ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 50, 1999-11-22 00:00

מיקי לוי: היום יום שני, י"ג בכסליו התש"ס, 22 בנובמבר 1999, הישיבה פתוחה.

מיקי לוי: חיים אורון, אני מבקש שישב מישהו מהממשלה.

מיקי לוי: מי השר התורן?

מיכאל קליינר: שני שרים זה בזבוז משאבים.

רחבעם זאבי: ממשלה שלא יודעת להחליט.

חיים אורון: נתגבר על זה.

מיקי לוי: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – השר חיים רמון ימלא את מקומו של שר התקשורת מיום י"ב בכסליו התש"ס, 21 בנובמבר 1999, ועד ליום ט"ו בכסליו התש"ס (24 בנובמבר 1999).

מיקי לוי: שר החקלאות חזר ארצה ביום י"א בכסליו התש"ס, 20 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר שלמה בן-עמי ימלא את מקומו של שר התחבורה מיום ו' בכסליו התש"ס, 15 בנובמבר 1999, ועד יום י"ב בכסליו התש"ס, 21 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר יצחק מרדכי ימלא את מקומו של שר התיירות מיום כ"ט בחשוון התש"ס, 8 בנובמבר 1999, ועד ליום ז' בכסליו התש"ס, 16 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: שר הבינוי והשיכון חזר ארצה ביום א' בכסליו התש"ס, 10 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר שמעון פרס חזר ארצה ביום א' בכסליו התש"ס, 10 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר שמעון פרס ימלא את מקומה של השרה לאיכות הסביבה מיום א' בכסליו התש"ס, 10 בנובמבר 1999, ועד ליום ה' בכסליו התש"ס, 14 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר יצחק מרדכי ימלא את מקומו של שר הביטחון בעת היעדרו מהארץ מיום כ"ט בחשוון התש"ס, 8 בנובמבר 1999, ועד יום א' בכסליו התש"ס, 9 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר יוסי ביילין ימלא את מקומו של השר שמעון פרס מיום כ"ח בחשוון התש"ס, 7 בנובמבר 1999, ועד ליום א' בכסליו התש"ס, 10 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השרה לקליטת העלייה חזרה ארצה ביום ו' בכסליו התש"ס, 15 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר רן כהן ימלא את מקומו של שר החקלאות ופיתוח הכפר מיום ה' בכסליו התש"ס, (14 בנובמבר 1999, ועד ליום י"א בכסליו התש"ס, 20 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השרה לאיכות הסביבה חזרה ארצה ביום ה' בכסליו התש"ס, 14 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר בנימין בן-אליעזר ימלא את מקומה של השרה לקליטת העלייה מיום ב' בכסליו התש"ס, 11 בנובמבר 1999, ועד ליום ו' בכסליו התש"ס, 15 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר נתן שרנסקי ימלא את מקומו של השר מיכאל מלכיאור מיום ה' בכסליו התש"ס, 14 בנובמבר 1999, ועד ליום ט"ו בכסליו התש"ס, 24 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: שר התיירות חזר ארצה ביום ח' בכסליו התש"ס, 17 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר נתן שרנסקי ימלא את מקומה של השרה לקליטת העלייה מיום ז' בכסליו התש"ס, 16 בנובמבר 1999, ועד ליום י"ב בכסליו התש"ס, 21 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: השר אמנון ליפקין-שחק ימלא את מקומו של שר הביטחון בעת היעדרו מהארץ מיום ח' בכסליו התש"ס, 17 בנובמבר 1999, עד יום ט"ו בכסליו התש"ס, 24 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: על-פי סעיף 30(א) לחוק-יסוד: הממשלה – מינה ראש הממשלה את השר בנימין בן-אליעזר לזמן, אם יהא צורך, ולנהל ישיבות ממשלה בעת היעדרו מהארץ, מיום ח' בכסליו התש"ס, 17 בנובמבר 1999, עד יום ט' בכסליו התש"ס, 18 בנובמבר 1999; ואת השר דוד לוי לזמן, אם יהא צורך, ולנהל ישיבות ממשלה בעת היעדרו מהארץ, מיום י' בכסליו התש"ס, 19 בנובמבר 1999, ועד שובו של ראש הממשלה לארץ.

מיקי לוי: מינה ראש הממשלה את השר דוד לוי לזמן, אם יהא צורך, ולנהל ישיבות ממשלה בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ט בחשוון התש"ס, 8 בנובמבר 1999, עד יום א' בכסליו התש"ס, 9 בנובמבר 1999.

מיקי לוי: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

א' האן: הצעת חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת זבולון אורלב; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – השתתפות של חיות במופעים והגנה על חיות הבר), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – תביעה לתשלום שכר מולן), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גנדי ריגר; הצעת חוק אחריות חברי מועצה (תיקוני חקיקה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סמכות בית-הדין לעבודה להאריך מועדים), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק הרשות להתמודדות עם רעידות אדמה, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי אבטלה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק-יסוד: משאל עם, מאת חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן, אביגדור ליברמן ואליעזר כהן; הצעת חוק למניעת הגירה שלילית מירושלים, התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז וראובן ריבלין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיתונות (כשירות עורך עיתון ומינוי נאמן), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק העונשין (עבירות זנות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות (תיקון – הארכת תוקף צו הפסקה מינהלי), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת אברהם הירשזון וישראל כץ; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – רשיון קבע), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת אמנון רובינשטיין, דן מרידור, אברהם פורז, אלי גולדשמידט ורומן ברונפמן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – בחירת שופטים), מאת חבר הכנסת שמואל הלפרט; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – תוכנית לימודים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת נחום לנגנטל; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – איסור כהונת ראש הממשלה כשר הביטחון), מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון – שכר דירה בשקלים חדשים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית;

א' האן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – מועד למתן פסק-דין), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אמנון רובינשטיין; הצעת חוק איסור הפליה במקומות מעין ציבוריים, התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עסאם מח'ול, תמר גוז'נסקי ומוחמד ברכה; הצעת חוק שריון מעמדם של המוסדות הציוניים (תיקוני חקיקה), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק רכישת מפעלים בידי עובדיהם (מקרים מיוחדים) (תיקון – הרחבת תחולה), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 20) (תיקון – תגמולים לאלמנה גרושה), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת אליעזר כהן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מסים עקיפים, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לימודים לנשים ערביות), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת חוסניה ג'בארה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – מתן היתר לשותפות עם עורך-דין זר), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת אמנון רובינשטיין, דן מרידור, אברהם פורז, אלי גולדשמידט ויוסף לפיד; הצעת חוק דמי היעדרות מעבודה בשעת-חירום (הפגזות באזור הצפון), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת עמיר פרץ וחיים כץ; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי בשל טיפול רפואי וריפוי שיניים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק העונשין (תיקון – החזקת נכס חשוד), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת תאופיק חטיב, האשם מחאמיד, טלב אלסאנע, עבד-אלמאלכ דהאמשה ומוחמד כנעאן; הצעת חוק משק החשמל (תיקון – הוראת מעבר), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת טלב אלסאנע, האשם מחאמיד, עבד-אלמאלכ דהאמשה, תאופיק חטיב ומוחמד כנעאן; הצעת חוק תכנון משק החלב בישראל (תיקון – מיסוי מכירת מכסות עדרים), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת שלום שמחון ואבשלום וילן; הצעת חוק עובדים זרים (העסקה שלא כדין) (תיקון – שמירת כבוד העובד הזר),

א' האן: התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק עיגון ורישום זכויות החקלאים בקרקע, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת שלום שמחון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – מידע על הרשאות לחיוב חשבון), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת ויצמן שירי, אלי גולדשמידט, סופה לנדבר, שלום שמחון וגנדי ריגר; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – אי-הארכה של תוכניות חיסכון), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת ויצמן שירי, אלי גולדשמידט, סופה לנדבר, שלום שמחון וגנדי ריגר; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (השעיית שוטר), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח, מכירה ורכישה) (תיקון – שווי הרכישה ליורש מקרקעין), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת אברהם פורז ואלי גולדשמידט; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – ריבית על יתרת זכות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עופר חוגי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הסברה לעניין זהירות בדרכים), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת דוד טל; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור על נקיבת מחירים מטעים), התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת נעמי חזן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – תחולה, עובדים שאינם בני-פיקוח), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת נחום לנגנטל; הצעת חוק חופי הים התיכון, התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת עוזי לנדאו וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת הטלגרף האלחוטי (איסור פרסום באמצעי תקשורת בלתי חוקיים ואיסור השמעה במוסדות ציבוריים), התש"ס–1999, מאת חברי הכנסת יוסף פריצקי, לימור לבנת, יעל דיין, רומן ברונפמן ואילן גילאון; הצעת חוק המהנדסים והאדריכלים (תיקון – הדרישה לאזרחות ישראלית), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת גנדי ריגר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק האזרחות (תיקון – ויתור על אזרחות), התש"ס–1999, מאת חבר הכנסת סאלח טריף וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות, התש"ס–1999, מאת חברת הכנסת יהודית נאות.

א' האן: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת מוחמד ברכה ביטל את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הגדרת תושב ישראל), התש"ס–1999, שהונחה על שולחן הכנסת ביום א' בחשוון התש"ס, 11 באוקטובר 1999, ומספרה – פ/706.

א' האן: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43(א) לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותו של חבר הכנסת יוסי ביילין מן הכנסת, אשר נכנסה לתוקפה ביום רביעי, ח' בכסליו התש"ס, 15 בנובמבר 1999, בשעה 19:04, יבוא במקומו מר אליהו בן-מנחם, מסיעת ישראל אחת.

מיקי לוי: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את מר אליהו בן-מנחם לעלות על הבמה.

מיקי לוי: מר בן-מנחם, אקרא לפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה תשיב: מתחייב אני.

מיקי לוי: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

אלי בן-מנחם: מתחייב אני.

מיקי לוי: אני מאחל לך הצלחה, וודאי גם כל סיעות הבית.

מיקי לוי: אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43(א) לחוק-יסוד: הכנסת, עם התפטרותו של חבר הכנסת מתן וילנאי מן הכנסת, אשר נכנסה לתוקפה ביום רביעי, ח' בכסליו התש"ס, 15 בנובמבר 1999, בשעה 19:04, תבוא במקומו הגברת קולט אביטל, מסיעת ישראל אחת.

מיקי לוי: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את הגברת אביטל לעלות על הבמה.

מיקי לוי: גברת אביטל, אקרא לפנייך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואת תשיבי: מתחייבת אני.

מיקי לוי: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייבת לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

קולט אביטל: מתחייבת אני.

מיקי לוי: אני רוצה לאחל לך הצלחה במילוי תפקידך.

מיקי לוי: (מחיאות כפיים)

מיקי לוי: חברי הכנסת, אנחנו רוצים להתחיל בסדר-היום – הצעות סיעות הליכוד, ישראל ביתנו – האיחוד הלאומי ורע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל: 1.

מיקי לוי: התגברות האבטלה ואופן הטיפול במחוסרי התעסוקה; 2.

מיקי לוי: הנתונים על העוני בישראל והתגברות האבטלה; 3.

מיקי לוי: המשך המדיניות כלפי הסקטור הערבי ומצבן של הרשויות המקומיות הערביות.

מיקי לוי: ינמק את הצעת האי-אמון חבר הכנסת מאיר שטרית.

מיקי לוי: חבר הכנסת פורז.

מיקי לוי: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מסתבר שכל ההבטחות הגדולות של ראש הממשלה לפני הבחירות לציבור הרחב על שינוי סדר העדיפויות, על מתן עדיפות – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

מאיר שטרית: – – – על מתן עדיפות גבוהה לנושאים החברתיים, על מתן עדיפות לערי הפיתוח, על טיפול בבעיות האבטלה, והוא אמר אז שיש 300,000 מובטלים, אף שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה תמיד נתנה את המספר 198,000 – מאין הוא לקח עוד 110,000, אלוהים יודע – אבל מסתבר שכל ההבטחות האלה הן פשוט עורבא פרח.

מאיר שטרית: דיבורים לחוד ומעשים לחוד.

מאיר שטרית: אני יודע שאחרי דברי יעלה השר חיים רמון להשיב לי בשם הממשלה, ומה הוא יגיד?

מאיר שטרית: אני מנחש שהוא, חיים רמון, השר המקשר, הוא העונה – – –

ראובן ריבלין: חיים רמון אחראי לדיבורים.

מאיר שטרית: חיים רמון אחראי לדיבורים בממשלה, כי הוא הדובר המוכשר ביותר שלהם.

מאיר שטרית: חיים רמון יקום ויגיד לי: מה אתם מתלוננים?

מאיר שטרית: אתם יצרתם את האבטלה, הממשלה שלכם יצרה – הקיטורים הרגילים.

מאיר שטרית: שמעתי גם את ראש הממשלה מקטר היום בבוקר או אתמול ברדיו – – –

אלי גולדשמידט: – – –

מאיר שטרית: תיכף אני עונה.

אלי גולדשמידט: אם אתה – – – מה הוא שואל – – –

מאיר שטרית: אני אענה.

מאיר שטרית: אני לא סתם אומר.

מאיר שטרית: אני אומר כדי לענות.

מאיר שטרית: אלי, אני אומר כדי לענות.

סילבן שלום: – – –

מאיר שטרית: אני אומר כדי לענות.

אלי גולדשמידט: – – –

סילבן שלום: – – –

מאיר שטרית: אלי, שאלתי ואני גם אענה.

מיקי לוי: אתה בינתיים מפריע לחבר שלך לדבר.

מאיר שטרית: שמעתי גם את ראש הממשלה בעצם מאשים בצרות את הממשלה הקודמת.

מאיר שטרית: זו התשובה היחידה שיש לו.

מאיר שטרית: את הריאיון הוא עושה מניו-יורק או מאטלנטה, איפה הוא היה היום?

מאיר שטרית: באטלנטה או בניו-יורק?

סילבן שלום: הוא נח במלון.

מאיר שטרית: אולי מנצ'סטר; אולי.

מאיר שטרית: מכל מקום, הוא מאשים את הממשלה הקודמת במצב של העוני והאבטלה.

מאיר שטרית: אז אלי, אני שואל אותך, התשובה שלי היא נורא פשוטה ואני אומר אותה מלכתחילה.

מאיר שטרית: הרי מה הביטוי החזק ביותר למדיניות של הממשלה אם הוא רוצה לעשות שינוי בסדר העדיפויות?

מאיר שטרית: הביטוי החזק ביותר הוא התקציב החדש שהממשלה הזאת מגישה.

מאיר שטרית: אז אם אני באמת הייתי רואה תקציב לשנת 2000 שממשלתו של ברק מגישה לכנסת, שיוצר סדר עדיפויות חדש, שנותן העדפה ברורה לערי פיתוח, לאבטלה, לעוני, לחינוך, לכל הדברים היפים, לבריאות שהוא דיבר עליה – –

מיקי לוי: חבר הכנסת גאגולה.

מאיר שטרית: – – לזקנה מנהרייה, הייתי אומר: תשמע, יש פה ראש ממשלה שאומר ועושה.

מאיר שטרית: אבל, לצערי הרב, תקציב 2000, רבותי, אני רוצה שתדעו את זה, הוא COPY מוחלט של תקציב 1999, רק רע יותר, והשינויים שקרו בתקציב 2000, אדוני היושב-ראש, הם שינויים שכולם לרעת האוכלוסיות החלשות.

מאיר שטרית: פשוט, ידידי יושב-ראש ועדת הכספים, אנטיתזה להבטחות של ראש הממשלה.

מאיר שטרית: זה התקציב שהוא הגיש לנו, ואתה יודע את זה כמוני.

מאיר שטרית: אני אמנה רק ארבעה תחומים שבהם התקציב הזה עומד לפגוע בצורה קשה ביותר.

מאיר שטרית: בראש ובראשונה – במובטלים.

מאיר שטרית: הרי כל הקמפיין של ראש הממשלה היה בנוי על האבטלה.

מאיר שטרית: במה התקציב שלו פוגע הכי קשה?

מאיר שטרית: – במובטלים.

מאיר שטרית: כפי שאתה יודע, בחוק ההסדרים, בחוק הביטוח הלאומי, התקציב הזה מציע לקצץ את ימי האבטלה המקסימליים למובטל בשנה מ-180 יום שיש היום, ל-100 ימים, קיצוץ של כמעט חצי בימי האבטלה שניתנים למובטל במשק.

מאיר שטרית: יותר מזה: הוא מציע לקבוע תקרה, שבמשך חמש שנים אדם לא יוכל לקבל יותר מאשר 180 יום – בחמש שנים.

מאיר שטרית: מתי הוא עושה את זה?

מאיר שטרית: כשהאבטלה נמצאת בשיא, כשבתקופת שלטונו כראש הממשלה, שלושה חודשים, בחודש האחרון האבטלה עולה ב-1.5%.

מאיר שטרית: מי יידפק מזה?

מאיר שטרית: החלשים ביותר בחברה ישלמו את המחיר, כי מי לא יכול למצוא עבודה במשך שנה?

מאיר שטרית: מי מובטל הרבה זמן?

מאיר שטרית: – עולים חדשים, נשים ותושבי הפריפריות, האוכלוסיות החלשות ביותר.

מאיר שטרית: להם קשה למצוא עבודה.

מאיר שטרית: מה ברק אומר להם?

מאיר שטרית: – אנחנו נצמצם את ימי האבטלה שלכם מ-180 יום בשנה ל-100 ימים.

מאיר שטרית: מה יעשו אותם אנשים שאין להם עבודה ואין להם דמי אבטלה?

מאיר שטרית: אין בעיה; לברק יש פתרון.

מאיר שטרית: הם ילכו לשר הרווחה, והוא ייתן להם לחם.

מאיר שטרית: זה פשוט לעג לרש.

מאיר שטרית: איזה מין התבטאות עלובה ואומללה היא זאת?

מאיר שטרית: זו אטימות חברתית.

מאיר שטרית: מה חושב ברק, שרעבים, מובטלים או העניים רעבים ללחם במדינה?

מאיר שטרית: רובם ככולם, אני אומר לכם, לא רעבים ללחם.

מאיר שטרית: טיפול בעוני הוא לא חלוקת לחם.

מאיר שטרית: לחלק לחם פירושו להפוך אותם לקבצנים, פירושו לתת להם נדבה במקום לטפל בבעיות העוני.

מאיר שטרית: הרי הוא אמר – והוא העתיק את זה ממני, אגב – הוא אמר שהוא מאמין שכשאדם רעב צריך לתת לו חכה, לא דג.

מאיר שטרית: בפעם הראשונה שהוא נתקל בצרה, מה הוא מציע לתת? – דג, לא חכה.

מאיר שטרית: הוא מציע לתת להם לחם.

מאיר שטרית: כדי להוציא אנשים מהעוני צריך טיפול יסודי, וזה שהוא קורא לשר הרווחה: רשע – זה לא פותר לו את הבעיה.

מאיר שטרית: זה שהוא אומר שתקציב הביטוח הלאומי יכול לפתור את הבעיות, זה רק מראה שראש הממשלה לא מבין מה זה תקציב הביטוח הלאומי, והוא לא מבין שתקציב הביטוח הלאומי איננו בשליטתו של שר העבודה והרווחה.

מאיר שטרית: הוא לא יכול לשנות בו שקל אחד.

מאיר שטרית: ראש הממשלה שולח את שר הרווחה לתקציב הביטוח הלאומי ואומר: לרשע הזה יש 13 מיליארד תקציב הביטוח הלאומי.

מאיר שטרית: זו פשוט בדיחה.

מאיר שטרית: יותר מזה, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת – – –

ראובן ריבלין: הוא אמר את זה ברצינות – – –

מאיר שטרית: ודאי.

מאיר שטרית: יותר מזה, פרט לפגיעה בעניין המובטלים, התקציב הזה – – –

ראובן ריבלין: רמון כל הזמן מגן עליו, אז הוא לא מלמד אותו לפחות את האלף-בית.

מאיר שטרית: התקציב הזה פוגע בנושא השני, אדוני היושב-ראש, בקשישים החולים.

מאיר שטרית: התקציב הזה מציע לקצץ את הקצבאות של החולים הסיעודיים, ובחוק ההסדרים מציעים שכל חודשיים יבוטלו ההקצבות לחולים סיעודיים.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אם חולה סיעודי נמצא בבית-חולים סיעודי ועברו חודשיים – ההקצבה שלו מבוטלת, הוא צריך לפנות מחדש לביטוח הלאומי, להגיש בקשה מחודשת לקצבה.

מאיר שטרית: מי, באמת, במקום החולים האלה יעשה את הביורוקרטיה?

מאיר שטרית: מי ייגש לביטוח הלאומי להגיש בקשה נוספת?

מאיר שטרית: הרבה מאוד חולים כאלה אפילו לא יכולים לכתוב ולקרוא, אין מי שייגש בשבילם.

מאיר שטרית: המשמעות של הצעה כזאת היא רק יצירת מחסום ביורוקרטי, מתוך הנחה שהמחסום הזה יפיל הרבה מאוד זקנים מחוץ לקצבאות הביטוח הלאומי.

מאיר שטרית: העולה על דעתכם, רבותי, לפגוע בצורה הקשה ביותר דווקא בחולים הקשישים הנזקקים ביותר, נטולי היכולת לדאוג לעצמם?

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: מה הם עשו לו?

ויצמן שירי: מאיר, אתה מאמין למה שאתה אומר?

מאיר שטרית: אני אראה לך את זה בכתובים, לא אני כתבתי; אתם.

מאיר שטרית: שירי, אם זה לא כתוב בחוק ההסדרים, אתה יודע מה?

מאיר שטרית: אני אצביע בשביל כל דבר שאתה רוצה, ואם הפוך – תצביע אתה.

מאיר שטרית: אני אומר לך את זה.

מאיר שטרית: הדבר השלישי, אדוני היושב-ראש, פגיעה בחולים.

מאיר שטרית: ראש הממשלה דיבר על אותה זקנה מנהרייה, ובתקציב הזה מה מציעים?

מאיר שטרית: – קיצוץ חריף בתקציב הבריאות.

מאיר שטרית: אני מברך את יושב-ראש ועדת הכספים אלי גולדשמידט, שהודיע כיושב-ראש הוועדה, שהוא לא ייתן לתקציב הבריאות להישאר באותה מתכונת.

מאיר שטרית: הוא יקבל, כמובן, את מלוא תמיכתנו, כי זו באמת שערורייה.

מאיר שטרית: ראש ממשלה שנבחר על בסיס זה שהוא פנה ואמר שמערכת הבריאות לקויה וחסרים בה אמצעים, התקציב הראשון שהוא מגיש – קיצוץ בבריאות.

מאיר שטרית: סטודנטים – מה הבטיח ברק בפתק הכחול כמו של "בזקכרט"?

מאיר שטרית: הוא אמר: כניסה חופשית לאוניברסיטאות.

מאיר שטרית: איפה השר שלמה בן-עמי?

מאיר שטרית: הרי הגשתי הצעת חוק עם שלמה בן-עמי ויהודה לנקרי בכנסת שעברה – הצעת חוק להשכלה חינם, תואר ראשון באוניברסיטה,B.A , לכל סטודנט בארץ.

מאיר שטרית: ראש הממשלה ישב כאן באולם והצביע נגד החוק, אף שבפעם שעברה הצביע בעד החוק.

מאיר שטרית: אבל הוא התחייב, לא אתה.

מאיר שטרית: אופיר, אתה נכחת, הוא ישב פה ואמרתי לו: תקום ותגיד – – –

אופיר פינס-פז: – – –

מאיר שטרית: מה זו כניסה חופשית?

אופיר פינס-פז: – – – אם אין לך כסף ללמוד.

מאיר שטרית: אתה יודע כמה סטודנטים כאלה יש?

ויצמן שירי: הקדנציה רק התחילה.

מאיר שטרית: זו רק קריאה טרומית, שירי, זה היה רק קריאה טרומית.

ויצמן שירי: זו היתה צריכה להיות הצעה של הממשלה.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: זו בסך הכול היתה קריאה טרומית.

מאיר שטרית: אל תגן על זה.

מאיר שטרית: אמרתי לו בהגינות: תשמע, אדוני ראש הממשלה, תקום ותגיד שלא התכוונת, שטעית, ואני אסיר את הצעת החוק.

מאיר שטרית: מה יותר יפה מזה?

מאיר שטרית: אז לסטודנטים אין בשורה, לחולים אין בשורה, למובטלים אין בשורה, לקשישים אין בשורה.

מאיר שטרית: לא רק זאת, אלא הולכים לבטל את המכשיר היחיד והמרכזי שיכול להוציא אנשים ממעגל העוני – החינוך.

מאיר שטרית: השר יוסי שריד והממשלה הזאת הולכים לבטל את הדבר היחיד שהצבענו עליו כולנו פה-אחד בכנסת שעברה, והוא יום חינוך ארוך.

מאיר שטרית: זה הכלי היחיד שהיה נותן תקווה לעשרות אלפי ילדים בישראל לצאת ממעגל העוני, ועכשיו הולכים לבטל אותו ולהפוך אותו לתוכנית של שיעורי עזר לילדים חלשים בבתי-הספר.

מאיר שטרית: רבותי, הרי זה אבסורד שאין כדוגמתו.

