון אורלב: אין ספק שהוא מאנשי השירות הציבורי הבודדים שיכולים להתפאר שמעשי ידיו הצליחו להטביע חותם מדיני במדינת ישראל.

זבולון אורלב: אני בטוח שחבר הכנסת אורי סביר, שמקרין נעימות ורגיעה ויש לו נכונות לשמוע – כל אלה יעמדו לו להצלחה בדרכו כחבר כנסת.

ראובן ריבלין: המפד"ל – – –

שמעון פרס: רובי, בנאום בתולים אין הפרעות.

זבולון אורלב: אני מנצל את זה שאין הפרעות.

זבולון אורלב: יפה עשה היושב-ראש כשהחליט לדון בנושא קוסובו כבר בישיבה השנייה של הכנסת החמש-עשרה, באשר ראוי שיישמע קולה המוסרי של מדינת ישראל כל אימת שמתרגשת סכנה של השמדת עם, נערך טבח עם, או מתקיים גירוש וטיהור אתני, כל אלו כפי שהתרחשו בקוסובו.

זבולון אורלב: מי כעם היהודי למוד סבל ותלאות באלפיים שנות גלות ועוד 51 שנות עצמאות, שעבר פרעות חמורות, גזירות קשות, גירושים וטרור רצחני, ומעל לכל אלה השואה הנוראה, היכול להבין טוב יותר מכל אומות העולם את הצורך לפעול למניעת כל אלו, להזדהות בגלוי ולהושיט יד מסייעת ותומכת לעם הזקוק לכך.

זבולון אורלב: אומנם ראוי לציין את העזרה שהגישו מדינת ישראל, צה"ל, הסוכנות היהודית, קרן היסוד, אזרחי מדינת ישראל, יהודים כערבים, את היחלצות תנועות הנוער החלוציות ואת הבאתם של הפליטים מקוסובו.

זבולון אורלב: למדנו שוב את מה שכבר התנסינו בו על בשרנו, שלשום עם, בעיקר אם הוא קטן, אין חסינות מפני סכנה שיום אחד יקום עליו עם אחר.

זבולון אורלב: בכל תקופה, בכל מקום, תמיד יש סכנה שעם אחד יאיים ויבצע טבח והשמדה בעם אחר.

זבולון אורלב: מקרה קוסובו מלמד, שגם בעולם המודרני, בשנות האלפיים, גם בדור הטכנולוגיה וההיי-טק, גם בדור המתיימר להיות תרבותי, נאור ודמוקרטי, יכולה שוב להתרחש טרגדיה נוראה של טבח עם וגירוש המוני.

זבולון אורלב: מקרה קוסובו צריך ללמד, כי עם קטן לא יכול לסמוך על האמת והצדק שלו בלבד, גם לא רק – ואני מדגיש את המלה רק – על הגנת מעצמות הנלחמות בעבורו.

זבולון אורלב: בלי שיש לעם יכולת עצמית להגן על עצמו, הוא חשוף לסכנה של טבח, השמדה וגירוש.

זבולון אורלב: אני נזכר באמרת השפר של עגנון, שאמר: עד שבאה הנחמה יוצאת הנשמה.

זבולון אורלב: עד שסיוע נאט"ו הביא את הסכם השלום, יצאה נשמתם של אלבנים וסרבים רבים.

זבולון אורלב: כל יהודי, כל אזרח בישראל צריך לשאול את עצמו: מה עליו ללמוד מטרגדיית קוסובו?

זבולון אורלב: האם הטרגדיה בקוסובו קשורה אליו?

זבולון אורלב: האם מדובר באירועים נוראיים חד-פעמיים המנותקים מעולמנו?

זבולון אורלב: או שמא יש חשש שעלולה להיות מציאות שבה נמצא את עצמנו במצב דומה?

זבולון אורלב: אף שמדינת ישראל חזקה ואיתנה מכל הבחינות, עדיין יש מדינות ערב לא מעטות שטרם השלימו עם קיומה, והן מפתחות יכולות קונבנציונליות ובלתי קונבנציונליות מתוך מטרה לאיים על קיומנו.

זבולון אורלב: עדיין אנו אי קטן בתוך עולם ערבי גדול עוין, והשלום טרם הגיע.

זבולון אורלב: אם הסרבים החליטו לצפצף על העולם ולקום על האלבנים, מי לידנו יתקע שלא יקומו עירק, אירן, סוריה, לוב ועוד מדינות על ישראל במטרה להשמיד, להרוג ולאבד?

זבולון אורלב: עם כל רצוננו הכן בשלום – ויש לנו רצון כזה – עדיין אין זה מזרח תיכון חדש, אלא מזרח תיכון ישן, עוין ובלתי יציב.

זבולון אורלב: וגם לעת שלום, כשיבוא, ולוואי שיבוא, האם השלום הוא המשענת הביטחונית הבלעדית?

זבולון אורלב: עלינו לחדד את חושינו כדי שהעם בכלל והנוער בפרט יכירו וידעו את המציאות הבין-לאומית, שהרוצה למנוע הישנות טבח, השמדה וגירוש צריך להמשיך ולהעמיד את הביטחון הלאומי בראש סדר העדיפויות, ואני מדגיש – ביטחון לאומי ולא רק צבא, כי החתירה לשלום, לשלום אמת, היא מרכיב חשוב בביטחון הלאומי.

זבולון אורלב: ראוי גם להעיר על הציניות והצביעות בפנייה של גורמים פלסטיניים – כך קראתי בתקשורת – שפנו לעולם להכיר בהם כמקרה הדומה לאלבנים, ובנו, במדינת ישראל, כמקרה הדומה לסרביה.

זבולון אורלב: איזה עיוות נוראי של העובדות והמציאות.

זבולון אורלב: צריך להציג לעולם את האמת כולה, מי המאיים בהשמדה ומי המאוים, מי העוין והחורש מזימות טרור ומי העם הדמוקרטי, המתנהג באופן ראוי, מי העם השולח טרוריסטים ומי הם הנרצחים, אנשים, נשים וטף – –

עסאם מח'ול: על מה אתה מדבר?

עסאם מח'ול: אפילו בג"ץ – – –

שמעון פרס: אדוני, אין מפריעים לחבר כנסת כאשר הוא נואם את נאומו הראשון.

זבולון אורלב: – – ומי מתפוצץ באוטובוסים ובבתי-קפה.

זבולון אורלב: אין עניין שאינו רמוז בפרשת השבוע.

זבולון אורלב: בפרשת חוקת יש סוגיה המטפלת ביחסים בין-לאומיים.

זבולון אורלב: התורה מספרת על רצון בני ישראל לקצר את דרך כניסתם מהמדבר לארץ-ישראל ולעבור בשלום דרך ארצות שכנות.

זבולון אורלב: הפנייה לאדום נענית בשלילה: "נעברה נא בארצך, לא נעבור בשדה ובכרם ולא נשתה מי באר, דרך המלך נלך לא נטה ימין ושמאל, עד אשר נעבור גבלך".

זבולון אורלב: ומה תשובת אדום?

זבולון אורלב: – "וימאן אדום נתן את ישראל עבר בגבלו".

זבולון אורלב: וכיצד נהג ישראל?

זבולון אורלב: – "ויט ישראל מעליו".

שמעון פרס: זבולון, אתה צריך להתקרב לסוף.

זבולון אורלב: אני מייד מסיים.

זבולון אורלב: אחר כך ביקשו בני ישראל לעבור בארץ האמורי.

זבולון אורלב: והפעם לא רק שהם נענים בתשובה דיפלומטית שלילית, אלא אומר הכתוב "ולא נתן סיחן" – מלך האמורי – "את ישראל עבר בגבלו, ויאסף סיחן את כל עמו ויצא לקראת ישראל המדברה – – – וילחם בישראל".

זבולון אורלב: ותגובת ישראל: "ויכהו ישראל לפי חרב ויירש את ארצו".

זבולון אורלב: יחד עם שאיפה אמיתית ופעולה נמרצת לשלום אמת, צריך לדעת גם להילחם ולנצח.

זבולון אורלב: לאלבנים בקוסובו לא היו כוח צבאי ויכולת ביטחונית מול הסרבים, עד שהפצצות נאט"ו הבשילו את הסכם השלום.

זבולון אורלב: חתירה לשלום, פשרה למען השלום, עשיית שלום – כל אלו הכרחיים וחיוניים.

זבולון אורלב: אולם אין בכל אלה כדי להפחית במאומה את היכולת ואת הצורך להגן על עצמנו בכוחות עצמנו.

זבולון אורלב: אסור שהעיסוק המבורך בשלום ירפה ידיים ביטחוניות.

זבולון אורלב: אסור שבדרך לשלום נאבד את ההכרה ואת היכולת להקריב ולחרף את נפשנו על קיום מדינת ישראל.

זבולון אורלב: סוף דבר – ישראל בוודאי מברכת על הסכם השלום בקוסובו, ויש לנו גם מסר חשוב לאלבנים ולסרבים: תלמדו מישראל שגם מתוך ההריסות ניתן לבנות מחדש ולפתוח בחיים חדשים.

זבולון אורלב: גם בכך ישראל יכולה להיות מופת ואור לגויים.

זבולון אורלב: תודה.

שמעון פרס: תודה רבה.

שמעון פרס: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הרשו לי לברך את קודמי, חבר הכנסת זבולון אורלב, על נאומו הראשון.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת אורלב היה מנכ"ל משרד החינוך, תרם רבות לקידום מערכת החינוך והיה יד ימינו של שר החינוך לשעבר, זבולון המר, זיכרונו לברכה.

טלב אלסאנע: תרומתו בתחום הזה רבה, ואין ספק שהייתה לו תרומה מסוימת לשינוי תדמיתה של המפד"ל, אומנם לדעתי לא בצורה מספקת, אם כי הכיוון נראה כיוון נכון.

טלב אלסאנע: זה לא אומר שאני מסכים לדברים שנאמרו כאן, אבל אני יכול לומר שאני יכול להסכים לחלק מהדברים שנאמרו.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, המעשים שנעשו בקוסובו הם איומים.

טלב אלסאנע: זה בעצם רצח עם, זה גירוש עם.

טלב אלסאנע: ומה שיותר חמור מהמעשים עצמם הוא התפיסה והמנטליות שהביאה בני אדם לבצע את הפשעים האלה.

טלב אלסאנע: איך יכול להיות, שעם שרק לפני עשרות שנים, בזמנו של טיטו, הקים מדינה, אימפריה, מעצמה שהובילה את המדינות הבלתי-מזדהות, אותו עם מידרדר לטבח בתוכו, אחד טובח את רעהו, שכן את שכנו.

טלב אלסאנע: ורואים את התוצאות הקשות כשילדים נהרגים, בתים שרופים, עשרות גופות חרוכות ובתי-קברות של נשים, טף וזקנים שלא פשעו ולא חטאו.

טלב אלסאנע: הפשע האחד שלהם הוא שהם היו שונים, או שהם היו מוסלמים, או שיש להם שאיפה לגיטימית לעצמאות, לאוטונומיה משלהם.

טלב אלסאנע: האם יש הצדקה כלשהי למעשה הפשע הנוראי, להשמדת העם מסיבה זו או אחרת?

טלב אלסאנע: אני שומע את דבריו של חבר הכנסת עוזי לנדאו, שמדבר על כך שאין צדיקים ואין חטאים – הרי בכל מעשה אפשר למצוא תירוצים, אבל כשהדבר מגיע עד כדי השמדת עם וגירוש מיליון בני אדם ממולדתם, אין לזה שום הצדקה, שום תירוץ, שום נימוק.

