ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 185, 2001-03-13 00:00

אברהם בורג: חברי הכנסת, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת; היום יום שלישי, י"ז באדר התשס"א, 13 במרס שנת 2001.

אברהם בורג: הודעה למזכיר הכנסת.

אברהם בורג: אדוני המזכיר, בבקשה.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) תיקון מס' 5), התשס"א–2001, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

ד' לב: תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: הודעת הממשלה על מינוי סגני שרים.

אברהם בורג: ימסור את ההודעה השר דני נוה.

אברהם בורג: בבקשה.

דני נוה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

דני נוה: בהתאם לסעיף 37(א) לחוק-יסוד: הממשלה, הנני מתכבד להודיע לכנסת על מינוי סגני השרים הבאים: שרת החינוך מינתה את חבר הכנסת משולם נהרי לתפקיד סגן שר במשרד החינוך.

אברהם בורג: בדמשק יודעים?

דני נוה: הם צופים בערוץ-33.

זבולון אורלב: האם יוסי שריד שמע את זה?

דני נוה: שר התשתיות הלאומיות מינה את חברת הכנסת נעמי בלומנטל לתפקיד סגנית שר במשרד התשתיות הלאומיות.

דני נוה: השר לביטחון הפנים מינה את חבר הכנסת גדעון עזרא לתפקיד סגן שר במשרד לביטחון הפנים.

דני נוה: בהתאם לסעיף הנ"ל בחוק-יסוד: הממשלה, ייכנסו סגני השרים לתפקידם מייד עם מסירת הודעה זו.

דני נוה: אני רוצה לבשר לחברי הכנסת, שבימים הקרובים ימונו סגני שרים נוספים, ועל כך תימסר לכנסת הודעה בנפרד.

אברהם בורג: ההרשמה נפתחה.

אברהם בורג: ..

דני נוה: אני רוצה לאחל הצלחה רבה גם לחבר הכנסת נהרי, גם לחברת הכנסת בלומנטל וגם לחבר הכנסת עזרא, שמרגע זה הם סגני שרים.

אברהם בורג: תודה רבה, אדוני השר.

אברהם בורג: חבר הכנסת מחאמיד, יש לי אליך בקשה אישית.

אברהם בורג: אני מבקש לתת לחברת הכנסת נחמה רונן להיות ראשונה.

אברהם בורג: בבקשה, חברת הכנסת רונן.

אברהם בורג: האם את מכירה את כללי המשחק?

אברהם בורג: נאומים בני דקה.

אברהם בורג: זה מצריך אורח התייחסות מסוים, אבל רק רגע, רק תיגמר השמחה, ואנחנו נתחיל.

אברהם בורג: אחריה ידבר חבר הכנסת האשם מחאמיד.

אברהם בורג: חברי הכנסת, נא לשבת.

אברהם בורג: חברת הכנסת רונן, בבקשה.

נחמה רונן: אנחנו היינו עדים לאירוע אלימות מחריד בבית-שמש, ולצערי הרב, זו לא הפעם הראשונה שאנחנו נתקלים בכשל במערך האבטחה בבתי-הספר.

נחמה רונן: לשמחתנו, לא תמיד זה נגמר במקרי אלימות כאלה, אבל יש הרבה מאוד בתי-ספר, שמאפשרים לאנשים שלא שייכים – הם לא תלמידים ולא מורים – להיכנס לבתי-הספר.

נחמה רונן: אז פעם זה קשור לסמים, ופעם זה קשור לאלימות, ופעם זה קשור להזמנה למסיבות אסיד.

נחמה רונן: אני חושבת שראוי שוועדת החינוך והתרבות וועדת הפנים ואיכות הסביבה ייתנו את דעתן על כל נושא מערך האבטחה בבתי-ספר ומה צריך לעשות כדי שהוא אכן ימלא את תפקידו, מעבר לפטרולים של ניידות משטרה, שפעם בשעתיים עוברות ומוודאות שאכן יש שומרים.

נחמה רונן: זה בסדר שיש שומרים, אבל הם צריכים לעשות את עבודתם, ואני יודעת, גם מביקורים אישיים שלי בבתי-ספר תיכוניים, שכמעט כל מי שרוצה יכול להיכנס ולצאת.

נחמה רונן: אני קוראת ליושב-ראש ועדת החינוך והתרבות שנמצא פה להביא זאת לתשומת לבו.

נחמה רונן: אני אשמח אם יתקיים דיון.

אברהם בורג: תודה רבה, גברתי.

נחמה רונן: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אם תרשה לי, בכמה שניות אני רוצה לברך את חברתי נחמה רונן ולאחל לה הצלחה בכנסת.

האשם מחאמיד: אני הבנתי, ואני יודע מתוך קריאה בעיתונים, שיש לך ידע רב בהרבה תחומים, והתחלת היום בתחום החינוך.

האשם מחאמיד: אני מאחל לך הצלחה.

האשם מחאמיד: בכנסת אולי נקדם כמה דברים יחד.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לכמה "מתנות" שנפלו עלינו מהממשלה החדשה, ואני אזכיר שתיים בקיצור נמרץ.

האשם מחאמיד: מתנה ראשונה, אדוני היושב-ראש, היא הסגר, ההרעבה וההשפלה, ואני ראיתי במו עיני איך דברים נעשים בעזה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, כשראיתי את מה שראיתי במחסומים של עזה, התפלאתי למה המצב לא יותר גרוע.

האשם מחאמיד: למה המצב לא יותר גרוע?

האשם מחאמיד: דבר שני, אדוני, המתנה השנייה – היום בשעה 04:00 ההרסו כוחות של משטרה, עם משרד הפנים, מבנה של 200 מ"ר במג'ד-אל-כרום.

האשם מחאמיד: הבוקר.

האשם מחאמיד: האם זאת היא המתנה של הממשלה החדשה?

האשם מחאמיד: ככה מתחילים?

האשם מחאמיד: עם כאלה מתנות, גם לעם הפלסטיני וגם לאוכלוסייה הערבית-הפלסטינית בתוך ישראל?

האשם מחאמיד: אני מודה לך, אדוני.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כקודמי גם אני רוצה לברך את חברת הכנסת נחמה רונן לרגל – זה לא נאום בכורה – טרום נאום הבכורה.

אבשלום וילן: לעניין עצמו, אני שמח מאוד על השבעת שלושה סגני שרים חדשים מוכשרים וראויים, אבל בהזדמנות זאת אני רוצה לשאול את כולנו לגבי האינפלציה הזאת.

אבשלום וילן: זו ממשלה שיש בה כ-40 שרים וסגני שרים, והשיא עדיין לפנינו.

אבשלום וילן: אני שומע שסיעת יהדות התורה מנהלת משא-ומתן קואליציוני, והיא תקבל את ראשות ועדת הכספים ועוד שלושה סגני שרים.

אבשלום וילן: רחמנא ליצלן, יישאר חבר כנסת אחד שיישאר בלשון העם חכפ"ש – חבר כנסת פשוט, או חבר כנסת מהשורה, והוא לא סגן שר, והוא לא יושב-ראש ועדה.

זבולון אורלב: יש גם חכפיו"ר.

אבשלום וילן: מה זה חכפיו"ר?

זבולון אורלב: חבר כנסת פשוט שהוא יושב-ראש.

אבשלום וילן: זה כבר אמרתי – יהיה להם אחד חכפיו"ר, יהיה להם אחד חכפ"ש ויהיו שלושה סגני שרים.

אבשלום וילן: אני חושב, שאנחנו, נבחרי הציבור, עושים מעצמנו צחוק ובושה, ואני קורא לסגני השרים לחשוב טוב, האם תפקידם אינו מיותר.

אבשלום וילן: תודה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

אברהם בורג: הרשימה סגורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, השוק של חברון ידוע ומפורסם גם מבחינה היסטורית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היו תקופות שהשוק הזה נפתח ונסגר לסירוגין, ולבסוף, לאחר שהיה הסדר בחברון, השוק נפתח מחדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היום נתבשרנו שסגרו את השוק, ומה היתה הסיבה לכך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למנוע חיכוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כדי למנוע אותו חיכוך, ובגלל כתריסר חוליגנים באותה עיר שכופים את עצמם על 180,000 תושבים, כל העיר היתה בעוצר בחג הפורים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על מנת למנוע חיכוך כזה, היום גם הרסו שני בתים בבית-אומר, שהוא אחד הכפרים של חברון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שואל, לאחר כל המעשים האלה, האם מישהו מאמין לעצמו בממשלה עצמה, שהממשלה הזאת פניה לשלום?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע שהדברים האלו, אולי מישהו מקווה שיביאו להכנעת העם הפלסטיני, אבל הם לא יביאו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז שלום לא יביאו והכרעה לא יביאו ורק ירחיקו כל אפשרות סבירה לפתרון.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

אברהם בורג: ובהיעדרו – שמואל הלפרט.

אברהם בורג: סליחה, חבר הכנסת זאב בוים פה.

זבולון אורלב: – – אני רוצה לברך את שרת החינוך, שאחת ההחלטות הראשונות שלה היתה לאמץ את המסקנות של ועדת הפרופסורים ולגנוז את ספר ההיסטוריה לכיתה ט' "עולם של תמורות", בשל כשל ציוני וערכי.

זבולון אורלב: אני רוצה להזכיר לחברים, שוועדת החינוך דנה בנושא הזה לפני כארבעה חודשים, חשפה פרשה מבישה, כיצד ספר שנכתב על-ידי משרד החינוך מדלג על פרקים משמעותיים בתולדות העם היהודי, בתולדות המדינה, לרבות השואה.

זבולון אורלב: טוב עשתה כן השרה.

זבולון אורלב: בדיון שערכנו היום בהצעת חוק של חבר הכנסת גנדי ריגר על העלייה מברית-המועצות התברר, שבספר הזה אין מדובר על עלייה מברית-המועצות, אלא מדובר על הגירת יהודים.

זבולון אורלב: אני חושב, שספר כזה באמת ראוי לגניזה, ותלמידי ישראל ראויים ללמוד את ההיסטוריה ואת תולדות הציונות באופן ראוי יותר.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאב בוים, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להחרות להחזיק אחרי יושב-ראש ועדת החינוך ולשבח את שרת החינוך לימור לבנת על החלטתה לגנוז את ספר ההיסטוריה לכיתה ט' "עולם של תמורות".

זאב בוים: יש שמיהרו לבקר את ההחלטה וטענו שמדובר בשליפה מהמותן.

זאב בוים: אין להתפלא שביקורת זו באה מחוגי השמאל, המבקשים להציג את השרה כמי שלא מבינה וכאדם בלתי מקצועי, בהשוואה לשר הקודם, שלראשו הם קושרים סופרלטיבים מוגזמים.

זאב בוים: השרה נשענה על דיון מעמיק שקיימה ועדת החינוך של הכנסת, שהיא עצמה, השרה, נטלה בו חלק פעיל והיתה שותפה להחלטה מקיר לקיר, שהתקבלה וביטאה את ההסתייגות העמוקה מהגישה הפוסט-ציונית שדבקה בחוגי האקדמיה בכלל ובמחברי הספר בפרט.

זאב בוים: יש לקוות, אדוני היושב-ראש, שבהנהגתה של השרה החדשה נחזור לשפיות הקיומית, הנדרשה מאתנו בתקופה זו ביתר שאת, ונשוב להחדיר בתלמידינו חינוך לאומי, המדגיש את צדקת המפעל הציוני בדורות האחרונים.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אברהם בורג: אין סדר כי כולם מצביעים בבת אחת, אז אני לוקח מהטור הראשון, שלא יהיה לפי האל"ף-בי"ת, כי אז תמיד האל"ף בהתחלה.

אברהם בורג: זה לצורך גיוון.

אברהם בורג: בבקשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קטטה אלימה בחצר בית-הספר "עמל שייבר" בבית-שמש, הסתיימה אתמול בפציעת שני תלמידים, אחד מהם קשה.

שמואל הלפרט: לאחרונה יש עלייה משמעותית באלימות ובצריכת סמים בבתי-ספר.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, לא נצא ידי חובתנו בהקמת ועדת חקירה נוספת.

שמואל הלפרט: אנו חייבים לדון בכובד ראש בסיבות ובגורמים לאלימות הגוברת במוסדות חינוך.

שמואל הלפרט: כבר אמר אברהם אבינו לפני 3,000 שנה: רק אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני.

שמואל הלפרט: אנחנו חייבים לעשות טיפול שורש בתחום החינוך, כדי למנוע הישנות מקרים דומים בעתיד.

שמואל הלפרט: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת נסים זאב, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, בעקבות שיתוף הפעולה בין אירן לרוסיה והידוק הקשרים ביניהן – ידוע שנשיא אירן הגיע אמש לביקור היסטורי במוסקבה, נפגש עם נשיא רוסיה וחתם עמו על הסכם מסגרת למכירת נשק ולהגברת שיתוף הפעולה בתחום הגרעין.

נסים זאב: בין היתר, רוסיה תכשיר טכנאים לצבא אירן ותספק חלקי חילוף.

נסים זאב: אני לא יודע עד כמה מדינת ישראל עושה בתחום הזה כדי למנוע את הנשק הגרעיני מאירן, מהאויב שהכריז מלחמת השמד על מדינת ישראל.

נסים זאב: לצערי רבים רואים בכך אתגר, ויש כמה חברי כנסת שרואים בכך חיזוק מעמדם בכנסת ישראל – בזה שאירן מייצרת נשק גרעיני.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

קריאות: – – –

האשם מחאמיד: אני מאוד לא אובייקטיבי, אני לא הבנתי – – –

אברהם בורג: אנחנו נעשה "סשן" מיוחד ועסאם מח'ול יסביר את מדיניות הגרעין של מדינת ישראל.

אברהם בורג: חבר הכנסת מיכאל נודלמן, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת, כתר על ערים מרכזיות ביש"ע גרם להרבה תגובות חדות, הן בתקשורת והן אצל פוליטיקאים.

מיכאל נודלמן: אך לגורמים המדיניים נודע, כי סגירה על ערים כאלו אפשרה למנוע פיגוע בהיקף גדול מאוד בירושלים.

מיכאל נודלמן: יש הסבורים, כי ניתוק ערים כאלה יחזק את ערפאת וייתן לו לגיטימציה ללחימה מוגברת על-ידי פריצת הכוח דרך פירוק מחסומים ולקיום יום הזעם.

מיכאל נודלמן: נוסף על כך, כלי התקשורת העולמיים משדרים את הכתר על הערים האלה כאסון ומציתים את דעת הקהל העולמית.

מיכאל נודלמן: למרות זאת, אין זה סוד שישראל היתה מוכנה להגברת הפיגועים בתקופת פורים והודיעה על אין-ספור התרעות על פיגועים.

מיכאל נודלמן: כך הידוק הכתר על הערים האלה מנע את הפיגוע ההמוני האפשרי.

מיכאל נודלמן: נכון שדעת הקהל העולמית היא גורם חשוב למדי, אך בשבילנו גם עונש קולקטיבי לא מקובל.

מיכאל נודלמן: מה שחשוב יותר בשבילנו הוא הגנה על חיי אזרחי ישראל.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת מוחמד ברכה, ואחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הבוקר התחלנו בוועדת הכספים לדון בסדרי הדיון בתקציב המדינה לשנת 2001 לקראת הקריאה השנייה והשלישית.

מוחמד ברכה: אני רוצה להתייחס כבר עכשיו ולפנות ליושב-ראש הכנסת.

מוחמד ברכה: הייתי מעוניין, אם יש לך חצי דקה לשמוע את שני המשפטים.

מוחמד ברכה: בימי הממשלה הקודמת הוחלט על תוכנית לפיתוח היישובים הערביים, כשדובר על תוכנית 4 המיליארדים.

מוחמד ברכה: היא לא נכנסה לספר התקציב, היא פחות מ-0.5% מכלל התקציב, תקציב הפיתוח שהוא פחות מ-8% מתקציב הפיתוח של מדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אני רוצה שגם אתה, אדוני היושב-ראש, וגם חברי הכנסת יפעלו כדי שהדבר הזה, שהוא פחות מ-8% ל-20% מהאוכלוסייה, שהוא פחות מ-0.5% מכלל התקציב, לפחות יעוגן באישור התקציב לשנת 2001 כנספח בצורה חד-משמעית, ושחילופי השלטון לא יגזלו אפילו את הפירורים האלה מהאוכלוסייה הערבית.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: כבוד היושב-ראש רוצה תגובה בדקה?