מאיר שטרית: מה פירושו של דבר?

מאיר שטרית: פירושו שיצמידו למצח של כל ילד כזה: אתה נחשל, ולכן תישאר בעונש בבית-הספר.

מאיר שטרית: חוק יום חינוך ארוך קובע אחרת: שהוא יופעל על כל ילדי בתי-הספר ועל כל ילדי העיר.

מאיר שטרית: לא ניתן לפגוע בו גם אם נצטרך ללכת לבג"ץ.

מאיר שטרית: אני מודיע שאני אלך לבג"ץ, כיוון שהדבר הזה הוא שערורייה.

מאיר שטרית: זאת ההבטחה הגדולה של ראש הממשלה הזה לשינוי בסדר העדיפויות הלאומי?

מאיר שטרית: הוא פוגע ביום חינוך ארוך ומבטל את החוק הזה?

סילבן שלום: מה עם הדיור הציבורי, שמעת עליו?

מאיר שטרית: חכה.

מיקי לוי: אני מבטיח לך שהדיור הציבורי יהיה, אני אומר לך שהוא יהיה לפני תקציב המדינה.

ויצמן שירי: – – –

מיקי לוי: שירי ויצמן, ביקשתי ממך שתעזור לי?

מיקי לוי: הוא שאל אותי שאלה ואמרתי לו שזה יהיה עוד לפני תקציב המדינה.

מיקי לוי: מה שלא עשה ביבי נתניהו, אני מקווה שהממשלה הזאת תעשה.

ראובן ריבלין: ומה אם לא?

מיקי לוי: אני אומר לך שהדיור הציבורי יהיה, למה אתה אומר לי לא?

ראובן ריבלין: והיה אם לא?

מיקי לוי: והיה אם לא, אני יודע מה לעשות, רבים מחברי הסיעה הזאת יודעים מה לעשות.

מיקי לוי: ואם הוא יהיה, תצביע בעד התקציב?

סילבן שלום: אבל עדיין הוא לא יהיה.

ראובן ריבלין: רק ל"עמיגור" אתה צריך לשלם.

מאיר שטרית: בינתיים הדירות בדיור הציבורי נמכרות לפי הצעה שעברה בממשלה שלנו.

מאיר שטרית: 5,000 משפחות כבר קנו את הדירות שלהן, ואלפים רבים נוספים נמצאים בתהליכי רכישה.

מיקי לוי: אני יכול להגיד לך, שהתוכנית של הממשלה הקודמת לא נוצלה, ובספר התקציב מופיעה רזרבה, כי אף אחד לא ניצל את הכסף – 42 מיליון שקל מוחזרים היום לאוצר בגלל אי-ניצול בתוכנית שהיתה.

מאיר שטרית: בתקציב הממשלה לא מופיעה אפילו פרוטה אחת לתקציב הדיור הציבורי, כי זה לא עולה לממשלה כסף, הממשלה נותנת הנחה.

מאיר שטרית: רבותי, פרט לנושאים האלה – – –

סילבן שלום: מה עם קצבאות הילדים לילד הראשון והשני, ביטלו או לא ביטלו?

מאיר שטרית: חכה, חכה.

ויצמן שירי: מי ביטל פעם אחת ומי החזיר?

מאיר שטרית: רבותי, בעוד האבטלה עולה – – –

ויצמן שירי: מי ביטל עד 1992?

סילבן שלום: – – – מה יהיה הסוף?

ויצמן שירי: כרגע זה לא רלוונטי.

מיקי לוי: שירי ויצמן, מה קרה לך?

מאיר שטרית: אני חושב שלא זוכרים, שבזמן שהעוני מתפתח האי-שוויון גדל והאבטלה עולה.

מאיר שטרית: הממשלה הזאת טסה לשום מקום.

מאיר שטרית: איך אמר דוד לוי – טסה לשום מקום בתחום החברתי.

מיקי לוי: כאילו הממשלה הקודמת טסה לאיזה מקום.

מאיר שטרית: היא טסה החוצה.

מיקי לוי: היא טסה לאופוזיציה.

דני נוה: עכשיו אתה יודע לאן תטוס הממשלה הזאת.

דני נוה: מאיר שטרית (הליכוד) גם הממשלה הזאת תטוס לאופוזיציה, כיוון שהם הבטיחו שינוי סדר העדיפויות.

דני נוה: היחיד שטס בינתיים הוא ראש הממשלה.

דני נוה: אני קורא בעיתון, שמתוך שלושה חודשים – – –

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, יש לי תיקון אחד: מתוך ארבעה חודשים, חודש הוא בחוץ-לארץ; מתוך ארבע שנים הוא יהיה שנה בחוץ-לארץ.

מאיר שטרית: והוא לא טס לבד, חבר הכנסת סילבן שלום, הוא טס גם עם שר הביטחון, ושניהם מסרבים להופיע בוועדת החוץ והביטחון.

מאיר שטרית: הוא לא הופיע אפילו פעם אחת בוועדת החוץ והביטחון.

מאיר שטרית: אני זוכר את איציק מרדכי מופיע בוועדה כל שני וחמישי, וגם את ראש הממשלה מופיע.

ויצמן שירי: אני רוצה לשאול אותך שאלה, ברשות היושב-ראש.

ויצמן שירי: הרי ארבעה חודשים לפני הבחירות ידעתם שהולכים לבחירות.

מאיר שטרית: נכון.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, האם – – –

מיקי לוי: לא ביקשתי את עזרתך.

ויצמן שירי: אם ידעתם שהולכים לבחירות ארבעה חודשים לפני כן, למה לא הצעתם לשנות את כל הטקטיקה?

מיקי לוי: תודה רבה, אתה כבר לא צריך לדבר, כבר דיברת.

ויצמן שירי: דיברתי ברשות.

מאיר שטרית: שירי, אתה מעלה על דעתך מה היית אומר לחברים אם כשר האוצר הייתי מתיר פתאום את החגורה לפני הבחירות ומחלק כסף לכל דיכפין?

ויצמן שירי: זה מה שאתה רוצה היום.

ויצמן שירי: אתה רוצה שראש הממשלה – – –

מאיר שטרית: לא, אתם ממשלה חדשה, יש לכם ארבע שנים, הבטחתם לציבור לעשות סדר עדיפויות, אז תעשו.

ויצמן שירי: ארבע שנים זה הרבה זמן.

מיקי לוי: שירי, אני קורא אותך פעם אחת לסדר.

מיקי לוי: אני מבקש, זה לא יכול להיות כך.

מיקי לוי: מאיר, אני מבקש לסיים.

מיקי לוי: אדוני שר התשתיות, אתה מוכן לשבת?

מיקי לוי: אתה מפריע לניהול הישיבה.

מאיר שטרית: נדמה לי שבמצב הנוכחי עיני הממשלה הזאת עצומות לרווחה, הם לא רואים שום דבר; ובעיקר עיניו של ראש הממשלה, אם ראש הממשלה אומר לנכים: דמעות לא יעזרו פה, ואחרי שהוא ראה בטלוויזיה כתבה מחמיאה הוא פתאום התקפל והתהפך ב-180 מעלות.

מאיר שטרית: לכל שביתה יש מחיר, אז יכול להיות שזה יוצר מין מנגנון חדש, שמי שישבות יקבל.

מאיר שטרית: עיני הממשלה הזאת עצומות לרווחה מלראות את העוני, את המצוקה, את הצרות ואת ההבטחות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, במצב שהעוני גדל, במצב שהאבטלה גדלה רק בחודש האחרון ב-1.5%, במצב שהאי-שוויון גדל, במצב שמספר המובטלים גדל, גם אין מקום להמשך עבודתו של ראש הממשלה הזה.

מאיר שטרית: לכן אני מציע לחברי הכנסת להצביע היום אי-אמון בראש הממשלה ובממשלה הזאת.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: יבוא וינמק חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לחזור על העובדות, הרי כולנו מכירים אותן; אני חושב שקודמי, שר האוצר לשעבר, דיבר יפה גם על סעיפי התקציב וגם הביא דוגמאות שאנחנו רואים אותן יום-יום.

אביגדור ליברמן: הדבר החמור מבחינתי הוא צביעות בקנה מידה ממלכתי שלא ראינו אותה קודם.

אביגדור ליברמן: מה אומר ראש הממשלה לכולם?

אביגדור ליברמן: נו, מה, אתם רוצים שבתוך 100 ימים, ארבעה-חמישה חודשים, נפתור לכם את כל הבעיות?

אביגדור ליברמן: ניצור לכם 300,000 מקומות עבודה?

אביגדור ליברמן: חכו, תתאזרו בסבלנות.

אביגדור ליברמן: למה הוא לא התאזר בסבלנות כשהוא רצה להרחיב את הממשלה הזאת?

אביגדור ליברמן: הוא דיבר על אבטלה.

אביגדור ליברמן: פה, בלי שום בעיה הוסיפו משרדים, הוסיפו שרים, סגני שרים.

אלי גולדשמידט: לכם היו שלוש שנים.

אביגדור ליברמן: הוסיפו תקנים במשרד ראש הממשלה, שלא היו קיימים מעולם, בלי שום בעיה.

אביגדור ליברמן: לא חיכה אף רגע.

אביגדור ליברמן: המובטלים יכולים לחכות?

אביגדור ליברמן: אני חושב, שדווקא השרים, דווקא חברי הכנסת, באמת היו יכולים לחכות, ובאותם תקציבים היה עדיף הרבה יותר ליצור כמה מקומות עבודה לאותם מובטלים, ורק אחר כך ליצור משרדים חדשים.

אביגדור ליברמן: כשאני מסתכל על תקציב הבריאות, שהיה כל כך פופולרי לפני הבחירות – הרי כבר דיברתי פה במליאה – הממשלה הזאת העמיקה גבייה בתחום הבריאות באמצעות הביטוח הלאומי והעלאת התקרה לגבייה על-ידי הביטוח הלאומי.

אביגדור ליברמן: לאן הלך הכסף?

אביגדור ליברמן: הוא לא הלך לבריאות.

אביגדור ליברמן: הוא הלך לסתום חורים בתקציבים שונים ומשונים.

אביגדור ליברמן: מה קרה עם חוק הדיור הציבורי?

אביגדור ליברמן: הרי גם שר האוצר הנוכחי וגם ראש הממשלה הנוכחי תמכו בחוק הדיור הציבורי.

מיקי לוי: יהיה.

אביגדור ליברמן: איפה זה בתקציב?

מיקי לוי: הוא יהיה.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, תאמין לי, למדתי לקרוא תקציבים.

אביגדור ליברמן: מה שאני רואה בתקציב כרגע זה שאין זכר לחוק הדיור הציבורי.

אביגדור ליברמן: זה אחרי כל ההצהרות הדרמטיות.

מיקי לוי: בבריאות הסכמתי אתך.

מיקי לוי: יש דברים שבהם יש הסכמה.

זהבה גלאון: חוק הדיור התקבל בתקופתכם.

זהבה גלאון: יישמתם אותו?

אביגדור ליברמן: אני חושב שראש הממשלה ושר האוצר הנוכחיים, אלו שתמכו בחוק הדיור הציבורי – ממה שאני רואה בתקציב, אין לזה זכר.

אביגדור ליברמן: אם אני גם שואל את עצמי, הרי הבטיחו פה לפתור בעיות לזוגות הצעירים – מדד הדיור עלה או לא עלה?

אביגדור ליברמן: כמה התחלות בנייה יש?

אביגדור ליברמן: תפנו להתאחדות הקבלנים.

אביגדור ליברמן: גם מוסיפים מס על השכירות בגובה 10%.

אביגדור ליברמן: על מי יגולגל המס הזה?

אביגדור ליברמן: הרי ברור שאותם זוגות צעירים ועולים חדשים יצטרכו לספוג את כל ההוצאות האלה.

אביגדור ליברמן: בתחום האבטלה אין דובר יותר טוב לאופוזיציה משר העבודה הנוכחי.

אביגדור ליברמן: תקשיבו למה שהוא אמר.

אביגדור ליברמן: ביקשתי לקבל לקט של "יפעת" על מה שאומר שר העבודה על הממשלה הזאת בתחום האבטלה, מהם הנתונים.

אביגדור ליברמן: יש זמן להסתובב בין קוקטייל לקוקטייל – –

מאיר שטרית: הוא רשע.

אביגדור ליברמן: – – בין המפגשים בטורקיה, בניו-יורק, במנצ'סטר, רק אין זמן למובטלים.

אביגדור ליברמן: הרי אם יש שיא שהממשלה הזאת קבעה, זה הזמן שראש הממשלה בילה בחוץ-לארץ בחצי השנה האחרונה.

אביגדור ליברמן: דיברתם על הממשלה הקודמת – יש נסיעות, אין נסיעות.

אביגדור ליברמן: תסתכלו כמה ראש הממשלה הזה נסע.

אביגדור ליברמן: שבר את כל השיאים.

אביגדור ליברמן: תייר מצטיין.

אביגדור ליברמן: אולי כך באמת נעזור לחברות התעופה, לא למובטלים.

אביגדור ליברמן: אותו דבר המשפט "לא יהיו רעבים".

אביגדור ליברמן: מה זה לא יהיו רעבים?

אביגדור ליברמן: תסתכלו, דיברנו עם האנשים שהתקשרו למשרד ראש הממשלה ואמרו להם: אין בעיה, נפתור לכם את הבעיה.

אביגדור ליברמן: מה אמרו להם?

אביגדור ליברמן: תפנו בכתב, אנחנו נבדוק את העניין.

אביגדור ליברמן: אני רוצה להזכיר גם את נושא העלייה.

אביגדור ליברמן: הרי אין זה סוד שראש הממשלה הנוכחי נבחר במידה רבה בזכות זה שהוא הוליך שולל את העולים החדשים.

אביגדור ליברמן: תסתכלו על התקציב של משרד הקליטה, על מקבצי דיור, על סיוע ליזמים עולים.

אביגדור ליברמן: רק עכשיו קיצצו מ-45 ל-15 מיליון ש"ח סיוע ליזמים עולים.

אביגדור ליברמן: אני חושב שהתקציב הזה והצביעות ודרך ההצגה הם פשוט דברים לא מקובלים, שבירה של המוסכמות, של כל הנורמות.

מוחמד ברכה: זה אותו תקציב שתמכת בו בשנים האחרונות.

מוחמד ברכה: על מה אתה מדבר?

מוחמד ברכה: זה אותו תקציב של השנה הקודמת ושל זו שלפניה.

מוחמד ברכה: זה אותו תקציב שתמכת בו בשלוש השנים האחרונות.

מוחמד ברכה: על מה אתה מתלונן?

אביגדור ליברמן: זה שאתה יודע לצעוק עוד לא אומר שאתה יודע לקרוא את התקציב.

מיקי לוי: חבר הכנסת ברכה, הוא לא היה חבר כנסת.

מוחמד ברכה: הוא היה במקום יותר חשוב – הוא היה מנכ"ל המדינה.

מיקי לוי: אני רק רוצה להזכיר לך, שהוא לא הצביע על התקציב, כי הוא לא היה חבר הכנסת.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת ליברמן, רק לידיעתך, לפני כמה ימים היתה העברה תקציבית לקמ"ע – קליטת מדענים עולים – בנושא של מדענים עולים.

אלי גולדשמידט: חברי האופוזיציה בוועדת הכספים, לרבות חברי הליכוד, הצביעו נגד.

אביגדור ליברמן: אני נושא באחריות לסיעתי.

אלי גולדשמידט: אבל השורשים שלך בליכוד.

אביגדור ליברמן: על השורשים שלי אני אשמח לדבר, כמו שאני אשמח אם חברך לקואליציה, לאופוזיציה, או לאופוזיציה שבתוך הקואליציה, ילמד קצת לקרוא את התקציבים.

מאיר שטרית: כי באותו משרד הם רצו לפגוע בתקציב שהולך לעידוד עסקים קטנים.

מאיר שטרית: קונץ גדול מאוד – להעביר מא' לב'.

ישראל כץ: דיברנו נגד לשכה לפרס.

ישראל כץ: זה נכון.

אביגדור ליברמן: הקריאה היחידה שלי לאנשי הקואליציה היא להצביע לפי מצפונכם על כל מה שדיברתם עליו ברדיו ודיברתם פה מעל הדוכן.

אביגדור ליברמן: אם תצביעו בהתאם למה שאתם מדברים מעל הדוכן ומעל גלי האתר, אני בטוח שנפיל את הממשלה הזאת כבר בהצבעה הקרובה.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: יבוא וינמק חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני לא בטוח שהוא רוצה שהממשלה תיפול.

אלי גולדשמידט: הליכוד סומך עלינו שלא נפיל את הממשלה.

אלי גולדשמידט: רק זה חסר לו.

אלי גולדשמידט: מאיר, אתה יכול להיות רגוע, הממשלה לא תיפול.

אלי גולדשמידט: לא נעשה לכם את הצרה הזאת.

מאיר שטרית: היא תיפול בלעדינו.

חיים רמון: ביקשת אי-אמון.

חיים רמון: אנחנו עלולים לקבל אותו, ואז תהיה בצרה גדולה.

מיקי לוי: ינמק חבר הכנסת דהאמשה בנושא:

מיקי לוי: המשך המדיניות כלפי הסקטור הערבי ומצבן של הרשויות המקומיות הערביות.

מיקי לוי: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, השר המקשר, חברי הכנסת, הנושא הכלכלי והחברתי במדינה הזאת הוא מתחת לכל ביקורת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי שהעניין הזה איננו עניין לוויכוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נושא נוסף: ההבטחות של ראש הממשלה ערב הבחירות, במיוחד בנושאים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההסכמים שנחתמו ב-1994 וב-1996, לפני הבחירות, אני מתכוון לממשלת רבין, וצריך היה לקיים אותם; הסכמים שנחתמו גם על-ידי הממשלה הזאת – שום דבר לא מתקיים, אדוני השר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרשויות הערביות שובתות מה-9 בנובמבר, זה כשבוע ימים, ודרישותיהן אינן עניין ששנוי במחלוקת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי מה הם בסך הכול דורשים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להגשים שוויון, לכסות על גירעונות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש רשויות שלא שילמו משכורת חודשים שלמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש מורי בית-ספר ששבתו עד לפני שבוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אנחנו מגיעים לבתי-הספר, אני רוצה בעניין הזה לומר מלה טובה לזכותו של שר החינוך, שעשה מאמצים כבירים ואכן הצליח פה ושם לכבות את התבערה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל המדיניות הכלכלית של הממשלה הזאת, אדוני השר המקשר, מחייבת אותנו, כנציגי המגזר הערבי, אכן לבוא ולהעלות כאן היום את הצעת האי-אמון הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות, שכל המגזר הערבי כולו שובת זה שבוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דחו את ההפגנה כבר פעמיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דוחים אירועים, מחכים, יושבים עם הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היום גם היתה כנראה ישיבה עם ועדת שרים, שאתם קוראים לה "לענייני ערבים".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו גם צריכים כאילו ועדה מיוחדת, ולא בשביל לפתור את הבעיות, חס וחלילה, או לקדם את הנושאים, אלא בשביל למרוח את הדברים ולהגיד: ישבה ועדה, ושום דבר לא זז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה, ברשותכם, לומר כאן ועכשיו, שביום רביעי תהיה הפגנה של המגזר הערבי כולו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שאכן ניתן יהיה גם את ההפגנה הזאת לדחות, לפרק את האוהל ולסיים את השביתה עוד לפני יום רביעי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מעלה את המשאלה הזאת בכל הרצינות ובכנות, כמי שרוצה אכן שהבעיות ייפתרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אני כמעט בטוח, כפי שכמדומני רובנו המוחלט כאן בטוח, שהממשלה הזאת עד יום רביעי ואחרי יום רביעי לא תעשה כלום ולא תפתור את הבעיות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על מה בכלל שובתים במגזר הערבי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה ראשי הרשויות וכל פרנסי המגזר נמצאים פה באוהל זה שבוע ושובתים קבל עם ועולם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם מציבים כמה מטרות: מטרה ראשונה – הם רוצים למחות על האי-שוויון הקיים זה 50 שנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי שזו מטרה לגיטימית, מקובלת, שכל אחד יכול וקשה לו שלא להזדהות אתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מטרה שנייה היא הדרישה שראש הממשלה יכבד התחייבות, כפי שאמרתי קודם, משנים קודמות ומהסכמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מטרה שלישית היא הכנת תוכנית תלת-שנתית להשוואת הרשויות הערביות, שיחלו ביישומה בתקציב שנת 2000.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני רוצה לפרט בעניין התוכנית הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השוואת התקציבים הרגילים לרשויות הערביות ויישומו המלא של דוח-סוארי לגבי הרשויות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה קשה כאן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה לא צודק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה לא נכון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה לא הגיוני?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סעיף שני הוא הקצבת 500 מיליון ש"ח בתקציב של השנה הקרובה, לשנת 2000, אכן כך, כמקדמה מיוחדת לצורכי פיתוח ברשויות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי ש-50 שנים מחכה ומשווע לפיתוח, מגיע לו שיתחילו כבר לקדם את הנושא שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סעיף שלישי, השר המקשר, הינו הכנת סקר צרכים לרשויות הערביות, לרבות תשתיות, מבני ציבור, מוסדות חינוך, דת וקהילה, והתחלה ביישומו של הסקר הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא להכין סקר, כפי שלפעמים עושים, רק כדי לסבר את האוזניים של השומעים ולסמא את העיניים של הרואים, ולאחר מכן שום דבר לא יקרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רוצים סקר בעניינים האלה, שיתחילו אכן ביישומו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדרישה הרביעית בפירוט היא כיסוי מיידי של הגירעונות, והגירעונות האלה מגיעים היום ל-820 מיליון ש"ח, מזה 620 מיליון ש"ח בתקציב הרגיל של הרשויות ו-200 מיליון ש"ח בתקציב הפיתוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה שיהיה ברור ומודגש, לא מדובר על הלוואות, משחקים, שתקבלו הלוואות בתנאים מסוימים; לא, לא בזה מדובר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדובר בתקציבים שיופנו ויוזרמו בכסף לרשויות האלה, שיוכלו לחיות, לנשום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ועדת המעקב העליונה גם קבעה תוכנית להבראת המגזר הערבי, או לרשויות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בתוכנית הזאת הם גם דורשים דרישות צודקות, דרישות הגיוניות, והם לא מגזימים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא דורשים פה סכומים ששום ממשלה לא תוכל לשלם, או דברים שהם ברומו של עולם, או לשבור את המסגרת של התקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא אלה הן הדרישות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדרישות הן מאוד ברורות, מאוד צנועות, אבל חיוניות, ובלעדיהן אי-אפשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעניין התכנון והבנייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש יישובים שהוכרו, לא רק על-ידי הממשלה הקודמת, אלא הקודמת לקודמת, בשנת 1996, ממשלת רבין, זיכרונו לברכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עם היישובים האלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני השר יודע?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד הרגע הזה עניינם לא נגמר, עניינם של אלה שהוכרו בהחלטת ממשלה, ויש יישובים שעדיין מחכים להכרה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא יקודם הנושא?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא ייגמרו תוכניות המתאר ליישובים האלה, שהוכרו כבר לפי שבע, שמונה שנים, ומחכים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא נכיר ביישובים הנוספים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פעם אחת צריך לפתור את הבעיות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם גם מבקשים מתן אזור עדיפות, דרישה שנשמעת אולי קצת מוזרה ומפליגה, כי ממתי יישובים ערביים מקבלים עדיפות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל זו הדרך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איך אתה תתקן את העיוותים ביישובים האלה אם לא תיתן להם הגדרה של אזורי עדיפות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פונים למינהל מקרקעי ישראל ואומרים: למה בכפר-כנא, למשל, מגרש בנייה עולה פי-שלושה ופי-ארבעה מביישובים אחרים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני לא רוצה לנקוב בשמות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היום קיבלתי תשובה: אדוני, מחירי המגרשים נקבעים לפי אזורי פיתוח; כפר-כנא אינו אזור עדיפות לעניין זה, ולכן אלה הם המחירים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התוצאה, אדוני השר, היא, שבמגרשים בכפר-כנא עכשיו בונים עשירים שבאים מחוץ לכפר, מנצרת גם, אולי משת"פים בחלקם, אנשים שיכולים לשלם את המחיר של הקרקעות האלה, והצעירים בכפר-כנא ממשיכים להמתין, כי המגרשים אינם בהישג יד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם לא יכולים לשלם את המחירים האלה ולקנות באזור עדיפות, כפי שאני ביקשתי, במיוחד לגבי הכפר הזה, שהוא כפרי, אגב, אני גאה להיות תושב הכפר הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מראש הממשלה לא זכינו לשום תשובה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מינהל מקרקעי ישראל אומר: זה לא ענייני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני קובע שאתם לא אזור עדיפות, ולכן אלה הם המחירים שיהיו בכפר שלכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נדבר על התשתית ועל הכבישים ועל המצב הרעוע בכל כפר וכפר, צריך תקציבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל בעיה דורשת תקצוב, כל בעיה דורשת הקצאת משאבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש עכשיו בעיה מיוחדת גם למגזר הערבי, אף שהיא גם בעיה כללית עם הפנים הרבות שלה, עניין הכביש הזה, כביש מס' 6, כביש חוצה-ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מזמן התחייבו פרנסי הכביש, והחברה אמרה: אנחנו נקצה קרקע תמורת קרקע, וכנראה הקצו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ביישובים יהודיים הבעיה נפתרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ביישובים הערביים, כאילו בכוונה, הכביש הזה צריך לקלקל כל חלקה טובה, כל אדמה חקלאית, לחנוק את הכפרים, ושום פיצוי לא בא בחשבון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנשים דורשים דרישה צודקת: רבותי, תפטרו אותנו מהכביש הזה, ולא, תנו לנו פיצוי כמו לאחרים, קיימו את ההבטחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תנו לנו קרקע תמורת קרקע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש קרקע מיותרת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נשארו קרקעות בכלל?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם את המעט שיש לנו עכשיו הכביש הזה יבזבז בצורה זו או אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דרישה שישית בפירוט הזה, ואחרונה, כבוד השר, היא העניין של ההשוואה, או ייצוג הולם לציבור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מדברים על ייצוג הולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה בעניין הזה לומר את האמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מרגיש שיש כנראה ראשית תזוזה בעניין הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש פה חוקים מסוימים בקריאה טרומית, אי-אפשר לדעת אם החוקים האלה אכן יתקבלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לדעתי, הממשלה לא היתה צריכה שום חוק, לא בקריאה טרומית, ולא שום עניין כזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה יש לה הרשות – – –

אלי גולדשמידט: הממשלה תמכה בחוק הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יפה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן אמרתי שיש פה אולי איזו תזוזה חיובית.