טלב אלסאנע: צריך לגנות את זה במלוא החריפות ולקרוא להעמדה לדין של הרוצח ומבצע הפשע נגד האנושות ונגד עם – ראש מדינת סרביה מילושביץ'.

טלב אלסאנע: לדעתי זו חובתה של הקהילה הבין-לאומית, כשהיא עדה לפשע שהתבצע לא ב-1945, כשאז אמרו: לא ידענו.

טלב אלסאנע: כל העולם יודע, כל העולם רואה, והמעורבות להפסקת הפשע היא דבר מבורך.

טלב אלסאנע: למרות זאת לא צריך להימנע ממיצוי הדין עם אלה שעומדים מאחורי הפשע, כדי שגם הדברים האלה לא יישנו בעתיד.

טלב אלסאנע: שמעתי את חבר הכנסת עוזי לנדאו מדבר על גינוי נאט"ו על מעורבותו, אבל מעולם לא שמעתי אותו מגנה את ההפצצות נגד עירק, כאשר פגעו במקלט וגרמו למותם של עשרות ילדים ותינוקות.

טלב אלסאנע: זה שיא הצביעות.

טלב אלסאנע: אומנם אנחנו נגד פגיעה בילדים ובאנשים חפים מפשע, אבל לדעתי הצביעות והכפילות שהוא דיבר עליה, כאילו יש הצדקה למעשה של הסרבים נגד האלבנים בגלל חתרנות מוסלמית – לאן זה יוביל, במיוחד כשמדבר כאן בן לעם היהודי שסבל מהשואה, או יכול להיות שמישהו יכול היה למצוא צידוקים כאלה או אחרים לשואה.

טלב אלסאנע: זה דבר מגונה, זה דבר שלא צריך להישמע בכנסת ולא צריך להישמע מבני אדם שרואים מעשה נפשע שאין לו כל הצדקה.

טלב אלסאנע: אנחנו כאן במזרח התיכון, במדינת ישראל – יש כאלה שאומרים שההבדל בין חכם לפיקח הוא, שהחכם לומד מהטעויות שלו והפיקח לומד מהטעויות של אחרים.

טלב אלסאנע: הזרעים של הפורענות ביוגוסלביה היו קיימים כבר לפני כן, אבל עכשיו נוצרו האקלים והאווירה שאפשרו את ביצוע הפשע הזה.

טלב אלסאנע: לדעתי, הזרעים של הבלקניזציה של האזור הזה קיימים.

טלב אלסאנע: יש דתות שונות, יש לאומים שונים ויש מצב אבסורדי של כיבוש.

טלב אלסאנע: השאלה היא, איך מתמודדים עם התופעה הזאת.

טלב אלסאנע: האם צריך להגיע למצב של פשעים נגד האנושות על מנת לתת פתרונות?

טלב אלסאנע: אפשר להקדים תרופה למכה ולהכיר בזכותו של העם הפלסטיני למדינה עצמאית משלו; להכיר בכך שהתופעה של הכיבוש היא שורש כל רע במדינת ישראל והיא גורמת לנזק לא רק לפלסטינים אלא למדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לדבר על מזרח תיכון חדש – טוב לחלום וטוב שיש חלום לקיום מזרח תיכון אחר, מזרח תיכון חדש, אבל צריך להתחיל את זה מתוך מודעות שאי-אפשר לבנות מדינה על חשבון זכויות עם אחר.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לנשל עם מזכותו העצמאית למדינה עצמאית ולומר שאפשר לדבר על שלום.

טלב אלסאנע: ההתנחלויות ושלום לא הולכים ביחד, כיבוש ושלום לא הולכים ביחד, וקודם כול צריך לאמץ מנטליות ותפיסה של שלום שמקבלת שלצד השני, לצד השונה יש מלוא הזכויות השוות.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכבוד היושב-ראש, לאורך כל ההיסטוריה המוסלמים ידעו לשמור ולכבד את האחר, את השונה.

טלב אלסאנע: זה היה בזמן שלטונם של המוסלמים בספרד, בתקופה שנקראת תור הזהב של היהדות – פריחת התרבות היהודית.

טלב אלסאנע: מעולם לא בוצעו פשעים במזרח התיכון בקנה המידה שמדברים עליו באירופה.

טלב אלסאנע: יש כאלה שתמיד מתגעגעים לאירופה כאילו היא תכלית הטוב בעולם.

טלב אלסאנע: ההיסטוריה החדשה מוכיחה, שבאירופה יש התפיסה שיכולה ליצור מפלצת אנושית והתוצאות שלה הן טרגיות.

טלב אלסאנע: כאן, באזורנו, יש הערכים הערביים והערכים המוסלמיים שלדעתי יכולים להוות בסיס למזרח תיכון אחר, בתנאי שאפשר להפנים שלצד השני, לצד הפלסטיני ולמדינות ערב, יש הזכות לחיות גם כן בביטחון, כמו שיש הזכות הזאת למדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אני רוצה לברך אותך, היושב-ראש, ורוצה לומר משפט אחרון לגבי הממשלה החדשה שעוסקים עתה בהרכבתה.

טלב אלסאנע: אני סבור, שהממשלה הזאת, אם תאמץ תפיסה חדשה, תביא למפנה היסטורי באזור הזה, היא יכולה לתת תקווה לעתיד אחר, לעתיד חדש לחיים היום וגם לדורות הבאים.

טלב אלסאנע: אם לא ייפתרו הבעיות היום, את המחיר ישלמו הצעירים בעתיד.

טלב אלסאנע: אני חושב שהרעיון הזה נאמר במלים אחרות גם על-ידי מר שמעון פרס.

טלב אלסאנע: אם לא נפתור את הבעיות, אנשים אחרים יצטרכו לתת את הדין או לשלם את המחיר.

טלב אלסאנע: טוב לעשות את זה היום, כאשר כולנו מודעים לכך שיש כוונות ויש כמיהה אמיתית לשלום צודק ובר-קיימא באזורנו.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, יפה עשו הכנסת והיושב-ראש שלה שהעמידו את נושא קוסובו לדיון במליאה.

רחבעם זאבי: אנחנו כיהודים וכישראלים רגישים לסבלו של עם, כל עם, להגליה, לפליטות, ועמיתי שקדמו לי נתנו לכך ביטוי.

רחבעם זאבי: אך חוששני שהדיון הזה יסתיים בצורה לא מאוזנת ובהשפעתה של התקשורת שהציגה את הנושא בצורה לא מאוזנת.

רחבעם זאבי: כולנו שואפים לכך שסכסוכים ייפתרו בדרכי שלום, בהידברות, במשא-ומתן.

רחבעם זאבי: אבל מי שהיו ראשונים להפעיל כוח וטרור בקוסובו היו דווקא האלבנים.

רחבעם זאבי: חללים, הריסות והרס יש שם בשני הצדדים, ואין צדיק במלחמה הזאת – לא הסרבים ולא האלבנים.

רחבעם זאבי: איננו צריכים לקבל את הנורמה שארצות-הברית ונאט"ו שמות עצמן כשוטרי העולם כאשר זה תואם את האינטרסים שלהן.

רחבעם זאבי: איפה הן היו כאשר פלשו לאפגניסטן, כאשר פלשו לצ'צ'ניה?

רחבעם זאבי: איפה הן נמצאות כאשר מדכאים את העם הכורדי בצפון-סוריה ובמזרח-טורקיה?

רחבעם זאבי: הולך שם במשך שנים, הייתי אומר – כמעט ג'נוסייד, השמדת עם, של הכורדים.

רחבעם זאבי: כולם יושבים בשקט.

רחבעם זאבי: גם נאט"ו הצדקנית, וגם ארצות-הברית, שהיא המעוז של הדמוקרטיה העולמית.

רחבעם זאבי: שוטרי העולם מטעם עצמם זו תופעה שאין להסכים לה, מפני שהיא יכולה לחזור גם אצלנו, באזורנו.

רחבעם זאבי: הנה, כבר, ראש הרשעות הפלסטינית – הוא כבר יצא בהכרזה ובדרישה, שנאט"ו והאמריקנים יחזרו על מבצע כזה גם אצלנו.

רחבעם זאבי: מה שעשו ביוגוסלביה, מה שעשו בקוסובו הוא מציע להם שיעשו גם אצלנו.

רחבעם זאבי: זה נשמע משוגע, זה נשמע מטורף, אבל כל הרעיונות המשוגעים התחילו מאמירה ראשונה.

רחבעם זאבי: מותר לנו גם להגיד מלת ביקורת על ההפצצות הלא-מבוקרות נגד יעדים אזרחיים ביוגוסלביה.

רחבעם זאבי: בתחילה, כאשר זה קרה, הם התנצלו ואמרו שזו "שגגה", "טעויות", וכיוצא בזה.

רחבעם זאבי: עכשיו הם כבר לא מתנצלים.

רחבעם זאבי: אני מבקש להזכיר לחברי הכנסת, ובמיוחד ליושב-ראש הכנסת היום, ראש הממשלה בעבר: כאשר יצאנו למבצע ענבי זעם, בהחלטת ממשלה, שחבר הכנסת שמעון פרס עמד בראשה, מבצע צודק מאין כמוהו, כדי להרחיק את הטרור מיישובי הצפון, בטכניקה שלא הייתה מקובלת לפני כן – לא מפציצים יישובים, לא מסכנים את חיילי צה"ל, לא פוגעים באזרחים בצד ההוא, רק רוצים לגרום ללחץ עליהם, כדי שיגיעו אתנו להבנות – ובמבצע הזה קרתה טעות אומללה.

רחבעם זאבי: פגז תותח אחד נפל בכפר כנא וגרם לחללים רבים, שכולנו הצטערנו עליהם.

רחבעם זאבי: אומנם חללים לא ישראלים, אך הם חללים, הם בני אדם, הם אבות ואימהות ואזרחים חפים מפשע.

רחבעם זאבי: ממשלת ישראל התנצלה על זה, ואני יודע שבמבצע הזה הייתה כוונה גם של הממשלה, ובעקבות זאת גם של המטכ"ל, שמבצע את פקודות הממשלה, לא לפגוע באזרחים.

רחבעם זאבי: קרה מה שקרה, טעות אומללה; כל העולם יצא נגדנו, המבצע כמעט הופסק, והגענו להבנות אומללות, שלפיהן מותר בעצם לפגוע בחיילי צה"ל ובחיילי צד"ל.

רחבעם זאבי: כל זה בעטיה של פצצה אחת שלא התכוון לה לא הדרג המדיני ולא הדרג הצבאי.

רחבעם זאבי: ואילו היום, האמריקנים ונאט"ו ביוגוסלביה נתנו דרור לעצמם, כשהם מפציצים פה גשר, פה בית, פה שכונה ושם בית-חולים.

רחבעם זאבי: בהתחלה אמרתי: הם קראו לזה "טעויות" או "תקלות".

רחבעם זאבי: היום זה חלק מהמודוס אופרנדי, חלק משיטת המבצע.

רחבעם זאבי: אני שואל: אם לאמריקנים ולנאט"ו מותר להפציץ מטרות אזרחיות במתכוון, ואנחנו מגנים – את מי?

רחבעם זאבי: אנחנו שותקים.