רחמים מלול: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דווקא בעניין של התקציב, אף שלא בסעיפים שלו, יש כנראה הסכמה גם בינינו.

צבי הנדל: יש איזה נוהל, מנהג מגונה – מאחר שהיום החלו הדיונים על התקציב, חשוב לעמוד על כך כבר ביום הראשון – שבסעיפים ידועים מראש כל שנה האוצר מקצץ על מנת שיעלו אליו לרגל והוא יוכל אחר כך לעשות ג'סטה ולהחזיר אותו תקציב שהיה בשנה שעברה.

צבי הנדל: כל שנה זה חוזר על עצמו.

צבי הנדל: הדבר ראוי שייפסק, ולא ניראה כולנו כאילו אין לנו עניין לאשר את התקציב.

צבי הנדל: ראיתי בתקציב הנוכחי יותר מ-60% קיצוץ בתקציב החטיבה להתיישבות; בישיבות ההסדר ובמדרשות הציוניות הורידו יותר מ-80% מהתקציב, ובסוף יוסיפו אותם, רק צריך להיאבק.

צבי הנדל: כך זה בדיור לעולים, בדאגה למדענים עולים, אין-סוף תקציבים, ובעיקר בתקציב הביטחון.

צבי הנדל: אני מקווה שכולנו נתאחד, וכל זמן שלא יתוקנו העוולות בכל התחומים, גם בביטחון, גם בעלייה וגם בהתיישבות, לא נאשר את התקציב הזה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת עסאם מח'ול.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

רחמים מלול: חבר הכנסת לנגנטל, אנא תפוס מקום ליד המיקרופון, ככה גם לא תפריע לנו.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחזור למשטרה החרוצה של חבר הכנסת האשם מחאמיד, של 04:00 – – – אני רוצה דווקא לדבר על המחדלים שלה ולא על החריצות של המשטרה, ואני אגע בנושא מנקודת הראות של העיר לוד.

עסאם מח'ול: אני אסקור כאן.

עסאם מח'ול: בחודש יוני 2000 נרצח אמיר ערפאת.

עסאם מח'ול: בחודש ספטמבר 2000 נרצחו בעיר לוד שישה אנשים, מהם אני זוכר שלושה שמות: סאמי אבו-מוסא, חוסאם אבו-קזאזה, ראמי אבו-וג'די.

עסאם מח'ול: בדצמבר – שלושה: אנואר אבו-לבן, סאמי אבו-סוף, שאדי נעראני.

עסאם מח'ול: בינואר 2001 – וסאם אבו-קזאזה.

עסאם מח'ול: בפברואר שנה זו – סאמר א-סאנע בן חמש שנים, שנורה באמצע הכביש כי אמא שלו העידה נגד סוחר סמים.

עסאם מח'ול: במרס השנה כבר הספיקו לרצוח שני צעירים: סלימאן קנדיל בן 18 וחמאדי קדם בן 22.

עסאם מח'ול: אתמול ב-12:00 היו חילופי יריות ממושכים במרכז העיר.

עסאם מח'ול: השאלה היא, עד מתי אפשר להחריש נוכח המצב הנורא הזה?

עסאם מח'ול: אני מניתי כאן 13 הרוגים.

עסאם מח'ול: האם נחכה עד שתקום ועדת החקירה הנוספת לעניין הזה?

רחמים מלול: תודה רבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הפנתה את הפנייה הזאת אלי גברת יפעת אביצדק, בקשר לאשה שנפצעה לפני שבע שנים, אתי כהן, ליד היישוב עטרת, ולאחר מכן נפצע בעלה פציעה קשה מאוד באותו מקום כמעט ופונה לבית-החולים.

נחום לנגנטל: היא מנסה להתאושש מהפציעה הקשה של בעלה – ועדיין היא סובלת ומושכת את הפציעה האישית שלה מלפני שבע שנים.

נחום לנגנטל: הטרגדיה של המשפחה פורסמה בעיתון.

נחום לנגנטל: על כך שלח לה מישהו מכתב נאצה לביתה:

נחום לנגנטל: "היו לך שבע שנים לעוף משם.

נחום לנגנטל: החלטת להמשיך לגור עם בעלך בשטח כבוש.

נחום לנגנטל: את יכולה להאשים רק את עצמך.

נחום לנגנטל: תמשיכי לסבול יחד עם בעלך.

נחום לנגנטל: זבש"ך".

נחום לנגנטל: אני אומר לכם, אנשי השמאל שיושבים בבית הזה, דעו לכם: סבל קיים בכל מקום.

נחום לנגנטל: התנהגות נלוזה, לדאבוני, קיימת בכל מקום.

נחום לנגנטל: כנגד ההתנהגות הזאת אנחנו צריכים מקיר לקיר להתכנס, להתלכד ולגנות.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת לנגנטל.

רחמים מלול: חבר הכנסת אחמד טיבי, אנא.

רחמים מלול: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, על הבית שנהרס במג'ד-אל-כרום כבר דובר, אבל אני שב ומציג את חומרת הבעיה והמצוקה במגזר הערבי.

אחמד טיבי: אני רוצה, ברשותך, לדבר ולהזכיר את מצוקתו של האזרח זכריה אסעד דראושה, מכפר אכסאל.

אחמד טיבי: מדובר באזרח בעל תואר ראשון בא-שריעה, בוגר אוניברסיטה, שהגיש בקשה למשרד הדתות לעסוק כאימאם המסגד, מסגד אבו-עוביידה באכסאל.

אחמד טיבי: ברגע שהוא הגיש את הבקשה, אדוני, מייד הוא זומן לשב"כ, נפגש עם האחראי לאזור שם, לכפר, וזה ביקש ממנו, תמורת אפשרות שיועסק כאימאם המסגד, לעבוד אתם, והם אפילו ישלמו לו שלמונים.

אחמד טיבי: מדובר בהתנהגות פסולה, החוזרת על עצמה בנושאים שונים, כמו העסקת מורים לעתים, ובעיקר בכל מה שקשור להעסקת אימאמים.

אחמד טיבי: אפילו ג'ורג' אורוול, אדוני היושב-ראש, היה מתבייש בשיטה השחורה והחשוכה הזאת.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת טיבי.

רחמים מלול: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

רחמים מלול: אחריה – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, ההחלטה הראשונה החשובה של ראש ממשלת ישראל היתה להטיל כתר, מצור, סגר על הכפרים, על היישובים הפלסטיניים.

זהבה גלאון: אני מדברת בעיקר על המצור על רמאללה, על הניתוק של רמאללה והכפרים מהסביבה, על חוסר היכולת לקנות מזון, לקנות ציוד רפואי, להגיע, לחזור, ללכת.

זהבה גלאון: מתרצים את זה, אני מניחה שחלק מהתירוץ הזה גם נכון, כדי למנוע פיגועים, וכולנו רוצים שיימנעו פיגועים.

זהבה גלאון: האם יכול להיות, שמדינת ישראל, במה שנקרא צורכי ביטחון, עושה זאת על גבם של מאות אלפי אנשים שנתונים לשליטתה, שנתונים למרותה, על-ידי כך שהיא מונעת מהם מעבר, אפשרות לחיים נורמליים?

זהבה גלאון: איך אנחנו יכולים לקחת על עצמנו את הענישה הקולקטיבית הזאת?

זהבה גלאון: אם זו ההחלטה הראשונה של ראש ממשלת ישראל, לפי דעתי מי שנכנס אתו לקואליציה הוא בצרות.

רחמים מלול: תודה לחברת הכנסת גלאון.

רחמים מלול: חבר הכנסת יוסף פריצקי, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברותי חברות הכנסת, בשבוע שעבר היה לי הרהור שמא טוב הדבר שאין מגייסים חרדים לצה"ל, ואומר לכם מדוע, רבותי חברי הכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: ביום חמישי בשבוע שעבר זרק בריון חרדי רימון לחנות בשם "פוטו אלן" ברחוב יחזקאל 26 בירושלים.

יוסף יצחק פריצקי: משום שהוא לא עבר הכשרה צבאית, הוא לא ידע שצריך לשחרר את הנצרה.

יוסף יצחק פריצקי: ולכן הרימון הושלך כשהנצרה בפנים, והמשטרה הצליחה לפרק את הרימון הזה.

יוסף יצחק פריצקי: המשטרה עדיין חוקרת, כפי שהיא, אגב, חוקרת שרפת חנויות בכרמיאל ובמגדל-העמק, כפי שהיא חוקרת עוד כל מיני השתוללויות של בריונים חרדים, שעושים זאת בחסות הוועד למען קדושת שכונת יחזקאל-בוכרים.

יוסף יצחק פריצקי: חתומים על כרוז זה בלא בושה: בד"ץ העדה החרדית – עמרם הופמן, הרב הגאון ראובן אלבז, רב שכונת בית-ישראל, שאומר לאדם שיושב בחנות ומנהל את עסקיו: לך מפה, שאם לא כן מרה תהיה אחריתך.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת פריצקי.

רחמים מלול: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביישוב זמר באזור הגליל, ללא ידיעת האוכלוסייה ובניגוד לרצון התושבים, משרד הביטחון מקצה מגרשים למשפחות של משתפי פעולה.

טלב אלסאנע: המשת"פים אינם רצויים בשום כפר ערבי או עיר ערבית, ולמיטב ידיעתי גם במגזר היהודי.

טלב אלסאנע: אבל מה שקורה הוא, שהם כופים על תושבים, בניגוד לרצונם, לקבל ביישובם את משפחות המשת"פים.

טלב אלסאנע: הוקמה ועדה ציבורית ביישוב, ויש תמימות דעים בקרב האוכלוסייה להתנגד, ובתוקף.

טלב אלסאנע: לכן אני מזהיר ומתריע מפני הניסיון לכפות את הצעד הלא-רצוי הזה על האוכלוסייה, מאחר שהדבר יביא להתנגדות ויביא לכדי עימות אלים.

טלב אלסאנע: לכן, טוב יהיה אם משרד הביטחון יתעשת ויפסיק עם המדיניות הפסולה הזאת, לכפות את רצונו, לנסות להכניס את המשת"פים האלה לתוך הכפרים והיישובים הערביים.

טלב אלסאנע: תושבי זמר כולם, ללא שום הבדל, בדעה אחת להתנגד ובתוקף לניסיון הנלוז ולגישה הנפשעת הזאת.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, תם פרק הנאומים בני הדקה.

רחמים מלול: וממדינות הים התיכון במלטה

רחמים מלול: נמשיך בסדר-היום: דוח משלחת הכנסת לכנס נשים פרלמנטריות מאירופה וממדינות הים התיכון במלטה, מפי חברת הכנסת מרינה סולודקין.

רחמים מלול: בבקשה.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לדווח על השתתפותה של משלחת הכנסת בפורום השני של נשים פרלמנטריות מאירופה ומאגן הים התיכון, שנערך ב-3-1 במרס השנה במלטה.

מרינה סולודקין: הנושא הנדון היה גלובליזציה והשלכותיה על כוחן הכלכלי של נשים, תהליכים של אמיגרציה והתאזרחות והשפעות על התרבות העולמית.

מרינה סולודקין: מצדנו השתתפו במשלחת חברת הכנסת תמר גוז'נסקי מחד"ש, אנוכי מישראל בעלייה ונציגות ממשרד החוץ וממחלקת קשרי החוץ של הכנסת: גברת רותי קפלן וגברת סימונה פרנקל, שמאוד עזרו לנו בזמן הוועידה.

מרינה סולודקין: חברת הכנסת גוז'נסקי הרצתה על הנושא: "נשים והכוח הכלכלי שלהן בעידן של גלובליזציה".

מרינה סולודקין: אני דיברתי בנושא "אמיגרציה והתאזרחות של מיליון בני-אדם במדינת ישראל בעשור האחרון".

מרינה סולודקין: המשלחת מבריטניה כללה ארבע נשים מבית-הלורדים, ובמשלחת מהולנד כל החברות היו מן הבית העליון בסנאט.

מרינה סולודקין: מה שהיה מאוד מעניין הוא השתתפותן הרחבה של נשים פרלמנטריות ממרוקו, מתוניס, מטורקיה, ממצרים ומירדן.

מרינה סולודקין: היתה גם נציגה אחת מן הרשות הפלסטינית, שהיא חברה בוועדה המחוקקת.

מרינה סולודקין: היא עשתה מאמצים גדולים להפוך את הכינוס לפוליטי ולגרום לגינוי של מדינת ישראל בתחום הפרת זכויות האדם, כביכול, אבל היא לא הצליחה.

מרינה סולודקין: המסקנה המרכזית של הכינוס היתה, שגלובליזציה מסייעת לנשים לצמצם את הפער החברתי בתחומים רבים, כמו היי-טק ותקשורת, אבל המאבק על השוויון לא נפסק.

מרינה סולודקין: המטרה של נשים ברחבי העולם כיום היא להילחם על הנגישות לכל נושא המחשבים, החל מהידע הבסיסי ועד להתמחות בתחום.

מרינה סולודקין: אני רוצה לציין, שבעקבות מדיניות המשלחת הישראלית, שהשתדלה להימנע מעימות חזיתי עם נציגת הרשות הפלסטינית, וגם בעזרת יושבת-ראש הכינוס, הנציגה של מלטה, הצלחנו להישאר בתחום הדיון המקצועי ולא לגלוש לפוליטיזציה של הנושא.

מרינה סולודקין: אני רוצה להסב את תשומת לב הגורמים המדיניים לכך, שכל המשלחות ממדינות ערב נהגו באיפוק רב, והמשלחות מתוניס, ממרוקו ומירדן גילו חמימות רבה כלפי המשלחת הישראלית.

מרינה סולודקין: היתה גם נקודה יהודית בכינוס זה.

מרינה סולודקין: אחת מחברות המשלחת הבריטית, בעלת תואר של לורד מבית-המלוכה, מאוד שמחה לשמוע שהייתי בעבר סגנית שרת הקליטה.

מרינה סולודקין: היא התעניינה אם לא ביטלו עדיין את זכות הנכד לעלות לישראל לפי חוק השבות.

מרינה סולודקין: היא הסבירה, שהסבא שלה יהודי והיא עצמה שוקלת את האפשרות לעלות לארץ.

מרינה סולודקין: לסיכום, אני רוצה להדגיש, שחשוב להמשיך את ההשתתפות הישראלית במפגשים מסוג זה במטרה להתעדכן בתהליכים הכלל-עולמיים, ועם זאת ליצור בסיס פוליטי לשיתוף פעולה אזורי גם בימים קשים אלה.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה רבה לחברת הכנסת סולודקין.

רחמים מלול: על-פי סדר-היום אנחנו צריכים להמשיך בהצעה שיציג יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת ישראל כץ, אבל הוא איננו באולם, וכך גם בנושא הבא, חבר הכנסת המציע איננו באולם.

תמר גוז'נסקי: לא, הנושא הבא קשור לוועדת הפנים.

רחמים מלול: נכון, את הנושא אמור להציג יושב-ראש ועדת הפנים.

רחמים מלול: טוב, אני מכריז על הפסקה בת שלוש דקות, רבותי חברי הכנסת.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים הצבעה.

רחמים מלול: ביקשתי להכריז על הפסקה בת שלוש דקות עד שהמציעים יגיעו.

רחמים מלול: תודה, חבר הכנסת אלסאנע, חבל שלא מונית לסגן שר, היה פחות רעש במליאה.

טלב אלסאנע: אני מודה לך.

טלב אלסאנע: אני דוחה את ההצעה.

טלב אלסאנע: (הישיבה נפסקה בשעה 16:34 ונתחדשה בשעה 16:36.

טלב אלסאנע: )

טלב אלסאנע: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אני מחדש את ישיבת הכנסת.

רחמים מלול: הסעיף הבא על סדר-היום: הצעת חוק הפיקוח על המטבע (תיקון מס' 4), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רחמים מלול: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק הפיקוח על המטבע (תיקון מס' 4), התשס"א–2001, המונחת לפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, קשורה להגדרת "תושב ישראל" בחוק.

ישראל כץ: בחוק זה יש הבחנה בין "תושב ישראל" לבין "תושב חוץ" לצורך מילוי חובות שונות על-פי החוק.

ישראל כץ: החוק תוקן בשנת 1999, וההגדרה של "תושב ישראל" הוחלפה.

ישראל כץ: בין השאר נקבע בהגדרה, ש"'תושב ישראל' הוא אזרח ישראלי או מי שנמצא בישראל או באזור על-פי אשרת עולה או תעודת עולה, או על-פי רשיון לישיבת קבע, למעט מי שב-12 החודשים האחרונים שקדמו לביצוע פעולה כלשהי על-פי החוק לא שהה בישראל או באזור תקופה העולה על 60 ימים".