אלי גולדשמידט: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה לא צריכה לתמוך בחוקים האלה שאנחנו מגישים עכשיו בקריאה הטרומית, הממשלה צריכה למשול, צריכה לבוא עם תוכנית, ליישם, לקבוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא לא צריכה חוקים בשביל זה, או שהיא יכולה להגיש מטעמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה השוויון בהזדמנויות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עם הפקידות של המגזר הערבי, שתמצא את ביטויה במשרדי הממשלה, במגזר הציבורי, בחברות הגדולות הרבות במשק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא רק זאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נסתכל גם כן מהצד האחר, בדברים השליליים, בדברים הזועקים, מבחינת העוני, מבחינת האבטלה – בכל התחומים האלה המגזר הערבי מוביל, ברוך השם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פעם אחת אנחנו ראשונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב-26 היישובים שמצבם הכי חמור מבחינת האבטלה, מ-26 אלה – 16 יישובים הם ערביים, וחמשת היישובים הראשונים הם ערביים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 26 יישובים אלה, שיעור האבטלה בהם הוא מעל ל-10%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשישה מתוך היישובים הערביים האלה – מעל 13%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממש בפסגה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אגב, לעניין האבטלה, הממוצע הארצי הוא 5.6% בלבד, כך בכל אופן לפי נתונים שנתקבלו אצלי, אבל במגזר הערבי זה חייב לעלות.

חיים רמון: זה יהיה בעוד שנתיים, כשנגשים את התוכניות השונות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כשתגשימו.

חיים רמון: כשנתנו את השלטון לליכוד, כך זה היה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בוא נראה באמת מתי יהיה יישוב ערבי ראשון, אדוני השר, שבו ירד שיעור האבטלה ל-5.6%, כפי שהיה בזמן שנתתם את השלטון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביא כמה נתונים משווים לעניין החינוך.

מיקי לוי: זמנך עבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו בהצעות אי-אמון, ואדוני נהג ברוחב לב עם דוברים אחרים.

רחבעם זאבי: על חשבון הסיעה שלנו.

רחבעם זאבי: לנו נשאר עודף, אנחנו נותנים לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לענייני החינוך, אדוני השר המקשר, אני מביא נתונים שמראים עד כמה השוויון האמיתי – –

נסים דהן: חבר הכנסת דהאמשה, אתם מתכוונים ברצינות לאי-אמון, תצביעו נגד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – רחוק מהמגזר הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אביא את הנתונים האלה דווקא מעניין החינוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיעור המורים האקדמאים – – –

נסים דהן: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת דהן, אתה סגן שר האוצר, תוכל לענות לי אחר כך כמה שאתה רוצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל תפריע לי בינתיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבל על הזמן.

קריאות: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תומך בי; לא שמעתי אותך, אל תפריע לי בכל אופן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיעור המורים האקדמאים, חברי הכנסת – מורים אקדמאים מותר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – במגזר הערבי הוא 39.3%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במגזר היהודי השיעור הוא 20%–58.3% יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מראה עד כמה אנחנו רחוקים משוויון אמיתי.

סילבן שלום: חבר הכנסת ברכה אמר שיש מצב הפוך, שבמגזר הערבי יש הרבה יותר מורים אקדמאים, כי אין להם מקום עבודה אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעניין זה אני מסתמך על מקור מוסמך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא יודע מה אמר חבר הכנסת ברכה, ואם הבנת בדיוק מה שאמר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מביא כאן נתונים, ואני סמוך ובטוח שהם אמיתיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיעור המורים האקדמאים במגזר הערבי, 20% פחות מאשר במגזר היהודי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא רק בעניין המורים האקדמאים – שיעור אלה שלמדו מעל 13 שנות לימוד במגזר הערבי ובמגזר היהודי: אלה שלמדו למעלה מ-13 שנות לימוד במגזר הערבי – 15.3%, במגזר היהודי –37.3%; כמעט פי-שלושה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מראה עד כמה גדול הפער האמיתי, עד כמה אנחנו רחוקים משוויון אמיתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא רק בממוצע שנות הלימודים ובמספר המורים האקדמאים אנחנו רחוקים – – –

מיקי לוי: אתה מדבר למעלה מ-20 דקות, אני מבקש ממך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תאמין לי שעדיין לא סיימתי את המכסה של חבר הכנסת זאבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אביא שניים-שלושה נתונים, ובכך אסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני השר המקשר, לא רק בעניין האקדמאים ובעניין מספר שנות הלימוד, אלא גם במה שנוגע לממוצע התלמידים בכיתה קיים פער: ממוצע התלמידים לכיתה במגזר הערבי הוא 31.4.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבתי-הספר הממלכתיים – 29.4 תלמידים לכיתה, ובחינוך הממלכתי-הדתי – 24.5.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאן החינוך הממלכתי-הדתי מוביל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא מקנאים, שירווח להם, אבל שתהיה ראשית שוויון, שתהיה גם לאחרים אפשרות לשבת בתנאים סבירים.

משה קצב: חבר הכנסת דהאמשה, המגזר הערבי מקבל הרבה יותר מהמגזר היהודי לתקציבי הפיתוח לבניית חדרי לימוד בבתי-הספר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כי יש לו פער הרבה יותר גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם עם זה לא סוגרים את הפער.

משה קצב: הם מקבלים יותר, ובצדק.

משה קצב: הם מהווים 20% ממספר התלמידים ומקבלים 30% מהתקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם חסרים לנו 2,000 חדרים ואתה נותן תקציב ל-500, זה בוודאי הרבה יותר מ-200 חדרים במגזר היהודי.

מיקי לוי: אני מבקש, אתה מדבר למעלה מ-20 דקות.

מיקי לוי: אני מבקש ממך כבר עשר פעמים להפסיק.

מיקי לוי: אתה מדבר אפילו יותר מ-20 דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, אני לא מדבר 20 דקות.

מיקי לוי: אתה מדבר למעלה מ-20 דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה להתווכח אתך, תאמין לי, זוהי הצעת אי-אמון, ואני מדבר כ-13 דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא סיימתי את המכסה של גנדי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא נתן לי 4.5 דקות.

מיקי לוי: אתה גם סגן יושב-ראש הכנסת, ואתה צריך לשמור על הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, אתה רוצה לעשות זאת כך, תעשה את זה כך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אנחנו רוצים בסך הכול?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זהו אי-אמון.

מיקי לוי: אבל אתה מדבר יותר מ-20 דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבל על הדקות שאנחנו מבזבזים, תן לי לומר עוד שניים-שלושה נתונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא רוצה שנשמיע את זעקתנו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה איש הלובי החברתי, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: מה זה שייך ללובי החברתי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, לא שייך.

מיקי לוי: מה זה שייך?

מיקי לוי: אני לא מבין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חשבתי שתנהג באהדה כלפי העניין הזה.

מיקי לוי: כל הזמן אתה אומר: עוד שלושה נושאים, עוד שלושה נושאים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: טוב, בסדר, תן להם לצחוק, יאללה, ניקח את זה ברוחב לב.

מיקי לוי: צחוק-צחוק, אבל אני מבקש לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מסיים תוך דקה, אני מקווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אביא כמה נתונים לעניין החינוך: הפערים בהישגים הלימודיים במערכת החינוך מהווים מדד לרמת השוויון הריאלי במערכת החינוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי שיש הסכמה על המשפט הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בטבלה דלהלן מתוארים כמה אינדיקטורים לפערים הנרחבים בין רמות ההשכלה של שתי קבוצות האוכלוסייה: חציון רמת ההשכלה, זאת אומרת שנות הלימוד, במגזר הערבי – 10.6, ובמגזר היהודי – 12.4.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לגבי שיעור הלומדים מבין בני 14–17 שנים, במגזר היהודי –93.4%, ובמגזר הערבי – 67.5%.

משה קצב: תרחם על הקצרנית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לגבי הלומדים מבין בנות 14–17, במגזר היהודי – 99.8%, ובמגזר הערבי – 72.2%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיעור הנשירה מהלימודים בקרב בני 15–17: הנשירה במגזר היהודי היא 6% בלבד, ובמגזר הערבי שיעור הנשירה הוא 13.8%.

מיקי לוי: זה לא יכול להיות, אני אומר לך שזה לא יכול להיות, אני מבקש לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מסיים, כבוד היושב-ראש.

ישראל כץ: – – –

מיקי לוי: אל תעזור לי, לא ביקשתי שתעזור לי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני פונה אל חברי הבית להצביע אי-אמון בממשלה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מציין שזוהי הצעת האי-אמון הראשונה של הסיעה שלנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רוצים לומר, שבהצעת האי-אמון הזאת אנחנו מציבים סימן דרך, חבר הדרך גולדשמידט והשר המקשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא תהיה תזוזה חיובית למען ביצוע ויישום של שוויון, הימים הבאים יהיו עוד יותר קשים בכל הנוגע לאמון בממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

מיקי לוי: חברים, אני מבקש להקפיד על הזמן.

מיקי לוי: עם כל הכבוד, לא יכול להיות שאדם ייקח לעצמו את הזמן.

מיקי לוי: הרי חבר הכנסת דהאמשה שאל אותי לפני שבוע איך מורידים נואם שמדבר יותר מדי.

מיקי לוי: חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

סילבן שלום: לא, השר המתאם.

מיקי לוי: סליחה, הוא בלבל אותי.

מיקי לוי: השר חיים רמון ישיב.

נסים דהן: חבל על הדיבורים, הם מצביעים נגד הממשלה.

חיים רמון: כל זמן שאתם מצביעים בעד, אני רגוע.

משה קצב: ואתם תצביעו נגד הממשלה?

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הבוקר שמעתי את יושב-ראש הליכוד, השר לשעבר אריאל שרון, מתראיין מניו-יורק ואומר דברים שלא האמנתי שהשר שרון, שהיה עוד לא מזמן שר התשתיות, אומר אותם.

משה קצב: מה שלא הספקת לומר הבוקר ברדיו, תאמר עכשיו.

חיים רמון: שר החוץ ושר התשתיות.

חיים רמון: לא חשוב מה אמר לגבי הממשלה, זה בסדר, אבל שמעתי שיש לו תוכנית אופרטיבית.

חיים רמון: הוא גילה בשם הליכוד – הוא ראש הליכוד, בחרתם אותו ברוב גדול – שיש שני נושאים מרכזיים בתוכנית האופרטיבית, נושאים שצריך לטפל בהם, והם הדגל של הליכוד בראשות השר לשעבר שרון: אחד זה התשתיות שמביאות לצמיחה, ושני – החינוך.

חיים רמון: הייתי בטוח שאלה היו, כמובן, שני הנושאים שבמרכז העשייה של חבר הכנסת שרון כאשר היה שר.

חיים רמון: פתאום נזכרתי בתשתיות, נזכרתי בדבריו של ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט, גם הוא מבכירי הליכוד, שסיפר ברדיו – לא בארבע עיניים, אני לא מצטט דברים שנאמרו בארבע עיניים – כלומר, כל עם ישראל שמע מה אומר אהוד אולמרט על ראש הליכוד, חבר הכנסת שרון: בשנים האחרונות הוא רק מדבר, ובנושא של ירושלים, משרד התשתיות עד היום חייב לעיריית ירושלים מיליונים רבים של שקלים על חשבון עבודות פיתוח שלא יכולנו לבצע, כי אריק שרון דיבר ולא עשה.

חיים רמון: כך זה לגבי קו מסילת הברזל ירושלים–תל-אביב, כך זה לגבי חשיפת התוואי לכביש הטבעת המזרחי, שהוא כביש חיוני מאין כמוהו.

חיים רמון: זהו שר התשתיות, ותאמינו לי שכל מה שאמר ראש עיריית ירושלים הוא אמר בלשון המעטה, וזאת אני אומר מתוקף עיסוקי בענייני ירושלים.

סילבן שלום: להזכיר לך מה אמר עליך ראש הממשלה ברק?

סילבן שלום: הוא אמר שיעשה כל מה שביכולתו כדי שהאיש הזה לא יהיה ראש ממשלה.

חיים רמון: בשלוש שנים, למזלנו שלוש, שבהן שר התשתיות היה אריאל שרון, היה כביש בישראל שהיה שייך למשרד התשתיות, והיה כביש שהיה שייך למשרד התחבורה.

חיים רמון: שני הכבישים האלה אף פעם לא נפגשו.

חיים רמון: את החקיקה שהיה צריך לעשות על מנת שהם ייפגשו לא סיימו עד היום, למזלנו, כי אנחנו ברפורמה אמרנו: לא צריך את זה יותר, והחזרנו את הכול למשרד אחד, את כל התחבורה היבשתית, ומתחילים להשקיע בתשתית.

גדעון עזרא: ממשלה נהדרת.

טלב אלסאנע: מה זה קשור?

טלב אלסאנע: מה אתם עושים?

טלב אלסאנע: בגלל זה הם נפלו מהשלטון.

טלב אלסאנע: מה אתם עושים?

חיים רמון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תאמין לי – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אלסאנע.

חיים רמון: מי שהיה באופוזיציה – – –

סילבן שלום: מי אחראי בממשלה להבאת המים?

מאיר שטרית: שר החוץ או שר התשתיות?

קריאה: – – –

חיים רמון: אני בסדר, אני אדבר אתו, אני אענה לחבר הכנסת דהאמשה.

ישראל כץ: תיסע להביא מים מטורקיה.

ישראל כץ: אתה אחראי לפרויקט המים מטורקיה.

חיים רמון: האנשים האלה – יושב כאן בן-אדם שרק לפני ארבעה חודשים – –

סילבן שלום: אפילו אותך זה מצחיק.

חיים רמון: – – היה שר האוצר, אחד היה שר המדע, אחד היה שר התשתיות, והם מספרים – תיכף אני אגיע – זה באמת שיא חדש בחוצפה הפוליטית במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: איפה הם היום?

חיים רמון: תאמין לי, אני לא מאמין שיש דבר כזה.

חיים רמון: אני כמעט 20 שנה בכנסת ולא ראיתי דבר כזה.

חיים רמון: באמת, מגיע להם להירשם בספר השיאים של גינס.

מאיר שטרית: אני ראיתי אותך.

סילבן שלום: הרסתם את המדינה בשנת 1996.

סילבן שלום: שלוש שנים לקח לנו לתקן.

סילבן שלום: הרסתם את הכלכלה ב-1996.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לא להפריע.

חיים רמון: באה הממשלה – – –

מאיר שטרית: אני דווקא ראיתי אותך.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שטרית, אבקש לאפשר לשר להשיב.

חיים רמון: באה הממשלה, ובתשתיות – –

סילבן שלום: הרסו את הכלכלה ב-1996.

ישראל כץ: טוב שחבר הכנסת מצא תיקן את הבריאות אחרי מה שעשית.

חיים רמון: – – בשנה הקשה הזאת, שתיכף אדבר עליה – הוספנו 40% תוספת לתקציב התשתיות בתקציב המדינה; 40% על מה שאתם לא עשיתם במשך שלוש שנים, וגם בעניין הזה תקעתם את המדינה.

מאיר שטרית: מי נתן לך את המספר הזה?

מאיר שטרית: זה לא נכון.

מאיר שטרית: זה כולל את כביש חוצה-ישראל?

רוני מילוא: – – –

חיים רמון: 40%.

חיים רמון: מ-2 מיליארדי שקל – – –

מאיר שטרית: כולל כביש חוצה-ישראל?

חיים רמון: איך אתה אמרת לי?

חיים רמון: – אם התקציב לא עלה ב-40%, כולל התשתיות, כולל הכול, כל התשתיות ביחד – 40%, אתה תצביע אתי.

חיים רמון: אם לא – אני אצביע אתך.

חיים רמון: בוא נגמור עניין.

חיים רמון: אתה תעשה לעצמך טובה ולא תגיש יותר הצעות אי-אמון.

נסים דהן: ממשלת אחדות לאומית.

חיים רמון: מ-2 מיליארדי שקל שהיה ב-1999 ל-2.8 מיליארדי שקל בשנת הכספים 2000.

חיים רמון: מה לעשות?

רוני מילוא: זה הכול לתחבורה?

חיים רמון: הכול לתחבורה.

רוני מילוא: אני מאוד שמח.

חיים רמון: ידעתי.

חיים רמון: אני רציתי להרגיע אותך, חבר הכנסת מילוא, כי חשבתי שחלק עלול ללכת למשרד התשתיות, אבל לאור הניסיון המר עם משרד התשתיות הקודם העברנו הכול לתחבורה, וידעתי שאתה תהיה רגוע כתוצאה מכך.

חיים רמון: אבל אחר כך דיברו אתנו על חינוך.

חיים רמון: שמעתי את ראש הליכוד מדבר על חינוך.

חיים רמון: אמרתי: בטוח שפה באמת יש לנו הפתעה בלתי רגילה.

יהושע מצא: על מה הוא דיבר?

חיים רמון: על חינוך.

ישראל כץ: הוא התכוון אליך.

חיים רמון: דפדפתי בספרי התקציב – מ-1997, 1998, 1999 – שלוש שנות הליכוד, מה קרה בתקציב החינוך?

חיים רמון: אותו תקציב שאנחנו הגדלנו ב-70%, שהבאנו אותו בפעם הראשונה בין 1992 ל-1996 – –

סילבן שלום: מדובר בשכר עבודה – תספר את האמת – או שאתה לא יודע את הנתונים.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת סילבן שלום.

חיים רמון: – – הבאנו אותו עד לכך שהיה שווה לתקציב הביטחון.

חיים רמון: מה עשה אריאל שרון כשהיה שר?

חיים רמון: ומה היה כששטרית היה יושב-ראש הקואליציה, שדאג שהקיצוץ בחינוך יתבצע?

חיים רמון: מי כל היום הלך ודאג לקצץ בחינוך?

חיים רמון: – חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: הוספנו יום חינוך ארוך.

חיים רמון: 1.2 מיליארד שקל.

חיים רמון: האנשים האלה שיושבים על הספסל הזה קיצצו בחינוך.

חיים רמון: ומניו-יורק – הוא לא הגיע לארץ – הוא מצלצל ומודיע שאין דבר יותר חשוב מחינוך.

מאיר שטרית: אמרתי שזה מה שתגיד.

חיים רמון: אתה לא מתבייש?

חיים רמון: זה רציני?

חיים רמון: מי יתייחס אליכם?

ראובן ריבלין: ראש הממשלה קנה מאפיות.

ראובן ריבלין: קניתם מאפיות.

ראובן ריבלין: עשית לו חוזה עם "ברמן", עם "אנג'ל".

ראובן ריבלין: יש שם גם עוגות.

ראובן ריבלין: אפשר לתת עוגות לרעבים.

ראובן ריבלין: אם אין לחם – תנו עוגות.

חיים רמון: באנו למציאות, ידענו שהיא קשה – –

מאיר שטרית: הכריחו אתכם להיכנס?

חיים רמון: – – הממשלה הקודמת הביאה לעיי חורבות, חברתית וכלכלית.

חיים רמון: ידעתי, ידענו, אבל תאמין לי שלא האמנו שזה עד כדי כך.

חיים רמון: כל המצוקות אחת לאחת – – –

סילבן שלום: זה חיים רמון שאנחנו מכירים, או שזה תחליף?

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, זה חיים רמון שאנחנו מכירים?

חיים רמון: חבר הכנסת סילבן שלום, תן לי – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שלום, תן לו לדבר אז תגיע לבד למסקנה בסוף.

ראובן ריבלין: נבחרתם להושיע את העם.

חיים רמון: תיכף אנחנו נושיע.

חיים רמון: אנחנו נושיע.

ראובן ריבלין: תנאם את נאום הלווייתנים.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת ריבלין.

חיים רמון: אנחנו נושיע, אל תדאגו.

מאיר שטרית: אני דואג לך.

חיים רמון: אל תדאגו.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שטרית, אני קוראת אותך לסדר.

ראובן ריבלין: את ברק לא הכירו.

ראובן ריבלין: אותך הכירו, אותך בחרו – – –

מאיר שטרית: אל תקלקל, חיים.

חיים רמון: אני ממש דואג לכך שאתם דואגים לי.

מאיר שטרית: שמו אותו ליצן לענייני ירושלים.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים בשבילך תיק אחר.

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אני אודיע על הפסקה.

חיים רמון: אני יודע שאתם לא רוצים שאני אספר עליכם, בצדק.

סילבן שלום: עצמאות.

חיים רמון: אני יודע שכל מה שאני הולך לספר עליכם – אתם לא רוצים שאני אספר.

חיים רמון: אתם לא רוצים שעם ישראל ישמע שלקחתם מדינה שלא היתה בה אבטלה והפכתם אותה למוכת אבטלה; שלקחתם מדינה שצמצמנו בה פערים והגדלתם את הפערים; שלקחתם מדינה שהיה בה חינוך וקיצצתם ללא רחם; שלקחתם מדינה שהיתה במקום שני בעולם בנושא הבריאות ודרדרתם וקיצצתם מיליארד מתקציב הבריאות.

חיים רמון: לא היה דבר שלא פגעתם בו, לא היה דבר שלא חיסלתם, לא היה דבר שלא קיצצתם.

ישראל כץ: מי שלח אותך לספר את כל השטויות האלה?

יהושע מצא: חיים, תהיה הוגן.

יהושע מצא: לתקציב הבריאות הוספנו מיליארד שקל.

יהושע מצא: אל תוליך שולל.

יהושע מצא: ספר את האמת.

יהושע מצא: אתה יודע את זה, ושוחחתי אתך – הוספנו מיליארד שקל.

ישראל כץ: אז יש לכם איפה לקצץ.

חיים רמון: חבר הכנסת מצא, סל הבריאות לא גדל.

חיים רמון: אתה יודע את זה טוב מכולם.

חיים רמון: סל הבריאות לא גדל ריאלית.

יהושע מצא: הוספנו מיליארד שקל או לא הוספנו?

חיים רמון: לא הוספתם.

חיים רמון: הוספתם נומינלית, לא ריאלית.

יהושע מצא: כמה אתם הוספתם?

חיים רמון: לא הוספתם.

חיים רמון: אני אספר לך כמה הוספתם.

חיים רמון: באתם ב-1996, ההחלטה הראשונה שעשיתם – ביטלתם את המס המקביל וקיצצתם 1.2 מיליארד שקל בבריאות; זה בדיוק מה שחסר היום במערכת הבריאות.

חיים רמון: זה מה שעשיתם.

סילבן שלום: בגלל הקטסטרופה, כיוון שהרסתם את הכלכלה הישראלית.

סילבן שלום: כל כלכלן מתחיל יודע את זה.

חיים רמון: זה מה שעשיתם.

חיים רמון: בלי שום קשר.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שלום, שמענו.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש עכשיו שקט.

חיים רמון: שנת 1995 היתה השנה הטובה ביותר במשק; שנת 1998 היתה השנה הגרועה ביותר.

חיים רמון: קיבלתם משק צומח, משק של 7% צמיחה, והחזרתם לנו משק עם צמיחה שלילית.

מאיר שטרית: גירעון במאזן התשלומים.

חיים רמון: איבדתם 30 מיליארד שקל צמיחה, ואתם באים בשנת תקציב שלכם – חשבנו, באמת, אולי נעשה שינויים בתקציב, אולי תהיה רזרבה, הלכנו לבדוק איזו רזרבה השאיר שר האוצר מאיר שטרית – – –

מאיר שטרית: אפס.

חיים רמון: אפס.

חיים רמון: לא היה שקל אחד רזרבה.

איוב קרא: בגלל זה בחרו בכם.

חיים רמון: לא יכולנו אפילו לבוא ולרפא מצוקה אחת של התקציב.

סילבן שלום: מה עשיתם בתקציב?

חיים רמון: שקל אחד לא השארתם לנו.

חיים רמון: כלום.

מאיר שטרית: איך הרחבתם את הממשלה?

חיים רמון: כל המצוקה שמתגלית היום היא כולה תוצרת שלכם.