רחבעם זאבי: נכון שהיום הסרבים אינם בעלי ברית שלנו.

רחבעם זאבי: התקדים הזה, של לחץ טרוריסטי מצד מיעוט הנתון באוטונומיה בתביעה לריבונות מלאה, צריך להדאיג אותנו.

רחבעם זאבי: ההפצצות הפרועות על מטרות אזרחיות צריכות להדאיג אותנו.

רחבעם זאבי: לבי לעם של קוסובו, לבי לפליטים, לבי לילדים הנודדים בדרכים, ויפה עשתה ממשלת ישראל שיצאה במשלוחי סיוע הומניטרי.

רחבעם זאבי: עם זאת, הסרבים אינם אויבים שלנו.

רחבעם זאבי: יש לנו זיכרון היסטורי כיצד הם התנהגו כלפי עמנו, בפרק העגום של מלחמת העולם השנייה.

רחבעם זאבי: הערה אחרונה, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

רחבעם זאבי: הלקח הכי חשוב מהמלחמות ביוגוסלביה, גם האחרונה וגם אלה שקדמו לה בארבע-חמש השנים האחרונות, הוא ההכרח בהיפרדות העמים.

רחבעם זאבי: כאשר יצאתי לדרכי הפוליטית לפני למעלה מעשור עם הסיסמה הזאת של היפרדות העמים, ענו לי שאין הכרח להפריד בין עמים, הנה ביוגוסלביה חיים בצוותא, בהרמוניה, שישה או שבעה עמים, עם נשיא אחד, עם פרלמנט אחד, עם צבא אחד.

תמר גוז'נסקי: אכן היה כך.

רחבעם זאבי: המציאות של השנים האחרונות לימדה אותנו כיצד יוגוסלביה התרסקה לשישה קנטונים ומדינות, עם שנאה ומלחמות.

רחבעם זאבי: כדי לחסוך סבל מהעמים הם חייבים להיפרד, וכל עם צריך לחיות בגבולותיו בשלום, ואז גם תהיה שכנות טובה וגם יהיה שלום אמת.

רחבעם זאבי: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה.

שמעון פרס: חבר הכנסת אביגדור ליברמן, שהוא חבר כנסת חדש, ואני מקדם את פניו בברכה.

שמעון פרס: אחריו תדבר חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אביגדור ליברמן: כבוד היושב-ראש, קשה לדבר בנאום בכורה אחרי חבר הכנסת זאבי, שלמעשה אמר חלק גדול מהדברים שהתכוונתי לומר, אבל בכל זאת.

אביגדור ליברמן: קודם כול חייבים לברך על סיום המלחמה, על סיום ההרג ומחזות הזוועה שראינו, אבל מעבר לזה אנחנו חייבים להסיק מסקנות לעצמנו.

אביגדור ליברמן: המסקנה העיקרית שלי היא, שכל מה שקרה בקוסובו הוא מחזה צביעות בלתי רגיל ואות אזהרה לכולנו.

אביגדור ליברמן: לא אדבר על הדוגמה של ענבי זעם, אבל עצם העובדה שנאט"ו, הברית הצפון-אטלנטית, החליטה להתערב בנחישות רק כאשר מדובר בלבה של אירופה והיא מתעלמת מעובדות ומסכסוכים הרבה יותר חמורים במקומות אחרים בעולם – זה אות אזהרה.

אביגדור ליברמן: אני מודאג.

אביגדור ליברמן: אם אני מסתכל היום על המפה העולמית, אז נכון שהסכסוך בקוסובו היה מתוקשר מאוד, אבל להערכתי יש סכסוכים מתפתחים הרבה יותר מסוכנים, והעולם שותק.

אביגדור ליברמן: אני מדבר, קודם כול, על הסכסוך בהודו ועל מה שקורה בגבול הודו-פקיסטן.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל גם על מה שקורה בצפון-קוריאה ובדרום-קוריאה.

אביגדור ליברמן: אני מסתכל על החימוש של האירנים ועל כל מה שקורה בעירק.

אביגדור ליברמן: שם העולם לא מגלה פתאום אותה נחישות ואותה נכונות להילחם, כמו במקרה של קוסובו.

אביגדור ליברמן: אני רואה כבר את ההתלהבות של אירופה, של ארצות-הברית, ואני מוטרד מניסיונות לנתב אותה התלהבות לכאן, למזרח התיכון, לסכסוך הישראלי-הערבי.

אביגדור ליברמן: הייתי מציע לברית הצפון-אטלנטית לרכז כרגע מאמצים קודם כול בעירק, באירן ובהודו-פקיסטן.

אביגדור ליברמן: אלה באמת הסכסוכים או ההתפתחויות שמהוות איום על שלומו של כל העולם כולו.

אביגדור ליברמן: אני חושב שכדאי שגם נסיק עוד מסקנה.

אביגדור ליברמן: אנחנו לא חייבים להיות זנב לאריות.

אביגדור ליברמן: כדאי שגם אנחנו נחשוב על איזו תרומה פוזיטיבית במיוחד ביבשת הזאת, או בצד הזה של יבשת אירופה – מזרח-אירופה.

אביגדור ליברמן: אני חושב שכל היתרונות הטבעיים שיש בישראל לא נוצלו.

אביגדור ליברמן: אתה, כבוד היושב-ראש, ודאי זוכר את ההכרה הבין-לאומית הגדולה שזכינו לה פעם ראשונה, את היוקרה שצברנו במבצע העצום שעשינו באפריקה בשנות ה-60, כאשר שלחנו את מיטב המומחים שלנו לפתח את החקלאות, הרפואה, ולפתח את התשתיות.

אביגדור ליברמן: מיטב המומחים הישראלים קנו לעצמם שם עולמי.

אביגדור ליברמן: קלטנו פה מאות סטודנטים מאפריקה, אלפי סטודנטים.

אביגדור ליברמן: עד היום אנחנו חיים לא מעט על הדיבידנד הזה של שנות ה-60.

אביגדור ליברמן: אנחנו לא השכלנו לעשות היום אותו דבר כלפי מזרח-אירופה, ולשלוח, לגייס מאות אנשים עם יכולת וידע, לפתח שם תעשייה, מסחר, רפואה, חקלאות.

אביגדור ליברמן: עובדה שאין מאות אלפי סטודנטים ממזרח-אירופה במדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: אין שום מאמץ מרוכז לפיתוח ולהידוק הקשרים.

אביגדור ליברמן: לדעתי, זהו המרחב הטבעי.

אביגדור ליברמן: אלה הכיוונים שמדינת ישראל יכולה להתפתח בהם.

אביגדור ליברמן: זה אומר דרשני.

אביגדור ליברמן: אני מציע באמת שנסיק מסקנות ונפיק לקחים בשני הכיוונים האלה, המצפון הסלקטיבי של העולם ושל המערב, ולדעתי גם החמצת הזדמנות גדולה מטעם מדינת ישראל במזרח-אירופה.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: אני רואה שאני מסתפק בחמש דקות בדיוק.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אחריה – חבר הכנסת עזמי בשארה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נפל בזכותי לברך את חבר הכנסת אביגדור ליברמן, חבר כנסת חדש, על נאום הבכורה שלו.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת ליברמן הוא בוגר האוניברסיטה העברית ביחסים בין-לאומיים, מעורב בפוליטיקה מתחילת שנות ה-80, מילא תפקידים ציבוריים, כיהן כמנכ"ל הליכוד וכמנכ"ל משרד ראש הממשלה, לפני הבחירות הקים מפלגה בשם ישראל ביתנו.

תמר גוז'נסקי: כעת יש סיעה חדשה כזאת בכנסת.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לאחל לחבר הכנסת ליברמן עבודה פורייה בכנסת והרבה ריאליזם, כמו שאנחנו מקווים שהכנסת הזאת תגלה בקדנציה הקרובה שאנחנו בתחילתה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו חלוקים בדעותינו, אני מניחה, בהרבה מאוד שאלות, אבל אם נגלה ריאליזם, אני חושבת שנוכל לקדם נושאים חשובים, גם פוליטיים וגם חברתיים, והניסיון לימד, שגם מעבר לקווי ההפרדה הפוליטיים, אנחנו מוצאים שפה משותפת.

ראובן ריבלין: זה חידוש, את לא חברת כנסת חדשה – – – זה חידוש שאתם תלכו לריאליזם ותעזבו את האידיאולוגיה.

תמר גוז'נסקי: לא, אני חושבת שהריאליזם זה חלק מובנה – – –

ראובן ריבלין: רק בצד הימני, את מתכוונת.

תמר גוז'נסקי: לא.

תמר גוז'נסקי: ריאליזם זה חלק מובנה באידיאולוגיה שלנו.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאם תיקח את כל ההיסטוריה שלנו תראה שאנחנו היינו הכי ריאליסטים כשאמרנו שצריך לדבר עם אש"ף ושתקום מדינה פלסטינית.

תמר גוז'נסקי: היינו סופר-ריאליסטיים.

תמר גוז'נסקי: זה שאתם הגעתם מאוחר – – –

שמעון פרס: תמר, הוויכוח על חשבונך.

תמר גוז'נסקי: אז אני מתחילה.

יורי שטרן: תמר, אתך יש שתי שפות משותפות.

תמר גוז'נסקי: כן, ודאי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: הוא גילה ריאליזם מאוד רציני לגבי – – –

שמעון פרס: חבר הכנסת ריבלין, מספיק.

שמעון פרס: אתה רשום, מספיק.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההסכם בקוסובו, הדבר הטוב שאפשר לומר עליו זה שהוא הפסיק את ההפצצות הנוראות שנמשכו 80 יום.

תמר גוז'נסקי: היה דיון בכנסת הזאת כאשר החלו ההפצצות, ואני זוכרת את הדברים שאמרתי אז, והתרעתי והזהרתי, שההפצצות יגרמו להרס, יגרמו לכך שזרם הפליטים יהפוך לגל של פליטים, אבל לא יפתרו את הבעיה מיסודה.

תמר גוז'נסקי: ההפצצות לא פותרות בעיות מהסוג הקשה שישנו – הבעיה של הזכויות הלאומיות, זכויות האדם וזכויות האזרח של האלבנים בקוסובו.

תמר גוז'נסקי: הייתה היסטוריה ליוגוסלביה, הייתה היסטוריה מפוארת, כאשר בתחומי מדינה סוציאליסטית חיו בשלום עמים שונים בכבוד הדדי, בכבוד לזכויות הלאומיות, באפשרות לבטא את עצמם ולשמור על זהותם.

תמר גוז'נסקי: לצערי הרב, המשטר הנוכחי ביוגוסלביה, שקם לאחר ההתרסקות שהייתה שם, ההתרסקות הפוליטית וההתרסקות למסגרות לאומיות, המשטר הזה נקט מדיניות שלילית ביותר, גרועה ביותר, ראויה לכל גינוי, של רדיפות שהגיעו גם למעשי טבח וגרמו ללא ספק סבל רב לאלבנים בקוסובו.

תמר גוז'נסקי: אבל הפתרון יכול להיות מושג רק בהסכם בין שלטונות יוגוסלביה לבין התושבים האלבנים בקוסובו.

תמר גוז'נסקי: כל ניסיון לפתור את הבעיה בהפצצות הביא הרס, גרם למאות אלפי פליטים, גרם לאלפי קורבנות, לא פתר שום בעיה.

תמר גוז'נסקי: מי שחושב שהיום הבעיה בקוסובו נפתרה, חי באשליה.