ישראל כץ: בעקבות הניסיון שנצבר מאז תיקון החוק מציעה הממשלה לצמצם את ההגדרה של "תושב ישראל" באופן שרק מי שנמצא בישראל יותר מ-180 ימים ב-12 החודשים שקדמו לביצוע פעולה כלשהי על-פי החוק ייחשב כ"תושב ישראל".

ישראל כץ: הואיל ובשנים האחרונות הוסר, כידוע, רוב הפיקוח על פעולות במטבע חוץ, התיקון מתייחס לצרכים סטטיסטיים בלבד.

ישראל כץ: חברי הכנסת, להצעת החוק אין הסתייגויות, ואני מבקש מכם לתמוך בה ולהצביע בעדה בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

ישראל כץ: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הפיקוח על המטבע (תיקון מס' 4), התשס"א–2001.

רחמים מלול: להצעת החוק אין הסתייגויות, ועל כן אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שנייה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא להצביע.

רחמים מלול: השעון האלקטרוני החל לפעול מחדש.

רחמים מלול: בבקשה.

רחמים מלול: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

רחמים מלול: אני מוסיף את קולו של השר נתן שרנסקי וגם את קולו של חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

רחמים מלול: אם כן, 15 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

רחמים מלול: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

רחמים מלול: אנחנו עוברים, רבותי חברי הכנסת, להצבעה בקריאה שלישית.

רחמים מלול: נא להצביע.

רחמים מלול: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על המטבע (תיקון מס' 4), התשס"א–2001, נתקבל.

רחמים מלול: אני קובע, שברוב של 17 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים, חוק הפיקוח על המטבע (תיקון מס' 4), התשס"א–2001, נתקבל בקריאה שלישית.

רחמים מלול: (תיקון מס' 5), התשס"א–2001

רחמים מלול: נמשיך, רבותי חברי הכנסת, בסדר-היום.

רחמים מלול: הסעיף הבא: הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רחמים מלול: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה חבר הכנסת דוד אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשס"א–2001.

דוד אזולאי: זו הצעת חוק ממשלתית, והיא נדונה במליאת הכנסת בקריאה ראשונה ביום י"ז באדר התשס"א, 12 במרס 2001, והועברה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: מטרת החוק היא לתת כלים להתמודד עם הסכנה הנשקפת לביטחון תושבי ישראל מצד תושבים של אזורי יהודה, שומרון וחבל-עזה הנכנסים לישראל או שוהים בה שלא על-פי היתר כדין, או בניגוד לתנאי ההיתר.

דוד אזולאי: החוק קובע כעבירה על-פי חוק הכניסה לישראל את ההתנהגויות הבאות:

דוד אזולאי: העמדת מקום לינה או סיוע בעניין זה לתושב האזור שנכנס לישראל או יושב בה שלא כדין; העסקת תושב האזור שאינו רשאי לעבוד בישראל על-ידי מעביד או מתווך בחברת כוח-אדם; הסעת תושב האזור שאינו רשאי לעבוד בישראל על-ידי המעביד או מתווך בחברת כוח-אדם בין בעצמו ובין על-ידי עובדיו או שליחיו.

דוד אזולאי: בשל חומרת העבירות בוטלה, לפני כשנה, הגדרת העבירות על-פי חוק זה כעבירות מינהליות, כך שאכיפתן נעשית מאז בהליך פלילי רגיל.

דוד אזולאי: החוק נחקק לראשונה בשנת 1996 כהוראת שעה, ותוקפו הוארך על-ידי הכנסת מעת לעת, תמיד לאחר בדיקה האם החשש הביטחוני שעמד בבסיס החוק בעינו עומד או לא.

דוד אזולאי: אבל גם השנה יש, לצערי הרב, יותר מאי-פעם, צורך לשוב ולהאריך את תוקף החוק בשנה.

דוד אזולאי: נוספת אני מקווה שהארכת תוקפו של החוק, עם מכלול הצעדים הננקטים על-ידי גורמי הביטחון השונים, תמשיך לסייע לממשלה במלחמתה בטרור.

דוד אזולאי: להצעת חוק זו הוגשו הסתייגויות, ואשיב עליהן בעת הצורך.

דוד אזולאי: אני מבקש ממליאת הכנסת לאשר הצעת חוק זו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד אזולאי: תודה.

רחמים מלול: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

רחמים מלול: חברי הכנסת, לחוק יש כמה הסתייגויות.

רחמים מלול: ראשונת המסתייגים, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

רחמים מלול: לגברתי שתי הסתייגויות, ועל כן לרשותך עשר דקות.

רחמים מלול: תוכלי לנמקן יחד.

רחמים מלול: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק שמונחת בפנינו להארכת תוקף החוק דומה לחיפוש של אותם חכמים בחלם את המטבע מתחת לפנס.

תמר גוז'נסקי: כך גם מנסחי הצעת החוק הממשלתית הזאת חושבים, שאפשר להיאבק ולהתמודד עם בעיית הפיגועים בכך שהם ייאבקו נגד הפלסטינים המובטלים, חסרי האונים, שמנסים בכל דרך לפרנס את משפחותיהם.

תמר גוז'נסקי: אז אלה שבאים הנה לעבוד ומחפשים את העבודה ומוכנים, לצערנו, לעבוד גם בתנאים גרועים ובלבד שיוכלו להתקיים, הם היעד של החוק הזה, וכאשר גם המערכה הזאת לא כל כך הצליחה, אמרו: טוב, נחפש את הישראלים שאולי נותנים להם עבודה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת עולה לדיון בימים קשים ביותר, כאשר מספר העובדים הפלסטינים ברשיון זעום ביותר, כאשר כחצי מכוח העבודה הפלסטיני סובל מאבטלה, כאשר מאות אלפי משפחות פלסטיניות סובלות ממצוקה קשה, שכבר מידרדרת, בעצם, גם לסף רעב.

תמר גוז'נסקי: מדיניות הסגר, הכתר, ההתעללות, ההרעבה, החניקה של האוכלוסייה הפלסטינית בשטחים מתורצת כצעד במערכה לדרדור השלטון הפלסטיני.

תמר גוז'נסקי: כאילו אם יהיו ברשות הפלסטינית יותר רעבים, אם יהיו ברשות הפלסטינית יותר מובטלים, אם יהיו ברשות הפלסטינית יותר תלמידים וסטודנטים שלא יגיעו לבית-הספר, אם יהיו ברשות הפלסטינית יותר חולים שיתקשו להגיע לבית-החולים או לרופא בעיר הסמוכה, כאילו שבדרך זאת, בצעד כלשהו או בנס כלשהו, יתחזק ביטחונה של ישראל.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שהממשלה הנוכחית, כמו גם הממשלות הקודמות, נוהגת כמי שלא למד כלום ולא שכח כלום.

תמר גוז'נסקי: הרי את כל הניסיון הזה של החנקה וסגירה ודריסה והרעבה, את כל זה כבר עברנו, ובכל זאת הבעיה נשארה במלוא חומרתה גם היום.

תמר גוז'נסקי: ממשלת שרון-פרס, שמקבלת בעצם גם היום את התכתיבים של הרמטכ"ל וצמרת הצבא, מנסה להשיג בכוח את מה שהיא צריכה להשיג במוח, מנסה להשיג באמצעים דרקוניים את מה שהיא לא משיגה במשא-ומתן שלא מתנהל.

תמר גוז'נסקי: לכן השאלה שעומדת על סדר-היום היא האם אנחנו נידרדר למלחמה הבאה, האם אנחנו נידרדר לעימות הדמים הנורא הבא, או שהממשלה תעשה תפנית, תחדש את המשא-ומתן מהמקום שבו הוא הופסק ותתחיל להגיע לאותו הסדר יחיד אפשרי, שייקח את קווי ה-4 ביוני 1967 כבסיס להסדר, יפנה את ההתנחלויות ויכיר בירושלים כעיר בירה לשתי המדינות.

תמר גוז'נסקי: לכאורה הפתרון הזה כל כך ידוע וכל כך ברור, אבל יש מי שלא מוכן לקרוא את הכתובת על הקיר, וזה מה שקורה עכשיו.

תמר גוז'נסקי: הניסיון ההיסטורי שיש לנו עם ראש הממשלה שרון בתפקידיו הקודמים בצבא וגם בממשלה, הניסיון הזה מלמד אותנו, לדעתי, שאנחנו צריכים להיות לא רק זהירים, אלא חרדים.

תמר גוז'נסקי: ואני רוצה, בהזדמנות זו, לברך את כל הארגונים ואת כל שוחרי השלום ואת כל מתנגדי הסגר והכתר ורמיסת הזכויות שבעוד שעה קלה יפגינו בתל-אביב, בירושלים, במקומות אחרים, יאמרו את דברה של ישראל הדמוקרטית וגם יאמרו לציבור הפלסטיני, שיש בישראל כוחות לא מעטים שמתנגדים למדיניות הזאת ורואים בה הרס גמור – הרס גמור כשמדובר ברמאללה אבל הרס גמור גם כשמדובר בקונספציה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה גם לומר, שהמדיניות הזאת, נוסף על כך שהיא מגבירה את הבידוד של ישראל בעולם, עלולה גם להתפרש כאיזה שביל כניסה לניסיון שעליו כבר דיבר ראש הממשלה בהזדמנויות שונות, וזה ניסיון לרסק את הרשות הפלסטינית, בעצם להפוך אותה לכלי ריק שאין בו כלום, ולנסות לנהל משא-ומתן מאחורי גבה של הרשות הפלסטינית, לנסות לגרום לכך שהרשות הפלסטינית בעצם לא תוכל לתפקד.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שזאת תהיה שגיאה פטאלית; לא משום שאין מקום לבקר.

תמר גוז'נסקי: מי שרוצה לבקר את הנהלים לאו דווקא הדמוקרטיים שבהם פועלת הרשות – הביקורת לגיטימית; מי שרוצה לבקר תופעות של שחיתות – גם כן הביקורת לגיטימית.

תמר גוז'נסקי: אבל אני שואלת את עצמי, האם הניסיון הזה לזרוק לפח את הרשות הפלסטינית, לדחות אותה, בעצם לסלקה מהמקום שבו היא נמצאת היום, האם אין פירוש הדבר, בעצם, גט כריתות להסכמי אוסלו, על כל המשתמע מכך, ובעצם, גט כריתות לכל המהלך של הידברות, משא-ומתן, הכרה באש"ף עם מה שכרוך בזה.

תמר גוז'נסקי: אם יש מישהו בממשלה הזאת שמשלה את עצמו, שהיסטוריה היא כמו סרט קולנוע, שאפשר להתקדם אבל אפשר גם לסובב את הגלגל אחורנית, הוא טועה בהחלט.

תמר גוז'נסקי: אי-אפשר לסובב את הגלגל אחורנית.

תמר גוז'נסקי: אף אחד לא ייקח מהעם הפלסטיני את מה שהוא כבר השיג, ואף אחד גם לא ייקח ממנו את הזכות למדינה עצמאית, עם ירושלים המזרחית כבירתה, בצד ישראל.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה לחברת הכנסת גוז'נסקי.

רחמים מלול: המסתייג הבא – חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה.

רחמים מלול: גם לאדוני שתי הסתייגויות, והזמן בהתאם, אלא אם אדוני יעדיף לא לנצל את כולו.

רחמים מלול: בבקשה.

רחמים מלול: רבותי חברי הכנסת, נא לאפשר לדובר לומר את דבריו.

רחמים מלול: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל הסוגיה הזאת של מה שנקרא שהייה בלתי חוקית נגזרת מעצם התמשכות הכיבוש.

מוחמד ברכה: מדינת ישראל היא הכובשת, היא הריבון, היא השלטון בשטחים הכבושים, גם ברמה הבין-לאומית, ומדינת ישראל אינה מספקת את תנאי המחיה המינימליים לעם הפלסטיני בשטחים הכבושים, דבר שמאלץ את הפלסטינים להיות קשורים לכלכלה הישראלית, לשוק הישראלי, לשוק הכלכלי ולשוק העבודה.

מוחמד ברכה: נכחתי כמה פעמים בבתי-משפט, במקרה בעכו, בנושאים אחרים, והזדמן לי לראות אנשים שנתפסו על שהייה בלתי חוקית.

מוחמד ברכה: אלה אנשים שלא מבינים מדוע הם בכלל בבית-המשפט.

מוחמד ברכה: בעיני עצמם הם יצאו מבתיהם כדי להשיג את פת הלחם למשפחותיהם ומצאו את עצמם בבית-משפט, לא מבינים על מה, לא מבינים את השפה, ללא סעד משפטי וללא כלום.

מוחמד ברכה: אני חושב שכל ההתנהגות הזאת היא התנהגות צבועה ואכזרית.

מוחמד ברכה: היא אכזרית משום שהיא מנסה לשלול את פת הלחם מאנשים שחיים תחת שלטונה של מדינת ישראל; צבועה, כי מדינת ישראל וממשלת ישראל מתעקשות להמשיך את השלטון של הכיבוש ובאותו זמן לשלול מהאנשים את הזכות לחיות חיי אנוש מינימליים.

מוחמד ברכה: לכן הסוגיה הזאת היא סוגיה אנושית ממדרגה ראשונה, ואי-אפשר לטפל בה לא על-ידי הוראות שעה ולא על-ידי חוקים על-אודות הנושא של שהייה בלתי חוקית.

מוחמד ברכה: נושא כזה צריך להיות מטופל מדינית ופוליטית במשא-ומתן מסודר של הנציג של העם הפלסטיני – אש"ף והרשות הפלסטינית – וממשלת ישראל.

מוחמד ברכה: צריך להסדיר גם את הנושא של החיים, גם הנושא הכלכלי, ובאותו זמן גם את הנושא המדיני ואת הסגת כוחות ישראל מהשטחים הפלסטיניים הכבושים והקמת מדינה פלסטינית.

מוחמד ברכה: כל ניסיון לשוות לנושא הזה אופי לא חוקי ולצמצם את כל ההתייחסות לשאלה הזאת רק לעניין של שהייה, לדעתי הוא דבר ציני, מופרך, צבוע ואכזר.

מוחמד ברכה: לכן אני חושב שאין מקום שכנסת ישראל תאשר את הדרישות הדרקוניות של הממשלה – כל ממשלה שלא תהיה, הרי הממשלה הנוכחית ירשה את הוראת השעה הזאת מהממשלה הקודמת.

מוחמד ברכה: אין לאשר באופן דרקוני הוראות שעה שהן עקיפה של החוק, עקיפה של החקיקה, עקיפה של תפקידה של הכנסת כרשות מחוקקת והליכה לכיוון של הוראות שעה – פעם לשנה ופעם לשנתיים – וכל המרבה במחיר יבורך בעיני הממשלה מבחינת לוח הזמנים.

מוחמד ברכה: לכן אני חושב, שאין מקום להוראת שעה כזאת במדינת ישראל ובכנסת ישראל, במיוחד בימים האלה של החרפת הסגר, של החרפת המצור, החרפת ההרעבה.

מוחמד ברכה: הצעדים האכזריים האלה בשטחים לא רק מייצרים אנשים רעבים ולא רק מייצרים אנשים זועמים, אלא גם מייצרים פיגועים.

צבי הנדל: היא מפריעה לרוצחים.

מוחמד ברכה: ואם ביום מן הימים יהיה חס וחלילה מעשה, שכולנו לא נקבל אותו, פיגוע שכולנו לא נקבל אותו, שאף אחד לא יבוא ויגיד, הופתעתי, לא ידעתי.

מוחמד ברכה: מי שמייצר מצור והרעבה בעצם מייצר או מקים בית-חרושת לפיגועים.

מוחמד ברכה: ומי שלא מבין את הדבר הזה, אני חושב שהוא משחק בגורלו של עמו שלו.

מוחמד ברכה: אני רוצה להצטרף לדבריה של חברתי לסיעה ולברך את כל שוחרי השלום שקמים ומנערים את האבק ובעוד חצי שעה הם יפגינו מול משרד ראש הממשלה בירושלים, ומפגינים מול משרד הביטחון בתל-אביב ומול לשכת הגיוס בחיפה.

מוחמד ברכה: מחר נלך, קבוצה של חברי הכנסת, למחסום א-ראם, וכל יום תהיה הפגנה על מנת להביא צדק גם לעם בישראל וגם לעם הפלסטיני שסובל מכיבוש.