חיים רמון: לפחות תתביישו, לפחות תשתקו.

חיים רמון: הכול שלכם.

סילבן שלום: איפה שר האוצר, למה אתה עונה במקומו?

חיים רמון: כל מה שעשיתם, כל מה שמתגלה, תוצרת של מאיר שטרית, יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת השר לשעבר סילבן שלום, שר המדע, שר התשתיות והחוץ אריאל שרון.

חיים רמון: זה הכול אתם.

מאיר שטרית: למה שולחים אותך לענות?

מאיר שטרית: למה אתה עונה?

חיים רמון: עוד לא היינו יום אחד בתקציב שלנו, יום אחד.

חיים רמון: אין לכם בושה.

ראובן ריבלין: יש לי שאלה: אם היה ברזרבה תקציב אפס, ממה מימנתם את הלשכות של השרים?

חיים רמון: אין לכם בושה.

חיים רמון: חבר הכנסת רובי ריבלין, תשאל את שר האוצר – אפס, לא השארתם כלום.

חיים רמון: כלום לא השארתם, הכול תקציב 2000.

חיים רמון: לא אישרנו דבר אחד.

חיים רמון: כל המצוקה, כל העוני וכל מה שאתם מדברים עליו, כולו תוצאה של התקציב שלכם, שבו אנחנו חיים עד היום ולא יכולנו אפילו להביא משהו כדי לרפא.

חיים רמון: איזה מצוקות נוראיות הבאתם, ואתם יושבים ומביעים אי-אמון.

חיים רמון: אין לכם בושה?

חיים רמון: אין גבול לבושה?

חיים רמון: לא ראינו דבר כזה.

יהושע מצא: די כבר עם ההסתה הזאת.

יהושע מצא: יש גבול להצגות.

יהושע מצא: רואים אותך בטלוויזיה, אז יש גבול להצגות.

חיים רמון: אני מציע לכם – – –

אליעזר כהן: אולי תגלה לנו איזה חובות השאיר השר בייגה שוחט?

חיים רמון: אני גם מוכן לגלות את זה.

חיים רמון: אם יהיה דיון רציני, אני מוכן לגלות את זה.

איוב קרא: תשאל אותו מה עם הקזינו בדרום.

דליה רבין-פילוסוף: שמענו את זה כאן שלוש שנים.

חיים רמון: אני מוכן גם לגלות ולספר לך, מכיוון שאתה שואל, חבר הכנסת כהן, שאחרי כל הסבל ואחרי שהם פגעו בחולים, אחרי שהם יצרו את העוני ואחרי שגרמו לאבטלה, הם השאירו לנו גירעון שהוא לא קטן בצורה משמעותית מהגירעון הקודם, אותו סדר גירעון, כמעט אותו סדר גודל של גירעון, אחרי כל זה.

חיים רמון: חבר הכנסת כהן, באמת השארנו משק צומח, הבאנו לשיא עולמי בצמיחה, והם הביאו שיא עולמי שלילי בצמיחה.

חיים רמון: הם השאירו לנו אבטלה של 11%, הורדנו ל-6%, באו –9%.

סילבן שלום: קיבלת משק של 6% צמיחה.

קריאה: – – –

חיים רמון: נגיע לתקציב המוצע.

מאיר שטרית: מה היתה הצמיחה ב-1992?

חיים רמון: גירשו אתכם מהשלטון רק לפני חצי שנה בבושת פנים בגלל כל הדברים האלה.

חיים רמון: תתביישו קצת, שבו בבית, תנו לממשלה לנסות.

חיים רמון: אם היא לא תצליח – תדברו.

חיים רמון: עוד לא היינו יום אחד.

חיים רמון: הגשנו תקציב של שנת 2000.

סילבן שלום: זה חיים רמון מדבר?

יהושע מצא: מה אתה מתפלא?

יהושע מצא: זה תמיד היה חיים רמון.

חיים רמון: הגשנו תקציב של שנת 2000.

חיים רמון: הוא במצוקה גדולה, בעיקר בגלל מה שהשארתם לנו.

חיים רמון: תקציב קשה, תקציב שכולו מבוסס על הסבל שאתם גרמתם.

ישראל כץ: – – –

חיים רמון: אנחנו מתמודדים עם מציאות כלכלית-חברתית, ששנים לא היתה כדוגמתה במדינת ישראל.

חיים רמון: המיתון הארוך ביותר בתולדות המדינה – תוצרת שלכם.

קריאה: – – –

ויצמן שירי: הוא הלך לבקר, אתה הפקרת אותה, זה ההבדל.

איוב קרא: אני מציע שהזקנה מנהרייה תנהל גם את הקזינו.

חיים רמון: לא השארתם אבן על אבן.

ישראל כץ: מה עם הטרקטור שפגע במטוס?

ישראל כץ: ממשלה מעופפת.

חיים רמון: הרסתם כל חלקה טובה בחברה ובכלכלה.

חיים רמון: באנו לנסות לשקם.

חיים רמון: זה קשה מאוד, הרבה יותר קשה ממה שאפילו חשבנו.

מאיר שטרית: מה תגידו בשנה הבאה?

חיים רמון: זהו בדיוק, בשנה הבאה – אני מציע לך באמת הצעה ידידותית.

חיים רמון: אתה חבר שלי, חבר הכנסת שטרית.

חיים רמון: בשנה הבאה נבוא ונוכיח לכם בדיוק כמו בארבע השנים 1992–1996, ששנה אחרי שנה הורדנו אבטלה, גרמנו לצמיחה, עשינו תשתיות ועשינו את כל מה שצריך, בשעה שאתם עשיתם את כל מה שלא צריך.

חיים רמון: תבוא בשנה הבאה ונדבר.

חיים רמון: למה אתה מבזה את עצמך, חבר הכנסת שטרית?

חיים רמון: למה אתה בא השנה, שהיא שנה קטסטרופלית שכולה שלך?

מאיר שטרית: לצערי, היא לא כולה שלי.

חיים רמון: אין בה אפילו פירור שלנו.

חיים רמון: כל מה שתיארת פה זה תוצרת שטרית, סילבן, שרון, ותסלחו לי על מי שלא אמרתי.

חיים רמון: אני לא מבין, זאת תוצרת שלכם, על מה אתה מלין?

מאיר שטרית: אתם מקצצים עוד יותר מהמובטלים ומהעניים.

יהושע מצא: ספר לנו על החולים ועל התרופות.

איוב קרא: מי הנגיד הבא?

ויצמן שירי: חבר הכנסת מצא, תבקש חזרה את 100 מיליון הדולר שנתניהו נתן לאמריקנים – – –

דליה רבין-פילוסוף: – – – אם תפסיקו לנהל דיאלוגים, הוא יוכל לסיים.

חיים רמון: אני אשמח אם הם יפסיקו לנהל דיאלוגים.

איוב קרא: שאל אותם מה קורה עם הנגב.

חיים רמון: בתקציב 2000 אנחנו נבלום את האבטלה שאתם גרמתם.

חיים רמון: בתקציב 2000 נגדיל את התשתיות שהקפאתם ותקעתם את המדינה.

חיים רמון: בתקציב 2000 נפשיר מן ההקפאה של חבר הכנסת שטרית את חוק הדיור הציבורי.

חיים רמון: בתקציב 2000 תוגש תוכנית מקיפה, אשר תאפשר לכל סטודנט למעשה ללמוד ללא שום דאגה כלכלית.

חיים רמון: כדאי שתרשום, כי אתם שואלים על תקציב 2000.

ראובן ריבלין: זה בתקציב?

יהושע מצא: זה סוג ההבטחות של ברק?

חיים רמון: בתקציב 2000 נבלום את הקיפאון ואת המיתון, והמשק יתחיל בתקציב 2000 – – –

ראובן ריבלין: – – – אדוני השר, לנו יש חיסיון, אבל ראש הממשלה יאשים אותך שהבטחת.

חיים רמון: אתה רצית לשמוע מה יהיה בתקציב 2000, אז אתה תשמע.

חיים רמון: בתקציב 2000 תהיה ראשית צמיחה, אשר תשים קץ למיתון הנורא שהבאתם.

מאיר שטרית: אם יש צמיחה במשק, זה לא בגלל שלושת החודשים שאתם בממשלה.

מאיר שטרית: אין לכם יד ורגל בזה.

חיים רמון: בכל הדברים האלה אתה עזבת את תקציב המדינה במיתון הכי נורא עם הצמיחה הכי שלילית שהיתה מאז המיתון הגדול, וכל זה על שמך.

חיים רמון: כל הדברים האלה יהיו בתקציב 2000 בדיוק הפוך ממה שאתם עשיתם.

גדעון עזרא: למה עוזי ברעם לא אומר אותם דברים?

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית, אני מציע לך, ובעיקר לציבור, לתת את המינימום הנדרש, לפחות את היום הראשון של תחילת העבודה של הממשלה, 1 בינואר 2000, מהבחינה הכלכלית.

חיים רמון: 1 בינואר – עד אז אנחנו מסובכים בכל מה שאתה, חבר הכנסת שטרית, השארת.

חיים רמון: אז לפחות עד אז – – –

מאיר שטרית: – – – חיים, אנחנו רואים את התקציב.

מאיר שטרית: הוא לא סוד.

חיים רמון: אתה טוען שהתקציב יהיה ככה.

חיים רמון: על האסונות שאתם הבאתם אנחנו כבר יודעים.

חיים רמון: אתה טוען שמשמעות התקציב – – –

מאיר שטרית: – – – הוא כתוב.

מאיר שטרית: אתם כתבתם.

ראובן ריבלין: איפה כתוב כל מה שאתה אומר?

חיים רמון: כל מה שהצגתי כאן אלה דברים שאתם כבר עשיתם, אלא נתונים של הלמ"ס, חד וחלק.

חיים רמון: הם לא רק נתונים של הלמ"ס, אלה האסונות החברתיים שכל יום אנחנו קוראים עליהם.

חיים רמון: את זה אנחנו כבר רואים.

חיים רמון: אתה בא ורוח נבואה נפלה עליך ואתה אומר:

חיים רמון: התקציב יהיה כזה וכזה.

חיים רמון: נדבר בתום השנה, כששנת התקציב הזאת תסתיים.

חיים רמון: אתה לא רואה עוד דבר.

חיים רמון: כל מה שאתה רואה זה האסונות שאתה הבאת.

ראובן ריבלין: תראה לנו איפה זה כתוב.

חיים רמון: אתה רואה את האסונות שאתה הבאת – את המיתון, את האבטלה, את העוני, את החולה.

חיים רמון: את כל מה שהבאת אתה רואה, זה הדבר היחיד שאתה רואה.

חיים רמון: פה אתה רואה רק ספר.

חיים רמון: את העניים, את החולי, את המיתון ואת המובטל – את זה כולנו רואים.

חיים רמון: כולם שייכים לכם.

חיים רמון: כולם נטו שלכם, אז תירגעו, שקט.

ישראל כץ: אתה אפילו לא זוכר מה אמרת קודם.

חיים רמון: תירגעו.

חיים רמון: אתה טוען שהספר הזה יהיה לא טוב.

חיים רמון: אני טוען שהוא יהיה טוב.

חיים רמון: בואו נגמור את השנה.

ישראל כץ: תנסה לחזור על ההבטחות שלך מההתחלה – אתה לא מסוגל.

ישראל כץ: אלה דיבורי סרק.

חיים רמון: את האסונות שלך כולם רואים.

חיים רמון: קוראים עליהם בכותרות העיתונים אחד לאחד.

חיים רמון: אז תירגעו, תהיו בשקט.

מאיר שטרית: בינתיים, כל התקציב שלך מראה – – –

חיים רמון: תהיו בשקט – תאמין לי, עצה טובה – על מנת שתיראו רציניים.

חיים רמון: אין מקום בעולם שבו ממשלה נופלת, ואחרי שלושה חודשים היא המבקרת הכי גדולה של התקציב שלה ושל המדיניות שלה.

חיים רמון: לא היה דבר כזה.

מאיר שטרית: – – –

חיים רמון: לא היה, באמת לא היה.

מאיר שטרית: היה, היה.

חיים רמון: תאמין לי, לא היה.

חיים רמון: המצאה נטו של הליכוד.

חיים רמון: מי יאמין לכם?

קריאות: – – –

איוב קרא: ראש הממשלה, מתי הוא יהיה בארץ?

חיים רמון: אבל אתם יודעים מה?

חיים רמון: אתם יודעים מה?

חיים רמון: באמת אתם צודקים; רק באיחור.

חיים רמון: את הנכים גיליתם עכשיו, את המובטל גיליתם עכשיו, את העני גיליתם עכשיו – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: טוב שאתם יושבים באופוזיציה.

חיים רמון: עד אז עיוורים הייתם, עיוורים לחלוטין.

חיים רמון: עיוורים הייתם לחלוטין.

מאיר שטרית: למדנו מכם.

חיים רמון: ירדתם מהשלטון – פתאום אתה מכיר נכים.

חיים רמון: עד אז קיצצת בנכים.

חיים רמון: פתאום אתה דואג למובטלים.

חיים רמון: הגדלת את מספרם ב-50%, פתאום אכפת לך ממובטלים – – –

מאיר שטרית: זה שקר.

חיים רמון: פתאום אתה דואג לחולים, אחרי שקיצצת מיליארד שקל מחולים – – –

מאיר שטרית: – – –

חיים רמון: אני לא מבין אותך.

חיים רמון: מאיר שטרית, אתה בחור רציני.

חיים רמון: לא היה כדבר הזה.

מאיר שטרית: – – – התקציב שלכם מקצץ יותר גרוע מאשר ב-1999.

חיים רמון: לכן, אני אעשה עמכם חסד – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש שקט.

קריאות: – – –

חיים רמון: אני אעשה עמכם חסד – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת סילבן שלום, תן לו לסיים.

חיים רמון: זה 20 דקות דיבר חבר הכנסת סילבן שלום – – –

מאיר שטרית: – – –

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שטרית.

חיים רמון: אני עונה.

חיים רמון: אני אגיד לך למה.

חיים רמון: אני עונה כי אני זוכר – – – אני אגיד לך למה, אני עונה כי אני זוכר הכי טוב ויודע הכי טוב את כל המחדלים שלכם.

חיים רמון: את זה אני יודע.

חיים רמון: אני מומחה בכל מה שאתם עשיתם, ולכן אני בא ועונה לכם ומזכיר לכם – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: הדבר היחיד שאני רוצה להאמין זה שאיבדתם את הזיכרון, אבל הציבור לא איבד את הזיכרון.

קריאות: – – –

חיים רמון: את מה שהאכלתם אותו שלוש שנים הוא לא ישכח עוד הרבה שנים.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: הציבור לא איבד את הזיכרון.

ראובן ריבלין: הוא בוכה על זה שהלכנו – – –

חיים רמון: עכשיו אני הולך לעשות לכם עוד טובה – – –

ראובן ריבלין: – – –

חיים רמון: הוא בוכה על מה שעשיתם לו, רק על מה שעשיתם לו – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: רק על מה שעשיתם לו.

ראובן ריבלין: – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: רק על מה שעשיתם לו הוא בוכה.

חיים רמון: אבל אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת שטרית – – –

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אבקש שקט.

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שירי ויצמן.

חיים רמון: אני הולך לעשות לך עוד טובה – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שירי ויצמן.

חיים רמון: האמת היא, שאתה – – –

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש שקט.

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית, תן לי לסיים.

מאיר שטרית: – – –

חיים רמון: תן לי לסיים.

קריאות: – – –

חיים רמון: אני לא צריך.

חיים רמון: תאמין לי שהמצב שלכם כל כך נואש, שאני יכול להסתדר אתכם לבד.

חיים רמון: ממש נואש.

חיים רמון: אני יכול להגיד לך, חבר הכנסת שטרית, שבסיום דברי אני עושה לכם את הטובה הכי גדולה – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: אני הולך לעשות לכם את הטובה הכי גדולה – – –

ראובן ריבלין: מה עם המועצות הערביות?

חיים רמון: – – – את הטובה הכי גדולה אני הולך לעשות לכם.

קריאות: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת שטרית, אני הולך לעשות לכם את הטובה הכי גדולה: אני הולך לבקש להסיר את האי-אמון, כי אם הייתי באמת רוצה להעניש אתכם כמו שצריך, הייתי אומר: לעשות אי-אמון, ללכת לבחירות ולהכות אתכם שוב.

חיים רמון: אבל אני מרחם עליכם.

חיים רמון: אני באמת מרחם עליכם.

קריאות: – – –

חיים רמון: אני יודע שאתה היית מודאג מאוד אם אני אקבל את האי-אמון, אז אל תדאג, אני חבר שלך, אנחנו נציע להסיר את האי-אמון.

חיים רמון: תודה רבה.

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

קריאות: – – –

רחבעם זאבי: – – – לא הפרעתי במלה אחת.

רחבעם זאבי: הוא לא ענה לחבר הכנסת דהאמשה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת זאבי, זו תשובת הממשלה.

רחבעם זאבי: – – –

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, אני פותחת את הדיון הסיעתי.

דליה רבין-פילוסוף: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל כץ, שבע דקות.

קריאות: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חברי הכנסת, זו תשובת הממשלה.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש שקט עכשיו.

רחבעם זאבי: – – –

דליה רבין-פילוסוף: תסיק את המסקנות.

רחבעם זאבי: – – –

קריאות: – – –

ישראל כץ: אולי ניתן להם להתקרר דקה, כי אחרת לא יהיה אפשר לדבר.

קריאות: – – –

רחבעם זאבי: – – –

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת זאבי – – –

רחבעם זאבי: – – –

דליה רבין-פילוסוף: אבקש שקט.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת שטרית.

דליה רבין-פילוסוף: עוד מעט אני אתחיל להוציא.

מאיר שטרית: לא הוציאו אותי במשך 20 השנים שאני בכנסת.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, היום עשה ראש הממשלה אהוד ברק, ראש ממשלה אטום, שנבחר לתפקידו בזכות הבטחותיו לבוחרים בעיקר בנושאי פנים וחברה, היום הוא באמת, אני חייב להודות, עשה צעד גדול בהגשמת הבטחותיו לצמצום האבטלה, לתיקון מצב השכבות החלשות בישראל.

ישראל כץ: היום, לאחר שלושה ניסיונות כושלים, אישרה ועדת הכספים של הכנסת ברוב אצבעות של אנשי הקואליציה את בקשת הממשלה להקציב מיליוני שקלים ללשכות חדשות לשרים רמון, פרס ומלכיאור.

ישראל כץ: אכן מאמץ רציני של הממשלה, הגשמת הבטחות לבוחריו, אני מניח ששלושתם בחרו בו, ובאמת מעניין כמה מיליוני כיכרות לחם ניתן היה לקנות ולחלק לרעבים בהתאם להנחיות ולרצונות ראש הממשלה במקום הלשכות האלה.

ישראל כץ: חיים רמון, במקום ללחוץ לאשר לו עוד תקציבים ללשכה חדשה, היה יכול לקחת את מיליוני השקלים ולשבת בעיריית באר-שבע, אני בטוח שראש העיר היה שמח להקצות לו חדר כדי לטפל במצוקות של שכונה ד', שראינו אפילו בכלי התקשורת את המצב ששורר שם.

ישראל כץ: הרב מלכיאור, השר מלכיאור, יכול לשבת בנתניה.

ישראל כץ: אני בטוח שהיה מקבל שם לשכה מכובדת בעירייה, ועם אותם מיליוני שקלים – לטפל במצוקות של שכונת "עמידר".

ישראל כץ: שמעון פרס היה יכול, במקום להתרווח בעוד לשכה חדשה, עם כל זכויותיו, לנסוע פחות בעולם ולאסוף כספים לרעבים ולמובטלים בנגב, בגליל, באזורי המצוקה, במקום לאסוף כספים לטובת גופים שונים ומשונים, שאינם קשורים למה שקורה בישראל ובחברה הישראלית.

ישראל כץ: היום קראנו בעיתונים, גם ב"ידיעות" וגם ב"מעריב", מאמרים וכתבות מפי שני עיתונאים סופרים, סופרים פוליטיים, שלא חשודים שהם נמנים עם תומכי הימין או הליכוד, שלום ירושלמי ונחום ברנע, ואני באמת חייב, בקצרה, לצטט כמה משפטים.

ישראל כץ: שלום ירושלמי כותב ב"מעריב", תחת הכותרת: "יום-כיפור חברתי", ומציין כאן, שמי שבעט היטב בכדור החברתי-הכלכלי-הדתי נחל בבחירות האחרונות ניצחונות מרשימים.

ישראל כץ: ברק היה השחקן המצטיין; המסרים החברתיים שלו, שהועברו בסיוע יועצי דמוקרטיה מיומנים, חלחלו בקרב ציבור רחב וכו' וכו'.

ישראל כץ: לאחר מכן הבעיה היא שברק נתפס לא מוכן, זה מחדל יום-כיפור חברתי שלו.

ישראל כץ: ברק, שמעודו לא היה גיבור חברתי גדול, מיום ליום גם מתגלה לנו כקפיטליסט קיצוני, הופתע מעוצמת הפידבקים שעלו מהשטח.

ישראל כץ: הוא העביר תקציב בעייתי, ועכשיו הוא נדרש לעשות בו שינויים.

ישראל כץ: הוא הסתבך עם אלי ישי; נתן את ההוראה האומללה לשלוח לחם לרעבים.

ישראל כץ: ברק וצבא היועצים שלו לא התכוננו למצב שבו התקשורת תעסוק בפריים-טיים בשכונה ד' בבאר-שבע.

ישראל כץ: אז במקום להמשיך לארצות-הברית, אחרי שכבר ראה את קלינטון בטורקיה, ובמקום להיפגש בניו-יורק עם כמה מיליונרים מהשמאל – את זה כותב שלום ירושלמי – ולהתלונן בפניקה על קבלני המצוקה בארץ, ברק היה חייב לנטוש את המטוס המקורקע שלו ולעלות על טיסה מסחרית לישראל.

ישראל כץ: כותב נחום ברנע, עיתונאי אמין, ב"ידיעות אחרונות", דיווח אינפורמטיבי פשוט מזעזע לגבי הרגליו של ברק; מובן שהוא מתאר את הנסיעה, והוא כותב: "כשאתה ראש ממשלה, יש לך יותר ויותר חברים, ופחות ופחות אנשי אמון.

ישראל כץ: כמה עשרות ישראלים, שלא תמיד מצליחים להגיע אל ברק בארץ, נקבצו ובאו לניו-יורק להתחכך.

ישראל כץ: הפיקחים שביניהם חותכים קופונים" – את זה כותב עיתונאי בכיר בישראל – "דורון כהן, אחיה של נאוה ברק, מכניס ומוציא אנשים אל הסוויטה שבקומה ה-44.

ישראל כץ: כהן הוא עורך-דין שמפלס את דרכו בליגת-העל העסקית – –

ויצמן שירי: – – –

ישראל כץ: שירי, זה נחום ברנע, זה לא אני.

ויצמן שירי: – – –

ישראל כץ: זה נחום ברנע.

ישראל כץ: "– – הוא גם מופקד על הקרנות הפוליטיות של ברק ועל אחדות מהיוזמות החברתיות שלו.

ישראל כץ: כהן הוא איש דיסקרטי, הוא לא חייב דין-וחשבון.

ישראל כץ: "משה גאון, הפרסומאי שסייע לברק בבחירות, נמצא כאן.

ישראל כץ: הוא ילווה היום את ברק אל הבורסה.

ישראל כץ: לגאון יש עניין להרשים לקוחות עסקיים בבורסה האמריקנית", וכך יוני קורן, שנמצא לרגל עסקיו.

ישראל כץ: "כאשר התארח ברק בארוחה מטעם ארגון יהודי אוהד" – הוא לא כותב: שמאלני, הוא כותב:

ישראל כץ: אוהד – "1,000 דולר לצלחת, לבשו כולם טוקסידואים – –

ויצמן שירי: לפחות זה לא בא מתקציב המדינה.

ישראל כץ: "– – אבנטי משי" וכו'.

ישראל כץ: וכותב נחום ברנע – – –

ויצמן שירי: – – –

ישראל כץ: זה לא אני, זה נחום ברנע.

ויצמן שירי: – – –

ישראל כץ: כותב נחום ברנע: "ראש ממשלת ישראל נוסע הרבה, ונוסע כבד.

ישראל כץ: בנסיעותיו הוא מטופל בהרבה מאוד אנשים.

ישראל כץ: מראש ממשלה לראש ממשלה גדל המטען החורג.

ישראל כץ: עם ברק נוסע ראש מטה וראש לשכה ויועץ מדיני ויועץ פוליטי ומזכיר צבאי וראש המועצה לביטחון לאומי, ועוזריהם, ושלושה דוברים, ומזכירתו, ומזכירת רעייתו, וכותב נאומים, ומתורגמנית לצרפתית, ומדפיסת נאומים וצפן ואחראים למזוודות סודיות ועוד.

ישראל כץ: כולם חיוניים: כאילו טרם הומצא מכשיר הטלפון.

ישראל כץ: "כשהוא מגיע לניו-יורק מצטרפים אליו מזכיר הממשלה, שני שרים, חברי כנסת מסיעתו ובני משפחה וחברים, שהם גם חברים בנפש של היהודים העשירים שתרמו לעמותות הבחירות שלו.

ישראל כץ: וגדוד של דיפלומטים, נציגי ישראל.