תמר גוז'נסקי: אפשר היה להגיע לפתרון, היו שיחות בראמבויה, אבל לא הגיעו לפתרון אז רק מסיבה אחת, שהיה תנאי שנאט"ו תכניס כוחות צבאיים לתוך קוסובו.

תמר גוז'נסקי: יוגוסלביה לא הסכימה, ההסכם התפוצץ.

תמר גוז'נסקי: אחרי 80 יום של הפצצות כוחות נאט"ו נכנסו, והלאה?

תמר גוז'נסקי: איפה הפתרון המדיני?

תמר גוז'נסקי: אני כבר לא מדברת על הסבל הנוראי של הפליטים, אני לא מדברת על הסבל הנוראי של תושבי בלגרד וערים אחרות ביוגוסלביה.

תמר גוז'נסקי: אני לא מדברת על מה שעכשיו דיווחו בתקשורת, שהנזק שנגרם במלחמה הזאת, חוץ מהוצאות המלחמה עצמה, היה 100 מיליארד דולר.

תמר גוז'נסקי: מי ישקם?

תמר גוז'נסקי: מי יפצה?

תמר גוז'נסקי: קונץ גדול, מעצמה, ארצות-הברית, נאט"ו, מפעילים כוח צבאי אדיר נגד מדינה הרבה יותר חלשה.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שלא דובר שם לא בזכויות אדם ולא בזכויות עמים.

תמר גוז'נסקי: אותה ארצות-הברית, שפתאום נזכרה בזכויות האזרח באלבניה, לא מזיזה אצבע כאשר בעלת בריתה טורקיה מדכאת את הכורדים; לא מפריע לה, לא מזיז לה.

שמעון פרס: תמר, את צריכה לסיים.

תמר גוז'נסקי: לכן, המסקנה שלנו כישראלים היא, שפתרונות בכוח הם לא פתרונות.

תמר גוז'נסקי: אמרנו את זה שנים, שמי שחושב שבכוח הוא יכפה על מדינה אחרת, הוא טועה.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני – הסדר צריך לכבד וזכויות עמים צריך לכבד.

תמר גוז'נסקי: אנחנו במדינת ישראל, יש לנו סיכוי עכשיו לקדם את הסדר השלום, ואני מקווה שממשלתו של ראש הממשלה הנבחר ברק תעשה את הדברים האלה.

תמר גוז'נסקי: יש סיכוי אחד ויחיד, הסיכוי היחיד הוא להשלים עם העובדה שבתחומי ארץ-ישראל יהיו שתי מדינות, תהיה מדינה פלסטינית ובירתה ירושלים המזרחית.

תמר גוז'נסקי: כל פתרון אחר, כל ניסיון להנציח התנחלויות, כל ניסיון להנציח שלטון כיבוש כך או אחרת, ייגמר בשפיכות דמים, וכדי להציל אותנו משפיכות דמים, את שני העמים, צריך להגיע להסדר המדיני הזה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמעון פרס: תודה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת עזמי בשארה.

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תרשו לי קודם כול לברך את היושב-ראש.

עזמי בשארה: אני לא יודע אם מישהו בירך אותו על כך שהוא יכול להחזיק מעמד כל כך הרבה זמן בדיונים.

עזמי בשארה: בדרך כלל יש לנו יושב-ראש עם שמונה סגנים, אדוני, שמחליפים זה את זה; אז מגיעה לך ברכה על המאמץ.

ראובן ריבלין: יותר טוב יושב-ראש אחד משמונה סגנים.

עזמי בשארה: בדרך כלל יש שמונה סגנים שמחליפים.

עזמי בשארה: על כל פנים, אדוני, חברי הכנסת, אני לא יודע, אני ראיתי כאן חברי כנסת שמנסים להסיק מסקנות חד-משמעיות ממה שקרה בקוסובו, ממה שקורה בסרביה.

עזמי בשארה: לדעתי, מוקדם מדי ולדעתי גם אי-אפשר להסיק מסקנות חד-משמעיות.

עזמי בשארה: בכלל, ממה שקורה בעולמנו מאז הוא נהיה עולם חד-קוטבי – לדעתי, אנחנו עוד לא מבינים בדיוק את הדינמיקה שמניעה את העולם הזה.

עזמי בשארה: לכן יש לי קושי, יש לי קושי אדיר בהסקת מסקנות מהסוג הזה – האם הפצצות נאט"ו היו נכונות או לא היו נכונות.

עזמי בשארה: הרי אני מתנגד להפצצות נאט"ו בעירק, ובכל זאת משהו בלבי שמח על כך שהם מפציצים את סרביה.

עזמי בשארה: אני חי בסתירה, אני מודה בזה שאני חי בסתירה, ואני חושב שיהיו הרבה סתירות בעולמנו מבחינה זאת.

עזמי בשארה: אני לא חושב שמילושביץ' היה מחזיר את הפליטים אם לא היו מפציצים אותו, אני לא חושב.

עזמי בשארה: הוא לא היה מחזיר שום פליטים, ואלבניה – אני לא יודע אם חברי הכנסת כאן מודעים לקשר הסרבי עם קוסובו – מתייחסים לקוסובו כאל אדמה קדושה.

עזמי בשארה: בהפגנות של הסרבים, בבלגרד, קוראים לה "ירושלים שלנו".

עזמי בשארה: יפה השם, נכון?

עזמי בשארה: ירושלים שלנו.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כיוון ששם נולדה הלאומיות הסרבית במאבק נגד העות'מאניות.

עזמי בשארה: בחבל קוסובו הם חושבים שנולדה האומה הסרבית.

עזמי בשארה: זה מזכיר משהו, לא?

עזמי בשארה: זה חבל ארץ קדוש – –

ראובן ריבלין: יש רק איזה הבדל, 3,000–2,000 שנה.

עזמי בשארה: – – זה ירושלים שלנו, שצריך לספח ולדלל את האוכלוסייה הדמוגרפית.

עזמי בשארה: הם גירשו את האוכלוסייה האלבנית כיוון שידעו שעם הזמן זה הולך בכיוון היפרדות והקמת מדינה אלבנית בסרביה, או שתסופח לאלבניה הגדולה, או שתהיה מדינה אלבנית עצמאית בקוסובו.

עזמי בשארה: הם ידעו זאת, הם רצו להקדים תרופה למכה ועשו את הגירוש הגדול.

עזמי בשארה: הגירוש הזה הוא מעשה נפשע ולא צודק, ומאזן הכוחות בין סרביה לבין שכנותיה לא היה מרשה לתקן זאת.

עזמי בשארה: זה היה מעשה נפשע מלווה בפוגרומים, טיהור אתני.

עזמי בשארה: את המלים טיהור אתני אנחנו בכלל מכירים מהבלקן, מכיוון שכפי שאמר מזכ"ל האו"ם לשעבר, בוטרוס ראלי – ואתם יודעים על המתח ביחסיו עם ארצות-הברית – טיהור אתני הוא רק מושג אירופי, ואילו מה שקרה באפריקה, ברואנדה ובבורונדי, זה לא נקרא טיהור אתני.

עזמי בשארה: אתם זוכרים את הוויכוח הזה.

עזמי בשארה: אתם זוכרים גם את התמוטטותה של סומליה, כשאף אחד לא נקף אצבע, ומזכ"ל האו"ם התלונן אז תמיד על כך שכל המאמץ הבין-לאומי מופנה ליוגוסלביה, ואף אחד לא עושה ולא כלום בסומליה ובאפריקה, וזה היה אחד המשברים בינו לבין ארצות-הברית.

עזמי בשארה: על כל פנים, קשה לי להסיק מסקנות ממה שקורה שם.

עזמי בשארה: אני לא יכול לברך את נאט"ו, ואני לא יכול להשוות את זה עם מה שקורה בעירק.

עזמי בשארה: אני לא יכול להשוות.

עזמי בשארה: אחרי 78 ימים של הפצצות אנחנו יכולים רק לשמוח שההפצצות הופסקו ונסללה הדרך לחזרת הפליטים לקוסובו.

עזמי בשארה: אבל, תרשו לי להסיק את המסקנה ההיסטורית-התרבותית שאני יכול להסיק, והיא לא מדינית בכלל ולא נוגעת לעולם החד-קוטבי המוזר שאנחנו חיים בו.

עזמי בשארה: אנחנו יכולים לצעוק כאן למה הם לא מתערבים פה ולא מתערבים שם.

עזמי בשארה: היינו שמחים שיתערבו פה ושם או שלא יתערבו בשום מקום?

עזמי בשארה: אם לא היו מתערבים ביוגוסלביה, היה קורה מה שקרה ביוגוסלביה?

עזמי בשארה: היו האלבנים חוזרים, חבר הכנסת זאבי?

עזמי בשארה: הם לא היו חוזרים.

עזמי בשארה: אתה יודע שהם לא היו חוזרים.

עזמי בשארה: מה שאני רוצה ללמוד משם זה הדבר הבא: ראשית, אי-אפשר בעולמנו, בסוף המאה ה-20, לגרש עם.

עזמי בשארה: זה נגמר.

עזמי בשארה: ולכן, אנשים שמאמינים פה באפשרות של פתרון בעיה על-ידי גירוש עם – פיניטו, גמרנו, כבר אי-אפשר לעשות דבר כזה, נגמר הסיפור הזה.

עזמי בשארה: את זה למדנו.

עזמי בשארה: באילו דרכים?

עזמי בשארה: – אנחנו חלוקים על הדרכים, אבל נגמר הסיפור הזה של גירוש עם בהיסטוריה המודרנית.

עזמי בשארה: הדבר השני שאפשר ללמוד, לדעתי: העם הסרבי, שמבין עמי הבלקן הוא העם שהתנגד בצורה הכי הירואית לנאצים, שגילה את ההתנגדות הכי נחושה בהגנה על מולדתו מול הנאצים – העם שהיה הקורבן שסבל הכי הרבה מכיבוש הנאצים את הבלקן לא היה העם הקרואטי ולא האלבנים, זה נכון – העם הזה, עם תחושת הקורבן הכי עמוקה, עם המונופול הזה של הרגשת הקורבן, הוא גם זה שהפך לעם שמוכן ומסוגל לעשות פוגרומים ולינצ'ים וטיהור אתני ולגרש עמים אחרים.

שמעון פרס: חבר הכנסת בשארה, אתה צריך לסיים.

עזמי בשארה: אני גומר, אדוני.

עזמי בשארה: הרגשה זו של הצדק העצמי, המונופול על הצדק, המונופול על תפקיד הקורבן – דווקא העם הזה, הוא והעם במונטנגרו, שהתנגדו התנגדות הכי חריפה לנאציזם, דווקא העם הסרבי הוא שעשה את כל הפשעים בבוסניה, הוא שעשה את כל הפשעים האפשריים בבוסניה ואת כל הפשעים האפשריים בקוסובו.

עזמי בשארה: אין מונופול על הקורבן.

עזמי בשארה: ואפשר ללמוד דבר אחר.

עזמי בשארה: קורבן אינו חסין מלהיות פושע.

עזמי בשארה: הקו המפריד בין מונופול על הצדק ההיסטורי לבין מעשי עוול לעמים אחרים הוא דק, דק, דק מאוד, והמעבר הוא פשוט.

עזמי בשארה: קוראים לו – לאומנות ויוהרה לאומית.