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת, אני אומר שוב – אין מקום להוראת שעה כזאת בכנסת ישראל.

מוחמד ברכה: לכן, אדוני היושב-ראש, לפני ההצבעה אנחנו נבקש לראות בהצבעה על הוראת השעה הזאת הצבעת אי-אמון בממשלה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: אחרון המסתייגים, חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני בתור.

רחמים מלול: אדוני עדיין עסוק.

רחמים מלול: סיימת את השיחה עם חבר הכנסת אורלב?

נסים זאב: אני מבקש לדבר.

רחמים מלול: אדוני יבקש ממקומו.

נסים זאב: להגשת הסתייגות יש אפשרות בדרך כלל ל-14 יום.

נסים זאב: לא ידעתי שאתמול בלילה החליטו שזה יהיה היום אחר-הצהריים.

רחמים מלול: זו בעיה של אדוני.

נסים זאב: אני מבקש לאפשר לי לדבר.

רחמים מלול: אי-אפשר, אדוני.

רחמים מלול: עם כל ההערכה והכבוד, אדוני ינצל את הדיון הבא על מנת לחזור רטרואקטיבית לנושא.

נסים זאב: – – –

רחמים מלול: לא, אדוני.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת מח'ול.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת טיבי, זה איזון בלתי הגון.

טלב אלסאנע: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת אלסאנע, אתה מוסיף חטא על פשע.

רחמים מלול: אתה גם מפריע וגם לא מהמקום שלך.

טלב אלסאנע: מתוך דאגה לש"ס.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק גרוע מעצם היותו חוק שמשתלב בהלך הרוח המרושע ששורר בעולם בימים האלה ביחסים של עבודה והון.

עסאם מח'ול: הצעת החוק הזאת היא מוזרה ואכזרית – – –

צבי הנדל: הרוצח והנרצח.

עסאם מח'ול: הצעת החוק הזאת גרועה, רשעה ואכזרית, מכיוון שהיא ממשיכה את הקו שאומר, שחופש התנועה בעולם שלנו הוא חופש התנועה של ההון – – –

צבי הנדל: רק לאנשים הטובים.

עסאם מח'ול: כשתגמור תגיד לי.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, אנא לאפשר לו.

צבי הנדל: את הרוצחים אי-אפשר – – –

עסאם מח'ול: רק רצח יש בפיך, זאת הבעיה שלך.

עסאם מח'ול: תשמע עכשיו משהו ותנסה להבין.

עסאם מח'ול: תנסה פעם לפתוח את הראש שלך.

צבי הנדל: מה אתה רוצה להבין?

עסאם מח'ול: אל תבין אותי, רק תפתח את הראש.

רחמים מלול: חבר הכנסת מח'ול, אני אגן על זכות הדיבור שלך, אבל אל תנהל אתו דו-שיח.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להשלים עם מצב שבו יש חופש תנועה בלתי מוגבל להון בעולם, אין גבולות בפני ההון, ויש מצור על העבודה.

עסאם מח'ול: זה נכון כאן, זה נכון במקסיקו, זה נכון באסיה ובכל מקום.

עסאם מח'ול: העולם לא בנוי רק מנאסד"ק ולא בנוי רק מבורסה, חבר הכנסת הנדל.

עסאם מח'ול: אני אומר, שהצעת החוק הזאת והארכת הוראת השעה שאנחנו מדברים עליה כרגע היא המשך המצור של ההרעבה נגד כוח העבודה הפלסטיני בכלים חדשים, בכלים מרושעים ובכלים נוספים.

עסאם מח'ול: אני אומר, שאם החלטנו שאנחנו ניאבק ללא ליאות וללא היסוס עד שנפיל את המצור הפושע נגד 200,000 פלסטיניים בכפרים מסביב – –

צבי הנדל: נגד הטרור גם תילחם?

עסאם מח'ול: – – מסביב לרמאללה, אז אנחנו ניאבק נגד החוק הזה ונגד המשמעות שלו ונגד המצור הזה של חנק, של רצח בכלים אחרים – כלים כלכליים במקרה הזה.

צבי הנדל: נגד הרוצחים תילחם?

צבי הנדל: נגד הטרור תילחם?

צבי הנדל: נגד הרוצחים תילחם?

עסאם מח'ול: ואתה יכול לצהול ככל שנופלים עוד ועוד קורבנות, ולא משנה מאיזה צד.

עסאם מח'ול: אתה תצהל כשייפלו חללים, כשייפלו קורבנות ישראלים, ואתה תצהל כשייפלו קורבנות פלסטינים.

עסאם מח'ול: זה ההבדל ביני לבינך.

צבי הנדל: – – –

עסאם מח'ול: ההבדל ביני לבינך הוא, שאני מבכה כל קורבן, ואתה תצהל על כל דם ואתה תרקוד על כל דם.

עסאם מח'ול: זה ההבדל בינינו.

עסאם מח'ול: אתה מחפש תירוץ לכיבוש הנפסד שלך.

צבי הנדל: אתה מעודד רוצחים.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

צבי הנדל: צריך להוריד אותו.

רחמים מלול: גם אתה לא צריך להפריע.

עסאם מח'ול: אתה תפסיק לאיים ותפסיק להטיל כאן טרור.

מיכאל קליינר: – – –

עסאם מח'ול: מתי יגיע הזמן שתבין שזה לא יעזור לך?

רחמים מלול: חבר הכנסת קליינר, תודה.

עסאם מח'ול: זה לא יעזור לך.

עסאם מח'ול: הכיבוש הוא הטרור הגדול ביותר, והוא המקור של הטרור והוא השורש של הטרור.

צבי הנדל: רצח לא?

עסאם מח'ול: זה הרצח.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל.

עסאם מח'ול: הכיבוש הפיל 23 ילדים פלסטינים, הכיבוש שלך, בחודשיים-שלושה האחרונים.

עסאם מח'ול: על מה אתה מדבר?

עסאם מח'ול: אתה צריך להתבייש.

עסאם מח'ול: כשמדברים על אנושיות והומניות, אתה צריך להתחבא.

זאב בוים: לך תדבר בפרלמנט הפלסטיני.

עסאם מח'ול: יש דבר אחד ברור – הכיבוש, המצור, ההרעבה – – –

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת בוים.

רחמים מלול: חברת הכנסת גוז'נסקי.

עסאם מח'ול: זאב בוים, אתה לא יודע כמה אתה נראה גמד – –

צבי הנדל: למה אתה נשאר במדינה?

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל.

עסאם מח'ול: – – כובש ומגן על הפצעים של הכיבוש.

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, אני אקרא אותך לסדר בפעם השנייה.

עסאם מח'ול: תתביישו לכם.

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, קראתי אותך לסדר בפעם השנייה.

עסאם מח'ול: איך תסתכלו בעיני האמהות של הילדים ושל הצעירים שייפלו, ישראלים ופלסטינים?

עסאם מח'ול: אתם רוקדים על הדם, רוקדים על הסבל של העמים, זה מה שאתם – –

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ברכה, תודה.

עסאם מח'ול: – – גמדים קטנים.

עסאם מח'ול: היו כובשים הרבה יותר גדולים מכם, איפה הם היום?

עסאם מח'ול: היו בוייטנם, איפה הם היום?

צבי הנדל: לא מסיתים לרצח בפרלמנט.

רחמים מלול: חבר הכנסת הנדל, קראתי אותך לסדר פעמיים.

רחמים מלול: תודה.

עסאם מח'ול: תפסיק לרקוד על הדם.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, הגיע הזמן שהוא ירד מהבמה.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שתפסיקו את המקהלה המסוכנת הזאת, שמבטאת הלך רוח פאשיסטי, שמנסה לכפות את עצמה על הבית הזה ומנסה לחסל את הדמוקרטיה במדינה הזאת ובבית הזה.

עסאם מח'ול: אתם סכנה לדמוקרטיה, אתם בשורה הזאת – –

נסים זאב: לא שומעים אותך, אתה צועק כל הזמן.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: רבותי, נא להירגע.

עסאם מח'ול: – – אתם סכנה לדמוקרטיה, סכנה לחיים.

עסאם מח'ול: זה מה שאתם.

זאב בוים: אסור לך להיות חבר כנסת על-פי חוק.

עסאם מח'ול: מי שקורא ומטיף להרעבה – –

קריאות: – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת ברכה.

רחמים מלול: חבר הכנסת בוים, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

רחמים מלול: חבר הכנסת בוים, קראתי אותך לסדר בפעם הראשונה.

עסאם מח'ול: – – הוא מקים חממה למתאבדים, הוא מביא לשפיכות דמים, הוא אחראי לשפיכות הדמים, הוא אחראי לכל פעולה.

מיכאל קליינר: היושב-ראש מקשיב לו.

רחמים מלול: אני מקשיב.

רחמים מלול: אם לא תפריע, אני אקשיב.

עסאם מח'ול: אתה תקשיב.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שגם אתה תקשיב.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שההשתלחות הפרימיטיבית שבאה מהשורה הזאת, הגיע הזמן לשים לה קץ – – –

זאב בוים: אתה משת"פ של ערפאת, זה מה שאתה.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להמשיך עם ההשתלחות הזאת, אי-אפשר לקבל את הטרור שאתם עושים כאן.

זאב בוים: סוס טרויאני, זה מה שאתה.

מוחמד ברכה: לך הביתה.

מיכאל קליינר: אולי תלך לעזה?

רחמים מלול: חבר הכנסת ברכה, אני קורא אותך לסדר פעם הראשונה.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: חבר הכנסת קליינר.

רחמים מלול: חבר הכנסת מח'ול, נא לסיים.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל על שר הביטחון שלה, שהודיעה לפני שבועיים שצריך לנעול את העם הפלסטיני עד שימות מרעב, התקפלה ומתחילה להתקפל, ואין מנוס אלא להתקפל ולסגת מהמצור הפושע הזה – –

צבי הנדל: הכול בגללכם.

עסאם מח'ול: – – זאת האמת.

עסאם מח'ול: אתם תראו כמה אתם גמדים עם ההתלהמות שלכם.

עסאם מח'ול: העולם לא יסבול את ההתנהגות הזאת, לא ייתן לכם, אנחנו לא ניתן לכם, העם הפלסטיני לא ייתן לכם, כוחות השלום בישראל לא ייתנו לכם לנהל פשעים נגד העם הפלסטיני.

מיכאל קליינר: אתה מגבה רוצחים.

זאב בוים: תלך לעם הפלסטיני, תלך לרשות הפלסטינית, תלך לפרלמנט הפלסטיני, תשחרר אותנו מנוכחותך, והכול יבוא על מקומו בשלום.

עסאם מח'ול: יש דרך אחת להפסיק עם הכיבוש:

עסאם מח'ול: ללכת למשא-ומתן מהנקודה שבה הוא הופסק, וממנה ללכת הלאה במשא-ומתן עד להשגת שלום – –

זאב בוים: הלאה, הלאה, הלאה, עד שתיחרב מדינת ישראל.

עסאם מח'ול: – – המבוסס על שתי מדינות לשני עמים, ללא כיבוש.

עסאם מח'ול: שני עמים שידעו לחיות ביחד, לא על בסיס ההתלהמות שלכם, אלא על בסיס תוכנית של שלום ורצון חיים של שני העמים.

זאב בוים: הוא רוצה להרוס את המדינה הזאת.

עסאם מח'ול: אתה רוצה להרוס את המדינה.

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גפני, הסתייגות לשם החוק.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש מהכנסת להצביע על ההסתייגות שהגשתי.

משה גפני: אני מבקש שיהיה כתוב בשם החוק "הוראת שעה – פעם רביעית".

משה גפני: עד לאחרונה לא התעניינתי כלל בעניין של הוראת שעה, מכיוון שהבנתי שזה חלק מעבודת הממשלה, ובוודאי מעבודת הכנסת.

משה גפני: יש תקנות לשעת-חירום, יש חוקים בעניין הזה מקום המדינה.

משה גפני: מאריכים אותן כל הזמן בהוראת שעה.

משה גפני: יש הוראת שעה שמאריכים בשנה, בשנתיים, בחמש שנים.

משה גפני: מאריכים.

משה גפני: יש חוק שעבר בשבוע שעבר וקיבלנו התקפות על איך אפשר להעביר חוק הוראת שעה.

משה גפני: ובאמת התחלתי לחשוב, שאולי לא שמתי לב עד היום, אבל אף פעם לא היה דבר כזה.

משה גפני: היום מגיעה לוועדת הכנסת בקשה לשחרור מחובת הנחה, להביא בו ביום הוראת שעה.

משה גפני: התחלתי להתעניין, בכל אופן אני לא כל כך ותיק.

נסים זאב: בתוך פחות מ-24 שעות.

משה גפני: שאלתי את היועצת המשפטית של המשרד: זו הפעם הראשונה שאתם מבקשים הוראת שעה?

משה גפני: היא אומרת: לא, פעם רביעית.

משה גפני: ביררתי את העניין והסתבר שמדובר על חוק אנטי-חוקתי בעליל.

משה גפני: החוק הזה הוא נגד חוק-יסוד: חופש העיסוק, חוק אנטי-חוקתי, בהוראת שעה, בפעם הרביעית.

משה גפני: החוק הזה פוגע בחופש הפרט, פוגע בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, חוק אנטי-חוקתי בעליל לדעת כולם.

זהבה גלאון: אנחנו בעדך.

משה גפני: יש כאלה שטוענים שמדינת ישראל חייבת לחוקק, לא חשוב מה הסיבות, חוק אנטי-חוקתי בעליל בהוראת שעה בפעם הרביעית.

משה גפני: פעם רביעית שיש הוראת שעה של חוק אנטי-חוקתי בעליל.

תמר גוז'נסקי: זה כמו בתקנות הגנה לשעת-חירום.

משה גפני: אמרתי, לא שמעת.

זהבה גלאון: חבר הכנסת גפני, אתה צודק.

זהבה גלאון: אנחנו רוצים להצביע אתך ובעדך.

משה גפני: חברת הכנסת גלאון, אני אוציא מהפרוטוקולים של הכנסת – אני לא יודע מה עמדתך לגבי החוק הזה.

זהבה גלאון: אני נגד החוק הזה.

משה גפני: אני מוכן לעשות לך את השירות, להוציא מהפרוטוקולים ולהראות לך כמה פעמים הצבעת בעד חוקים אנטי-חוקתיים בעליל בהוראת שעה.

משה גפני: את.

זהבה גלאון: אני לא.

משה גפני: עבודת הכנסת רצופה, ואת היית יושבת-ראש סיעה גדולה בקואליציה.

משה גפני: האמיני לי, את תופתעי לראות, גם אני הופתעתי.

משה גפני: לא האמנתי שכל כך הרבה חברי כנסת, מכל הסיעות, הצביעו על הוראת שעה לתקופה כל כך ארוכה, כל כך הרבה פעמים, על חוקים אנטי-חוקתיים בעליל.

אבשלום וילן: האם אתה מוכן מעתה ואילך להצביע נגד על כל חוק אנטי-חוקתי בעליל?

משה גפני: לא.

משה גפני: עכשיו אני אסביר לך את מה שלא הבנת בשבוע שעבר.

משה גפני: יש צרכים חיוניים, ואני לא מביע עכשיו את דעתי על החוק הזה.

משה גפני: לא למדתי אותו מספיק.

משה גפני: הכנסת והממשלה פועלות באופן קבוע, מאז קום המדינה, בחוקים אנטי-חוקתיים בעליל בהוראת שעה, מכורח הנסיבות.

משה גפני: יש מצב נתון – מגיעה תקופה שמתברר שהממשלה לא הספיקה לחוקק חוק ולדון על העניין, ולכן היא מביאה הוראת שעה.

משה גפני: עוברת תקופה, ומגיע המועד, והממשלה והכנסת לא הספיקו לדון על העניין הזה – מביאים פעם נוספת הוראת שעה.

משה גפני: עוברות עוד שנה ועוד שנתיים, ומביאים פעם נוספת הוראת שעה.

תמר גוז'נסקי: אין דבר יותר קבוע מדבר זמני.

משה גפני: אבל הכנסת עושה את זה.

משה גפני: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני רוצה שנזכור את זה כולנו, גם חברת הכנסת גלאון.

משה גפני: אני אביא לך את הנאומים מהשבוע שעבר כאן על הוראת שעה.

משה גפני: אני מקווה שכל אחד יביע את דעתו לגבי כל חוק.