ישראל כץ: מעניין איך הצליח להסתדר בניו-יורק דוד בן-גוריון, שהיה מגיע לעיר עם מאבטח אחד, ועם טדי קולק.

ישראל כץ: " גברתי היושבת-ראש, את הדברים האלה כתבו לא תועמלני הימין ואפילו לא אנשי ליכוד, אלא עיתונאים, שאמרתי שהם לא חשודים בהשתייכות לליכוד או בתמיכה בעמדות הליכוד.

ישראל כץ: יש כאן פער עצום, לא מוסרי, שמשדר לעם גם ציניות, אפילו מרמה, התכחשות, אטימות, בין ההבטחות שניתנו לבין הדרך שבה חי היום ברק, מנהל את ממשלתו בצורה צינית, בוטה, תוך התעלמות מההבטחות שלו.

ישראל כץ: וזאת כשבמקביל הוא לא שוכח מי היטיב אתו גם בארץ.

ישראל כץ: 17.2 מיליארד שקל קיבלו הקיבוצים למחיקת חובות, והשנה הזאת עוד מוסיף להם אהוד ברק 451 מיליון שקלים למחיקת חובות.

ישראל כץ: אני בעד הקיבוצים.

ישראל כץ: הם שותפים מפוארים למעשה ההתיישבות שהיה במדינה עוד לפני קום המדינה, לאחר קום המדינה, שירתו ומשרתים.

ישראל כץ: אבל כמה עניים, חבר הכנסת גולדשמידט, וכמה רעבים ללחם יש בקיבוץ שלך, וכמה יש בקיבוצים, שראש ממשלה מגיע למצב שהוא נותן הוראה בקולו בטלוויזיה, כאילו היה מפקדו העליון של סמל אלי ישי, כאילו ישי היה איזה טירון; אומר לו: גש וחלק לחם לרעבים.

מאיר שטרית: הוא אמר יותר מזה.

ישראל כץ: אז צריך להיות ראש ממשלה שבודק את עצמו, מה הוא עושה עם מה שמופקד בידיו, וזה התקציב.

ישראל כץ: ממה יחלקו לחם לרעבים, כשמחלקים את זה בקיבוצים ומחלקים למקורבים ולמוטבים אחרים?

ישראל כץ: עמד כאן השר חיים רמון, הוא כנראה כולו מאושר מזה שסוף-סוף אושרה לו לשכה היום והוא יוכל להתרווח, להוציא ולבזבז.

ישראל כץ: הוא עמד כאן כשליח, שליח זוטר של ראש הממשלה, ביזה את עצמו ואת שולחו, לא טרח לענות לשר האוצר לשעבר, מאיר שטרית, וגם לאחרים שדיברו.

ישראל כץ: בנתון אחד אפילו לא אמר:

ישראל כץ: אני אומר שמה שאתם אומרים לא נכון.

ישראל כץ: הוא חזר שלוש שנים אחורה, עשר שנים אחורה, 20 שנה אחורה.

ישראל כץ: מזל שלא חזר למה שהוא עשה בהסתדרות ולהרס שהוא גרם לשירותי הבריאות כאן.

ישראל כץ: לכן, גברתי היושבת-ראש, על רקע המדיניות הצינית והאטומה של ראש הממשלה והממשלה, על רקע התשובות העלובות, הלא-מספקות, הציניות של המתאם, עוזרו של ראש הממשלה, השר ללא תיק חיים רמון, אני קורא לכנסת להביע אי-אמון, ואני קורא לכל הדברנים שמתכוונים אולי למה שהם אומרים להוכיח את זה בהצבעה.

ישראל כץ: כשתצביעו, כל אנשי הקואליציה, נגד התקציב שהעברתם בקריאה ראשונה תמורת הבטחות סקטוריאליות כאלה ואחרות, אני אדע שאתם מתכוונים לא לפוליטיקה, אלא באמת לעזור לשכבות המצוקה בישראל.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

אלי גולדשמידט: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודה שלא אהבתי שהליכוד עשה את זה, ואני לא רוצה שאנחנו נעשה את זה.

אלי גולדשמידט: כאשר ממשלה נבחרת, הממשלה צריכה לעמוד, להישיר את מבטה אל מול הציבור ולהתבטא, לעשות, לפעול, כאשר המנדט נמצא בידיה.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה ללכת אחורה ולשאול מה היה בממשלת הליכוד.

אלי גולדשמידט: עובדה שהיתה ממשלה, הממשלה הזאת נפלה, הבחירות הביאו לכך שהממשלה תתחלף במדינת ישראל, האחריות היום מוטלת עלינו, ואני מציע גם לחברי מה שביקשתי כאשר דוברי הליכוד בשנה-וחצי הראשונה לשלטון שלהם היו עושים – היו עולים לדוכן והיו מאשימים את הממשלה הקודמת.

אלי גולדשמידט: אני לא אהבתי כשהם עשו את זה אז, ואני מציע לחברי לא לעשות את זה גם היום.

אלי גולדשמידט: אף שברור שאנחנו נמצאים במציאות מסוימת, המציאות קובעה על-ידי הממשלה הקודמת, השאלה היא מה אנחנו עושים כדי לשנות את המציאות הזאת.

אלי גולדשמידט: זה המנדט שאתו הלכנו לבוחרים וקיבלנו אותו מהם על מנת למשול.

אלי גולדשמידט: אני מאמין לראש הממשלה בכנות מלאה מבחינתו, שהוא ימלא את כל הבטחותיו בזו אחר זו – הן בנושא הבריאות, הן בנושא הצמיחה והאבטלה, הן בנושאים החברתיים.

אלי גולדשמידט: אני מאמין לו גם, שדרכו, שתפיסת עולמו היא כזאת, שפריצת התקציב היום בצורה מופרזת עלולה להביא לכך שאולי תהיה רווחה בטווח הקצר אך בטווח הארוך יותר הדבר יגרום לעליית האינפלציה ולירידה בצמיחה וכתוצאה מכך המצב החברתי יחמיר עוד יותר.

אלי גולדשמידט: אני מאמין לגישה הזאת, אני מאמין בכנות דבריו של ראש הממשלה.

אלי גולדשמידט: אני גם מציע לחברי מהליכוד להפסיק להתעסק עם הנסיעות שלו לחו"ל.

אלי גולדשמידט: כשאנחנו דנים בנושא של תקציב ובנושא של סדרי עדיפויות חברתיים, אני מציע להתמקד בנושאים אלה ולא לחרוג מהם.

אלי גולדשמידט: אני מאמין לחלוטין לדבריו של ראש הממשלה, אבל אני מוכרח להגיד שלא עם כולם אני מסכים.

אלי גולדשמידט: ואני מנסה, באמת, ביכולתי המוגבלת כיושב-ראש ועדת הכספים, כן להביא לכך שהתחלה מסוימת – לא מספיקה, לא הכול, התחלת דרך – תיעשה כבר בתקציב שעומד לפנינו לאישור בעוד כמה שבועות.

אלי גולדשמידט: אני מתכוון לשני נושאים מרכזיים, ואני מקווה שיסכימו אתי חברי בכנסת, שאי-אפשר לפתור הכול בבת-אחת.

אלי גולדשמידט: כי אם ננסה לפתור הכול בבת-אחת, זו תהיה התרסקות של התקציב.

אלי גולדשמידט: שני הנושאים המרכזיים בעיני הם – קודם כול תקציב הבריאות, בעיקר הנושא של סל התרופות.

אלי גולדשמידט: אני מקווה שנעמוד בכך ונוכל להגדיל את סל התרופות בשיעור שיוכל להביא בשורה – עדיין לא בשורה שלמה, עדיין לא בשורה מושלמת, אבל בשורה מסוימת לכל אזרחי מדינת ישראל, כי בנושא הבריאות אין סקטורים, אין פה חרדים וערבים, אין פה מתנחלים ואין פה קיבוצניקים.

אלי גולדשמידט: כולם כאחד זקוקים לשירותי הבריאות, ואני מאוד מקווה שבעניין הזה, בלי להיכנס כרגע לפירוט מחמת חוסר הזמן שלי, אנחנו נבצע שינוי, ושינוי משמעותי.

אלי גולדשמידט: אני מאוד רוצה, ואני קורא מעל במה זו הן לשר האוצר והן לראש הממשלה לבוא אתנו בוועדת הכספים לידי הסכמה בנושא, כדי שנוכל להביא השנה בשורה בנושא הבריאות.

אלי גולדשמידט: זו תהיה פריצת הדרך, נוסף על פריצת הדרך שכבר נעשית בתקציב בנושא התשתיות.

אלי גולדשמידט: יושב פה שר התחבורה, ואני בטוח שהוא מבין ויודע על מה אני מדבר, שזה דבר שבאמת מעודד צמיחה ויש בעניין הזה שינוי רב.

אלי גולדשמידט: הנושא השני, שבעיני הוא לא פחות חשוב, אם כי הוא מתחום אחר, הוא מצוקתן של הרשויות הערביות במדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: אני אומר לכולנו, בלי הבדל מפלגה, בלי הבדל סיעה, בלי הבדל דעה פוליטית, במשך עשרות שנים נוצר במדינת ישראל פער בלתי נסבל, בלתי נסבל ברמה האנושית – אני לא מדבר כרגע לחלוטין ברמה הפוליטית – נוצר פער בלתי נסבל בין מצבן של הרשויות הערביות לבין מצבן של הרשויות היהודיות במדינת ישראל, והפער הזה מתבטא בכל תחומי החיים, החל מתשתיות, עבור דרך חינוך, עבור דרך אזורי תעשייה ותעסוקה, עבור דרך מערכות הבריאות, עבור דרך הכבישים, בכל התחומים.

אלי גולדשמידט: מי שנוסע היום לכפר ערבי בגליל או במשולש, או ליישובי הבדואים בדרום, וכעבור זמן קצר עובר לעיירה יהודית – גם עיירה יהודית שנמצאת במצוקה גדולה באופן יחסי לעיירות יהודיות אחרות – יראה הבדל שהוא בלתי נסבל.

אלי גולדשמידט: את ההבדל הזה אנחנו התחייבנו – זו התחייבות מוסרית שלנו לגשר עליו.

אלי גולדשמידט: אי-אפשר לגשר עליו אם לא מתחילים בתקציב הזה.

אלי גולדשמידט: אני יודע שזמני תם.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר מלה, או לצטט את אחד מגדולי מדעני הכלכלה, קיינס.

אלי גולדשמידט: כשהוא הציג איזו תזה, אמרו לו: בסדר, זה טוב לטווח הקצר, אבל לטווח הארוך צריך לעשות משהו אחר.

אלי גולדשמידט: ואז הוא ענה, שבטווח הארוך כולנו מתים.

אלי גולדשמידט: בסופו של דבר, הטווח הקצר הוא הטווח שבו אנחנו חיים.

אלי גולדשמידט: אני לא אומר שצריך לפתור את הכול היום, אני לא אומר שצריך לפתור את הכול בשעה זו, אבל שני הנושאים האלה חייבים לקבל עדיפות.

אלי גולדשמידט: אני מתחייב לעשות הכול, כיושב-ראש ועדת הכספים – אני אחד מתוך 17.

אלי גולדשמידט: אני מקווה שחברי יסייעו, גם חברי באופוזיציה גם חברי בקואליציה, לקדם את שני הנושאים האלה, לתת להם עדיפות ולהמשיך בשנים הבאות לטפל בנושאים אחרים.

אלי גולדשמידט: מלה אחת לחבר הכנסת ישראל כץ, שדיבר לפני בנושא הקיבוצים.

אלי גולדשמידט: קודם כול, אני מציע שייפסק העניין הזה.

אלי גולדשמידט: מספיק עשר שנים להגיד: קיבוצים, קיבוצים, קיבוצים.

יצחק וקנין: אני מוכן לקבל את הסכום הזה ושיגידו כל הזמן: קיבוצים, קיבוצים.

אלי גולדשמידט: דבר שני, שישאל את חברו שר האוצר לשעבר מאיר שטרית.

אלי גולדשמידט: הסכום שהוא מנופף בו כל הזמן הינו החלטה של ממשלת בנימין נתניהו, כששר האוצר היה מאיר שטרית.

אלי גולדשמידט: הוא הביא את הבקשה של הסכום הזה לוועדת הכספים, וועדת הכספים ברוב הקואליציוני הקודם אישרה אותה, כאשר המשמעות היא – אני לא אכנס כאן לפירוט – שתמורת הסכום הזה מדינת ישראל מקדימה את קבלת הקרקעות, קרקעות במרכז הארץ, באופן שיאפשר הפשרת קרקעות לטובת שיכון ולטובת צמיחה.

אלי גולדשמידט: ברמה הכלכלית, מדינת ישראל רק מרוויחה מההחלפה הזאת של קרקעות תמורת כסף, וזה בעצם הנימוק שהביא מאיר שטרית ובעזרתו הוא סייע לחברי ועדת הכספים לתמוך בהעברה זו.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יצחק וקנין.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חבר הכנסת טומי לפיד.

יצחק וקנין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הייתי רוצה לגזול דקה מזמני ולדבר על השביתה שמתקיימת גם ברגע זה, של יישובי קו העימות.

יצחק וקנין: כתושב קו העימות הייתי רוצה לנגוע בנושא המרכזי שמעסיק את היישובים, והוא הנסיגה החד-צדדית מלבנון.

יצחק וקנין: רבותי, מי שמדבר על נסיגה חד-צדדית, וקביעת זמן ויעד, שלפיה גם אם לא יהיה הסדר עם הממשלה הלבנונית אנחנו נתפנה לקו הגבול של מדינת ישראל, הווי אומר שאינו יודע על מה הוא מדבר בכלל.

יצחק וקנין: אני אמרתי את זה הבוקר ואני אומר את זה גם פה מעל הדוכן.

יצחק וקנין: רבותי, נסיגה לקו הגבול זו הפקרת היישובים.

יצחק וקנין: כתושב שגר ביישוב בקו העימות אני זוכר את המצב שהיה לפני מבצע "שלום הגליל", שבו היינו בטווח של ירי בכינון ישיר ליישובים זרעית, אביבים ומנרה.

נסים דהן: ודוב"ב.

יצחק וקנין: שלא לדבר על החדירות.

יצחק וקנין: כמעט כל לילה היו מקפיצים אותנו.

יצחק וקנין: לכן, להגיע לקו הגבול בלי הסדר שיבטיח את שלום יישובי קו העימות, זו סכנה ממשית ליישובים.

יצחק וקנין: שלא לדבר על אותם תקציבים שהובטחו ליישובי קו העימות, ולצערנו, הבטחות יש, אבל לא מקיימים שמינית מאותן הבטחות.

יצחק וקנין: נוסף על כך גם קיצצו 12.5% מאותם תקציבים, תקציבי הפיתוח לרשויות.

יצחק וקנין: אני חושב שזה דבר שחייבים להגיד אותו פה מעל הדוכן דווקא ביום הזה.

יצחק וקנין: לעניין שבו אנחנו דנים – נושא האבטלה והעוני גם במגזר הערבי, גם לפי הנתונים שקיבלנו בשבוע האחרון.

יצחק וקנין: אני רוצה לנגוע בנקודה ששמעתי ממנכ"ל משרד ראש הממשלה, ודווקא לא הייתי רוצה להיות זה שתוקף את הממשלה, כי אני בתוך הקואליציה הזאת, אבל אני חייב לנגוע בדבר, מכיוון שכולנו פה מתפלמסים וכל אחד עולה לדוכן הזה ומנגח כמה שהוא יכול את הממשלה הקודמת, את מי שהיה לפניו.

יצחק וקנין: רבותי, בואו ניתן פתרונות אמיתיים.

יצחק וקנין: שמעתי את קוצ'יק עושה אנלוגיה שקשה לי לתפוס אותה, מוזרה לגמרי.

יצחק וקנין: הוא השווה אותה משפחה שהגיעה לפת לחם לאותו פצוע בתאונת דרכים שזרוק על הכביש.

יצחק וקנין: כמו שלאותה משפחה לא יכול להיות שלא יושיטו סיוע, גם לאותו פצוע, שזרוק בצד הכביש מתאונת דרכים, לא יעלה על הדעת שלא ייתנו טיפול.

יצחק וקנין: רבותי, איזו השוואה הוא עשה?

יצחק וקנין: קשה לי להבין את ההשוואה הזאת.

ויצמן שירי: הוא מתכוון למידת הדחיפות של העניין.

יצחק וקנין: איזו מידת דחיפות?

יצחק וקנין: אני אגיד לך משהו, ידידי, תשמע טוב.

יצחק וקנין: יש עשרות משפחות במדינת ישראל שלא מגיעות למחלקת רווחה, שאף אחד לא יודע את מצבן האמיתי, ומצבן קשה מאוד.

יצחק וקנין: יוסי קוצ'יק מדבר על אותו אדם שאתה רואה אותו זרוק על הכביש.

יצחק וקנין: אין בעיה עם אותו אדם.

יצחק וקנין: כשהוא זרוק וכולם רואים אותו, כל אחד יושיט לו את העזרה.

יצחק וקנין: אבל יש משפחות שמתביישות להגיע למחלקת רווחה, ואני אומר לך את זה באחריות.

יצחק וקנין: הוא צריך לבוא ללשכה שלי, לשבת יום אחד ולראות כמה משפחות מגיעות, משפחות שיש להן האומץ להגיע, כמה משפחות מפונות היום מבתים מפני שאינן עומדות בהחזר המשכנתה.

יצחק וקנין: כמה משפחות כאלה יש במדינת ישראל?

יצחק וקנין: עשרות משפחות מתמוטטות, רבותי.

יצחק וקנין: אני לא תוקף את הממשלה, כי אני לא חושב שהממשלה הקודמת עשתה יותר מהממשלה הנוכחית, אבל חובה עלינו היום, דווקא הממשלה הזאת, וראש הממשלה, שאני חושב שהיו לו הצהרות ברורות לגבי מצב העוני, המצב של אותן משפחות שמגיעות לפת לחם, ואני אומר לכם שיש עשרות משפחות – חובה עלינו לכלכל את צעדינו ולקבוע סדרי עדיפויות בהרבה דברים.

יצחק וקנין: רבותי, אם לא נשים מול עינינו את הדברים הללו, נמצא את עצמנו מול שוקת שבורה.

יצחק וקנין: עשרות משפחות מתפנות מפני שאינן יכולות לעמוד בהחזרי המשכנתה.

יצחק וקנין: ולמה, רבותי?

יצחק וקנין: יש פה דבר שהולך ותופח כמו עוגת שמרים, וזה הנושא של עובדים זרים במדינת ישראל.

יצחק וקנין: עובדים זרים במדינת ישראל, על-פי התקן, יש כ-100,000, 90,000, ועוד 250,000 לא חוקיים.

יצחק וקנין: רבותי, עלינו לראות איך אנחנו פועלים מול כל אלה שמעסיקים עובדים זרים ובכך להקטין את האבטלה.

יצחק וקנין: אם לא נפעל בתחום הזה, האבטלה תלך ותגדל ותתפח יותר ממה שהיא כיום, גם אם נגדיל את ההשקעות במשק וגם אם נפתח מפעלים; אם נביא את העובדים הזרים הלא-חוקיים, רבותי, המצב ילך ויחמיר.

יצחק וקנין: לכן, כולנו חייבים לשנס מותניים ולהפסיק לתקוף זה את זה ולחשוב אחרת, לחשוב איך אנחנו מתמודדים עם אותן בעיות.

יצחק וקנין: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חברת הכנסת ענת מאור.

דליה רבין-פילוסוף: אחריה – חבר הכנסת טומי לפיד, ואחריו – חבר הכנסת דן מרידור.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנחנו יודעים שדמוקרטיה בנויה מתפקידים של אופוזיציה וקואליציה.

ענת מאור: לכן, התרגלנו, ובדין, שכאשר אנחנו בקואליציה אנחנו מגינים על הממשלה, וכאשר אנחנו באופוזיציה אנחנו מגישים הצעות אי-אמון.

ענת מאור: אבל גם לכללי המשחק הדמוקרטיים האלה יש גבול.

ענת מאור: יש גבול לציניות, יש גבול.

ענת מאור: בבתי-הספר קוראים לזה משחק תפקידים.

ענת מאור: אדם שהיה שר אוצר לא לפני דורות, לא לפני שנים, לפני חודשים מספר, ואדם שהיה שר התשתיות, והתשתיות כולן נתקעו, עומדים היום, כאילו שהזיכרון של עם ישראל כל כך קצר והאינטליגנציה של כולנו כל כך נמוכה, ומגישים הצעת אי-אמון – שימו לב – התגברות האבטלה ואופן הטיפול במחוסרי התעסוקה.

ענת מאור: באמת, יצרו מובטלים בכמה החודשים הללו?

ענת מאור: אז אני אומרת, שאנחנו נדחה את הצעות האי-אמון הללו על הציניות שבהן – אני מוציאה מכלל זה את נושא הרשויות הערביות, ואני אתייחס לכך – בצורה ברורה וחד-משמעית.

ענת מאור: אחרי הפתיחה הזאת, אני רוצה להפנות את חיצי הביקורת – ביקורת של אוהב, דווקא של מי שנמצאים בממשלה, ויש לנו מחויבות לא רק להדוף את הצעות האי-אמון, אלא לקדם את פתרון בעיית התעסוקה, בעיית הרשויות המקומיות ובעיית העוני, ולפנות אל ראש הממשלה שלנו ברק ולממשלה שלנו – חייבים לזרז את תהליכי השינוי, ובחלק מהדברים לעשות שינוי כיוון.

ענת מאור: ראשית, אני רוצה להצטרף לקודמי בנושא הצפון.

ענת מאור: אני רוצה למחות בשמי ובשם סיעתי – וראש סיעת מרצ השר שריד היה היום בצפון – על הביטוי האומלל "סחטנות" מצד אלה שיושבים בקו הגבול וצודקים בדרישות.

ענת מאור: אני אומרת את זה, חברי הכנסת, מנקודת ראות של חברת כנסת, של סיעה שנאבקת על השלום כל הזמן, 32 שנה, ואנחנו בעד קידום השלום, ואנחנו בעד הנסיגה מלבנון – היינו בראש המאבק לכך.

ענת מאור: אבל אני רוצה לפנות לראש הממשלה – ויושב פה שר התחבורה, ואני רוצה לציין את הביקור שלו במעבר הבטוח בדרום לפני שבוע, והיום היה השר לביטחון פנים – ולומר: אין שלום בלי השקעה.

ענת מאור: עלינו להבין שעל מנת לקדם את השלום ביישובי הצפון ובמעבר הבטוח ועל מנת שהשלום לא יקרוס, לא די לחתום על הסכמים.

ענת מאור: דווקא בגלל השלום ודווקא בגלל המחויבות שהוא יצליח ושלא יקרוס לנו ושלא תהיינה תאונות שווא ושלא יהיו פיגועי שווא ושלא תהיה קריסה חברתית של חוסר תעסוקה, חייבים להשקיע בשלום.

ראובן ריבלין: גברתי, מה זה פיגועי שווא?

ענת מאור: כאשר האמצעים שננקטים, הסבירים, לשמור על השלום עם מעבר בטוח, עם נסיגה מלבנון, הם לא מספיקים – – –

ראובן ריבלין: כדי שלא יהיו פיגועים.

ראובן ריבלין: מה זה פיגוע שווא?

ראובן ריבלין: האם יש פיגוע אחד שהוא מוצדק?

ענת מאור: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת ריבלין, אבל רק אם זה לא על חשבון זמני, אם אפשר להוסיף לי דקה.

ראובן ריבלין: יש לך הרבה זמן, עשר דקות.

ענת מאור: חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה לומר לך: אחד ההבדלים החשובים בין הממשלה הזאת לקודמתה – ואת יושרך האישי אני מאוד מעריכה – אנחנו לא מתכוונים להבטיח שום דבר – –

ראובן ריבלין: מה זה פיגוע שווא?

ענת מאור: – – שהוא הבטחת שווא.

ראובן ריבלין: נכון.

ענת מאור: ואנחנו לא קוסמים ולא נגיד שלעולם לא יהיו פיגועים ולא נרקוד על הדם, ודווקא בשל כך אני יודעת שאנחנו לוקחים סיכון מחושב גם בצפון, גם במעבר הבטוח, שעובר על-יד קיבוצי, ולכן אנחנו חייבים להשקיע ליצירת תנאים סבירים של ביטחון – אין הרמטי – אנחנו חייבים להשקיע בתשתית כלכלית, בתעסוקה, בכבישים בטוחים, וזאת התביעה שלנו, ואני מקווה שהיא תיענה בהקדם.

ענת מאור: אני רוצה לעבור לדברים בתקציב המדינה שעל חלקם נאבקנו ובחמשת השבועות שנותרו לנו עד התקציב נוסיף וניאבק עליהם, כדי שנוכל לדאוג יותר מהר למובטלים, כדי שנוכל להוריד את העוני וכדי שנוכל לתת תשובה לרשויות המקומיות הערביות.

ענת מאור: אני רוצה לפנות לראש הממשלה ברק ולומר לו, שמדינת ישראל בראשותו יכולה וצריכה לאמץ קו סוציאל-דמוקרטי כמו מרבית מדינות אירופה.

ענת מאור: אנחנו לא חייבים לראות דווקא בדגם האמריקני האומלל דגם חיקוי ולהיות מדינה שנייה בפערי העוני, בשיא הנוראי הזה.