עזמי בשארה: זה הגשר שגורם לאנשים לחצות את הקו מצדק היסטורי עמוק והרגשה עמוקה של קורבן למעשי עוול לעמים אחרים.

עזמי בשארה: באנגלית אפשר להגיד:victim becomes victimizer .

עזמי בשארה: אין תרגום בעברית למלה victimizer; "מקרבן" זו מלה מאוד גרועה, אין מלה כזאת בעברית.

עזמי בשארה: אני גם לא רוצה להשתמש במלה פושע, אבל אתה יכול להפוך מקורבן לזה שעושה את העוולות הכי נוראות לשכנים.

עזמי בשארה: תודה רבה לך.

שמעון פרס: קורבן ללא מזבח.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת חיים כץ, שהוא חבר כנסת חדש – אני מקדם את פניו בברכה – ואחריו, חבר הכנסת יוסי ביילין.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מצער שנאומי הראשון בכנסת הינו בנושא כאוב של גירוש עם – נושא שכל כך מוכר לעם היהודי שסבל מאז ומעולם תלאות וגירושים.

חיים כץ: וכפי שכולם יודעים, אנו עם רחום וחנון, שיוצא מעורו לעזור לכל נזקק ולכל נפגע בכל העולם, אבל שותק ונאלם כאשר עובדים שלנו מגורשים ממפעליהם.

חיים כץ: הבוקר השתתפתי עם עמיר פרץ באספת מחאה של 500 עובדי קניאל, עובדי כפיים שמייצרים קופסאות פח, בני 48 בממוצע ובעלי תקופת ותק ממוצעת של 20 שנה, שעומדים להיות מגורשים ממפעלם.

חיים כץ: הבעלים החדשים, שרכשו את המפעל לפני חודשים מספר, רוצים לשלוח את העובדים הביתה, וזאת בשל בניית מפעל חלופי באירביד, או אולי מכירת האדמות שהמפעל עומד עליהן.

חיים כץ: מדובר ב-75 דונם באזור לא רע בפתח-תקווה, ועד שיבצעו את זממם – מכירת האדמות – כבר הספיקו לקחת דיבידנד של 171 מיליון שקלים, והשלב הבא לפני גירוש העובדים הוא ביטול ההסכם הקיבוצי, הורדת שכר העובדים והבאתם לשכר מינימום והעסקתם דרך ספסרי העבודה, או כפי שהם נקראים היום – חברות כוח-אדם.

חיים כץ: הסתכלתי לעובדים בעיניים.

חיים כץ: ראיתי תחינה, ראיתי מצוקה.

חיים כץ: עובדים שכל חטאם הוא שהם רוצים לבוא בבוקר לעבודה, לעבוד קשה, להתפרנס בכבוד, לשלוח את הילדים ללימודים, להביא לחם הביתה; עובדים שלא רוצים לקבל דמי אבטלה.

חיים כץ: ובאותו זמן שהעובדים נלחמים בו על הזכות שלהם להתפרנס בכבוד, דואגים הבעלים החדשים לייבא קופסאות פח מיוון, וזאת כדי להסביר לעובדים: אין לכם ברירה; או שתחתמו על מסמך כניעה או שתגורשו מהמפעל.

חיים כץ: ושאלתי, מתי תערוך כנסת ישראל דיון על גירוש העובדים.

חיים כץ: בחודש מאי גורשו 14,500 מפרנסים מעבודתם, ומתחילת השנה גורשו 70,000.

חיים כץ: אנו נמצאים במדינה שיש בה 200,000 מובטלים שאין להם בעבור מה לקום בבוקר, שמרגישים שאין להם זכות קיום בארץ הזאת, כאשר הם לא יכולים לפרנס את משפחותיהם בכבוד.

חיים כץ: נושא קוסובו כואב וכאוב, ובוודאי צריכים אנו לתת עליו את הדעת, אבל בקוסובו של העובדים אנחנו צריכים לתת יותר מאשר את הדעת, אנחנו צריכים לטפל.

חיים כץ: ולך, אדוני ראש הממשלה – אף שאתה אינך פה – לא חוכמה להבטיח לפני בחירות.

חיים כץ: כולי תקווה שהכנסת החמש-עשרה לא תהיה כנסת של הבטחות, אלא תהיה כנסת מקיימת.

חיים כץ: אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, בתוקף סמכותך, להחליט על דיון בשבוע הבא בנושא האבטלה, תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת יוסי ביילין, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יוסי ביילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לברך את חבר הכנסת חיים כץ על נאום הבכורה שלו.

יוסי ביילין: חבר הכנסת כץ – כפי שזה גם בא לידי ביטוי בדברים שלו בנאום זה – מגיע לכנסת מראשות ועד עובדים מהגדולים בישראל.

יוסי ביילין: זה בוודאי מעבר לא פשוט, ובתפקיד הזה הוא נמצא שנים ועשה פעילות חשובה מאוד.

יוסי ביילין: אני זוכר לא מעט שיחות שהיו בינינו כאשר אני הייתי בממשלה, והוא ייצג נאמנה ובנוקשות את העובדים, ואני רוצה לאחל לו הצלחה במעבר הלא-קל הזה מאותה פעילות שהוא ניהל עד עכשיו לפעילות בבית-המחוקקים.

יוסי ביילין: הנושא שעל סדר-היום הוא אחד הנושאים המרתקים והמעניינים שהיו בהיסטוריה של השנים האחרונות בנוגע ליחסים שנקראים יחסים בין מדינות לאחר מלחמת העולם השנייה.

יוסי ביילין: אני מאמין שהעולם אחרי קוסובו שונה מהעולם שלפני קוסובו.

יוסי ביילין: כאן היו כמה דברים, חלקם מתוכננים, חלקים מקריים, שהובילו למערכת יחסים בין-לאומיים חדשה, לסוג של תקדים שבלי ספק אי-אפשר יותר להימנע מלהתחשב בו ומלהביא אותו בחשבון בעתיד כאשר מדינות או עמים ירצו לעשות פעולות מסוימות.

יוסי ביילין: אני חושב שמזמן לא ראינו שיתוף פעולה הדוק כזה בין מדינות כדי למלא או להגשים מטרה שהיא לא מטרה מיידית של ביטחון המדינה עצמה או האינטרס הלאומי שלה; בעיקר שיתוף הפעולה שהיה בין ארצות-הברית לבין אירופה, ובמידה מסוימת גם עם רוסיה.

יוסי ביילין: המסר העיקרי של הפעילות הזאת הוא: יש עולם.

יוסי ביילין: יש עולם.

יוסי ביילין: הוא קצת ציני והוא בעייתי והוא עם הרבה מכשלות, אבל הוא קיים.

יוסי ביילין: הרבה מאוד שנים לא היה עולם.

יוסי ביילין: אין הפקרות, אין בעיות פנימיות.

יוסי ביילין: אני אומר את זה אולי בחצי פילוסופיה; העולם היום נכנס אל תוך הבתים שלנו ואומר לאנשים: אין בעיות פנימיות.

יוסי ביילין: זה שאתה מכה את אשתך, או זה שאתה פוגע בילדים שלך, זו בעיה שלנו כמדינה, שלנו כחברה, שלנו כעולם.

יוסי ביילין: אתה לא תגיד לנו יותר: תן לנו לטפל בזה בבית שלנו, כי יש חברה.

יוסי ביילין: וכאן נאמר: יש עולם.

יוסי ביילין: זה שלכם יש מדינה ששם יש בעיה עם קוסובו וכו' וזה כאילו עניין פנימי שלכם – לא יכול להיות יותר עניין פנימי.

יוסי ביילין: ואם יש בעיה של טיהור אתני, לא יכול להיות טיהור אתני בסוף המאה ה-20, בראשית המאה ה-21.

יוסי ביילין: יש עולם, הוא מתבונן בך, ואם הוא מגיע למסקנה שאתה עברת את הגבול, הוא נוקט צעדים.

יוסי ביילין: אני מאמין, שבגדול המצב החדש שנוצר הוא מצב שמיטיב עם האינטרס הלאומי שלנו.

יוסי ביילין: בוודאי דובר על כך וידובר על כך, תמיד אנחנו חושבים על מה שאירע לעם שלנו בשואה ובמלחמת העולם השנייה, וכמה חבל שלא היה עולם אז.

יוסי ביילין: מצד שני, העולם מפחיד, ונאמרו כאן דברים בזמנו על-ידי שר החוץ אריאל שרון על הבעייתיות שאולי עלולה להיות אם העולם יתערב גם במקרים כמו במזרח התיכון.

יוסי ביילין: אני חושב שבגדול התערבות של העולם היא לטובת מדינות קטנות.

יוסי ביילין: אם יש עולם, אם יש מצפון עולמי, מדינה כמו ישראל, שבגדול, עם הרבה יוצאים מן הכלל מכבדת את החוק הבין-לאומי ומשחקת את המשחק הבין-לאומי – ועומדת מול סכנת השמדה, שאין הרבה מדינות בעולם שעומדות מול סכנה כזאת – צריכה להיות שמחה שיש עולם ויש סדר עולמי.

יוסי ביילין: מי שצריך להיות מודאג זה המדינות המטורפות.

יוסי ביילין: המדינות המטורפות – ויש כאלה, לצערי, גם באזור שלנו – צריכות להיות מודאגות ברגע שיש עולם, כי העולם הזה יכול במצב שבו הם ירצו לפעול חלילה, לבוא אליהם ולומר: עד כאן.

יוסי ביילין: נכון שהופעלה אלימות על-ידי נאט"ו.

יוסי ביילין: נכון שנפגעו גם אנשים חפים מפשע.

יוסי ביילין: תמיד אפשר להגיד: אלה נפגעו ואלה נפגעו, מה כאילו הרווחנו?

יוסי ביילין: אבל העובדה שלעולם הזה שנוצר יש סנקציה אלימה – לעובדה הזאת יש חשיבות גדולה מאוד.

יוסי ביילין: הסנקציה האלימה בסוף צריכה להיות לנגד עיניו של כל מי שיחליט בעתיד, חלילה, לעשות דברים שלא ייעשו.

יוסי ביילין: בלי סנקציה שכזאת אי-אפשר לשמש הרתעה של ממש.

יוסי ביילין: מלה אחרונה, אגדה שנופצה בסיפור של קוסובו היא, שאי-אפשר להביא להכרעה על-ידי טילים.

יוסי ביילין: זו מלחמה שהוכרעה על-ידי טילים.

יוסי ביילין: זה לא אומר שטריטוריה לא חשובה.

יוסי ביילין: טריטוריה הייתה תמיד חשובה, תמיד תהיה חשובה, אבל מי שאומר שטריטוריה במאה ה-21 חשובה בדיוק כפי שהייתה במאה ה-18 או ה-19 או ה-20 יכול היה לצפות כיצד קורסת התפיסה הזאת, שאומרת: בטילים ומהאוויר לא מביאים לשינוי של ממש, ולראות כיצד התיאוריה שדיברה כל השנים על שלום כמרכיב חשוב בביטחון שלנו, שלום שינבע בין השאר מוויתור טריטוריאלי, זאת התפיסה שצריכה להיות הגורם המנחה אותנו גם בעתיד.

יוסי ביילין: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת עופר חוגי.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לאחר נאומיהם של חברי הכנסת בשארה, ביילין, זאבי ולנדאו, אשר כל אחד רואה מזווית אחרת את ההתערבות הבין-לאומית, אני אבקש לדבר כיהודי, כבן לעם היהודי, כבן לעם שאולי השואה הגדולה ביותר בתולדות העמים המודרניים פקדה אותו.