משה גפני: אנא מכם, תהיו כנים, ישרים, תביעו את עמדתכם על כל חוק, אבל אל תיתלו בחוק אנטי-חוקתי או בהוראת שעה; אלה מעשים של כל יום שלפעמים אתם מצביעים נגד ולפעמים מצביעים בעד.

משה גפני: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברות וחברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

דליה רבין-פילוסוף: בשלב ראשון נצביע על ההסתייגות לשם החוק של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה בעד היא בעד ההסתייגות, הצבעה נגד היא נגד ההסתייגות.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 14 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, מ' ברכה וע' מח'ול לסעיף 1 לא נתקבלה.

דליה רבין-פילוסוף: ההסתייגות נפלה ברוב של 14 חברי כנסת תומכים, 24 מתנגדים ואין נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצבעה על ההסתייגות השנייה, של חבר הכנסת משה גפני.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 25 נגד – 14 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת מ' גפני לסעיף 1 נתקבלה.

דליה רבין-פילוסוף: ההסתייגות התקבלה ברוב של 25 חברי כנסת תומכים, 14 מתנגדים ואין נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצבעה על שם החוק, עם ההסתייגות של חבר הכנסת גפני.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 6 בעד שם החוק – 25 נגד – 14 נמנעים – אין שם החוק, עם ההסתייגות של חבר הכנסת מ' גפני, נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: שם החוק, עם ההסתייגות של חבר הכנסת גפני, התקבל ברוב של 25 חברי כנסת תומכים, 14 מתנגדים ואין נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1.

דליה רבין-פילוסוף: בשלב ראשון אנחנו מצביעים על ההסתייגות של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 13 נגד – 22 נמנעים – 1 ההסתייגות של חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, מ' ברכה וע' מח'ול לסעיף 1 לא נתקבלה.

דליה רבין-פילוסוף: ההסתייגות נפלה ברוב של 22 חברי כנסת מתנגדים, 13 בעד ונמנע אחד.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 25 נגד – 12 נמנעים – 1 סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: סעיף 1 כלשון הוועדה התקבל ברוב של 25 תומכים, 12 מתנגדים ונמנע אחד.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דוד אזולאי, האם לעבור להצבעה בקריאה שלישית?

דליה רבין-פילוסוף: הודעה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

זאב בוים: אי-אפשר באמצע ההצבעה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אנחנו מבקשים לראות בהצבעה הזאת הצבעת אי-אמון.

זהבה גלאון: זה חוק מחפיר מבחינתנו.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: הודעה לחבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשם סיעות חד"ש, רע"ם, המפלגה הלאומית הערבית, בל"ד ותע"ל, אנחנו מבקשים לראות בהצבעה על הוראת השעה הזאת הצבעת אי-אמון בראש הממשלה, כי ההוראה הזאת היא הוראה מחפירה ואנטי-דמוקרטית ואנטי-חוקתית, חבר הכנסת גפני.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה, חבר הכנסת ברכה.

דליה רבין-פילוסוף: הודעה לממשלה.

דליה רבין-פילוסוף: כבוד השר שרנסקי, בבקשה.

נתן שרנסקי: בשם הממשלה, אני מבקש לראות בהצבעה הזאת הצבעת אמון בממשלה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת פינס, ארבעה שרים קיבלתם.

נעמי חזן: האם השר שרנסקי מוסמך לדבר בשם ראש הממשלה?

צבי הנדל: זו ממשלה רצינית.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דליה רבין-פילוסוף: ההצבעה היא בעד ונגד החוק בקריאה שלישית.

דליה רבין-פילוסוף: מי שמצביע בעד, תומך בחוק בקריאה שלישית ומצביע אמון בממשלה.

דליה רבין-פילוסוף: מי שמצביע נגד, מצביע נגד החוק בקריאה שלישית ואי-אמון בממשלה.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 26 נגד – 12 נמנעים – אין חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון מס' 5), התשס"א–2001, נתקבל.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ברוב של 26 חברי כנסת תומכים, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום: אנטישמיות והכחשת השואה בתקשורת הערבית – של חברי הכנסת אבשלום וילן, יוסף לפיד, זבולון אורלב ועבד-אלמאלכ דהאמשה.

דליה רבין-פילוסוף: ההצעות לסדר-היום נדונו ב-22 במאי 2000.

דליה רבין-פילוסוף: יפתח את הדיון חבר הכנסת אבשלום וילן.

דליה רבין-פילוסוף: בבקשה.

אבשלום וילן: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הסכסוך ההיסטורי בינינו לבין העולם הערבי מסביבנו הוא סכסוך שנמשך יותר מ-100 שנה.

אבשלום וילן: העובדה היא, שלאחר מלחמת יום כיפור, בהסדרי ביניים ובהסכמי שלום שהתחילו בשנת 1978 – אנחנו נמצאים כרגע אולי בעיצומו של המאבק בקטעו האחרון.

אבשלום וילן: אנחנו מגיעים לשלב של – כך אני מקווה – השלמת עמי ערב עם עובדת מציאותנו כאן וחיינו כאן באזור הזה.

אבשלום וילן: זוהי השלמה קשה וכואבת.

אבשלום וילן: איש לא מכיר בנו בכוח הזכות, אלא בכוח הנסיבות הפוליטיות והעובדות המדיניות.

אבשלום וילן: ובכל זאת, כפי שאמרנו בדיון שהתקיים לפני כמעט שנה, הכרה הדדית פירושה הכרה גם בסבלו ובכאביו של האחר.

אבשלום וילן: הנושא של הכחשת השואה והאנטישמיות בעולם הערבי – כפי שהצגנו אותו גם בישיבת הוועדה המיוחדת ולאחר מכן גם במליאה – הוא נושא חשוב.

אבשלום וילן: הייתי מרחיב אותו – העובדה שעד היום בספרי הלימוד של חלק גדול ממדינות ערב, וגם של הרשות הפלסטינית, מוצגת ישראל כפי שהיא מוצגת, כאויב, כאכזר, ובצורה דמונית, איננה תורמת לחינוך בארצות ערב ולחינוך הפלסטיני.

אבשלום וילן: היא איננה תורמת לדו-קיום ולחיים המשותפים פה באזור.

אבשלום וילן: אינני יכול להיות נקי גם בצד שלנו, ולצערי בשוליים הסוערים שלנו, גם שם יש הרבה מאוד מה לעשות בתחום החינוך לשלום, אבל הפרופורציה היא ללא השוואה.

אבשלום וילן: גם האגף הימני במדינת ישראל מחנך לשלום כתפיסת עולם ערכית, מחנך לא לשנאה, אלא להכרה באחר על כל מורכבותה.

אבשלום וילן: הוויכוח הוא ויכוח פוליטי.

אבשלום וילן: לצערי – ואמרתי קודם שזה בשוליים – יש אצלנו כמה מקומות שמחנכים לשנאה, בעיקר על רקע האלמנט העדתי שקשור לעניין.

אבשלום וילן: ואני במאמר מוסגר אומר, שאנחנו צריכים לטפל בזה, ואנחנו מטפלים בזה.

אברהם רביץ: יש גם סיעה בכנסת שמטפחת שנאה, לא אתם.

אבשלום וילן: אני מסכים אתך.

אבשלום וילן: אם התכוונת לסיעת שינוי, שמטפחת שנאה כנגד המפלגות החרדיות.

אבשלום וילן: אני חושב שאתה צודק.

אבשלום וילן: אני חושב שחלק גדול מהוויכוח הגדול בין מרצ לשינוי נעוץ בדיוק בנקודה הזאת.

אבשלום וילן: אנחנו לא כופרים רגע אחד בזכות

אבשלום וילן: כם הלגיטימית להתארגן כמפלגה פוליטית וללחום על ה"אני מאמין" שלכם ועל האינטרסים שלכם.

אבשלום וילן: יש לנו ויכוח אתכם לגביהם, ולא על עצם הלגיטימיות.

אבשלום וילן: במובן הזה סיעת שינוי היא מאוד בעייתית, אתה צודק.

אבשלום וילן: אבל אני רוצה לחזור, ברשותכם, לנושא.

דליה רבין-פילוסוף: אתה צריך לסיים.

אבשלום וילן: אני חושב שניתן לטפל בנושא דרך הידברות, והעובדה שגם השמאל הישראלי וגם המרכז וגם הימין חוברים יחדיו בנושא היא הנותנת.

אבשלום וילן: אני חושב שאנחנו עומדים לפתוח בדיאלוג אמיתי עם הרשות הפלסטינית ועם מדינות ערב כדי להביא לשינוי הזה, לא רק בתחום הכחשת השואה ובתחום האנטישמיות – אני חושב שעל כך אין לאיש ויכוח – אבל גם בתחום החינוך, הכרת האחר, קבלת האחר והשונה, ובעיקר החינוך לשלום ולחיים משותפים כאן באזור.

אבשלום וילן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יוסף לפיד – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, המפתח לשלום הוא לא בהסכם פוליטי.

זבולון אורלב: המפתח לשלום טמון בראש ובראשונה בחינוך.

זבולון אורלב: החינוך הוא המעצב את התרבות, את הדעה, את ההשקפה ואת ההתנהגות של בני אדם.

זבולון אורלב: ממחקר שנעשה על-ידי המכון למעקב אחר השפעת השלום ומדבריו של ד"ר איתמר מרכוס, שבדק במחקר משווה 140 ספרי לימוד בעולם הערבי – בסוריה, בירדן וגם ברשות הפלסטינית למדנו דברים קשים.

זבולון אורלב: במחקר נחשף, כי בספרי הלימוד מתוארים היהודים כגזענים במהותם ומהווים סכנה לאומה הערבית, וכי ליהודים אין עבר והיסטוריה, ועל כן אין להם שום זכות להיות כאן בארץ-ישראל.

זבולון אורלב: בספרי הלימוד הערביים יש, לצערנו, גילויים קשים מאוד וחמורים של אנטישמיות, הכחשת השואה, שנאת היהודים והסתה בוטה כלפי הציונות.

זבולון אורלב: במאמר מוסגר אני גם רוצה לנצל במה נכבדה זו כדי לומר לעמיתי חבר הכנסת עסאם מח'ול, ששמעתי שאתמול הוא כינה את הכתר על רמאללה כמחנה ריכוז, שהוא פוגע בעצב חשוף מאוד של העם היהודי, ובל יהין ובל יעז לשאת לשווא את שמה של השואה.

זבולון אורלב: אז תכננו להשמיד, להרוג ולאבד את העם היהודי בגלל היותו יהודי.

זבולון אורלב: אין לזה שום קשר ואין לזה שום דמיון למאבק על הביטחון שלנו, שבמסגרתו יש סגר או כתר על רמאללה.

זבולון אורלב: יש סוגים רבים של אנטישמיות בספרי הלימוד ברשות הפלסטינית, ואני רוצה למקד אותם למעשה – מפאת קוצר הזמן – בשני סוגים של אנטשימיות.

זבולון אורלב: האחד – היהודים במהותם הם רעים, באמונתם הם גזענים, וכתוצאה מכך הם סכנה לאומה הערבית, ומלת המפתח היא סכנה, ואתם יודעים מה צריכים לעשות כלפי סכנה.

זבולון אורלב: הסוג השני – החינוך לאנשטימיות ברשות הפלסטינית הוא, שליהודים אין עבר ואין היסטוריה, הם אינם עם, ואין ביניהם קשר.

זבולון אורלב: שני המוקדים הללו מבוססים על אנטישמיות.

זבולון אורלב: מצד אחד, כאמור, אנחנו מהווים סכנה, ומצד שני, אין לנו זכות לחיות כאן.

זבולון אורלב: בספרים הירדניים והפלסטיניים נאמר, שיש להיזהר מהיהודים, מפני שהם רמאים ובוגדנים.

זבולון אורלב: רמאות וחוסר נאמנות אופייניים ליהודים, וכתוב באחד הספרים: אני לומד משיעור זה, שהיהודים הם אויבים לנביאים וכו'.

זבולון אורלב: אלו מסרים שחוזרים על עצמם בהרבה מקומות.

זבולון אורלב: כשמגיעים לאמונה של היהדות, יש ממד נוסף, וכאן הם מרבים להגדיר את האמונה של היהודים כאמונה גזענית, ואפילו כנאצית.

זבולון אורלב: בספר לימוד פלסטיני יש קטע על כל התנועות של המאה ה-20, ומגיעים לנושא הגזענות במאה ה-20, ובו יש תיאור ארוך מאוד של גזענות: "השטן גרם לאנשים רבים, שמעשיהם – – – ואלו הם היהודים".

זבולון אורלב: אחרי כל קטע שמדבר על גזענות, היהודים מובאים כדוגמה לגזענות.

זבולון אורלב: בספר לימוד פלסטיני נאמר: "תחושת עליונות גזעית היא לב הציונות, הפאשיזם והנאציזם".

זבולון אורלב: ובכן, האמונות של היהודים מובאות כאמונות גזעניות המקבילות לנאציזם.

זבולון אורלב: הם פוגעים יותר באמונות היהדות, כשהם מביאים לפעמים קטעים מזויפים, כאילו הם מהמקורות שלנו.

זבולון אורלב: לדוגמה, בספר לימוד פלסטיני הם ממציאים ציטוט מהתלמוד, וזאת כדי להוכיח שהיהדות היא דת גזענית.

זבולון אורלב: בין היתר כתוב שם: "אלו שאינם יהודים הם חזירים", כך לדברי ספרי הלימוד הפלסטיניים כתוב במקורות שלנו, "שבראם אלוהים בצורת אדם, כדי שיהיו לשירות היהודים, ואלוהים ברא את העולם למען אלה, למען היהודים".

זבולון אורלב: אתם מאמינים?

זבולון אורלב: זה כאילו ציטוט מהתלמוד, שמובא בספר ירדני פלסטיני.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

זבולון אורלב: מאחר שאני צריך לקצר, אני אומר שיש עוד הרבה מאוד ציטטות לגבי הנושא של הכחשת השואה, לגבי שלילת הציונות.

זבולון אורלב: רבותי, מי שבנה את הסכם אוסלו ובנה שם ועדה למניעת הסתה יודע שהוועדה הזאת לא התכנסה, לצערנו, באופן רציני, לא טיפלה, ומי שהזניח את הנושא החשוב של ספרי הלימוד ומה שמתרחש בתקשורת ובמסגדים אוכל היום פרי באושים של אינתיפאדה.

זבולון אורלב: ותיקון המצב הוא, שאין ואי-אפשר לשבת לדבר עם הפלסטינים עד שיקבלו על עצמם מעבר להפסקת הטרור והלחימה גם שינוי יסודי בספרי הלימוד, שינוי יסודי בתקשורת, שינוי יסודי בנאמר במסגדים והפסקה של ההסתה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהמאשה – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני שהיושבת-ראש קראה בשמי היא קראה בשמו של חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה – הוא איננו כאן.

מיכאל קליינר: אחרי היא קראה בשמו של חבר הכנסת עזמי בשארה – הוא איננו כאן.

מיכאל קליינר: יש לי השערה, שגם חבריהם לא יהיו כאן, כי הנושא הזה, נראה שיש להם בעיה אתו.

מיכאל קליינר: הרי בכל דבר יש להם מה להגיד, אבל מהנושא הזה הם ברחו, כי מה הם יגידו?

מיכאל קליינר: מה, הם לא יודעים?

מיכאל קליינר: הם לא קוראים את ספרי הלימוד של סוריה ושל ירדן ושל הרשות, וחבר הכנסת אורלב, גם של מצרים, שלא הזכרת – –

זבולון אורלב: נכון.

מיכאל קליינר: – – והם כולם נראים כמו ספרי הלימוד בגרמניה של שנות ה-20 וה-30, אותן קריקטורות, אותן אמירות, אותה שנאת יהודים, אותה הסתה נגד יהודים; אז מה הם יגידו כאן?

מיכאל קליינר: מה יגיד כאן חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, מה, הוא לא יודע שתוכנית השלבים היא המשך הפתרון הסופי בדרכים אחרות?

מיכאל קליינר: מה, הוא לא יודע שהספר הנפוץ ביותר ברשות הפלסטינית, רב-המכר מספר אחת חודשים אחרי חודשים, בשכם וברמאללה ובעזה, הוא "מיין קאמפף" של אדולף היטלר, מתורגם לערבית?

מיכאל קליינר: מה, הם לא יודעים שלפני מלחמת ששת הימים רדיו מצרים יומם ולילה אמר: תתכונו, הדגים בים התיכון, הנה עוד מעט היהודים מגיעים ותאכלו אותם?