ענת מאור: ולכן, חמש ההצעות שאני רוצה להציע – חלקן כבר התחילו להיות מיושמות וחלקן צריך להוסיף.

ענת מאור: ראשית, הטלת מס נוסף על העשירון העליון בלבד והורדת מס הכנסה למעמד הבינוני.

ענת מאור: טוב שהממשלה הקימה ועדה לרפורמה במס; אין אפשרות לחכות עד להשלמת עבודתה.

ענת מאור: ראש הממשלה טועה ומטעה כשהוא אומר שאין כסף; יש כסף, השאלה באיזו חלוקה הוא נמצא, ואי-אפשר שתהיה מדינה שהולכת לשלום כל כך חשוב ומהפכני, ולא תצמצם את הפערים החברתיים שבתוכה.

יוסף (טומי) לפיד: את באופוזיציה או בקואליציה?

ענת מאור: אני פתחתי ואמרתי, חבר הכנסת לפיד, אתה הקשבת טוב – כאשר האופוזיציה כל כך צינית, הביטחון שלי בקואליציה שלנו מתחזק שבעתיים – –

ראובן ריבלין: אל תסמכי על זה.

ענת מאור: – – אבל מתוך מחויבות להצליח, אנחנו מציעים וניאבק על חמישה דברים.

ענת מאור: אמרתי, הראשון – – –

רוני מילוא: תבקשי למחוק מהפרוטוקול שראש הממשלה – – –

קריאות: – – –

ענת מאור: הראשון זה הנושא של חלוקה צודקת יותר של המיסוי.

ענת מאור: השני – הגדלת הגירעון.

ענת מאור: אני רוצה לומר, ששרי מרצ כבר בממשלה הציעו – קודם כול, טוב עשתה הממשלה שלנו שהגדילה אותו ל-2.5%.

ענת מאור: חבר הכנסת ריבלין, לשיטתכם, היינו היום בגירעון עוד יותר נמוך.

ענת מאור: את זה הממשלה שינתה.

ענת מאור: אין מנוס בחמשת השבועות שנותרו מלהעלות את הגירעון מ-2.5% ל-3%, ואף ל-3.5%.

ענת מאור: זה מקור גדול מאוד לתיקון הדברים בגלל החורבות שקיבלנו.

ענת מאור: ההצעה השלישית – הגבלת שכר לבכירים בחברות ממשלתיות.

ענת מאור: הצעה זו תידון מחר בוועדת שרים לענייני חקיקה, ואני מקווה, שכמו שהליכוד בלם אותה, אז חלק מהתומכים ומהמציעים שלה – למעשה אני לא רוצה לקחת קרדיט לעצמי, הצעת החוק הזאת הוצעה על-ידי השר לשעבר יאיר צבן, עוד בכנסת ה-12 – ואנחנו חייבים להעביר אותה, כי פה יש הרבה מאוד כסף.

ענת מאור: אני עוברת להצעה הרביעית – מיסוי יעיל של רווחי הון ובורסה.

ענת מאור: נכון, ניסינו זאת בקדנציה לא האחרונה, כי היא לא ניסתה שום דבר שהוא פורה כלכלית, אלא בקדנציה של הכנסת ה-13 – עשינו את זה מאוחר מדי ובדרך לא טובה דיה.

ענת מאור: אין סיבה בעולם שעל כל שכר, גם מי שמקבל שכר נמוך – לא שכר מינימום, אבל שכר נמוך – משולם מס, ורווחי ההון הגדולים והבורסה לא ימוסו.

ענת מאור: כל המדינות הדמוקרטיות הליברליות תומכות בזה, יש אצלן חוק.

ענת מאור: אני פונה לממשלה, ואני בטוחה שנמשיך ללחוץ על זה ונקדם את זה.

ענת מאור: לא צריך להשאיר את זה לאמצע הקדנציה, ההיפך.

ענת מאור: אנחנו ממשלת שינוי, וכאותו עומק של פריצת הדרך לשלום, צריך לעשות את זה בתחום מדיניות חברתית-כלכלית.

ענת מאור: אני עוברת להצעה החמישית – טיפול בהון השחור.

ענת מאור: אין מחלוקת שמדובר על מיליארד או על מיליארד וחצי שקל.

ענת מאור: כל הממשלות חששו להתעסק עם זה, ואני מקווה שנשכיל לעשות זאת.

ענת מאור: אני רוצה בהזדמנות זאת לברך שסוף-סוף הצעת חוק לאיסור הלבנת הון מונחת בוועדת החוקה.

ענת מאור: אנחנו נקדם אותה, באיחור של שבע שנים, כי בינתיים כבר זרם, הולבן המון הון בארץ ומאפיה נכנסה וכו' – גם אם לא נגזים, אבל צריך יהיה כמובן לקדם אותה.

ענת מאור: אני רוצה לומר, חברות וחברי הכנסת, אנחנו, סיעת מרצ, נוסיף להיאבק גם בחמשת השבועות הללו כדי לקדם את הדברים.

ענת מאור: אנחנו גם נמשיך בשנה הבאה ובעוד שנה, ואנחנו כמובן נהיה בשלטון שמונה שנים, אבל הצרכים – – –

רוני מילוא: למה רק שמונה?

רוני מילוא: למה את פסימית?

ענת מאור: אני מדברת על ראש הממשלה שנבחר עתה.

ענת מאור: לאחר מכן יהיה ראש ממשלה נוסף – – –

רוני מילוא: תאריכי בעוד ארבע שנים.

יוסף יצחק פריצקי: – – – חוק-יסוד – – –

ענת מאור: אבל בוא, חבר הכנסת מילוא, נתפשר שנדון בהמשך בעוד שש שנים.

רוני מילוא: הכול אפשרי.

ענת מאור: אני רוצה לומר, חברות וחברי הכנסת, שבטווח הבינוני והארוך צריך לדון בדברים נוספים.

ענת מאור: הראשון שבהם הוא הגדלת נתח האוכלוסייה המפרנסת.

ענת מאור: לא יכולה להיות כלכלה בריאה ולא יכולה להיות כלכלה יציבה אם מספר המפרנסים במגזר החרדי, אם יצירת תשתית תעסוקה למגזר הערבי, אם הוספת נשים למעגל העבודה לא יגדלו.

ענת מאור: ולכך צריך גם שינוי במדיניות, גם השקעה ביצירת מקורות עבודה.

ענת מאור: הנקודה הבאה שאנחנו צריכים לטפח ולפתח אותה היא יצירת קשר בין הרמה הכלכלית של היחידה המשפחתית לבין מספר הילדים שהיא בוחרת לגדל.

ענת מאור: אני מברכת כל אחד על חופש הבחירה שלו.

ענת מאור: עם זאת, החוק של קצבאות ילדים, שלפיו הילד הראשון והשני מתוגמלים פחות ומילד רביעי ואילך, כמדומני, יותר – הוא לא צודק.

דליה רבין-פילוסוף: אבקש לסיים.

ענת מאור: ילד ראשון ושני חשובים ויקרים וצריכים טיפוח וקידום כמו כל ילד.

ענת מאור: ולפיכך, זה לא שינוי בטווח של התקציב הנוכחי, אבל אנחנו נוסיף ונקדם את הרעיון הזה.

ענת מאור: אני רוצה לומר לסיום – – –

יוסף (טומי) לפיד: עשר דקות.

ענת מאור: אני עברתי את זמני?

דליה רבין-פילוסוף: כן.

ענת מאור: אז אני מסיימת.

ענת מאור: אני לא יודעת ממתי אתה גם יושב-ראש ישיבה מספסלי האופוזיציה.

ראובן ריבלין: הוא רואה את השעון מול עיניו.

דליה רבין-פילוסוף: הוא צריך לדבר אחרייך.

דליה רבין-פילוסוף: השעון לפני כולם ואני אמרתי שצריך לסיים.

ענת מאור: אני מבינה.

ענת מאור: אני רוצה לסכם ולומר: את הצעות האי-אמון, שיש בהן מידה רבה של ציניות – בוודאי כשהן באות ממי שאחראי לאותו מצב חמור באבטלה ובעוני – נדחה על הסף.

ענת מאור: עם זאת, אנחנו לא נשקוט למען צמצום הפערים, כדי לתת תשובה לאנשים החיים בדלות ובעוני; נכניס שינויים נוספים בתקציב המדינה ובמדיניות הכלכלית, כך שלא נאמר לאנשים רק: קחו חכות ודוגו.

ענת מאור: ניצור וניאבק על התנאים שבהם החכות אכן תוכלנה להביא תשואה לכל אשה, גבר וילד במדינה.

ענת מאור: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טומי לפיד, ואחריו – חבר הכנסת דן מרידור.

יוסף (טומי) לפיד: גברתי היושבת-ראש, כידוע לכנסת, סיעת שינוי לא מצביעה באופן אוטומטי בעד הממשלה או נגד הממשלה, וזה נותן משקל להצבעתה, משקל מוסרי לפחות גם אם לא תמיד משקל מספרי.

יוסף (טומי) לפיד: ובכן, אנחנו נצביע עם הליכוד אי-אמון בממשלה בנושא העוני, שהולך ומכרסם בגופה של המדינה.

יוסף (טומי) לפיד: ממשלה שמצאה כסף, עשרות מיליוני שקלים כדי להגדיל את מספר חברי הממשלה, כדי לתת לכמה חברים טובים משרות, צריכה למצוא כסף גם לילדים רעבים שראש הממשלה דיבר עליהם.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מדברים פה על עוני קלאסי, על עוני מובנה.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מדברים על אותה ילדה מיתולוגית רעבה מבית-שאן, ואילו הייתי עיתונאי היום הייתי מחפש אותה לברר מה קרה לה, ואני בטוח שהיום היא אשה מבוגרת, והיא עדיין ענייה, כי העוני נדבק וקשה מאוד להשתחרר ממנו.

רוני מילוא: היא ברוקרית בבורסה.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מדברים על העוני שמלווה שכבות רחבות באוכלוסייה, לרבות חרדים שחיים עם הרבה ילדים בדירות קטנות במצוקה כלכלית קשה, לרבות אותם ערבים ששובתים עכשיו לפני הכנסת מפני שברשויות המוניציפליות הערבית המצב גרוע, אנחנו מדברים על מאות אלפי המובטלים.

יוסף (טומי) לפיד: זה עוני משווע, שאין מקומו בחברה מודרנית ומשגשגת.

יוסף (טומי) לפיד: אבל מעבר לעוני הזה, הקלאסי, שכולם מדברים עליו, אני רוצה, גברתי היושבת-ראש – סליחה, אדון ריבלין, אולי קצת יותר בשקט, אני אודה לך כי אני בקושי שומע את עצמי בגללך – אני רוצה לדבר על עוני מסוג אחר, שלא מדברים עליו משום שהוא פחות דרמטי.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לדבר על העוני המכובד של מעמד הביניים התחתון, על מה שנקרא באנגלית GENTEEL POVERTY, על אנשים שמרוויחים מספיק כדי לשלם מס הכנסה וכדי לא לקבל שום עזרה מהמדינה, כדי למלא אחרי כל החובות שלהם וכדי לא ליהנות משום פטור, ולכן הם מוצאים את עצמם בין סצילה לכריבדיס, בין להיות מספיק מבוססים כדי לא ליהנות משום הטבה של מדינת רווחה ולהיות מספיק עניים כדי לסבול מכל החסר והנגרע מאנשים שאין בכוחם להשיג.

יוסף (טומי) לפיד: גם להם צריך לדאוג, גם עליהם צריך לחשוב כשמדברים על עוני.

יוסף (טומי) לפיד: על פנסיונרים שעבדו בכבוד כל ימי חייהם והיום בקושי משלמים את המכולת, גם הם שייכים לאותה שכבת עוני שהחברה הישראלית חייבת לחשוב עליה.

יוסף (טומי) לפיד: אני מדבר על אותם סטודנטים שצריכים מצד אחד לשלם שכר לימוד ורוצים לייסד משפחה וצריכים לשלם משכנתה, וחמש או עשר שנים מחייהם הולכות ונדלות על העוני שבו הם נמצאים במצוקתם, והם לא זוכים לעזרה שזוכים לה בחורי ישיבה, שמקבלים תמיכה בזכות העובדה שלא שירתו בצה"ל.

יוסף (טומי) לפיד: יש סוג של עוני שאין לו פרסום, והסוג הזה של העוני, של אנשים שלא עושים שביתות ולא עושים הפגנות, הוא לעתים כואב וצורב יותר מהעוני שיש לו ביטוי, ביטוי בוטה לפעמים.

יוסף (טומי) לפיד: לעוני הזה, מלבד אולי המפלגה שלי, גם אין דוברים בכנסת, כי זה לא עוני משתלם.

יוסף (טומי) לפיד: למה לדבר בזכות פנסיונרים שאולי ימותו עד הבחירות הבאות?

רוני מילוא: יבואו חדשים.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לדבר על שני הקצוות האלה, על הסטודנטים שחיים בעוני ועל הזקנים שחיים בעוני, ולא רק, גם אבל לא רק על המובטלים ועל העוני הקלאסי, על אותה זקנה שהטלוויזיה רצה אליה תמיד כשיש סטטיסטיקות גרועות ומפרסמת עליה כתבה נוגעת ללב.

יוסף (טומי) לפיד: אני לא יכול, גברתי, לדלג הפעם גם על מה שקרה בעיר די ענייה, שבה חיות שתי שכבות אוכלוסייה עניות, ושמה בית-שמש.

יוסף (טומי) לפיד: ומה שקרה אתמול והיום שם זה הדבר הכי מזעזע שקרה בישראל זה זמן רב.

יוסף (טומי) לפיד: היום אמר שר הבריאות בניזרי, שיש לו אח שחי בבית-שמש, היום אני במו אוזני שמעתי, בעקבות מה שקרה בבית-שמש, את שר הבריאות בניזרי אומר, ורבותי, תאזינו היטב:

יוסף (טומי) לפיד: הגיעה עלייה גדולה מרוסיה וחלק מהם הלכו לזנות.

יוסף (טומי) לפיד: את זה אמר שר בישראל, שר בישראל.

יוסף (טומי) לפיד: אני צריך לברך את שר הבריאות, מפני שפירוש הדבר שלפחות חלק מהעלייה הרוסית לא הלך לזנות.

יוסף (טומי) לפיד: אני שואל אותך, אדוני, שיושב פה כשר היחיד שמייצג את ממשלת ישראל: איפה יש בעולם המערבי הנאור, התקין, המתקדם, שר שיכול להישאר על כיסאו חמש דקות אחרי שאמר, שחלק מאוכלוסייה גדולה ומכובדת של קרוב למיליון איש הלך לזנות?

רוני מילוא: צודק, צודק.

ראובן ריבלין: אפילו את אורה נמיר שלחו לרוסיה.

קריאה: לסין.

יוסף (טומי) לפיד: שלא לדבר על זה שאחיו, הרב בבית-שמש, אמר שיש אצלם תועבה וטומאה.

יוסף (טומי) לפיד: והרב אבוטבול מבית-שמש אמר, שצריך להקים ערים מיוחדים, הוא התכוון מיוחדות, ערים מיוחדות בשביל העולים מרוסיה.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני יודע איפה דיברו על ערים מיוחדות בשביל יהודים?

יוסף (טומי) לפיד: ואדוני יודע באיזו שפה דיברו על כך?

יוסף (טומי) לפיד: אדוני יודע שזה נקרא גטו?

יוסף (טומי) לפיד: מה היה עושה שר החוץ דוד לוי אילו יורג היידר אמר באוסטריה בגרמנית, שבשביל יהודים צריך להקים ערים מיוחדות?

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו היינו שולחים את חיל האוויר להפציץ את וינה.

יוסף (טומי) לפיד: איך אפשר לדבר ככה במדינת ישראל?

יוסף (טומי) לפיד: אין להם יותר בושה?

יוסף (טומי) לפיד: זה בשם אלוהי ישראל?

יוסף (טומי) לפיד: זה מה שאלוהי ישראל רוצה?

רוני מילוא: זה בשם שווייץ.

יוסף (טומי) לפיד: להביא לכאן מיליון איש ולהגיד שחלק מהם זונות?

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה, גברתי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת דן מרידור, ואחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

דן מרידור: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מוכרח לומר, שדבריו האחרונים של חבר הכנסת לפיד עשויים להוציא משלוותו גם אדם רגוע כמוני, אם הדברים אכן נאמרו.

דן מרידור: אני חושב שהממשלה צריכה מייד לחזור בה מדבריו של השר הזה, כי דברים כאלה לא ייתכן שיישארו בכלל בחלל העולם בלי תגובה, בוודאי לא מטעם שר בממשלה, ממשלה שאני תומך בה.

תמר גוז'נסקי: את הדברים האלה קרא איזה רב.

דן מרידור: אבל אני חושב שלא יעלה על הדעת שהדבר הזה יישאר בלי תגובה.

דן מרידור: אני חושב שנכון, אדוני שר התחבורה, לדאוג לכך שראש הממשלה ידע על הדברים האלה ויטפל בעניין במהירות ובחומרה המתחייבת, כפי שאני רוצה לשבח את הרמטכ"ל שטיפל במהירות מתחייבת במקרה אחר, של קצין בצה"ל שדיבר דברים חמורים ביותר על התנועה הקונסרבטיבית, והרמטכ"ל נקט מייד צעדים ודאג להפסיק את שירותו בצבא.

דן מרידור: גברתי היושבת-ראש, אני מוכרח להגיד שאני מתפלא על ידידי מסיעת הליכוד, שדווקא הם מצאו לנכון להגיש הצעת אי-אמון בגלל המיתון והאבטלה והמצב הכלכלי.

דן מרידור: אני חושב שאני יכול להעיד, אולי יותר טוב מכל אחד אחר, שהמצב הכלכלי שנקלענו אליו לא היה מעשה שמים אלא מעשה ידי אדם.

דן מרידור: היתה בפני הממשלה הקודמת האפשרות להחליט על מדיניות אחרת, והיתה לה ברירה פשוטה מאוד בין מדיניות מאוזנת לבין מדיניות שמקדשת מלחמה באינפלציה גם במחיר אבטלה וגם במחיר העדר צמיחה.

דן מרידור: זה הכיוון שהממשלה הלכה בו, על-פי הצעת הנגיד – להוריד את האינפלציה כאשר האבטלה והצמיחה ייראו כמו שהן נראות היום.

דן מרידור: האפשרות הזאת עמדה בפני הממשלה להחלטה.

דן מרידור: אני עוד זוכר היטב את הישיבה בחודש יוני 1997, כאשר היו שתי אפשרויות, ואז שר האוצר בימים ההם, שעמד להתפטר באותו לילה – זאת אומרת הדובר אליכם עכשיו – אמר להם וגם לראש הממשלה: אתה יכול להחליט בדרך האחת ותביא ל-9% אבטלה – הגענו לזה, תביא לכך שלא תהיה צמיחה – הגענו לזה, אבל אולי האינפלציה תרד, אולי לא; אתה יכול ללכת בדרך אחרת, שבה תהיה יותר צמיחה והאינפלציה תישאר על6%–7% ולא נרד ל-4%.

דן מרידור: ממשלת הליכוד בראשות מר נתניהו בחרה במודע בדרך של יותר אבטלה.

דן מרידור: אני אמרתי להם: מה שאתם עושים זה פחות צמיחה כדי שאפשר יהיה להוריד את האינפלציה מ-7% ל-4%.

דן מרידור: אני חושב שזו היתה בחירה שגויה, אבל דבר אחד אי-אפשר לעשות – לבוא הנה ולומר שזה קרה מידי שמים.

דן מרידור: זה קרה בהחלטה אנושית, לא רק בגלל המדיניות המוניטרית, אבל גם בגללה.

דן מרידור: ממשלה שלמה, כל השרים שנכחו בישיבה, אני צריך לומר לזכותו של שר התחבורה שהוא לא היה אז בארץ – – –

ראובן ריבלין: האם יש תיקון לזה בתקציב הבא עלינו לטובה?

דן מרידור: מייד, אני אגיע, בינתיים אני מדבר על המציעים, אגיע אחר כך להמשך.

דן מרידור: היתה אפשרות, אבל לא בחרו בה, בחרו בדרך ההיא משיקולים כאלה ואחרים.

דן מרידור: לכן זה מוזר לבוא היום ולתנות על מצבו של המשק, כשאפשר לחשוב שזה קרה באיזה עולם אחר, או שזה קרה מהיום למחר.

דן מרידור: אומנם שמעתי לאחרונה דבר שקצת התמיה אותי, שהיעדים כולם הושגו ואפילו רוצים להמשיך במדיניות הזאת.

דן מרידור: אם היעדים הושגו, אז בוודאי הכול בסדר, ולמה צריך לשנות את הדרך?

דן מרידור: אפשר להמשיך בה.

דן מרידור: אם היעדים היו אבטלה של 9% והשגנו את זה – מה טוב; אם היעדים היו שהצמיחה לנפש שלילית – השגנו את זה, מה טוב; אם היעדים היו שמאזן התשלומים הולך ונפער מחדש, אני חושב שזה קצת ציני לדבר בדרך הזאת, ואני מצטער שגם היום לא לומדים את הלקח שצריך היה ללמוד מהשגיאה של ראש הממשלה הקודם, מר נתניהו, ואנשי ממשלתו שלא כל כך הקשיבו, לא כל כך דאגו לעניין ועשו מה שעשו בשנת 1997.

דן מרידור: המדיניות הפיסקלית בשנים 1993–1994 היתה שגויה, כששר האוצר הנוכחי היה שר האוצר.

דן מרידור: הרחיבו מאוד את ההוצאה התקציבית על הסכמי שכר מטופשים, נכנעו ללחצים כמו שרוצים שייכנעו עוד פעם – אני מקווה שלא ייכנעו – ואז, יחד עם מדיניות פיסקלית מרחיבה, היתה שגיאה לא רק של הממשלה אלא גם של בנק ישראל.

דן מרידור: היתה גם מדיניות מוניטרית מרחיבה, והתוצאה היתה באמת סכנה של עלייה באינפלציה, מאזן תשלומים שהפער שלו הולך ומתרחב, עד שבאה שנת 1996 ואז המדיניות המוניטרית התחילה לפעול נכון, זאת אומרת להצר, להיות יותר מצמצמת, כי הממשלה התפרעה בהוצאותיה.

דן מרידור: אבל באה שנת 1996/97, כשאנחנו, תנועת הליכוד הגיעה לשלטון, ואז צמצמנו מאוד את ההוצאה הממשלתית בצעדים מאוד קשים, שהבית הזה היה לו אומץ לצעוד בהם.

ראובן ריבלין: אנחנו, הליכוד, עוד נגיע לשלטון בחזרה.

דן מרידור: שמעתי.

דן מרידור: המדיניות הפיסקלית היתה מצמצמת, אבל היתה טעות שנייה של בנק ישראל, שכאשר המדיניות הפיסקלית היתה מצמצמת, הם צמצמו גם את המדיניות המוניטרית.

דן מרידור: כאשר שני הסוסים האלה משכו בעוצמה רבה נגד צמיחה ובעד אבטלה, התוצאה היא: אין צמיחה ויש אבטלה.

דן מרידור: לא היה תיאום.

דן מרידור: מי שאחראי לתיאום זו הממשלה, ואז היא סירבה.

דן מרידור: אני מקווה שהיום תהיה לה התבונה להרחיב משהו, מפני שהמשק שרוי במיתון עמוק.

דן מרידור: המיתון הוא לא רק מה שרואים בסטטיסטיקה על תוצר שלא צומח, לא רק מה שרואים בסטטיסטיקה על אבטלה גואה, המיתון הוא גם זה שאתמול בא אלי אדם ירושלמי, איש עסקים רציני – לא אגיד את שמו כאן – ואמר לי: אני מבקש את עזרתך בבנקים מפני שאני כורע תחת הנטל, יש לי חובות גדולים, החובות שלי נובעים מזה שכבר שנתיים אני משלם 20% ריבית.

דן מרידור: זו לא רק מדיניות מקרו, זה מגיע לאנשים.

דן מרידור: מי יכול לעמוד ב-20% ריבית כשהאינפלציה היא 4%?

דן מרידור: מי יכול להחזיר 16% מהרווחים שלו?

דן מרידור: לכן המדיניות הזאת, שהיתה מכוונת, הביאה תוצאות רעות, אני מצטער עליהן.

דן מרידור: עכשיו צריך לעשות מאמץ גדול לצאת חזרה לדרך המלך.

דן מרידור: המאמץ הזה לחזור לדרך המלך מוטל על הממשלה, ואני מקווה שהיא תעשה את הדברים הנכונים.

דן מרידור: לומר שאני כבר רגוע?

דן מרידור: לא.

דן מרידור: אני עונה על שאלתך, ידידי חבר הכנסת ראובן ריבלין מן הליכוד, צריכים לצפות בזהירות רבה ולפקוח שבע עיניים כדי לוודא שהממשלה לא נכנעת ללחצים של אינטרסנטים, דהיינו שהיא מוכנה לעשות בתקציב העברות שלא עשתה מספיק בהם מתשלומי העברה, שהם מאוד פופולריים, אל השקעות בתשתית, שהיא לא פופולרית.

דן מרידור: תשלומי העברה זה קל, אנשים מקבלים את זה בבית לא תמורת עבודה אלא תמורת מצבם, תמורת זכויות בעבר.