ראובן ריבלין: עתה, אדוני היושב-ראש, עם כניסת כוחות נאט"ו לקוסובו, עם תחילת נחשול הפליטים ההופך את פניו ושב הביתה אל הכפרים השרופים, אל העיירות העשנות, נראה כי אנו כישראלים, כיהודים, כבר יכולים להשקיף על אירועי החודשים האחרונים בפרספקטיבה רחבה מעט יותר.

ראובן ריבלין: משנבלם הטבח סוף סוף כבר אפשר להתחיל להסיק מסקנות, אם כי אני לא בטוח כלל וכלל שהמסקנות הן אלה שאותן נסיק גם בעוד חודש-חודשיים.

ראובן ריבלין: התמונות הן התמונות מקיץ 1945: מיליונים בדרכים, ילדים מחפשים את הוריהם, משפחות שבות לבתיהן – והנה חורבן.

ראובן ריבלין: כוחות השחרור שוב מתקבלים בפרחים, גם המירוץ לפרישטינה מתחיל להזכיר את המירוץ לברלין.

ראובן ריבלין: כמובן, העובדה שהפעם גם הגרמנים הם חלק מכוחות השחרור, וגם הם מתקבלים בפרחים, מעוררת מחשבות על המרחק הרב שעברנו מאותו קיץ ב-1945, מרחק מאותו יום ועד הלום.

ראובן ריבלין: והשאלה שעלינו להפנות אל עצמנו, כיהודים, כישראלים, 55 שנים אחרי התופת שלנו, כשאלו המראות המגיעים הפעם לכל סלון, של כל אחד ואחד מאתנו, היא כמובן השאלה: מה מקומנו בסיפור הזה?

ראובן ריבלין: האם תפקידנו המוסרי הוא להשתרך אחרי דעת הקהל העולמית?

ראובן ריבלין: האם תפקידנו הוא להמתין בצד עד שארצות-הברית מגדירה עבורנו, בשם העולם הנאור, מי הם הטובים ומי הרעים?

ראובן ריבלין: האם נכון היה לגמגם אולי, ואני מדבר על ממשלתי ועל ראש ממשלתי, להסס ולהתחכם, כאשר כל מי שעיניו בראשו הבין שבסיפור הזה יש רוצחים ויש קורבנות אומללים?

ראובן ריבלין: יכול להיות שפעם הרוצחים מכאן ופעם הרוצחים משם, אבל כאן בסיפור הזה היה סיפור ברור: הסרבים היו הרוצחים והאלבנים היו הקורבנות האומללים.

ראובן ריבלין: האם בכלל אנחנו צריכים לפנקסנות ההיסטורית, בשאלה מי בבלקן היה מרושע יותר כלפי היהודים בשואה, האם שאלה זו רלוונטית בכלל לטרגדיה המתרחשת היום?

ראובן ריבלין: נכון, אחרי כל הגמגומים, אחרי שהאורים והתומים האמריקניים פסקו לנו את ההלכה, כי הסרבים הם אכן הרעים בסיפור, יכול היה העולם – חבר הכנסת ביילין – להחליט גם אחרת, והם לא מחליטים לגבי הכורדים, והם לא מחליטים לגבי האפגנים, והם לא מחליטים במקומות רבים אחרים שאולי היו צריכים להחליט, ואחרי שהם קבעו שהסרבים הם אכן הרעים בסיפור, באמת שלחנו סיוע הומניטרי מרשים והוצאנו לנו קצת שם טוב בעולם.

ראובן ריבלין: אינני מזלזל חלילה בפעולה המסורה של הצוותים הרפואיים של צה"ל, אינני מפחית מערכה של ההתגייסות העממית ההמונית לאיסוף תרומות, שמיכות, בגדים ומזון לפליטים.

ראובן ריבלין: אני גם סבור שטוב לפרסם פעולות סיוע כאלה בהבלטה ולגיטימי להרוויח גם כמה נקודות בדעת הקהל העולמית.

ראובן ריבלין: אבל דווקא ההתגייסות העממית הזאת, התגייסות שבאה מן הלב, הוכיחה עד כמה העם בריא בנפשו ועד כמה אין הוא מתרשם מכל החשבונות, ההתלבטויות, האינטרסים והשיקולים המדיניים, כשלנגד עינינו מתים ילדים בשדות.

ראובן ריבלין: אני מבקש אולי, אדוני היושב-ראש, להציע כאן הצעה, שבמבט ראשון עלולה לעורר תגובה צינית.

ראובן ריבלין: אני מבקש להציע, כי מדינת ישראל, יחד עם ארגונים יהודיים עולמיים כמו ה"ג'וינט", למשל, תייסד צבא ישע יהודי, שישראל תשתתף בו; משהו מקביל לצלב-האדום או לסהר-האדום.

ראובן ריבלין: הגיע הזמן, שגם מגן-דוד יהיה סמל עולמי המביא עמו מזור ותקווה לנדכאים.

ראובן ריבלין: איננו צריכים להתיימר להיות מעצמה, איננו צריכים להוציא תקציבי ענק שכמובן אין לנו.

ראובן ריבלין: אבל כידוע לכולם, כבר רכשנו ניסיון רב, חלקו ייחודי, בטיפול באסונות המוניים, למשל.

ראובן ריבלין: תגובתה של ישראל על אסונות כאלו צריכה להיות מאורגנת יותר ומיידית יותר.

ראובן ריבלין: עלינו להיות החלוצים בכל מבצע סיוע הומניטרי.

ראובן ריבלין: בידינו הכלים, ובידי ארגונים יהודיים רבים האפשרות להתגייס למאמץ משותף קבוע, שיהיה מבוסס על מתנדבים – רופאים יהודים למשל, בעלי ידע בשאלות הצלה – שיהיו זמינים בכל רגע על מנת שאנחנו, כבני אותו עם שהיה קורבן, נהיה נכונים לעזור בכל מצב שאליו ייקלעו אחרים.

ראובן ריבלין: אם – כמה סמלי הדבר – מתקבלים הפעם טנקים גרמניים בפרחים, שם בקוסובו, הרי גם אנו צריכים להיות שם, מסיבות אחרות לגמרי, כמובן, לא כבעלי חוב, לא כאומה שעליה לכפר על מעשיה, אלא כסמן ימני מוסרי הנותן כתף למאמץ עולמי כזה; ויהיו הסיבות של העולם ציניות כאשר יהיו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: אני מזמין את חבר הכנסת עופר חוגי, חבר כנסת חדש, ואני מקדם את פניו בברכה.

שמעון פרס: אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

עופר חוגי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אנו עדים היום לאחד ממעשי הזוועה הקשים ביותר במלחמות בין העמים, ואני מניח שאין צורך להרחיב בפרטים כאשר כולנו מודעים לחומרת המעשים הבלתי-אנושיים המתבצעים בקוסובו.

עופר חוגי: עם ישראל למוד הסבל והרדיפות רגיש במיוחד לשמועות על מעשי הטבח הנוראיים, המעוררים אצל כל אחד מאתנו זיכרונות על מעשי הטבח והרדיפה הנוראיים שידע עם ישראל במשך ההיסטוריה.

עופר חוגי: עם ישראל, אשר ידע על בשרו את מחיר ההתעלמות של העולם לנוכח מעשי הטבח והזוועה הנוראיים שנעשו נגדנו, חייב היום להשמיע קולו ולתרום ככל יכולתו להפסקת מצב המלחמה בכל דרך אפשרית.

עופר חוגי: כשם שאנו נלחמים היום בכל דרך להשגת שלום באזורנו, וכעם שוחר שלום אשר תפקידו על-פי תורתנו הקדושה להיות אור לגויים ומוסר לעמים, מחובתנו לעשות ככל יכולתנו לא רק בסיוע הומניטרי לנרדפים, אלא גם בהשמעת קולנו בכל דרך אפשרית נגד המתחולל בקוסובו.

עופר חוגי: אדוני היושב-ראש, כאשר עם ישראל טרוד בבעיות השעה מבית ומחוץ, כאשר האלימות משתוללת בין כותלי בתי-הספר וברחובות, כאשר אנו עסוקים במאמצים כל כך גדולים להשכין שלום בתוך בתינו ועם שכנינו מסביב, דווקא עכשיו, אל לנו להפריד בין הדברים ולשבת בחיבוק ידיים, חלילה.

עופר חוגי: כשם שאנו קוראים לשלום בינינו ולהפסקת האלימות ברחובות ערינו, וכשם שאנו קוראים לשלום לכל שכנינו מסביב, כך עלינו לקרוא לשלום גם לרחוקים מאתנו.

עופר חוגי: עלינו למחות נגד מעשי אלימות מכל סוג שהוא ללא הבדל דת, גזע ומין, בין הקרובים לנו ובין הרחוקים מאתנו ולקוות, בעזרת השם, להצליח ולקדש שם שמים במאמצינו אלו ובאמת להיות אור לגויים.

עופר חוגי: אדוני היושב-ראש, ברצוני לנצל הזדמנות זו ומעל במה זו לקרוא לממשלת ישראל להמשיך ולהשתדל בכל דרך למען הצלת אחינו היהודים באירן ולפעול לשחרורם והצלתם.

שמעון פרס: חבר הכנסת חוגי, ביקשו שבנושא הזה לא יהיה דיון.

עופר חוגי: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: עכשיו אני מזמין את חברת הכנסת נעמי חזן.

שמעון פרס: אחריה – חבר הכנסת יצחק גאגולה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפתח דברי אני רוצה לברך את חבר הכנסת החדש עופר חוגי.

נעמי חזן: חבר הכנסת חוגי הוא מחנך, איש בית-שמש, שהגיע זה עתה לכנסת ישראל.

נעמי חזן: אני מאחלת לך הצלחה רבה במעשיך ומקווה שתוכל לתרום רבות לבית הזה ולמדינת ישראל.

עופר חוגי: תודה רבה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, לפני תום הכנסת הארבע-עשרה, אחד הדיונים האחרונים שהתנהלו בבית היה בנושא ההפצצה של נאט"ו בקוסובו.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עד עצם היום הזה לא החליטה מדינת ישראל מה המדיניות שלה כלפי המהלכים והאירועים האחרונים בקוסובו.

נעמי חזן: אני חושבת, שבסוף המאה ה-20 לא ייתכן שמדינת ישראל כמדינה, וממשלת ישראל כממשלה בחבר העמים הבין-לאומי יכולה להרשות לעצמה להיות נטולת מדיניות בנושא כזה חשוב.

נעמי חזן: אגב, היום אנחנו נמצאים עוד הפעם במצב שאין לנו בהכרח מדיניות.

נעמי חזן: חבר הכנסת רובי ריבלין, חבר הכנסת יוסי ביילין וחבר הכנסת עזמי בשארה – אני חושבת – הגדירו היטב, שיש כאן בעיה מוסרית.

נעמי חזן: אבל אני רוצה לחדד את הבעיה המוסרית וגם להביע את עמדתי.

נעמי חזן: רוב רובנו רוצים להיות במצב של מניעת אלימות רשמית בין מדינות בעולם הנוכחי.

נעמי חזן: מחד גיסא, התחלה יזומה של מלחמה, אנחנו טוענים שאיננה מוסרית בעליל.