מיכאל קליינר: מה, הם לא מכירים את ההשוואות לחרק, את הדה-לגיטימציה, את הציטטות מ"דר-שטירמר", שבאות אחרי כן לידי ביטוי בקריאות: אידבח אל-יהוד, בעזה וגם באום-אל-פחם?

מיכאל קליינר: אז מה הם יבואו, מה הם ישבו, מה הם יגידו, מה הם יקשיבו.

מיכאל קליינר: אני שואל תמיד, או שאלנו כולנו, את הדור של ההורים, של הסבים, למה לא ראיתם את הכתובת על הקיר?

מיכאל קליינר: למה לא שמעתם אותה צועקת מכל קירות אירופה, מה, לא קראתם את "מיין קאמפף", מה הופתעתם, הרי הכול נאמר, הכול נכתב, הכול הזהירו, איך התעלמתם?

מיכאל קליינר: אני חושב, שהלקח של הדיון הזה צריך להיות היום, לא להתעלם מהכתובת על הקיר גם אם לא נעים לראות אותה, גם אם המסר לא נעים.

מיכאל קליינר: המטרה שלהם היא, שאנחנו לא נהיה כאן, אחרת למה מדינות כמו אירן או עירק, שאין להן שום גבול אתנו, חותרות להשגת נשק גרעיני?

מיכאל קליינר: מה זה הג'יהאד הזה שקורא למלחמת מצווה כנגד כל מי שאיננו מוסלמי?

מיכאל קליינר: ומה זו העמידה – אחרי שברק נתן להם את הוויתורים בקמפ-דייוויד, מה העמידה הזאת על זכות השיבה אם לא הרצון שלא תהיה כאן מדינה יהודית, אם לא הרצון לממש את תוכנית השלבים, שהיא, כמו שאמרתי, המשך הפתרון הסופי בדרך אחרת?

מיכאל קליינר: אנחנו צריכים להיות ערים, אנחנו צריכים להסיק את המסקנות וצריכים לדעת, שנורא היינו רוצים להיות כאן רק בכוח הזכות, כי יש לנו הזכות הזאת.

מיכאל קליינר: אבל אם לא נהיה כאן גם בזכות הכוח שלנו ובזכות יכולת העמידה שלנו, כוח הזכות בלבד לא יעמוד לנו.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת עזמי בשארה – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת מאיר פרוש.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, הייתי כאן על הבמה הזאת וכמה פעמים העליתי רעיון כללי, שבגלל המצב שהתהווה נראה שיש הכרח לעשות שלום עם הפלסטינים וגם להגיע לידי פשרות.

אברהם רביץ: אבל מתוך לימוד העניין, אני חושב שאנחנו פספסנו את הבעיה האמיתית, ומשום כך אני חושב שאיזה הסכם פשוט לא יצלח.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר למה אני מתכוון.

אברהם רביץ: הבעיה האמיתית, כפי שהיא באה לידי ביטוי פעמים רבות, היא לא בעיית המנהיגים, או מציאת הנוסחה המתאימה או הוויתורים המתאימים לצד הפלסטיני.

אברהם רביץ: הבעיה האמיתית היא, שמולנו – ואני לא מדבר על מנהיגים, אני דווקא מדבר על העם.

אברהם רביץ: כולם אומרים כאן, העם הוא טוב, העם רוצה שלום, אבל יש כמה מנהיגים או קבוצות טרוריסטיות שלא מוכנים.

אברהם רביץ: זאת לא האמת.

מיכאל קליינר: נכון מאוד.

אברהם רביץ: האמת היא, שהעם בכללותו – להיפך, יש קבוצות יחידות שהצליחו להשתחרר או להתעלות והן רוצות שלום, אבל העם הפלסטיני ברובו איננו רוצה שלום אמיתי עם העם היהודי כאן בארץ-ישראל.

אברהם רביץ: ולכן, כדי להגיע לשלום, לא אכפת לי שיחתמו על הסכם כזה או אחר אם זהו ההכרח, אבל חייבים להגיע למצב, שהעם הפלסטיני יפנים את זה, יקבל את זה, יחיה עם זה ויאמין בזה.

אברהם רביץ: וזה לא עניין לחתימות ולהסכמים, זה עניין – כמו שאמר חבר הכנסת זבולון אורלב – של חינוך של שנים רבות.

אברהם רביץ: שנים רבות, אם בכלל.

אברהם רביץ: אני רוצה להאמין שכן אפשר להגיע לזה, אבל זה לא בדרך הטבע, שבתוך פרק זמן קצר של חודשים או אפילו שנים ספורות יהיה אפשר לעשות את המהפך האידיאולוגי, ההשקפתי, הרגשי, אצל העם הפלסטיני, לקבל את היהודים פה בארץ-ישראל כעם שיש לו עצמאות.

אברהם רביץ: זה לא הולך כך.

אברהם רביץ: אמרתי, ואני חוזר ואומר, אינני יודע להעריך כמה זמן, אבל מדובר בעשרות שנים, אולי 20 שנה.

אברהם רביץ: ויש כמובן שאלה, מה עושים בפרק הזמן הזה של 20 השנים הללו, איך עוברים אותן, איך מגיעים לידי מצב שהעם הפלסטיני יתחיל לחנך את עצמו נגד שנאת יהודים?

אברהם רביץ: זה לא דבר פשוט.

אברהם רביץ: שנאה היא אחד הדברים המתוקים ביותר לאלה שאוהבים לשנוא.

אברהם רביץ: ואני אומר לכם – אמרתי זאת קודם בקריאת ביניים – יש גם בינינו, בתוכנו, יש לנו כאן תרבות של שנאה, שמחפשים את מי לשנוא; היום עושים זאת לחרדים.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

אברהם רביץ: אני מסיים, גברתי.

אברהם רביץ: לכן, מוסר ההשכל של אותם ציטוטים שהביאו כאן קודם וכולנו מכירים אותם, מוסר ההשכל הפרקטי הוא, שכל הסדר שיבוא לכאן חייב להיות מותנה במהפך חינוכי, השקפתי, רגשי, רב-שנים, כדי שבאמת יהיה לנו עם מי לשבת כשכנים ראויים.

אברהם רביץ: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת גדעון עזרא – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בנימין אלון – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ישראל כץ – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מיכאל איתן – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רוני מילוא – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מוחמד כנעאן – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דוד אזולאי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נחום לנגנטל – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברי הכנסת תאופיק חטיב, יוסף פריצקי, עסאם מח'ול, מקסים לוי, שירי ויצמן, חיים כץ.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה לומר בצורה חד-משמעית, שאני נגד כל טיעון או טענה שיש בהם משום הכחשת השואה.

האשם מחאמיד: אני נגד הכחשת סבלו של כל עם בעולם, כי אני חושב שמי שמכחיש את הסבל ההיסטורי ואת ההיסטוריה של הסבל של עם כתוצאה ממדיניות נאצית, אין לו מה להלין כאשר הוא סובל בעצמו.

האשם מחאמיד: לכן, חד-משמעית, אני נגד כל הטיעונים האלה.

האשם מחאמיד: לדעתי, הכחשת השואה אינה נושא לדיון.

האשם מחאמיד: השואה היתה.

האשם מחאמיד: כולנו יודעים שהיא היתה.

האשם מחאמיד: הנאצים שרפו, הרגו, רצחו עמים, וביניהם בני העם היהודי.

האשם מחאמיד: אבל, גברתי היושבת-ראש, חייבים להיות אוניברסליים בהבנת הסבל.

האשם מחאמיד: שלא אובן לא נכון – אני לא משווה ואני לא רוצה להשוות שום דבר למה שעשו הנאצים, אבל אני אומר, באופן אוניברסלי אסור להתכחש לצלם אנוש גם בתקשורת העברית, ואני אביא כמה דוגמאות.

האשם מחאמיד: אומרים: טול קורה מבין עיניך.

האשם מחאמיד: מה שקורה היום בקשר לפלסטינים ולסבלם של הפלסטינים הוא הרעבה, הרג, השפלה.

האשם מחאמיד: כל זה נופל תחת הכותרת, שאתמול הסברתי אותה בתור שורש המלה "כיתור", השורש כת"ר – "כתר", שזה לא מתאים בכלל.

האשם מחאמיד: כתר הוא דבר נעלה, דבר נשגב.

האשם מחאמיד: כיתור הוא עניין שיש בו הרעבה, שיש בו השפלה, ואני לא מספר סיפורים.

האשם מחאמיד: ראיתי במו עיני איך משפילים אנשים.

האשם מחאמיד: יש איזה בית-מרחץ למלים, או מכבסת מלים, כמו "מצאו את מותם", "פעילי 'תנזים'".

האשם מחאמיד: מדברים על "תנזים".

האשם מחאמיד: בערבית "תנזים" זה תכנון.

האשם מחאמיד: היום הרסו בית במג'ד-אל-כרום, היום הרסו בית של מוחמד מאנע.

האשם מחאמיד: כשאומרים: פעילויות מחאה נגד כיבוש, קוראים להן התפרעויות, הפרות סדר, כאילו שהכיבוש הוא סדר.

האשם מחאמיד: מתנחלים לוקחים את החוק לידיים, כאילו שיש חוק שהם לוקחים לידיים.

האשם מחאמיד: התקוממות נגד כיבוש הופכת למעשה אלימות.

האשם מחאמיד: הכחשת זכויות העם האחר היא פתאום לגיטימית.

האשם מחאמיד: אגב, אני מאוד חושש ומודאג משרת החינוך לימור לבנת.

האשם מחאמיד: איזה דור יהודי יצמח עכשיו בבתי-הספר תחת שרה שאני יודע לאן היא תוביל, למה היא רוצה לחנך.

האשם מחאמיד: החינוך ההומני-האוניברסלי יחסר לנו מאוד, ויקום לנו דור יהודי-ישראלי אשר יתכחש לסבלם של האחרים כפרטים, כאינדיבידואלים וכעמים.

האשם מחאמיד: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברי הכנסת יוסף פריצקי, עסאם מח'ול, מקסים לוי, ויצמן שירי, חיים כץ, מוחמד ברכה, צבי הנדל, יובל שטייניץ.

תאופיק חטיב: כבוד היושבת בראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אכן הכחשת השואה והכחשת כל המעשים הזוועתיים שהיו הן דבר נורא, אף שיש לי בעיה עם המושג אנטישמיות, כי כאשר מדובר באנטישמיות זה נגד השמים, וכאשר מדברים על הערבים נגד השמים זה קצת מעוות.

תאופיק חטיב: אולי רצו להגיד שבתקשורת הערבית יש משהו נגד היהודים.

תאופיק חטיב: אבל אם מדובר באנטישמיות, שוכחים שיש גם שותפים לשם שמיות.

מיכאל קליינר: וכל היהודים מתעלמים מזה.

תאופיק חטיב: אכן הכחשה, אמרתי, היא דבר נורא, ולא נראה לי שהיא עוזרת למישהו, גם לא לפלסטינים, שחשבו שדרך ההכחשה יוכלו אולי להביא למודעות את סבלם שלהם עצמם ואת הטרגדיה הפלסטינית שהיתה ב-1948 וב-1967.

תאופיק חטיב: כמי שביקר במחנות ההשמדה וראה את מה שאירע – אני לא חושב שזה דבר שיכול להועיל למישהו.

תאופיק חטיב: אבל, רבותי, בין הכחשה ודיבורים לבין מעשים יש מרחק גדול מאוד.

תאופיק חטיב: דיברו פה החברים על מה שמתרחש היום בערי הגדה המערבית, ואני שמעתי את הערותיו של חבר הכנסת הנדל על-אודות טרור או רציחות, משהו כזה.

תאופיק חטיב: נכון שכאשר נרצח אדם או נפגע, נפצע, זה דבר גרוע, זה דבר איום.

תאופיק חטיב: אבל כאשר מדובר, ועל כך אנחנו מדווחים בכל כלי התקשורת של העולם, לא רק של ישראל, בוודאי גם של ישראל, כאשר מדובר בהרעבה טוטלית של 220,000 תושבים והרעבה חלקית ומצור על כל ערי וכפרי הגדה, זה נראה לי – – –

אברהם רביץ: הרי אפשר לגמור בדקה את העניין.

אברהם רביץ: למה שלא יפסיקו את היריות.

תאופיק חטיב: אמרתי את זה.

תאופיק חטיב: אמרתי שאפשר להפסיק את היריות ולהפסיק את המצור, אבל כדי להפסיק את היריות גם צריך להפסיק את הכיבוש, ולא נראה לי שאפשר להפסיק בדקה את כל העניין הזה.

תאופיק חטיב: זה קצת מסובך.

אברהם רביץ: מנהלים משא-ומתן אחר כך.

מיכאל קליינר: הרי לפני שהתחילו היריות ברק הציע הצעות באמת מרחיקות לכת.

צבי הנדל: אין הרעבה.

צבי הנדל: נותנים להם להכניס אוכל.

תאופיק חטיב: אילו ידעתי ששני חברי הכנסת המכובדים שפונים אלי עכשיו ואומרים שברק הציע, יכולים לעלות כאן ולהצהיר שהם מסכימים להצעות של ברק – אני הייתי חותם מייד.

מיכאל קליינר: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת קליינר, תודה.

תאופיק חטיב: ברק הציע, וכולנו ידענו ויודעים, וגם הוא ידע שהוא לא יכול להעביר את זה בשום מקום, לפחות לא בכנסת.

תאופיק חטיב: הוא היה יכול לקבל את תמיכתם של חלקים קטנים בכנסת.

תאופיק חטיב: אז יש בעיה גם בציבור – – –

מיכאל קליינר: לכן התחילו לירות.

תאופיק חטיב: אגיד לך, ובכנות, שכאשר מגיעים למצב של מבוי סתום, שאין שום ברירה, אז מתחילים לא לירות, מתחילים באבנים.

תאופיק חטיב: אבל בהידרדרות מסוימת מגיעים ליריות, ורואים שהגיעו גם ליריות.

תאופיק חטיב: אני מקווה שלא נגיע לעוד יותר גרוע.

תאופיק חטיב: אולי אפשר להתחיל לעצור את זה.

תאופיק חטיב: אבל אם מגיעים ליותר גרוע – כבר אין על מה לדבר.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

תאופיק חטיב: אסיים במשפט אחד אופטימי.

תאופיק חטיב: עד עכשיו דיברנו בכל הפסימיות האפשרית.

תאופיק חטיב: אני חושב שצריך לשנות משהו בתפיסה היהודית והערבית, וכבר אמרתי זאת.

תאופיק חטיב: צריכים להסכים ששני העמים חיים כאן וצריכים לחיות כאן.

תאופיק חטיב: צריך למצוא את הדרך איך אפשר לחיות כאן זה ליד זה ולא זה במקום זה.

תאופיק חטיב: אם על זה מתחילים לחשוב ולדון – אולי אפשר להסכים.

תאופיק חטיב: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יוסף פריצקי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ויצמן שירי.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת חיים כץ.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מוחמד ברכה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת צבי הנדל.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יובל שטייניץ.

עסאם מח'ול: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהכחשת השואה מכל סיבה שהיא ובכל מקום שהוא היא דבר בלתי נסבל, היא דבר מסוכן, ויש בכך אמירה פוליטית אידיאולוגית מסוכנת ביותר, שקובעת שלא רוצים ללמוד את הלקחים שצריך ללמוד מהשואה, מקורבנות השואה, מהמחיר האנושי הכבד של עשרות מיליוני קורבנות, שנפלו לשווא, טרף להתנשאות גזענית, טרף להפצת שנאה, שנאת שווא בין עמים, טרף לכוחניות שלא יודעת גבולות.

עסאם מח'ול: אני חושב שהלקחים האלה אסור לוותר עליהם, כי אי-אפשר להרשות שהמחיר הזה ששולם יהיה לשווא – ושילם אותו גם העם היהודי בצורה בלתי נסבלת – אי-אפשר לתת למחיר הזה להיות לשווא, ואי-אפשר לנסות לבדוק מחדש את האופציה הזאת.

עסאם מח'ול: המסקנה המרכזית, כאשר אנחנו מתייחסים לשואה וכאשר אנחנו מתייחסים לאנטישמיות, היא, שצריך להילחם בכל תופעה גזענית, בכל כוחניות בלתי מרוסנת, בכל התנשאות של עם על עם אחר, בכל תוקפנות ובכל זריעת שנאה, שנאת שווא, שנאה שאיננה מבוססת אלא על מיתוסים מנוולים ומיתוסים שאפשר רק להיפטר מהם.