דן מרידור: הגענו למצב שלמעלה מ-30% מההוצאה התקציבית הם תשלומי העברה.

דן מרידור: לא היה דבר כזה בעבר, זה מתכון לקיפאון ולא לצמיחה.

דן מרידור: זה קשה אבל צריך כוח בכנסת להעביר כספים לצמיחה, צריך להמשיך ברפורמות שכולן קשות, צריך להביא מהר לכך, לא לאט, שהמשק של החשמל ייפתח לתחרות.

דן מרידור: זה מאבק מול עובדים, זה שאלטר – יש נכונות או אין נכונות?

דן מרידור: אם אין נכונות, לא תהיה צמיחה.

דן מרידור: צריך להביא לכך שבתחבורה הציבורית תהיה תחרות ולא יהיה מונופול – התחלנו בזה אבל לא עשינו מספיק – זה קשה, זה מאבק, צריך להיאבק.

דן מרידור: יושב כאן ידידי נחום לנגנטל, שהיה מנכ"ל משרד התחבורה כשהתחלנו בזה וידיו רב לו בעניין הזה, אבל לא היתה עד היום פתיחה מספיקה.

דן מרידור: זה קשה מאוד.

דן מרידור: צריך להביא לכך שתהיה רפורמה בנמלים, שתהיה רפורמה בבתי-הזיקוק, שתהיה תחרות.

דן מרידור: צריך להפסיק להתגונן, צריך להפסיק להגן על החברות הישראליות מפני תחרות מחוץ-לארץ – היה לי אפילו דיון פרטי עם שר התחבורה בעניין "אל על", צריך לפתוח את השמים כמה שיותר.

דן מרידור: אני דואג לאנשים שיבואו ארצה ולא לחברות שיתחרו בדרך הכי טובה.

דן מרידור: הכול קשה, הכול כרוך ברפורמות שנוגעות לגלובליזציה, לפתיחה, זה הסיכוי הגדול של המשק הישראל אבל זה מחייב החלטות שהן מאבק גדול, כמו שהיה מאבק גדול בבזק ופתחנו אותו.

דן מרידור: אנחנו היום מהטובים בעולם בשטח הזה.

דן מרידור: לכן, צריך לדאוג לכך שהממשלה תהיה מוכנה להיאבק.

דן מרידור: אין זמן לממשלה להיאבק בשנה השנייה, בשלישית וברביעית; הזמן לעשות דברים קשים, לא פופולריים, שמפרקים תמיכה קואליציונית, זה בשנה הראשונה.

דן מרידור: אם זה ייעשה, יש לנו פוטנציאל אדיר לצמיחה.

דן מרידור: אם זה לא ייעשה, נמשיך לעמוד במקום ולאבד את הדרך שהתחלנו בה כשהעולם רץ קדימה.

דן מרידור: למה הפוטנציאל גדול?

דן מרידור: כי פעם המשאבים הטבעיים היו העיקר, היום המשאב הגדול ביותר הוא המשאב האנושי, כך הכיוון שהעולם הולך בו, ויש לנו מזה בשפע.

דן מרידור: אם הממשלה לא תפריע, אם תהיה מוכנה להילחם על פתיחה, יש סיכוי טוב.

דן מרידור: אני מציע שניתן לה את הסיכוי הזה ולא תיעשינה השגיאות שעשתה הממשלה הקודמת בעניין זה.

דן מרידור: תודה רבה, גברתי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לקודמי, חבר הכנסת מרידור, שאני די מתקנא.

נחום לנגנטל: היו ימים שסיעתי, סיעת המפד"ל, היתה מאוד מגובשת, וכשאחד החברים היה נואם כל הסיעה היתה נוהגת לשבת באולם.

נחום לנגנטל: ראיתי את קודמי עומד ונואם פה מעל הדוכן וכל סיעתו נמצאת כאן באולם.

נחום לנגנטל: הלוואי שגם מפלגתי, המפד"ל, היתה לומדת מסיעת המרכז להיות כל כך מגובשת.

רוני מילוא: גם היושבת-ראש היא מהסיעה שלנו.

נחום לנגנטל: זה מה שאני אומר.

נחום לנגנטל: הלוואי שסיעתי היתה כל כך מגובשת כמו סיעתך, אדוני יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, ועל כך אני מתקנא מעל גבי דוכן זה ואומר את זה בפניכם.

רוני מילוא: אנחנו רוב עכשיו.

רוני מילוא: אני מבקש ממך לדייק.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הנושא שאנחנו נדרשים לו בהצעת אי-אמון זו הוא נושא מאוד כבד, מאוד רציני.

נחום לנגנטל: הוא עוסק במצב האבטלה, במצב העוני בישראל, וזה נושא כואב מאוד, קורע לבבות – ראינו את הכתבות בטלוויזיה על הצורך בלחם ואנשים שממש נמצאים במצב קשה מאוד – וצריך לומר על כך כמה דברים.

נחום לנגנטל: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר שני דברים, שבאחד מהם לא אחדש ובשני אציע דרך אחרת.

נחום לנגנטל: בראש ובראשונה, צריך לעשות שני מהלכים אמיצים מאוד.

נחום לנגנטל: המהלך האחד הוא מהלך אמיץ, ועל זה דיבר קודמי, חבר הכנסת מרידור – מהלך לפתיחת המשק.

נחום לנגנטל: אין שום סיכוי למשק לצאת מחולייו או מהקיבעון שבו הוא נמצא אם ממשיכים להפטיר כדאשתקד ולשמור על כל המבנה הממשלתי שהיינו רגילים לו.

נחום לנגנטל: מנה חבר הכנסת מרידור כמה תחומים שבהם צריך לעשות שינויים מבניים מהותיים, שדורשים אומץ רב, ולא תמיד לממשלות יש האומץ לעשות את הדבר הזה.

נחום לנגנטל: אני מאוד מקווה, ואצביע אמון בממשלה זו, משום שאני מקווה ומאמין שדווקא בגלל רוחבה ובגלל האנשים שנמצאים בה, אולי יהיו בה היכולות לעשות את השינויים המבניים שהם כל כך חיוניים.

נחום לנגנטל: רוב השינויים, דרך אגב, הם שינויים במשק התחבורה, למיטב הבנתי, וגם במשק שקשור למשק התשתיות: בנמלים, בתחבורה הציבורית, בתעופה, גם בספנות במובנים מסוימים, במשק בתי-הזיקוק שצריך לעבור שינוי, במשק האנרגיה.

נחום לנגנטל: כל הדברים הללו הם שינויים מבניים, שהמשק צריך להתאים את עצמו.

נחום לנגנטל: אני זוכר את עצמי כשהייתי מנכ"ל, לפני הרבה מאוד שנים, כשעוד הייתי צעיר ויפה, ובאתי לשר האוצר דאז, דן מרידור, והוא הסביר לי כמה חשובה הגלובליזציה.

נחום לנגנטל: אנחנו, שהתחנכנו על כחול-לבן – – –

רחמים מלול: כשהמפד"ל היתה מגובשת.

נחום לנגנטל: נכון.

נחום לנגנטל: כשהמפד"ל היתה מגובשת.

נחום לנגנטל: באתי אליו, והוא אמר לי דבר אחד: תשמח אם נייבא לארץ מבחוץ סחורה יותר זולה מאשר היצרנות הישראלית.

נחום לנגנטל: כי אם מבחינה גלובלית העולם החליט לסבסד את ישראל, תקנה את הסבסוד.

נחום לנגנטל: המשפט הזה נחרט בזיכרוני באופן מאוד מאוד מודע, וכך פעלתי אחר כך במשרד התחבורה.

נחום לנגנטל: אני חושב שזה מהלך חשוב מאוד, שצריך לעשות אותו בשינויים המבניים במשק.

נחום לנגנטל: זה צד אחד.

נחום לנגנטל: אבל הצד השני שצריך לעשות, חברי חברי הכנסת, מתייחס לעובדה שמדינת ישראל התרגלה לבינוניות במדיניות הרווחה שלה.

נחום לנגנטל: אתן שתי דוגמאות: האחת – מהשיכון, השנייה – ממשרד החינוך.

נחום לנגנטל: קחו למשל את משרד השיכון.

נחום לנגנטל: החליטו לתת לפרויקט שיקום שכונות 120 מיליון ש"ח מתקציב הרווחה ל-140 שכונות.

נחום לנגנטל: יוצא שבכל שנה נותנים פחות ממיליון שקל לשכונה.

נחום לנגנטל: זה התקציב שנותנים לאותה שכונה.

נחום לנגנטל: כלומר, בחודש נותנים לשכונה בסביבות 70,000–60,000 שקל.

תמר גוז'נסקי: את הפקידים זה יממן.

נחום לנגנטל: זו פחות או יותר העלות של הפקידים שעוסקים בכך, ואין שיקום שכונות.

נחום לנגנטל: למה?

נחום לנגנטל: כי צריך פה המון שכונות, ובאים כל ראשי הערים לשר השיכון ואומרים לו: שמע, צריך פרויקט שיקום שכונות.

נחום לנגנטל: אז מה, הוא יגיד לבן-אדם: אני לא אתן לך?

נחום לנגנטל: הוא אומר לו: היכנס גם אתה לרשימה, וגם אתה וגם אתה.

נחום לנגנטל: וכך 140 שכונות עם 120 מיליון שקל בתקציב רווחה בשכונות.

נחום לנגנטל: קחו דוגמה נוספת – בתקציב החינוך.

נחום לנגנטל: יש בעיה עם תלמידים שאינם בסדר בשכבות מעוטות יכולות, אז נותנים עוד שעתיים, עוד שלוש שעות בשבוע לכל התלמידים.

נחום לנגנטל: מה אתה רואה?

נחום לנגנטל: ששלוש שעות נותנים לכל תלמיד.

נחום לנגנטל: בזה תיתן לו את ה"פוש" של ההשכלה, שיוציא את אותו ממעגל העוני?

נחום לנגנטל: כאן אני מציע בפניכם, רבותי חברי הכנסת, הצעה לכל המשרדים במדיניות הרווחה.

נחום לנגנטל: יכול להיות שהיא לא נכונה, אבל אם היו פועלים לפיה לפני עשר שנים, היום היינו כבר הרבה אחרי הוויכוח.

נחום לנגנטל: אילו היה קובע שר השיכון, שהוא מחליט השנה לשקם בסך הכול חמש שכונות, והוא היה סוף-סוף מוציא את השכונות הללו מהמעגל של שיקום שכונות, לא היינו מגיעים למצב של עניים בני עניים.

נחום לנגנטל: אדוני השר, מה הבעיה שלנו היום במדינה?

נחום לנגנטל: שהעניים הם בני עניים.

נחום לנגנטל: מעוטי יכולת הם בני מעוטי יכולת.

נחום לנגנטל: לא פרצו את המעגל, משום שרצינו – – –

מקסים לוי: כל התקציב שלו הוא 32 מיליון.

נחום לנגנטל: לכן אני אומר, תפזר את זה נכון.

נחום לנגנטל: תן השנה לחמש שכונות, ובשנה הבאה לחמש שכונות נוספות, וכך במשך עשר שנים תוציא את העניין הזה משיקום שכונות.

נחום לנגנטל: נכון שהבעיה הכי גדולה היא באומץ של השר להחליט אילו שכונות הוא יבחר.

נחום לנגנטל: יגידו לו: מי שמך לקבוע את אלה ולא את אלה.

נחום לנגנטל: אבל זה מבחן של אומץ, זה מבחן של מנהיגות, שצריך לעשות אותו.

נחום לנגנטל: אותו דבר בתלמידים.

נחום לנגנטל: מדינת ישראל היתה צריכה להחליט, שכל שנה היא לוקחת 3,000 תלמידים, מתחילה אתם, מלמדת אותם, מביאה אותם ללימוד מקצוע, מלווה אותם בצבא, נותנת להם השכלה גבוהה, משלבת אותם בשוק העבודה, מספקת להם פרנסה, ואז הם היו יוצאים מהמעגל האין-סופי הזה של העוני.

נחום לנגנטל: אלא מה?

נחום לנגנטל: מי יבחר אותם 3,000 תלמידים השנה?

נחום לנגנטל: מי יבחר אותם בשנה הבאה?

נחום לנגנטל: וכתוצאה מזה מעדיף שר החינוך, או שזו המדיניות הכללית, לתת לכולם, אבל מעט.

נחום לנגנטל: וכך אנחנו נמצאים במעגל שהוא מעגל ועוד מעגל ועוד מעגל, והעניים הם בני עניים בני עניים.

נחום לנגנטל: התסכול הגדול הוא, שגם אם בוועדת הכספים נגייס עוד 300 מיליון שקל, פי-שניים ממה שנתנו לנכים, ונחלק לכל האנשים שנמצאים במעגל של האבטלה ושל העוני, זה ייתן עוד 100 שקל לבן-אדם לחודש.

נחום לנגנטל: זה מה שיוציא אותו?

נחום לנגנטל: זה מה שיושיע אותו ממה שהוא נמצא בו?

נחום לנגנטל: לכן, כל הכיוון צריך להיות בשינוי סדרי עדיפויות פנימיים בכל משרד ומשרד, ולהכין תוכנית-אב אמיתית, אמיצה, מנהיגותית, ואותה להוביל.

נחום לנגנטל: אם ילכו בדרך הזאת, גברתי היושבת-ראש, אני בטוח שנוכל איכשהו אולי לפרוץ את המעגל ולעשות סוף לשרשרת החוליות שמשאירה אותנו כל הזמן מקובעים היכן שאנחנו נמצאים.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, אני מאמין בממשלה הזאת, גם בסיכויים שלה, גם ביכולות שלה, ומשום כך אצביע יחד עם חברי סיעתי המגובשת יחד עם הממשלה.

נחום לנגנטל: תודה.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, שום בן-תמותה לא יכניע אותי.

רחמים מלול: ברק אמר את זה, נכון?

משה גפני: חיפשתי בספרי ההיסטוריה אם אמר את זה איזה דיקטטור באיזו אימפריה, אולי איזה קיסר ששלט על בני עמו והיה דיקטטור מוחלט, ושמתי לב שאמר את זה ראש הממשלה הנוכחי, אהוד ברק.

משה גפני: שום בן-תמותה לא יכניע אותי – אמירה מקוממת, אמירה שאין מקומה בחברה דמוקרטית – –

נסים דהן: קיסר רומי והסביבה.

משה גפני: – – אמירה שמריחה ריח רע מאוד במשטר דמוקרטי.

משה גפני: הסתכלתי מי היה אמור לא להכניע אותו.

משה גפני: שום בן-תמותה.

משה גפני: הוא אמר שהנכים לא יכניעו אותו; בדמעות לא מביאים כסף.

משה גפני: והוא נתן לנכים לשבת כאן

משה גפני: בקור הירושלמי ביום ובלילה ליד משרד האוצר זמן כה רב עד שהם הכניעו אותו.

משה גפני: המובטלים לא מכניעים אותו, והמספר הולך וגדל.

משה גפני: העניים לא מכניעים אותו, והמספר, לצערנו, הולך וגדל, ובעיקר בקרב הילדים.

משה גפני: העשירים נהיים עשירים יותר והעניים נהיים עניים יותר, ומי שאשם בזה זו הממשלה הקודמת.

משה גפני: חשבתי שהוא יביא תקציב שיפתור את הבעיה.

משה גפני: לפחות נלך במסלול כלשהו.

משה גפני: נפתור את הבעיה של החולה בנהרייה, שעדיין שוכבת במסדרון – –

רחמים מלול: היא ביקשה לא להזכיר אותה עוד.

משה גפני: – – שיפתור את הבעיות החברתיות שעל גליהן הוא נישא כדי להגיע לראשות הממשלה.

משה גפני: והנה, לא מיניה ולא מקצתיה.

משה גפני: שרי ממשלה מכניעים אותו ומשנים דברים, והכנסת תכניע אותו ותשנה דברים, מכיוון שתקציב כזה לא יעבור.

משה גפני: תקציב במדינה שהיא מדינת רווחה, תקציב כפי שהונח כאן, שיכול לעלות כאן יושב-ראש ועדת הכספים ויכול לעלות כאן שר הבריאות ולמנות את התרופות שיכולות להציל חיי אדם, ואת ראש הממשלה אף אחד אינו מכניע.

משה גפני: ואני ביום שישי שעבר חשבתי, שלפחות אנחנו נהיה מחוץ לעניין, יהדות התורה.

משה גפני: ואני שומע, שבלשכת מפלגת העבודה, באיזו במה רעיונית של מפלגת העבודה, הוא אומר, שש"ס לא תצא אף פעם מהקואליציה, אין לה שום אפשרות ללכת לאיזו דרך אחרת, מלבד הקואליציה של ברק.

משה גפני: בסדר, לא יכולתי לענות בשם ש"ס, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אבל חשבתי שאולי באמת לש"ס אין שום אפשרות אחרת.

משה גפני: בגלל הסיפא הבנתי שגם הרישא לא נכונה, כשהוא אמר שיהדות התורה נכנסה לקואליציה והיא קיבלה בתמורה הרבה דברים, והיא פרשה ללא סיבה, ועכשיו היא מבקשת לחזור, אבל הוא לא יכול לתת תמורה נוספת.

משה גפני: אז אני אגלה לכם עכשיו סוד, אני מקווה שאנחנו נמצאים פה באווירה אינטימית כזאת, שקטה: בפעם הראשונה שיהדות התורה הצטרפה לקואליציה, אדוני יושב-ראש הקואליציה, קיבלנו את שר החוץ ושר הביטחון, אחרי זה פרשנו מהקואליציה מפני שירד גשם, בלי סיבה, רק הגשם, ואחרי זה ביקשנו לחזור, זחלנו על ארבע לראש הממשלה, שהוא לא סחיט ולא לחיץ, ואמרנו שאנחנו רוצים גם את שר הפנים ושר האוצר, אבל הוא כבר לא יכול לתת ארבעה שרים, כל כך הרבה קיבלה יהדות התורה.

משה גפני: אם לא הייתי יודע את האמת לגבי יהדות התורה, לא הייתי מודאג, אבל כך הוא מנהל שיחות מדיניות?

משה גפני: כך הוא עוסק בנושאים ביטחוניים, עם מין אמירות כזב כאלה?

משה גפני: יהדות התורה פרשה ללא סיבה וקיבלה תמורה – הרי כולם שואלים אותי עד היום איך הצטרפתם לקואליציה בשעתה בלי לקבל תמורה, ואמרנו: ביקשנו לשמר את הסטטוס-קוו.

רחמים מלול: קיבלתם את המשחן.

משה גפני: קיבלנו את המשחן.

משה גפני: ראש ממשלה נורמלי, במדינה נורמלית, לא מתערב בהעברת משחן.

טלב אלסאנע: הוא ממשיך לנסוע או שהוא הפסיק?

משה גפני: אני כבר לא יודע.

משה גפני: אם הוא מתערב, אז הוא מתערב כדי שבמדינה יהודית לא יהיה חילול שבת, אבל בהעברת משחן?

משה גפני: מה, הוא נפל על השכל?

משה גפני: אז אנחנו קיבלנו תמורה.

משה גפני: לאחר מכן ראש הממשלה נוסע לארצות-הברית, וקרה מה שקרה במנצ'סטר, והמטוס התקלקל, נכנס בו טרקטורון בריטי.

משה גפני: חייבים לשלוח למטוסו של ראש הממשלה בשבת מומחים מישראל שיתקנו את המטוס.

משה גפני: הוא כבר טס לארצות-הברית, הוא כבר שם, אז יחכו עוד 12 שעות עד שישלחו טכנאים, עד שישלחו מומחים מישראל במוצאי-שבת.

משה גפני: שום ראש ממשלה בעבר לא עשה דבר כזה.

משה גפני: מי שלא מכבד את בני עמו גם לא מכבד בני עמים אחרים.

משה גפני: לפחות אתה ולשכתך תכבדו את הערכים המקודשים לנו.

משה גפני: הרי אתה מייצג אותנו בארצות-הברית, אתה מייצג אותנו בלונדון, אתה מייצג אותנו בפריס, נרצה או לא נרצה.

משה גפני: אנחנו מקבלים את המשטר הדמוקרטי, הוא ראש הממשלה, הוא של כולם, והוא צריך לכבד את כולנו.

משה גפני: אני אומר לכם לסיום, גברתי היושבת-ראש, זה משליך גם על דברים אחרים, כיוון שאם זה המצב, אנשים עושים או רוצים להיראות יפה גם כלפי ראש ממשלה שמוביל בדרכים כאלה.

משה גפני: היו לאחרונה, בשבועיים האחרונים, שלושה מקרים בצבא, ושלושתם קשורים לאנשים ולנושאים דתיים.

משה גפני: הראשון היה מקרה שקצין הכריח חייל לגזוז את פיאותיו, ומכיוון שהוא לא רצה, מכיוון שמצוות דתו אומרת לא לגזוז את הפיאות, הוא הושיב אותו בכלא.

משה גפני: זה היה הדבר הראשון.

רחמים מלול: הוא התחצף.

משה גפני: התחצף או לא התחצף, הוא גזז את פיאותיו.

משה גפני: אני מכיר את הסיפור היטב.

משה גפני: ולא קרה שום דבר, הקצין ממשיך.

משה גפני: כמובן, אחרי זה היתה התערבות, היה אלוף הפיקוד, ושחררו אותו, אבל הקצין ממשיך לעבוד, הכול בסדר.

דליה רבין-פילוסוף: עליך לסיים.

משה גפני: אני כבר מסיים.

משה גפני: המקרה השני – באימון של גדוד טנקים, החיילים הדתיים שם היו צריכים להתפלל תפילת שחרית, מה שתמיד מקובל בצבא – ויושב כאן שר ביטחון לשעבר ואלוף פיקוד.

משה גפני: הקצין לא מאפשר להם להתפלל תפילת שחרית, וחייל דתי שהתעקש, מפני שזמן התפילה עבר, שלחו אותו למחבוש, והקצין נשאר בתפקידו.

משה גפני: בסוף שחררו את החייל.

משה גפני: קרה אתמול או שלשום שקצין ביחידת הנח"ל אמר אמירה, אמירה לא חכמה, אמירה שלא הייתי אומר.

משה גפני: אבל העיקרון היה שהוא דיבר על העניין הזה של ההתבוללות שגרמו הרפורמים והקונסרבטיבים.

משה גפני: בסדר, אמירה לא טובה, צריך לטפל בעניין הזה.

משה גפני: לא עוברות 24 שעות, במהירות הבזק, לא בדקו את עברו הקרבי של הקצין, לא בדקו את יכולתו בצבא, לא בדקו שום דבר, מסע תקשורתי של 12 שעות, מין בית-דין שדה.

משה גפני: שני הקצינים האחרים, שפגעו באמונתם היהודית של החיילים, נשארו על תילם, אין שום בעיה; הקצין הזה עף, לא חוזר יותר, לא יכול ללכת למילואים.

משה גפני: הכול בגלל ראש הממשלה של כולם.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, הנתונים המתפרסמים מזעזעים את כולנו, הן לגבי האבטלה והן לגבי העוני, וראש הממשלה לא נמצא.

טלב אלסאנע: אנחנו שואלים את עצמנו: איפה ראש הממשלה?

טלב אלסאנע: מדוע הוא לא משתתף בדיונים האלה?

טלב אלסאנע: מאז הוא נבחר הוא מבקר רק לעתים רחוקות מאוד במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: הוא שוהה בחוץ-לארץ יותר מאשר הוא נמצא במדינה.

טלב אלסאנע: הוא מנסה להשתתף בכל מיני מסעות, גם בקמפיין של הילרי קלינטון, אבל בדבר אחד הוא לא מנסה להתמודד בצורה אמיתית – הבעיות האמיתיות של החברה בישראל.

טלב אלסאנע: הוא כנראה שכח שהאנשים האלה שסובלים מהאבטלה, שסובלים מהעוני, הם אשר הביאו אותו לשלטון.

טלב אלסאנע: שמענו כאן את הנאום של השר חיים רמון, ובמקום שיגיד לנו מה הממשלה שלו הולכת לעשות, איך הוא הולך ליישם אותם דברים טובים שהוא השמיע לפני הבחירות, הוא אומר לנו עד כמה הממשלה הקודמת היתה רעה.

טלב אלסאנע: אבל עד כמה הממשלה הקודמת היתה רעה אנחנו יודעים, זו עובדה, העם לא בחר בה.

טלב אלסאנע: למה הוא לא בחר בה?

טלב אלסאנע: כי היא היתה מנותקת מהעם, היא שכחה אותו, ולכן העם העניש אותה.

טלב אלסאנע: זה שהממשלה היום באה ומנסה להסיט את הוויכוח, להגיד לנו עד כמה הם היו רעים, זה לא פוטר אותם מהחובה להגיד לנו איך הם הולכים לתת תעסוקה ליותר מ-200,000 מובטלים, איך הם פותרים את הבעיה שכל ילד רביעי הוא מתחת לקו העוני.

טלב אלסאנע: זו השאלה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכם: אם במדינת ישראל כל ילד רביעי בממוצע סובל מעוני, הוא מתחת לקו העוני, אז במגזר הערבי כל ילד שני הוא מתחת לקו העוני, מתחת לקו הבושה.

טלב אלסאנע: רק אתמול ראינו כתבה בערוץ-2 על כך שיש משפחות ערביות שהן על סף פת לחם, אין להן מה לאכול.