נעמי חזן: מאידך גיסא – אנחנו גם דורשים לשמור על זכויות אדם, לרבות זכויות של מיעוטים, לרבות זכותם להגדרה עצמית.

נעמי חזן: ולכן, הדילמה המוסרית היא בין העדפה לאלימות ובין העדפה לזכויות אדם.

נעמי חזן: במקרה הזה, וזו פעם ראשונה שאני זוכרת את עצמי אומרת:

נעמי חזן: כדי למנוע רמיסה שיטתית ועקבית של זכויות אדם, לא היה מנוס אלא להשתמש בכוח.

נעמי חזן: האם זו החלטה מוסרית קלה, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי?

נעמי חזן: לא.

נעמי חזן: אבל האלטרנטיבה הייתה להסתכל בטלוויזיה על רצח שיטתי של אנשי קוסובו ולהחריש.

תמר גוז'נסקי: – – –

נעמי חזן: ואם היו עושים את זה עוד הפעם, היינו צריכים אנחנו לזכור – – –

שמעון פרס: חבר הכנסת ראובן ריבלין, נא להנמיך את הקול.

ראובן ריבלין: רק רציתי לומר לחברת הכנסת חזן, שחבר הכנסת בשארה רמז בדבריו – – –

שמעון פרס: למה לך פרשנות?

שמעון פרס: תמשיכי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בשארה רמז בדבריו, שאם הציונות הייתה מתחילה היום, משפחת העמים לא הייתה מאפשרת אותה.

נעמי חזן: לא, לא.

שמעון פרס: נעמי, אל תתייחסי לזה, תמשיכי בדברייך.

נעמי חזן: אני דווקא נהנית להתייחס, כי לפעמים אין ברירה – – –

שמעון פרס: שתדעי לך, ההנאה הזאת על חשבונך.

נעמי חזן: אני ידעתי שזה יהיה על חשבוני, אבל לפעמים אין ברירה וצריך להכריע הכרעות קשות, ופה, אם אפשר היה להציל אדם אחד – וזה מה שנעשה, חברת הכנסת גוז'נסקי, לא יעזור כלום.

תמר גוז'נסקי: אנשים נהרגו מהפצצות.

נעמי חזן: לא יעזור כלום.

נעמי חזן: אחרת היו מוציאים את כולם לאורך זמן, ואת יודעת – זה משטר גזעני, פאשיסטי.

תמר גוז'נסקי: על זה אין ויכוח.

נעמי חזן: לכן, לצערי הרב, במצב שבו אנחנו חייבים לקבל החלטות, אין לנו הלוקסוס לשבת בצד.

נעמי חזן: מסקנות: אם אפשרי משא-ומתן כדי למנוע מצבים אלה – בוודאי.

נעמי חזן: כיבוד האדם וזכויותיו, לרבות הזכות להגדרה עצמית, זה אלף-בית.

נעמי חזן: דרשנו את זה מעצמנו, אנחנו דורשים את זה מאחרים.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, יש אי-אלו מוסדות וארגונים ישראליים שעוסקים בסיוע.

נעמי חזן: חבל שכנסת ישראל לא נותנת להם אמצעים תקציביים די הצורך.

נעמי חזן: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת יצחק גאגולה, חבר כנסת חדש – אני מקדם את פניו בברכה.

שמעון פרס: ואחרון המשתתפים בדיון – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נפל דבר בישראל.

יצחק גאגולה: קשה לי להתחיל לדבר על המשבר, ואולי אפשר לומר – הפתרון בקוסובו, לפני שאקדים ואומר, שהתנועה שלנו, תנועת ש"ס, היום מתפלשת בעפר וחובשת את פצעיה.

יצחק גאגולה: אריה דרעי הוא מגדולי המנהיגים הפוליטיים שקמו למדינת ישראל.

יצחק גאגולה: הוא תרם ועוד יתרום למדינת ישראל מחוכמתו ומניסיונו.

יצחק גאגולה: כואב לי ולחברי בסיעת ש"ס ולציבור המצביעים ובני משפחותיהם שכך מעוללים לו.

יצחק גאגולה: איני יכול לקבל את תאוות הרדיפה אחריו, ונשאלת השאלה: האם לא מספיק הסבל שלו בעשר השנים האחרונות?

יצחק גאגולה: אריה דרעי הוא גם סמל ליהדות המזרח שזקפה את גבה.

יצחק גאגולה: הוא האיש שחולל יש מאין והוביל את המהפכה כידו ומכוחו של מרן, רבם של כל בני הגולה, הגאון רבי עובדיה יוסף שליט"א.

יצחק גאגולה: אני מתפלל שמועצת החכמים תדחה את התפטרותו, ובכל מקרה אין לי ספק שאנו בתנועה עוד ניהנה ממנו עצה ותושייה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, זהו נאומי הראשון.

יצחק גאגולה: לכבוד לי להימנות עם חברי הבית הזה כנציג תנועת ש"ס הקדושה, כאדם שזכה לאמונו של מרן, ובפרט כנציג ליהדות גרוזיה הגאה והמפוארת אשר אני נמנה עמה.

יצחק גאגולה: מורי ורבותי, הנושא הוא קוסובו, ואם כבר רואים את האור בקצה המנהרה, עדיין יכולים אנו להסיק מסקנות, ואחת מהן היא שהכיבוש הוא מושחת והעריצות היא מושחתת.

יצחק גאגולה: צריך לחזק את מנהיגי העולם, שעשו יד אחת כדי למגר את המחלוקת ושפיכות הדמים.

יצחק גאגולה: מכאן, מירושלים עיר הקודש, מכנסת ישראל, אני קורא למנהיגי העולם להתערב גם בנושא היהודים באירן.

יצחק גאגולה: רבותי חברי הכנסת, אני מכיר את ההיסטוריה של ארץ מולדתי גרוזיה, ואני זוכר את הדי הרדיפה נגד הדת והיהדות.

יצחק גאגולה: ידענו עלילות דם ומשפטי דיבה.

יצחק גאגולה: ראינו בתי-כנסת נסגרים ורבנים גאונים, מנהיגי העדה, נעצרים על לא עוול בכפם.

יצחק גאגולה: אני תקווה ששלטונות אירן של היום אינם עריצים ואינם אנטישמים.

יצחק גאגולה: אין לנו עניין להתעמת עמם; אנו מושיטים יד לשלום לכל שכנינו.

יצחק גאגולה: אני משוכנע שיש כאן טעות, וטעות איומה.

יצחק גאגולה: אני פונה מקירות לבי לאנשי הדת באירן, שיפעלו על מנת להציל את חייהם של 13 היהודים, ואולי יותר, העצורים שם.

יצחק גאגולה: אלה דיני נפשות ופדיון שבויים, וכל אחד יודע מהי דעת ההלכה והיהדות על מצוות פדיון שבויים.

יצחק גאגולה: אוי לנו אם לא נעשה כל שלאל ידינו בעניין זה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, עתיר הניסיון, אנא היכנס לעניין זה ככל יכולתך.

יצחק גאגולה: תודה רבה.

שמעון פרס: תודה רבה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת אופיר פינס-פז יסכם את הדיון, ואחרי זה נקרא את הצעות ההחלטה ונביא אותן להצבעה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת יצחק גאגולה, חבר כנסת חדש מתנועת ש"ס, הקדושה לטעמך – אני לא מכיר מושגי קדושה למפלגות פוליטיות, אבל אני לא בקיא בתורה – על נאומו הראשון כאן.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת גאגולה, כך נמסר לי, היה עד עתה, עד לכניסתו לכנסת, רכז באל המעיין בעבור העדה הגרוזינית, שאותה הוא גם מייצג בכנסת.

אופיר פינס-פז: אני מאחל לך הצלחה רבה מאוד בתפקידך כאן כחבר כנסת למען עם ישראל ומדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: חברי חברי הכנסת, אנחנו, אומנם, באמצעות מסך הטלוויזיה, חזינו באחת המלחמות האכזריות ביותר, מלחמה שלפחות אצלי החזירה במראותיה את זכרה של מלחמת העולם השנייה בלא מעט מובנים – הרכבות, ההגליות, הטיהור האתני, כיתות היורים, קברי האחים ההמוניים, שיירות הפליטים, הרעב, המחלות; ויש לי תחושה שלא ראינו את הסוף.

אופיר פינס-פז: עכשיו, כשהצבא הסרבי נסוג, אנחנו נראה עוד כמה דברים שעדיין עין המצלמה לא חשפה.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שראוי היום, בדיון מהסוג הזה, לציין ולהדגיש גם כן, שאף שלנו הישראלים תמיד הייתה איזו חולשה לעם הסרבי, שכאילו מול העם הקרואטי סייע לנו, או היה יותר לצדנו במלחמת העולם השנייה ובשואה, חשוב היה שהתערבנו, סייענו, שלחנו תגבורת דווקא לפליטים האלבנים.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזה היה צעד נכון של ממשלת ישראל.

אופיר פינס-פז: צריך להפיק לקחים ממה שהיה, ואני חושב שהדבר המרכזי הוא, שאנחנו חיים היום בעולם שבו לארצות-הברית, ובאמצעותה לנאט"ו, יש יכולת לנקוט מדיניות חזקה, בלתי מתפשרת, לא ותרנית ולא הססנית.

אופיר פינס-פז: היו לה מחירים, נפגעו אזרחים חפים מפשע, אבל היה קו ברור, שלפי דעתי, בסופו של דבר, מילושביץ' נאלץ להיכנע לו.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שאם היו ארצות-הברית, הנשיא קלינטון, שראוי לשלוח לו מחמאות גם מהבית הזה, ונאט"ו מתערבים בכל מה שקורה ביוגוסלביה, לא רק בסכסוך הזה אלא לפני כן, יכול להיות שהסכסוך כולו היה נמנע, ומילושביץ' היה מודח מזמן, או שהיה חושב כמה וכמה פעמים לפני שהיה מבצע את הפלישה לקוסובו.

אופיר פינס-פז: בעניין הזה צריך לדעת שאלה הם פני הדברים.

אופיר פינס-פז: נכון שיש כאן היום איזה ניסיון, גם על-ידי רוסיה, לייצר עובדות כלשהן בשטח, לייצר מערך עמדות כלשהו שמזכיר את המלחמה הקרה ובעקבותיה אחרות, אבל זה לא רציני וזה לא יהיה.

אופיר פינס-פז: אנחנו חיים היום בעולם חד-מעצמתי ברור, מובהק, ואני בוודאי לא מצטער על כך.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שכל הדברים האחרים שהיו, היו פחות טובים גם למדינת ישראל וגם לעם היהודי.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שמה שצריך להיות עכשיו זה שמילושביץ' – ואני חושב שהכנסת צריכה להגיד על זה כמה מלים, גם בהחלטות הסיכום של הסיעות – לא יכול ולא צריך להמשיך להיות מנהיג יוגוסלביה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהעם היוגוסלבי צריך להוקיע אותו ולהרחיק אותו.

אופיר פינס-פז: שוב יש לנו דוגמה של מנהיג חסר מעצורים, שמסבך את העם שלו בהרפתקאות חמורות ביותר, שצריך לשלם מחיר, ואני מקווה שאכן כך יהיה.

אופיר פינס-פז: גם אם נדמה שהסיפור הוכרע, ושב השקט ושבה השלווה לקוסובו, אני לא בטוח שזה המצב לאשורו.