עסאם מח'ול: אני חושב, שעשרות שנים אחרי השואה, כאשר אנחנו צריכים להתייחס לזכרה של השואה, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, מה הם הלקחים שנלמד ממנה, מה הדברים שאסור לתת להם להתרחש.

עסאם מח'ול: אנחנו צריכים להגיד שלא נסלח, לא נשכח ולא נאפשר שתופעות מסוג זה יחזרו על עצמם גם בקטן.

עסאם מח'ול: אני אומר את הדברים כי אני גדלתי בתנועה פוליטית שבה התחנכתי במחיצתם של ניצולי שואה, של פרטיזנים שלחמו בהרי יוון, בהונגריה, בגרמניה, בברית-המועצות.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

עסאם מח'ול: אני חושב שהלקח הבסיסי שלמדתי מהאנשים הגיבורים האלה הוא, שאסור להשתמש בשואה כדי ללבות גזענות ושנאת עמים, אלא צריך להשתמש בזכר השואה כדי להיאבק בכל תופעה גזענית, בכל תופעה פאשיסטית, כי פאשיזם יכול לצמוח בכל מקום אם ייווצרו התנאים המתאימים.

עסאם מח'ול: לכן אנחנו צריכים להיות זהירים.

עסאם מח'ול: זה תפקיד, זו צוואה שכולנו צריכים לקיים אותה אם אנחנו כנים בכיבוד זכרה של השואה ובלקחים שצריך ללמוד ממנה, וצריך להיאבק נגד התופעות האלה בכל מקום, בכל עת, גם עכשיו וגם בעתיד.

עסאם מח'ול: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מקסים לוי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ויצמן שירי – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת חיים כץ – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת מוחמד ברכה – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

דליה רבין-פילוסוף: הודעה למזכירות הכנסת.

דליה רבין-פילוסוף: סגן המזכיר, בבקשה.

ד' לב: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, הצעת חוק-יסוד: החקיקה.

ד' לב: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת הנדל, בבקשה.

צבי הנדל: גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, החליט יחד עם חתימת הסכם אוסלו להקדיש שנה בכל בתי-הספר בישראל לנושא השלום.

צבי הנדל: הוא הבין, ששנאה של שנים, יריבות של דורות לא יכולה להימחק בהינף קולמוס.

צבי הנדל: שנה שלמה וספרי לימוד חדשים מאז ועד היום נכתבו על מנת שילדי ישראל יתחנכו בכיוון חשיבה חדש.

צבי הנדל: הוא ידע את הקשיים.

צבי הנדל: הוא גם קבע בתהליך תחנות.

צבי הנדל: גם היה ברור לו, שאם לא יעמדו בהסכמים – ולהערכתי, הוא לא העלה בחלומותיו השחורים ביותר שנגיע למצב שהגענו – יש תחנות ואפשר לעצור, אפשר לסגת לאחור.

צבי הנדל: לעומתו, ייבדל לחיים טובים וארוכים יוסי ביילין, למשל, נכנס לעניין הזה במין משיחיות, כאילו זו דת, מין אמונה עיוורת, והוא חשב שהכול יימחק ביום אחד, פתאום אהבה תשרור בארץ.

צבי הנדל: והוא דחף אותנו.

צבי הנדל: בעיני הוא מהאדריכלים הראשיים של ההליכה המטורפת להסכמים האלה.

צבי הנדל: הוא היה הדוחף, המשכנע, המחשק של כל ממשלה שהיתה מאז ועד היום.

צבי הנדל: והתוצאות נראות לעין.

צבי הנדל: הצד השני לא רק שלא ניסה לעשות תיקונים בספרי הלימוד, אלא בינתיים הוא הקים רדיו, טלוויזיה, מוסדות חינוך מסודרים.

צבי הנדל: וספרי הלימוד מחנכים לשטנה ולשנאת יהודים עשרות מונים ממה שהיה לפני כן.

צבי הנדל: וכל הפוליטיקאים, היותר-גדולים והיותר-קטנים, משתמשים בכל כלי התקשורת כדי להסית בצורה הפרועה ביותר והגסה ביותר כנגד מי שכביכול אמורים לנהל אתם משא-ומתן ולחתום על הסכם שלום.

צבי הנדל: הצער הגדול ביותר – מעבר לצער הזה עצמו, שהוא כבד – הצער הגדול ביותר הוא דווקא על מה שקרה לנו בינינו לבין ערביי ישראל.

צבי הנדל: שנים חיינו חיי שכנות טובה, סבירה, חיי אזרחים שלווים, איש-איש עבד לפרנסתו, ומאז נכנסנו לעימות הזה, מאז הבאנו את ערפאת לכאן ומאז ההסתה הפרועה – ואותו רדיו ואותה טלווזיה גם ערביי ישראל שומעים.

צבי הנדל: בסופו של דבר, חברי הכנסת שנמצאים כאן מטעמם חייבים להצדיק את הכיוון וההסתה והקרע שנוצר בינינו לבין ערביי ישראל, שמלובה יום-יום, שעה-שעה, על-ידי רוב הנציגים להם כאן בבית הזה.

צבי הנדל: ההסתה היא בראש ובראשונה כי נתנו להם לא רק רובים, אלא נתנו להם כלי שופר כמו רדיו, תקשורת, בתי-ספר, ספרים, והם אלה שמסיתים גם את ערביי ישראל.

צבי הנדל: והלוואי שנשכיל ונלמד, שאנחנו חייבים שעה קודם שיהיה פיצוץ גדול יותר לתקן את העיוות, כי בלי זה כמעט שאין אפשרות להגיע לשלום אמת מינימלי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יובל שטייניץ, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת אברהם הירשזון, חבר הכנסת איוב קרא, חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, חבר הכנסת שאול יהלום, חבר הכנסת אברהם יחזקאל וחבר הכנסת זאב בוים.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת.

יובל שטייניץ: שאל חבר הכנסת מח'ול לפני כמה דקות, מה לקח עלינו ללמוד מהשואה; והשיב, שלא תהיה גזענות ולא כוחנות בלתי מרוסנת.

יובל שטייניץ: אני נוטה להסכים שזה אחד הלקחים, לא היחיד, שעלינו ללמוד מהשואה.

יובל שטייניץ: יש גם לקח לא אוניברסלי אלא לקח יהודי שעלינו ללמוד מהשואה, והוא, שלעולם לא נימצא עוד במצב שלא נוכל להגן על עצמנו ביום פקודה, ביום של תוקפנות, ביום של ניסיון להשמיד אותנו פיזית או להשמיד את מדינתנו ועצמאותנו.

יובל שטייניץ: אבל, נדמה לי שחבר הכנסת מח'ול מסיק אולי מסקנות קצת אחרות.

יובל שטייניץ: שלא תהיה גזענות, פירושו לפי חלק מחברי הכנסת הערבים בבית הזה, שלעם הפלסטיני, שהוא עם, ואני מכיר בקיומו כעם, מגיעה מדינה בהגדרה עצמית בבית לאומי משלו.

יובל שטייניץ: אבל מדינת העם היהודי צריכה להתבטל ולהפוך למדינת כל אזרחיהם בלי להיות עוד מדינת היהודים.

יובל שטייניץ: מה פירושה של כוחנות בלתי מרוסנת?

יובל שטייניץ: דומני, לפי הנאום הקודם של חבר הכנסת מח'ול, שפירושה, שלפלסטינים מותר, כי הם במצוקה, וגם למדינות ערביות אחרות, אולי, לפגוע בישראל – –

תאופיק חטיב: אם תסכים, אחר כך הערה.

יובל שטייניץ: – – וכאשר ישראל מגיבה על מאבק שנכפה עליה לפני חצי שנה, טרור ופיגועים בכוח, זו כוחניות מוגזמת ובלתי מרוסנת.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה להתייחס ספציפית להכחשת השואה.

יובל שטייניץ: חבל שחבר הכנסת מח'ול יצא.

יובל שטייניץ: יש שתי דרכים להכחשת שואה.

יובל שטייניץ: הדרך האחת היא לומר שלא היה ולא נברא, לא הושמדו יהודים ולא נלקחו למחנות ריכוז, היא הדרך המקובלת ברשות הפלסטינית.

יובל שטייניץ: הדרך השנייה, המתוחכמת יותר להכחשת שואה, היא לומר, שכל דבר הוא שואה.

יובל שטייניץ: כלומר, לומר בעצם שהשואה לא היתה מקרה מיוחד.

יובל שטייניץ: למשל, לומר שכל פעולה מלחמתית ובכל מלחמה, והלוואי שתחדלנה מלחמות, אבל בכל מלחמה נפגעים חיילים ואזרחים, לומר שכל פעולה מלחמתית או צבאית היא שואה; או לומר שכל לאומיות היא גזענות, חוץ כמובן מהלאומיות הפלסטינית שהיא לגיטימית, כי מגיעה להם מדינת לאום משלהם.

יובל שטייניץ: דומני שלפני כמה ימים חבר הכנסת מח'ול הכחיש את השואה בדרך המתוחכמת השנייה.

יובל שטייניץ: כי מי שבא ומשווה את פעולות ישראל בשטחים לפעולות הנאצים, זו הכחשת השואה.

יובל שטייניץ: זה כמו מי שיאמר, שכל פעולה צבאית, גם פעולת האמריקנים בכוויית, היא שואה וזה נאציזם.

יובל שטייניץ: מי שמשווה את הכתר על רמאללה לכתרים של הנאצים, למצור הנאצי על לנינגרד או סטלינגרד, זו הכחשת השואה.

יובל שטייניץ: אני ממליץ לחבר הכנסת מח'ול לקרוא את הספר החדש על סטלינגרד ולראות מה ההבדל.

יובל שטייניץ: הרי לא כל פעולה מלחמתית היא פעולה נאצית, ולא כל גאווה לאומית היא גאווה גזענית.

יובל שטייניץ: כשהוטל סגר על לנינגרד לא עברו תרופות ומזון פנימה, לא יכלו חולים לצאת החוצה.

יובל שטייניץ: להיפך, העיר הופגזה והורעבה בכוונה תחילה כדי להמית את התושבים.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסיים ולומר לכולנו, כי גם בין היהודים יש לפעמים מכחישי שואה בשיטה הזאת שנוקט חבר הכנסת מח'ול, של טשטוש ההבדלים.

יובל שטייניץ: כל סבל שנגרם במלחמה – ואני מקווה מאוד שהסבל בינינו לבין הפלסטינים ייגמר, היה יכול להיגמר מזמן – אבל כל סבל שנגרם, וכל הרוגים שנגרמים גם באוכלוסייה האזרחית וגם בקרב נוער וילדים, להשוות אותם לשואה זו הכחשת שואה.

יובל שטייניץ: האמת פה, שבדבר הזה לא רק חבר הכנסת מח'ול שוגה, אלא גם כמה מהעיתונאים ואנשי הרוח בישראל, שהופכים כל פעולה, וודאי כל פעולה לא צודקת – ואנחנו לפעמים שוגים גם כן ועושים פעולות לא צודקות – לשואה ולנאציזם.

יובל שטייניץ: זו הכחשת שואה לא פחות חמורה מהטענה שהשואה לא היתה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חברי הכנסת אברהם הירשזון, איוב קרא, חוסניה ג'בארה, שאול יהלום, אברהם יחזקאל, זאב בוים ויורי שטרן.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מתברר שעל מנת להיות נאצי לא צריך בהכרח להיות גרמני.

טלב אלסאנע: נראה שלכל עם יש השואה שלו ויש לו גם הנאצים שלו, ולא בהכרח כל דבר צריך להיגזר מהשואה של העם היהודי.

טלב אלסאנע: לגבי העם הפלסטיני – מה שהוא עובר ומה שהוא סובל זו בעצם שואה.

טלב אלסאנע: שואה בממדים של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: העם הפלסטיני לא חווה שואה אחרת.

טלב אלסאנע: אבל הוא חווה את הדבר האיום והנורא הזה.

זאב בוים: זו הכחשת השואה.

זאב בוים: זו הכחשת השואה פר-אקסלנס.

טלב אלסאנע: אתם רוצים להכשיר את המעשים הפסולים הנפשעים שאתם עושים בשם העם שסבל בשואה.

טלב אלסאנע: אני שואל אותך, חבר הכנסת זאב בוים, כמי שבא מעם שסבל בשואה, איך אתם מרשים לעצמכם לעשות את הפשעים הנוראיים האלה?

טלב אלסאנע: איך אתם מרשים לעצמכם לדכא עם?

טלב אלסאנע: לשלול ממנו את הזכות לניידות, לחופש, לעצמאות?

זאב בוים: אתה יכול להגיד: יש מלחמה, אתה לא יכול להגיד יש סגר.

זאב בוים: אתה יודע מה היה בשואה.

זאב בוים: איך אתה מדבר.

טלב אלסאנע: אתם צריכים להוכיח לעולם כולו, כמי שסבל וכמי שנרדף, שאתם לא מרשים לעצמכם לרדוף אחרים; לא מרשים לעצמכם לאפשר לעם אחר לסבול את המעשים שלכם.

זאב בוים: אולי תשאל את ערפאת ואת החברים שלך, איך הם מרשים לעצמם לעשות את הדברים האלה?

זאב בוים: הלוא הם אשמים.

זאב בוים: תפנה את השאלה הזאת לרשות הפלסטינית, לחברים שלך.

טלב אלסאנע: לכן אתם, במעשים שלכם, במו ידיכם, במדיניות שלכם אתם מערערים את היסודות של השואה, כי אנשים שואלים את עצמם, איך יכול להיות, שעם אשר סבל מעשה איום ונורא שנקרא השואה, איך הוא יכול להרשות לעצמו להרוג ילד בן תשע.

טלב אלסאנע: ילד בן תשע מאיים על מישהו?

טלב אלסאנע: זו הגנה?

טלב אלסאנע: אשה שיצאה לקנות לילדיה לרגל חג הקורבן, יורים בה ורוצחים אותה, ואף אחד לא מגנה.

זאב בוים: אל תספר לי סיפורים על ילדים, ילדים יש בכל מקום.

זאב בוים: גם אצל יהודים נהרגים ילדים, והחברים שלך מעיפים אוטובוסים באוויר.

זאב בוים: אז אל תספר לי על ילדים.

זאב בוים: תדבר על ערפאת וההנהגה שלו, שבמקום לשבת ליד שולחן הדיונים הם עושים אינתיפאדה.

זאב בוים: אל תספר לי סיפורים.

טלב אלסאנע: אתם מצטדקים כעם שסבל.

טלב אלסאנע: אתם עושים עוול ליהדות ופשע ליהדות במעשים שלכם, כי יש הבדל גדול בין היהדות לבין המדיניות שאתם מנהלים.

טלב אלסאנע: אסור לערבב את שני הדברים.

טלב אלסאנע: במדיניות שלכם אתם מוציאים דיבה רעה על היהדות עם הערכים שלה, כי שני הדברים לא מתיישבים זה עם זה.

זאב בוים: – – – אולי ישלמו מס גולגולת.

טלב אלסאנע: כמי שסבל אתם צריכים להיות הראשונים אשר מגנים את הכיבוש של עם אחר, ואתם מיישמים את זה ומבצעים את זה.

טלב אלסאנע: איזו הגדרה אתם רוצים לתת לעניין של הרעבת עם שלם?

טלב אלסאנע: אם היו אומרים לנו שהולך להיות משהו בתל-אביב, מישהו מעלה על דעתו לעשות סגר על תל-אביב?

טלב אלסאנע: כתר על תושבי תל-אביב?

טלב אלסאנע: אם יש מישהו שמחפשים אותו, צריך ללכת למי שרוצים אותו, לעצור אותו, להעניש אותו.

טלב אלסאנע: אבל ילדים בני שש, בני שנה, בני חודש, מענישים אותם.

טלב אלסאנע: זה דבר נאור?

טלב אלסאנע: אלה הערכים של היהדות?

טלב אלסאנע: אלה הערכים שלכם?

טלב אלסאנע: תתביישו לכם על המעשים שלכם.

זאב בוים: למה הערבים לא יוצאים נגד הטרור?

טלב אלסאנע: התפיסה שלכם היא תפיסה של כוחנות.

טלב אלסאנע: אתם מרשים לעצמכם הכול כיוון שאתם – – – ואתם מתעללים בילדים, מתעללים בנשים.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים, משפט אחרון.

טלב אלסאנע: אף מדכא ואף כובש לא ראה מעולם את הפשעים שהוא עושה, רק אחרים רואים.

טלב אלסאנע: כשיבוא יום ותסתכלו על המעשים שלכם בראי ההיסטוריה, אתם תתביישו והצאצאים שלכם יתביישו במעשים שאתם עושים היום.