אופיר פינס-פז: אני לא בטוח שבתבערה ובגחלים הלוחשות באזור הזה של הבלקן הגענו לסוף.

אופיר פינס-פז: אני חושש מאוד שהגחלים הלוחשות האלה עלולות להתלקח מחדש לתבערה מחודשת בקוסובו, או במקום אחר.

אופיר פינס-פז: מבחינה זו צריך להיערך ולהביא את הדברים האלה בחשבון.

אופיר פינס-פז: תודה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: אני מבקש מחבר הכנסת יוסי ביילין להגיש את הצעת הסיכום מטעם ישראל אחת.

יוסי ביילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת סיעת ישראל אחת לסיכום הדיון בנושא קוסובו: 1.

יוסי ביילין: הכנסת מברכת על הפעילות הרב-לאומית, שגרמה להפסקת הטיהור האתני בקוסובו.

יוסי ביילין: 2.

יוסי ביילין: הכנסת מביעה את תקוותה, כי ההסכם שהושג עם ממשלת סרביה יאפשר את החזרת הפליטים האלבנים לקוסובו, ימנע בריחת סרבים מקוסובו ויאפשר לכוחות הרב-לאומיים ששוגרו לקוסובו להבטיח את השקט באזור.

יוסי ביילין: תודה.

שמעון פרס: תודה לך.

שמעון פרס: חבר הכנסת זבולון אורלב, מטעם המפד"ל, בבקשה.

זבולון אורלב: הצעת הסיכום מטעם המפד"ל: א.

זבולון אורלב: הכנסת מברכת על הסכם השלום בין נאט"ו לסרביה, הנותן תקווה להפסקת המלחמה, לשובם של הפליטים לבתיהם ולקיום הסדר מדיני יציב ומוסכם בבלקן.

זבולון אורלב: ב.

זבולון אורלב: הכנסת מברכת את כל גורמי המדינה והעם היהודי, שהגישו סיוע ועזרה לפליטי קוסובו, ממשלת ישראל, צה"ל, הסוכנות היהודית, קרן היסוד, רשויות מקומיות, ארגונים ציבוריים, תנועות הנוער החלוציות ואזרחי מדינת ישראל, יהודים וערבים כאחד.

זבולון אורלב: ג.

זבולון אורלב: הכנסת מברכת את המדינות החברות בנאט"ו, שנחלצו ונלחמו כדי לסייע לעם נרדף והביאו להסכם שלום.

זבולון אורלב: ד.

זבולון אורלב: הכנסת מביעה צער על ההרוגים הרבים – אזרחים חפים מפשע – ועל הפליטים הרבים שנעקרו מבתיהם בכוח ובניגוד לרצונם.

זבולון אורלב: ה.

זבולון אורלב: הכנסת קובעת, כי כדי להרחיק סכנת טרגדיה כדוגמת קוסובו כלפי מדינת ישראל, יש צורך להוסיף ולהעצים את יכולתה הביטחונית ואת איכותה הערכית והרוחנית של מדינת ישראל יחד עם חתירה לעשיית שלום עם שכנותיה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת רחבעם זאבי בשם סיעות הליכוד, האיחוד הלאומי וישראל ביתנו.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, להלן הצעת סיכום לדיון הכנסת על המצב בקוסובו מטעם סיעות הליכוד, האיחוד הלאומי וישראל ביתנו: 1.

רחבעם זאבי: הכנסת רואה בדאגה את המלחמות והסכסוכים ביוגוסלביה, שמביאים סבל לעמיה, למותם של אזרחים וחיילים, לעקירת אנשים מבתיהם ולהרס הכלכלה וטומנים בחובם סכנה של התפתחות המלחמות והתפשטותן.

רחבעם זאבי: 2.

רחבעם זאבי: הכנסת מברכת על הפסקת המלחמה בקוסובו.

רחבעם זאבי: 3.

רחבעם זאבי: הכנסת מאחלת לעמים האלבני והסרבי שיצליחו לשקם את ההריסות בארצם, להחזיר את הפליטים למקומותיהם ולבנות מחדש את כלכלותיהם.

רחבעם זאבי: 4.

רחבעם זאבי: הכנסת מברכת את ממשלת ישראל על משלוחי הסיוע והעזרה ההומניטריים כבר בתחילת המלחמה.

רחבעם זאבי: תודה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בשם סיעת חד"ש.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא את הצעת ההחלטה לסיכום הדיון בנושא המצב בקוסובו מטעם סיעת חד"ש: 1.

תמר גוז'נסקי: הכנסת מוקיעה את מעשי הגירוש, הטבח והפגיעות בזכויות האדם ואת הרדיפות שבוצעו על-ידי שלטונות יוגוסלביה כלפי האלבנים האתניים בקוסובו, ומאשימה את ארצות-הברית ויתר מדינות נאט"ו בהחרפת בעיית הפליטים, שמאות אלפים מהם ברחו מקוסובו מאימת ההפצצות.

תמר גוז'נסקי: 2.

תמר גוז'נסקי: 80 ימי ההפצצות שגרמו הרס רב ביוגוסלביה, לרבות בקוסובו, לא פתרו את הבעיה הפוליטית.

תמר גוז'נסקי: לכן קוראת הכנסת למציאת פתרון מדיני, אשר יבטיח את הזכויות הלאומיות של האלבנים בקוסובו, באמצעות אוטונומיה לפי החלטות האו"ם, ובמסגרת כיבוד שלמותה וריבונותה של יוגוסלביה, ויבטיח את שיקומה הכלכלי.

תמר גוז'נסקי: 3.

תמר גוז'נסקי: הכנסת קוראת לממשלה להפיק את לקחי קוסובו וליישמם על-ידי האצת התהליך המדיני ובניהול משא-ומתן על הסדר קבע עם הפלסטינים.

תמר גוז'נסקי: במרכזו של הסדר זה כינון מדינה פלסטינית עצמאית בצד ישראל ובירתה ירושלים המזרחית, אשר יכלול פתרון מוסכם לבעיית הפליטים הפלסטינים, המבוסס על החלטות האו"ם הנוגעות בדבר.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת דהאמשה – בשם סיעת רע"ם.

שמעון פרס: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה בשם בל"ד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצעת סיכום הדיון מטעם סיעת הרשימה הערבית המאוחדת: 1.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת למדינות נאט"ו להבטיח את ביטחונם של הפליטים האלבנים ולהבטיח את חזרתם למולדתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 2.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לקהילה הבין-לאומית לסייע לעם האלבני בקוסובו בשיקום מולדתו ולחייב את סרביה בתשלום פיצויים לאלבנים עבור הנזקים שהיא גרמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 3.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לקהילה הבין-לאומית להעמיד לדין את נשיא סרביה בגין פשעים נגד האנושות ובאשמת רצח עם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 4.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לאו"ם להכיר בזכותם של האלבנים בקוסובו לעצמאות ולחדש את ההכרה בעקרון ההגדרה העצמית לעמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 5.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלת ישראל לפעול להשכנת שלום צודק במזרח התיכון, תוך הכרה בזכות העם הפלסטיני למדינה עצמאית אשר בירתה מזרח-ירושלים וזכותם של הפליטים הפלסטינים לחזרה למולדתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: חבר הכנסת בשארה – בשם בל"ד.

עזמי בשארה: הצעת סיכום מטעם סיעת בל"ד לסיכום הדיון, מתאריך 16 ביוני 1999, בנושא המצב בקוסובו: 1.

עזמי בשארה: הכנסת קיבלה בברכה את קבלת הסכם ראמבויה ותנאי ארגון האומות המאוחדות על-ידי השלטון הסרבי ואת נסיגת הכוחות הסרביים מקוסובו.

עזמי בשארה: סיום מיוחל זה של מעשי האלימות מוכיח, שאי-אפשר יותר לפתור סכסוכים על-ידי טיהור אתני, פוגרומים, מעשי דיכוי, פשעי מלחמה והגליית עם שלם ממולדתו.

אביגדור ליברמן: – – –

עזמי בשארה: אני כבר יודע מאיפה השם שלכם "ישראל ביתנו".

עזמי בשארה: זה רוסיה ביתנו של צ'רנומירדין.

עזמי בשארה: עכשיו אני יודע.

שמעון פרס: תסלח לי, בשעת הדיון – – –

עזמי בשארה: 2.

עזמי בשארה: הכנסת מביעה את תקוותה, כי הסכם זה יביא להפסקת הלחימה וההפצצות מהאוויר על סרביה ויאפשר את חזרת הפליטים האלבנים לבתיהם.

עזמי בשארה: 3.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת למדינות העולם ולכוחות הדמוקרטיים בעולם לתת יד בסיוע לשיקום האזור ולהחזרת הפליטים לבתיהם ולהשבת רכושם.

עזמי בשארה: 4.

עזמי בשארה: הכנסת קוראת לכיבוד הזכויות האזרחיות והלאומיות של העם האלבני בחבל קוסובו.

שמעון פרס: תודה.

שמעון פרס: אנחנו ניגשים להצבעה בהרמת ידיים.

שמעון פרס: מי בעד הצעת סיעת בל"ד – ירים את היד.

שמעון פרס: בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' בשארה – מיעוט

שמעון פרס: הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' בשארה לא נתקבלה.

שמעון פרס: מי בעד הצעת סיעת רע"ם – ירים את ידו.

שמעון פרס: בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה – מיעוט

שמעון פרס: הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה לא נתקבלה.

שמעון פרס: מי בעד הצעת סיעת המפד"ל – ירים את ידו.

שמעון פרס: בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ז' אורלב – רוב

שמעון פרס: הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ז' אורלב נתקבלה.

שמעון פרס: מי בעד הצעת סיעת האיחוד הלאומי, הליכוד וישראל ביתנו – ירים את ידו.

שמעון פרס: בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – רוב

שמעון פרס: הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי נתקבלה.

מיכאל קליינר: מי נמנע?

שמעון פרס: מי נמנע?

מיכאל קליינר: אני נמנע.

שמעון פרס: הצעת סיעת האיחוד הלאומי, הליכוד וישראל ביתנו נתקבלה.

שמעון פרס: מי בעד הצעת סיעת ישראל אחת ומרצ – ירים את היד.

שמעון פרס: בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' ביילין – רוב

שמעון פרס: הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' ביילין נתקבלה.

שמעון פרס: אני קובע שהצעת סיעת ישראל אחת ומרצ נתקבלה.

שמעון פרס: נתקבלו בעצם שלוש הצעות סיכום: של המפד"ל, של האיחוד הלאומי, הליכוד וישראל ביתנו.

קריאה: חד"ש?

שמעון פרס: ההצעה של חד"ש לא נתקבלה.

תמר גוז'נסקי: לא העמדת אותה להצבעה.

שמעון פרס: סליחה.

שמעון פרס: מי בעד הצעת הסיכום של סיעת חד"ש – ירים את היד.

שמעון פרס: בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי – מיעוט

שמעון פרס: הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוזנסקי לא נתקבלה.

שמעון פרס: ההצעה לא נתקבלה.

שמעון פרס: אני קובע שנתקבלו שלוש הצעות: של המפד"ל, של האיחוד הלאומי, הליכוד וישראל ביתנו, של ישראל אחת ומרצ.

שמעון פרס: חברי הכנסת, הישיבה הבאה תהיה ביום שני בשעה 16:00.

שמעון פרס: על סדר-היום תבוא הודעה.

שמעון פרס: ישיבה זו נעולה.