זאב בוים: אל תטיף לנו מוסר.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת איוב קרא – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה – אינה נוכחת.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אברהם יחזקאל – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת זאב בוים, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן, חבר הכנסת יוסי כץ, חבר הכנסת יצחק גאגולה, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת נסים זאב.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת בוים, בבקשה.

זאב בוים: תודה רבה.

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש וחברי הכנסת, אנחנו שומעים פה את הדברים שמשמיעים חברי הכנסת הערבים, וכבר הסכמנו, לדאבוננו, על תוכן הדברים, על סגנונם.

זאב בוים: הם מבטאים שנאה גדולה לעם היהודי ולמדינת ישראל.

זאב בוים: חבר הכנסת עסאם מח'ול, כדוגמה, הוא אכול שנאה פשוט.

זאב בוים: אני לא יכול להסביר זאת אחרת.

זאב בוים: אבל לא אתם אני רוצה להתווכח.

זאב בוים: אני רוצה קצת להתייחס לדברים שאמר כאן חבר הכנסת וילן בתחילת הדיון.

זאב בוים: הוא אמר, באופטימיות, שמסתמנת השלמה בעת הזאת, בתקופה הזאת, של עמי ערב עם הנוכחות שלנו כאן.

זאב בוים: זה פחות או יותר ציטוט של דבריו, ואני שואל את עצמי: האומנם כך הדברים?

זאב בוים: נכון שמצד אחד אנחנו התקדמנו בקונפליקט של 100 שנים, ובמיוחד מאז הקמת מדינת ישראל, והגענו להישגים של הסכם שלום עם מצרים, של הסכם שלום עם ירדן ושל משא-ומתן עם הסכמי ביניים עם השכנים הפלסטינים.

זאב בוים: אבל אני לא בטוח שההסכמים הפוליטיים-המדיניים האלה מבטאים באמת איזו התקרבות, השלמה או הסכמה בין העמים, ובכך אני חושב נגע יפה חבר הכנסת רביץ.

זאב בוים: במיוחד צריכים להיות מודאגים מההשפעה של המנהיגות הערבית, המנהיגות הפלסטינית – ואני מדבר על המנהיגות הפוליטית, המנהיגות הדתית, הביטויים בכלי התקשורת.

זאב בוים: אני מתייחס במיוחד לפלסטינים, אבל זה נכון במרבית מדינות ערב, החלחול של הדברים האלה אל הציבור הרחב.

זאב בוים: ואי-אפשר להפריד בין הדברים או לומר שאין השפעה.

זאב בוים: הדברים מחלחלים, כי אחרת אי-אפשר להבין את זה.

זאב בוים: אתן דוגמה אחת בולטת.

זאב בוים: לפני זמן לא רב, פחות מחודש, היה הפיגוע בצומת אזור, והמפגע היה אדם מעזה, נהג אוטובוס, עובד שכיר ב"אגד" לא מעט שנים.

זאב בוים: מצב כלכלי סביר; אני חושב שבמושגים של אוכלוסיית עזה – מצב כלכלי טוב.

זאב בוים: בעל משפחה, בגיל מתקדם קצת, מעל 35, ו-out of the blue מה שנקרא, לוקח אוטובוס ומבצע פיגוע ודורס אנשים שעומדים בטרמפיאדה באמצע הכביש.

זאב בוים: מאין זה בא?

זאב בוים: זה לא איזה מישהו שנפגע באופן אישי על-ידי הכיבוש, זה לא איזה מישהו שאין לו מה להפסיד.

זאב בוים: מאין הדברים האלה באים?

זאב בוים: כי פה אנחנו שומעים, בעיקר מהצד הזה של ספסלי הבית, על ההשפעה של הכיבוש הקשה הזה, על ההשפעה, שאין פלא שהעם מתקומם ויש מתאבדים ויש טרור וכו' וכו', ואם אנחנו נסיר את הכיבוש ואת הכתר ואת הסגר וכו', ובא לציון גואל.

זאב בוים: הדוגמה של הנהג מעזה היא שונה לגמרי.

זאב בוים: זה לא נכון.

זאב בוים: זה לא העניין בכלל.

תאופיק חטיב: אני חושב שאתה מנתח את זה לא נכון.

זאב בוים: הדבר שצריך להדאיג אותנו ביותר לגבי העתיד הוא סוגיית הילדים, סוגיית מערכת החינוך, ומכאן גם בא הדיון הזה בעיקר, כי בירדן וברשות הפלסטינית – אגב, ברשות הפלסטינית משתמשים בספרים של הממלכה הירדנית.

זאב בוים: הם היו אמורים, לפי הסכמי אוסלו, לשנות את הספרים ולחולל שינוי במערכת החינוך ברוח ההסכמים.

זאב בוים: אנחנו בתהליך של שלום.

זאב בוים: זה היה חלק מובהק של הסכמי אוסלו, ואחד הבולטות בהפרות של הסכמי אוסלו היא האי-עשייה בתחום הזה, או האי-שינוי במערכת החינוך הפלסטינית.

זאב בוים: ואם רוצים רק דוגמה אחת מני רבות, התלמידים מתבקשים בשיעורי הבית – כך כתוב בספרי הלימוד: א.

זאב בוים: הציונות היא תנועה גזענית ותוקפנית; ב.

זאב בוים: תחושת העליונות הגזעית היא לב הציונות והפאשיזם-נאציזם, והתלמיד מתבקש – א.

זאב בוים: לקשר בין ציונות ואפליה גזעית; ב.

זאב בוים: לעקוב אחר הקשר בין הציונות לבין תנועות הטרור בעולם בן זמננו; ג.

זאב בוים: התלמיד ישווה בין עקרונות הפאשיזם לבין עקרונות הציונות ויסיק על נקודות הדמיון בין הנאציזם, הפאשיזם והציונות.

זאב בוים: זה ספר שלומדים בו, ויש עוד הרבה ספרים כאלה ודוגמאות רבות ביותר, שלא לדבר על השימוש בסטריאוטיפים האנטישמיים-הנאציים שספרי הלימוד ברשות הפלסטינית משופעים בהם.

זאב בוים: זאת הבעיה הגדולה שלנו, ואי-אפשר לומר שיש פה איזו בעיה כלכלית, שבעטיה, כתוצאה מהמצוקה הגדולה, נולדת שנאה מהסוג הזה.

זאב בוים: יש פה הסתה מתמשכת מלמעלה, מנוגדת להסכמים.

זאב בוים: וכשאנחנו אומרים, הסכמי אוסלו בטלים ומבוטלים בעת הזאת נוכח מה שמתרחש במחצית השנה האחרונה, גברתי היושבת-ראש, הרי אנחנו אומרים זאת לא רק בגלל ההפרות של הירי, של האלימות וכו'.

זאב בוים: ההפרה הזאת בדבר אי-שינוי תוכנית הלימודים במערכת החינוך הפלסטינית לטווח ארוך קשה הרבה יותר, מסוכנת הרבה יותר, והיא מעמידה בספק את יכולתנו בעתיד הנראה לעין באמת להשיג שלום עם שכנינו.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יורי שטרן – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יוסי כץ – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יצחק גאגולה – אינו נוכח.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נסים זאב הוא אחרון הדוברים, לאחר מכן תיקרא הצעת הסיכום מפי חבר הכנסת קליינר.

נסים זאב: גברתי היושבת בראש, כנסת נכבדה, על ישמעאל נאמר: והוא יהיה פרא אדם; ידו בכול ויד כול בו.

נסים זאב: ועל עשיו: על חרבך תחיה.

נסים זאב: ההסתה המתמשכת – הן באמצעי התקשורת, הן בבתי-הספר – צריכה להדאיג אותנו.

נסים זאב: בעצם מה שמלמדים, מיישמים.

נסים זאב: מחנכים את הילדים להיות שהידים, וכל מי שמת על הגנת המולדת עולה לדרגה גבוהה ביותר.

נסים זאב: הקשר הוא כזה שמלמדים לרצוח יהודים וכמה שיותר.

מוחמד כנעאן: מה הקשר לאנטישמיות?

נסים זאב: האנטישמיות ממשיכה, הכחשת השואה קיימת גם היום.

נסים זאב: אנחנו לא מדברים כרגע על היסטוריה.

מוחמד כנעאן: למה אתה מדבר בצורה כזאת?

נסים זאב: מדברים על ההווה, על היום.

נסים זאב: היום טובחים ביהודים, היום רוצחים יהודים.

מוחמד כנעאן: בושה וחרפה איך אתה מתייחס.

נסים זאב: אתם בתקשורת שלכם הופכים את היוצרות בלי בושה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת כנעאן, תודה.

נסים זאב: אין לי שום דבר נגד הרשות הפלסטינית, יש לי טענות לחברי הכנסת הערבים שיושבים פה.

נסים זאב: הם מכחישים את השואה.

מוחמד כנעאן: אנשי ש"ס והרב שלך הרב עובדיה, אתם עושים את זה.

נסים זאב: מי שמת על הגנת המולדת עולה לדרגה גבוהה.

נסים זאב: אל תדבר על מרן, תתבייש לך.

נסים זאב: עפרא לפומיה.

נסים זאב: תסתום את הפה שלך.

מוחמד כנעאן: אתה גזעני, אחד כמוך.

נסים זאב: אל תדבר על מורנו ורבנו, אתה עפר רגלו, תתבייש לך.

מוחמד כנעאן: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת זאב, רק רגע.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת כנעאן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

מוחמד כנעאן: הוא הרב שלך, לא הרב שלהם, בושה וחרפה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת כנעאן, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נסים זאב: אל תדבר על מרן.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת זאב, בבקשה תמשיך בדבריך.

נסים זאב: מחנכים אותם להיות שהידים, במשפט אחר, הם רוצחים.

נסים זאב: לרצוח יהודים.

נסים זאב: כל מי שרוצח יהודי עולה לדרגה גבוהה ונמצא בדרגה אחת בדיוק אחרי הנביאים.

נסים זאב: יש דרגה עליונה של הנביא, והוא יושב תחת הכיסא של אותו נביא.

נסים זאב: יש שיר מיוחד שבו מעודדים אותם.

נסים זאב: על מה מדברים ילדים בכיתה א'?

נסים זאב: – "אשא את נפשי בידי, אשליך אותה לתהומות המוות, ואז או חיים שישמחו את החברים, או מוות שירגיז את האויב".

נסים זאב: לנפש נקבעות שתי מטרות: השגת המוות והכבוד.

נסים זאב: איזו בושה.

נסים זאב: 6,100,000 יהודים הובלו ברכבות לחניקה ולשרפה במחנות שבפולין, יהודים מצרפת, מבלגיה, מהולנד, מגרמניה, מאוסטריה, מיוון, מהונגריה ומצ'כוסלובקיה, הם הגיעו בשורות ישר למשרפות, כשהם אוחזים בידי ילדים וחובקים בזרועותיהם פעוטים ועגלות עם תינוקות.

נסים זאב: אותם הורים לא ידעו לאן הם מוליכים את הילדים שלהם, והילדים האלה נשרפו חיים.

נסים זאב: את השואה הזאת אתם מכחישים?

נסים זאב: אתם, חברי הכנסת, שיושבים פה בבית הזה, שנשבעים שבועת אמונים למדינת ישראל?

תאופיק חטיב: ש"ס מכחישה.

נסים זאב: אתם מכחישים שואה.

מוחמד כנעאן: אתה וחבריך.

נסים זאב: אתם מגבירים פה את השנאה של ערביי ארץ-ישראל, של הפלסטינים, נגד מדינת ישראל, נגד ממשלת ישראל.

מוחמד כנעאן: אתה צריך להתבייש, בושה וחרפה.

נסים זאב: אתם גורמים פה לעוד דם שנשפך.

נסים זאב: הפסיקו, הרף.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, חבר הכנסת קליינר להצעת סיכום מטעם סיעות הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו, יהדות התורה, מפד"ל, ישראל בעלייה וחרות, בבקשה.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציע הצעת סיכום לדיון מטעם סיעות הליכוד, ש"ס, האיחוד הלאומי – ישראלי ביתנו, יהדות התורה, מפד"ל, ישראל בעלייה וחרות: הכנסת רואה בדאגה רבה את ביטויי האנטישמיות והכחשת השואה בקרב מדינות העולם הערבי בכלל והאוכלוסייה הפלסטינית בפרט.

מיכאל קליינר: הכנסת קובעת, כי הרשות הפלסטינית מפירה באופן שיטתי את הסכמי אוסלו באשר לסעיף המדבר על הפסקת ההסתה נגד ישראל כאשר אינה מונעת פרסומים אנטישמיים באמצעי התקשורת הפלסטינית ובספרי הלימוד.

מיכאל קליינר: הכנסת מביעה את חששה מכך שעומק השנאה והלימוד לשנאת העם היהודי במערכת החינוך הפלסטינית, כפי שהם באים לידי ביטוי בפרסומי שחץ אנטישמיים בספרי הלימוד, מכשירים דור חדש לשנאה, מקבעים אותה בלבבות הילדים הפלסטינים ומקשים את האפשרות לגשר בעתיד בין שני העמים ולהשכין שלום אמת ביניהם.

מיכאל קליינר: הכנסת קוראת לממשלת ישראל לעמוד על כך שבכל משא-ומתן עתידי עם הרשות הפלסטינית יינתן דגש מיוחד בשינוי מדיניות ההסתה האנטישמית נגד ישראל הן באמצעות שינוי ספרי הלימוד ותוכניות הלימודים והן באמצעות הטלת פיקוח על אמצעי התקשורת הפלסטיניים.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת סיכום נוספת, מטעם סיעת המפלגה הלאומית הערבית – חבר הכנסת תאופיק חטיב, בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת סיכום מטעם המפלגה הלאומית הערבית, עמ"ל: 1.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת בזאת לגנות כל הפצה של שנאה והתכחשות לשואה ולטרגדיות שאירעו נגד האנושות.

תאופיק חטיב: 2.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת לממשלה, במקביל למלחמה בגזענות ובהכחשת השואה, להימנע ממעשים גזעניים ומהתכחשות לסבלם של האחרים, של הפלסטינים, דווקא בזמנים קשים אלה.

תאופיק חטיב: 3.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת לממשלה להסיר את המצור מהערים ומהכפרים הפלסטיניים ולהימנע מהרעבת האוכלוסייה.

תאופיק חטיב: 4.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת בזאת להשתמש בזכר השואה כדי שתהיה נר שימנע הישנות שואות ומעשים זוועתיים נגד האנושות בעתיד.

תאופיק חטיב: רציתי להוסיף סעיף 5, שהכנסת מודאגת מהכחשת השואה על-ידי ש"ס ומנהיגיה.

דליה רבין-פילוסוף: טוב שלא הוספת.

אברהם רביץ: זאת אפילו לא בדיחה.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת המפלגה הלאומית הערבית.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע, בעד – בעד; נגד – נגד.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 10 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ת' חטיב – 2 נגד – 6 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ת' חטיב לא נתקבלה.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת הסיכום של סיעת המפלגה הלאומית הערבית נדחתה ברוב של שישה חברי כנסת מתנגדים, שני תומכים ונמנע אחד.

דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת קליינר.

דליה רבין-פילוסוף: נא להצביע, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: הצבעה מס' 11 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' קליינר – 7 נגד – 2 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' קליינר נתקבלה.

דליה רבין-פילוסוף: הצעת הסיכום של סיעות הליכוד, ש"ס וכו', שקראה חבר הכנסת קליינר, נתקבלה ברוב של שבעה תומכים, שני מתנגדים ונמנע אחד.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת על חילופין בוועדות.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הנני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות כדלקמן: בוועדה לענייני ביקורת המדינה, מסיעת מרצ – במקום חברת הכנסת ענת מאור יכהן חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

): בוועדה המשותפת לתקציב הכנסת, מסיעת ישראל אחת – במקום חבר הכנסת אלי גולדשמידט יכהן חבר הכנסת ויצמן שירי; מסיעת הליכוד – במקום השר מאיר שטרית יכהן חבר הכנסת אברהם הירשזון.

): תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי כץ.

דליה רבין-פילוסוף: חברי וחברות הכנסת, תם סדר-היום.

דליה רבין-פילוסוף: הישיבה הבאה – מחר, יום רביעי, י"ט באדר התשס"א, 14 במרס 2001, בשעה 11:00.

דליה רבין-פילוסוף: ישיבה זו נעולה.