טלב אלסאנע: לדעתי, אם היינו רואים את זה באיזו מדינה, מדינת ישראל ומשרד החוץ היו מזדרזים להביא מטוס "אל על", לצלם את זה, ולהראות איך אנחנו מושיטים סיוע ועזרה.

טלב אלסאנע: אבל כשזה בביתנו, בקרבנו, אנחנו עוברים על זה באדישות, ובמיוחד כשזה הכאב של אחרים, ובמיוחד כשהאחרים הם ערבים.

טלב אלסאנע: רבותי, צריך להגיד את הדברים ברחל בתך הקטנה, בלי כחל ושרק: במדינת ישראל יש לעוני ויש לאבטלה שייכות לאומית, ויש להם צבע עור, במקום שיש שחורים – יש עוני ואבטלה, ובמקום שיש ערבים – יש עוני ואבטלה.

טלב אלסאנע: לדעתי, למדיניות הזאת גם יש שם, והשם של המדיניות הזאת הוא גזענות.

נסים זאב: יש גם רוסים רעבים ללחם.

נסים זאב: למה צבע עור?

טלב אלסאנע: חבר הכנסת נסים זאב, אתה צריך ללכת ולבדוק מה המצב.

טלב אלסאנע: הרי אתם, אנשי ש"ס, מדברים על הקיפוח.

טלב אלסאנע: למה כשאתם זועקים על הקיפוח זה נכון?

נסים זאב: למה ערבים?

נסים זאב: תפסיק להסית נגד מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: סליחה?

נסים זאב: יש גם רוסים רעבים ללחם.

טלב אלסאנע: יש מה?

דליה רבין-פילוסוף: רוסים רעבים ללחם.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת נסים זאב, תודה רבה שאתה אומר לי שיש גם רוסים שרעבים ללחם.

טלב אלסאנע: אני אומר לך שיש במדינה גם רוסים, אבל זה מנחם אותנו?

טלב אלסאנע: זה פותר את הבעיה?

נסים זאב: הוא אומר: צבע עור.

טלב אלסאנע: איפה נמצא המוקד של העוני והאבטלה?

טלב אלסאנע: מי נמצא בעיירות הפיתוח?

טלב אלסאנע: מי נמצא בשכונות העוני?

טלב אלסאנע: אנחנו לא יכולים לייפות את המציאות העגומה והאומללה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכם: זה לא תוצאה ממדיניות מקרית.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לבוא ולהגיד: לא ידענו, לא ראינו.

טלב אלסאנע: הרי זו התוצאה ככל שזה נוגע לסקטור הערבי, זו תוצאה של מדיניות מכוונת, מדיניות אשר הרסה כל תשתית כלכלית ביישובים הערביים.

טלב אלסאנע: איך אפשר לפתח יישוב, כאשר אין בו מרכז מסחרי, כאשר אין בו אזור תעשייה, כאשר אין בו חקלאות?

טלב אלסאנע: בכל הנגב אין חקלאי אחד שיש לו מכסת מים.

טלב אלסאנע: בכל הנגב אין חקלאי ערבי אחד שיש לו מכסת מים.

טלב אלסאנע: זה מקרי?

טלב אלסאנע: זה מקרי שכל היישובים שתופסים מקום ראשון בטבלת היישובים העניים או בטבלת היישובים שאחוז האבטלה בהם גבוה ביותר הם יישובים ערביים: מרהט בדרום עד כפר-מנדא בגליל ועד העיר תמרה בצפון?

טלב אלסאנע: האם זה מקרי?

טלב אלסאנע: האם זו גזירה משמים, או תוצאה של מדיניות שחושבת, כי מה שטוב ליהודים, צריך להיות רע לערבים, וכאשר זה רע לערבים, זה טוב ליהודים?

טלב אלסאנע: צריך להבין: כאשר רע לערבים, רע לכולנו ורע למדינת ישראל.

טלב אלסאנע: כאשר טוב לערבים אזרחי המדינה, זה טוב לכולנו.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לחשוב שהרעב והעוני האלה מוסיפים לדו-קיום במדינה.

טלב אלסאנע: אין מי שמרוויח מכך, זה דבר מסוכן, והיינו עדים לכך שהרבה מעצמות-על נפלו מסיבות אלה.

טלב אלסאנע: אף אחד לא חלם שברית-המועצות תתמוטט, היו לה יותר מ-30,000 ראשי נפץ גרעיניים שיכולים להשמיד את כדור הארץ, והמעצמה הזאת התפוררה.

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: לא משום שלא היה לה כוח צבאי, אלא בגלל האי-צדק החברתי, בגלל העוני, בגלל הרעב שהיה שם.

טלב אלסאנע: זה הרס אותה מבפנים.

טלב אלסאנע: המדיניות הזאת, שמנציחה את הפערים, שמנציחה את העוני ואת האבטלה והופכת אותם למנת חלקו של לאום מסוים, היא חומר נפץ.

טלב אלסאנע: טוב יהיה אם המדינה תתעשת ותנסה לשנות מדיניות.

טלב אלסאנע: לדעתי, זה לטובת כל אזרחי המדינה, ערבים ויהודים כאחד.

טלב אלסאנע: אנחנו לא יכולים לעבור בשתיקה על המצב העגום של הרשויות המקומיות הערביות.

טלב אלסאנע: השלטון המרכזי, החוק במדינת ישראל אומר, שצריך להקים רשויות מקומיות, והרשויות המקומיות חייבות להתמודד עם בעיות האזרחים, עם בעיות התושבים.

טלב אלסאנע: מי שפונה לקבלת שירותי רווחה ושירותי חינוך חייב לקבלם.

טלב אלסאנע: הרשות המקומית חייבת לספק לתושב או לאזרח את השירותים הבסיסיים האלה.

טלב אלסאנע: מצד שני, השלטון המרכזי מועל באחריותו כלפי השלטון המקומי.

טלב אלסאנע: לכן, אין פלא שהרשויות המקומיות הערביות קורסות, והן שובתות למעלה משבעה ימים מול משרד ראש הממשלה.

טלב אלסאנע: הן עושות זאת לא מתוך תחביב של שינה באוהל או עזיבת היישובים שלהם, עזיבת הכפרים שלהם, אלא בגלל מצוקה אמיתית.

טלב אלסאנע: ראשי הרשויות לא יכולים לתת פתרון לזקנה ולזקן ולמקרי הסעד שפונים לקבלת שירותי הרווחה.

טלב אלסאנע: או שיש שירותי רווחה וצריך לתת להם את הכלים להתמודד, או שסוגרים את שירותי הרווחה במגזר הערבי; או שמטילים על הרשויות המקומיות משימות, ואז נותנים להן גם את התקציבים להתמודדות, או שאומרים שהשלטון המרכזי נוטל על עצמו את האחריות להתמודדות עם בעיות התושבים, ופוטרים את הרשויות המקומיות מאחריות.

טלב אלסאנע: המצב הקיים, גברתי היושבת-ראש, הוא מאוד מסוכן וחמור לדעתי.

טלב אלסאנע: הנתונים האלה צריכים להדליק אור אדום אצל כולנו.

טלב אלסאנע: הדבר הזה לא יכול להימשך יותר.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להגיע לכך במחזוריות, כאשר למעלה מ-50% מאלה שחיים מתחת לקו העוני שייכים למגזר הערבי.

טלב אלסאנע: רוב המובטלים גם הם מהמגזר הערבי.

טלב אלסאנע: הרשויות המקומיות שובתות – וראש הממשלה מטייל בעולם.

טלב אלסאנע: זה דבר חמור, ולכן סיעת רע"ם דחתה את בקשת יושב-ראש הקואליציה, שביקש מאתנו לדחות את הדיון בהצעת האי-אמון עד לשובו של ראש הממשלה.

טלב אלסאנע: ראש הממשלה היה צריך להישאר כאן ולהתמודד עם הבעיה האמיתית.

טלב אלסאנע: אזרחי ישראל בחרו בו על מנת שיתמודד עם הבעיות שלהם.

טלב אלסאנע: אין לנו אמון במדיניות הכלכלית והחברתית, אשר מנציחה את האפליה נגד האוכלוסייה הערבית, מנציחה את הפערים בין הרשויות המקומיות הערביות ולא מביאה בשורה לא לעיירות הפיתוח ולא לשכונות העוני במדינת ישראל.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יולי אדלשטיין – לא נמצא.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת הנוכחים, אינני יודע אם הסטטיסטיקה נכונה, אינני יודע אם בחודש יוני 1999 היו בישראל 417,000 ילדים עניים מגיל ינקות ועד גיל 14.

רחבעם זאבי: גם אם יש רק 417 ילדים עניים ולא 417,000, וגם אם יש רק 41 ילדים רעבים – צריכות לנוע אמות הספים של הארץ שלנו.

רחבעם זאבי: על-פי הנתונים האלה, היו 21% מילדי ישראל מתחת לקו העוני, כלומר כל ילד חמישי אצלנו אינו ניזון כהלכה, אינו לבוש טוב, אין לו משחקים וודאי שאין לו ספרי קריאה, הוא לא יוצא לטיול עם כיתתו, והחמור מכול – הוא רעב.

רחבעם זאבי: העוני והעניים חיים אתנו כל הזמן, אבל אנחנו לא רואים אותם, כי אנחנו עסוקים בדברים שברומו של עולם, ואיננו מבינים שהעוני הוא האויב הכי גדול שלנו, ואיננו מבינים שמהעוני ומהמחסור צומח דור חדש של עוני ושל בערות ושל סמים ושל פשע.

רחבעם זאבי: אריסטו אמר שהעוני הוא אבי המהפכה והפשע, ואנחנו סולדים מפני שני אלה.

רחבעם זאבי: העוני עלה עכשיו לסדר-היום הלאומי אצלנו כתוצאה מפרסומם של מחקרים, ואלמלא הם – היינו ממשיכים להתבוסס בצרותינו האחרות, והעניים היו ממשיכים לרעוב.

רחבעם זאבי: דוברי ממשלת ברק טוענים שהם זמן קצר בשלטון ועדיין לא הספיקו לתקן את הקלקולים.

רחבעם זאבי: אבל הצעת התקציב שהוגשה לנו איננה מעידה על כוונות טובות בתחום הזה, וממשלת ברק עלולה להיות ממשלת המשך לקודמותיה.

רחבעם זאבי: גם בנאום התשובה של השר המקשר על הצעות האי-אמון היום הוא לא הזכיר את העוני במלה אחת, והרי זה היה הנושא של האי-אמון בשתיים משלוש ההצעות.

רחבעם זאבי: אני זוכר פתגם שקראתי לפני שנים רבות, האומר: בשעה שהמשטר עובר מיד ליד, לא חל שינוי לגבי העניים והעלובים, זולת שם אדוניהם.

רחבעם זאבי: לילד הרעב בירוחם או באופקים לא משנה מהו שמו של ראש הממשלה – יצחק, שמעון, בנימין או אהוד; הוא רוצה ארוחה חמה, נעלי ספורט וטיול.

רחבעם זאבי: כל הממשלות אשמות במצב העוני, בהיקפו.

רחבעם זאבי: כולנו אשמים וכולנו צריכים להתגייס למאבק בעוני ובמצוקה.

רחבעם זאבי: העוני הוא בחיינו, והדברתו או השארתו יקבעו את הישרדותנו לא פחות מאשר גבולות הביטחון, משאבי המים או רמת החינוך שניתן לילדינו.

רחבעם זאבי: לכן, לא אסחף לדמגוגיה כמו: כמה ארוחות או כמה מקומות עבודה ניתן לייצר בתקציב המוגדל של סעיף נסיעות לחו"ל של משרד ראש הממשלה, אבל אי-אפשר לברוח מעניין העדיפויות בתקציב, מהבזבוז הציבורי המשווע, מהמשרות המיותרות, מהפרסומים המיותרים, מהנסיעות התכופות עם פמליות מנופחות.

רחבעם זאבי: הכיצד זה הגענו למצב, שהפער בין העניים לעשירים אצלנו מגיע למקום השני בעולם?

רחבעם זאבי: ובאותו זמן מקצץ האוצר בתקציבי הרווחה ובתקני העובדים הסוציאליים ברשויות המקומיות ובדמי האבטלה.

רחבעם זאבי: נכון שבכל אלה עדיין אין תשובה ופתרון לעוני המנוון.

רחבעם זאבי: המענה הנכון והמלא הוא בחיסול האבטלה, בסילוק העובדים הזרים, בחינוך לעבודה ולעמלנות, בהעלאת הרמה של שכבות נחשלות, בשיפור מראן של השכונות ועיירות הפיתוח, בארגון מחדש של משרד הרווחה ושל מחלקות הרווחה ברשויות המקומיות.

רחבעם זאבי: זוהי משימה אדירה המחייבת את הממשלה, ואולי צריך להקים לשם כך קבינט מיוחד.

רחבעם זאבי: בשביל לנצח במלחמה – וזוהי מלחמה – אין זה מספיק לומר בלשון פקודות, שיש למצוא את הרעבים ולדווח על כך.

רחבעם זאבי: אין זה מספיק לומר זאת ולעבור לשערורייה הבאה שתבוא למקומותינו.

רחבעם זאבי: צריך להבין את דברי חז"ל: "קשה עניות בתוך ביתו של אדם יותר מחמישים מכות".

רחבעם זאבי: צריך להבין שהעוני עובר מדור לדור, ורק מעטים מבני עניים מצליחים לחלץ עצמם מהמצוקה ומהניוון הזה ולפרוץ כמצליחים לחברתנו, ככתוב במסכת נדרים: "היזהרו בבני עניים, שמהם תצא תורה".

צבי הנדל: אני רואה שהרב בני אלון לימד אותך תורה.

רחבעם זאבי: אבותינו השכילו להבין את הקללה שבעניות ונתנו לכך ביטוי רב בספרות חז"ל, ומצאתי בשמות רבה את הדברים הבאים: אין לך מידה קשה מן העניות, שכל מי שהוא מדוקדק בעניות כאילו דבוקים בו כל ייסורים שבעולם, וכאילו באו עליו כל הקללות שבמשנה תורה.

רחבעם זאבי: ואמרו רבותינו: אילו נתקבצו כל ייסורין לצד אחד והעניות לצד אחד – העניות מכרעת לכולן.

רחבעם זאבי: בוא וראה, כשהיה השטן מקטרג את איוב להקדוש-ברוך-הוא ואומר לו: נתת לו ממון ובנים ואתה חס עליהם, אמר לו הקדוש-ברוך-הוא – לאיוב – מה אתה רוצה, עניות או ייסורים?

רחבעם זאבי: אמר לו איוב לריבון העולם: מקבל אני עלי כל ייסורים שבעולם ולא עניות.

רחבעם זאבי: העוני והמצוקה, שקנו להם אחיזה אצלנו, הם לא רק חוסר הלחם וקורת הגג, שהרי הם מולידים חוסר באמונה ובתקווה, בתרבות ובבידור, והם מכרסמים בחוסננו הלאומי.

רחבעם זאבי: תודה, גברתי.

דליה רבין-פילוסוף: תודה רבה.

דליה רבין-פילוסוף: חבר הכנסת יורי שטרן.

דליה רבין-פילוסוף: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

יורי שטרן: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע כמה מאתנו יכולים להיזכר מה היתה מדינת ישראל אפילו לפני עשר שנים; לפני 15 שנים ולפני 20 שנים – גם אני לא יודע.

יורי שטרן: אבל היתה חברה מהשוויוניות בעולם.

יורי שטרן: היינו חברה גאה בכך שאין בה מה שנקרא "הומלס", מחוסרי דיור, אנשים שלנים ברחובות, אין בה עניים, בוודאי אין בה רעבים, אולי החברה כולה לא מי יודע מה מתפתחת ועשירה, אבל לפחות אין קצוות המתרחקים זה מזה.

יורי שטרן: והנה הגענו למצב, שאנחנו צועדים כמעט בראש כל המדינות מבחינת האי-שוויון ההולך וגדל.

יורי שטרן: הפכנו למדינה שהיא מהמתקדמות בממוצעים הכלכליים שלה, אבל יש בה רעב, יש בה אלימות, יש בה מחוסרי דיור רבים מאוד ויש בה אטימות חברתית מוחלטת.

יורי שטרן: הפתגם הרוסי אומר: השבע אינו מבין את הרעב.

יורי שטרן: אני מניח שיש פתגמים דומים גם בשפות האחרות.

יורי שטרן: כמו שילד קטן או אפילו נער לא מבין מה זה זקן, הזקן נראה לו אדם מוזר, כאילו גזע אחר, כך גם העשירים לא מבינים מה זה להיות עני; מה זה לספור את השקלים ולהגיד: חסרים לי 20 שקלים, ולהיות מוכן להילחם על 20 שקלים.

יורי שטרן: יש אצלנו לא מעטים, בכלל זה כל היושבים פה, שאצלם 20 שקלים זה סכום שאפשר לאבד אותו ולא לשים לב לכך.

יורי שטרן: הגענו למצב שבו התוכנית הכלכלית של הממשלה לא מבשרת דבר וחצי דבר טוב לעניי המדינה הזאת, דווקא בשיא העוני ובשיא האבטלה.

יורי שטרן: ממה זה נובע?

יורי שטרן: איך קרה שהממשלה החדשה היא גרועה גם מהקודמת, שגם אותה האשימו, ובצדק, באטימות החברתית?

יורי שטרן: אני חושב שזה נובע מכמה סיבות.

יורי שטרן: ראשית, מסדר עדיפויות הפוך.

יורי שטרן: החליט ראש הממשלה שהדבר היחיד שיעמוד בראש סולם העדיפויות, גם במקום הראשון, גם במקום השני, גם במקום השלישי והלאה, זה עניין שהוא קורא לו תהליך השלום, ואני קורא לו תהליך הוויתורים.

יורי שטרן: למען תהליך הוויתורים הכול מותר.

יורי שטרן: מותר להזניח ומותר לשכוח, ומותר לזלזל ומותר להגדיל הצעות ומותר לקצץ דווקא בבשר החי.

יורי שטרן: ולכן הגענו למצב, שראש הממשלה מסתובב בעולם, עושה דברים חשובים, חלק מאתנו מסכים אתו, חלק לא, אבל את הדבר המיידי שהאזרח הפשוט זקוק לו, הדבר שקורה אצלנו בבית, העבודה, קורת הגג, לחם לעניים – לזה אין זמן ולכן אין לזה ביטוי גם בתקציב המדינה.

יורי שטרן: המרכיב השני של העיוות הוא פשוט העדר גישה כלכלית נכונה.

יורי שטרן: דווקא שר התחבורה, שאני חושב שהוא מהמעטים בממשלה שכן מקדם איזו ראייה כוללת ופרויקטים גדולים – אבל בגדול יש גישה של מאזן חשבונאי בלבד, במקום ראייה כלכלית, כמעט שאין כלי או מכשיר לייצור מקומות עבודה, לצמיחה, שהתקציב החדש מוכן לעודד אותו ולסייע לו.

יורי שטרן: אני לוקח דבר שקרוב מאוד לי ולעיסוקי הקודם, עניין העסקים הקטנים.

יורי שטרן: בכל התקציבים שהיו אמורים לסייע למאסה גדולה של עסקים קטנים, גם בפעילות הפנים-עסקית שלהם וגם לייצור שלהם – הכול קיצוצים, אם זה במשרד התעשייה והמסחר, אם זה במשרד הקליטה, אם זה במערכות אחרות.

יורי שטרן: ארנונה – גידול.

יורי שטרן: כל דבר שפוגע ביכולת הייצור של המשק הישראלי בגדול ובקטן נמצא בתקציב.

יורי שטרן: כמעט שאין דברים שהולכים לעודד את המשק.

יורי שטרן: המרכיב השלישי הוא אטימות חברתית, כמו שאמרתי, לאורך כל הדרך.

יורי שטרן: לדוגמה, שוב חוזר האוצר לבקשה השגרתית שלו להחזיר מס על הכנסות מהשכרת דירות.

יורי שטרן: הרי ידוע לאן המס הזה יתגלגל.

יורי שטרן: אם יטילו אותו מחדש, הוא יתגלגל על שוכרי הדירות.

יורי שטרן: מי הם היום שוכרי הדירות?

יורי שטרן: – 150,000 מקבלי הבטחת הכנסה, לא אנשים, בתי-אב.

יורי שטרן: זאת אומרת כמעט 250,000 אנשים שחיים בעוני ושוכרים דירות בשוק החופשי והם יהיו הקורבן הראשון להעלאת שכר דירה, אם יטילו את המס הזה.

יורי שטרן: אבל האוצר בשלו, והממשלה תומכת בו.

יורי שטרן: הגזירות החדשות בתחום דמי אבטלה, הגזירות החדשות בתחום מקבלי הבטחת הכנסה.

יורי שטרן: אי-עדכון הקצבאות – זה דבר נוראי.

יורי שטרן: הרי נכון שהאינפלציה בממוצע כמעט שלא מתקדמת, אבל דווקא המרכיבים של המחיה לעניים – מחיר האוכל, מחיר התחבורה הציבורית – הם עולים ללא פרופורציה למדד הממוצע.

יורי שטרן: הקצבאות לא מתוקנות זה שנה.

יורי שטרן: ואני יכול למנות עוד שורה ארוכה-ארוכה של עיוותים.

יורי שטרן: נשאר לנו חודש פלוס לתקן במעט את העיוותים בתקציב הנוכחי גם בקטע החברתי שלו וגם בקטע הכלכלי.

יורי שטרן: אני חוזר ואומר: התקציב הזה הוא מפתיע, הוא מדהים, כיוון שהקיצוצים החברתיים בו גם לא הולכים לטובת הצמיחה.

יורי שטרן: הוא פוגע גם בכלכלה וגם בחברה.

יורי שטרן: והדבר האחרון – לעמיתי בסיעת ש"ס, ונמצא פה רק אחד, אני אפנה אליך אבל אני – – –

נסים זאב: אעביר את המסר לחברי.

יורי שטרן: אני מקווה שתעביר את זה לאחרים.

יורי שטרן: דווקא היום, דווקא בעיתוי הזה שצריכים לאחד כוחות ולהתגייס כולנו בחזית החברתית הרחבה, ואתם בחזית יחד אתנו, מה אתם עושים?

יורי שטרן: אתם מסיתים את הרחוב שלכם נגד עולי ברית-המועצות, אתם שוברים את כל כללי המשחק החברתיים המוסכמים.

יורי שטרן: בשביל מה?

יורי שטרן: בשביל לבנות כמה קריירות של פוליטיקאים קטנטנים?

יורי שטרן: בשביל מה אתם עושים את זה?

יורי שטרן: אני קורא לכם, אני פניתי במכתב לראש הסיעה שלכם, ולא קיבלתי שום התייחסות לכך.

יורי שטרן: אני אומר: אתם כסיעה חייבים לגנות את דברי ההסתה האלה.

יורי שטרן: אתם רוצים להילחם נגד חנויות לממכר חזיר – – –

נסים זאב: אני אשיב כשאני אדבר.

יורי שטרן: לא, סליחה.

יורי שטרן: אין שום גינוי, אין שום התנערות, וכל עוד זה יימשך, זה פוגע באותם חלשים.

יורי שטרן: אתם בוגדים בהם, כי במקום להתגייס, במקום לאחד, במקום ללכת ביחד, אתם הורסים את הבסיס לשיתוף פעולה והורסים את הבסיס של החברה הישראלית כולה ואת היסודות היהודיים שלה.

יהושע מצא: !HEAR! HEAR.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

אברהם רביץ: אחריה – חבר הכנסת עזמי בשארה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להביע בשם סיעתי ובשמי את הסולידריות המלאה שלנו עם השביתה של ראשי הרשויות המקומיות הערביות מול משרד ראש הממשלה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, השביתה הזאת לא היתה צריכה להיות, אילו הממשלה והממשלות היו עומדות בהתחייבויות שלהן.

תמר גוז'נסקי: עד סוף 1998 התחייבו הממשלות לתוכניות ולמענקים בתקציב הרגיל ובתקציב הפיתוח, והחוב שהצטבר עד סוף 1998 עולה על 800,000,000 שקל.

תמר גוז'נסקי: ולכן, מדובר לא באיזה שיפור מהותי, אלא בתשלום חוב של הממשלה לרשויות המקומיות הערביות.

תמר גוז'נסקי: אבל הממשלה לא רק שאינה משלמת את החוב הזה שלה, אלא בתקציב הפיתוח של הרשויות המקומיות הערביות הקיצוץ הצפוי בשנה הקרובה גבוה יותר מהקיצוץ בתקציב הפיתוח של הרשויות בכלל.

תמר גוז'נסקי: ואז אתה עומד ושואל את עצמך: גם לא משלמים את החובות ואת מה שחייבים להם וגם מראש מקצצים להם בתקציב הפיתוח?

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, ממשלה שהתחייבה לשוויון וממשלה שהתחייבה להיות ממשלה של כולם, כפי שאמר ראש הממשלה, צריכה "לעשות חושבים", וכבר בתקציב 2000 להתחיל לפתור את הנושא הזה בצורה רצינית, ולא כפי שנאמר עכשיו, לדחות את זה לתקציבים הבאים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אני רוצה לא להיכנס בדברי היום לתיאורים קורעי לב, שכל אחד מאתנו יכול לחזור עליהם, לגבי עוני ורעב ומקררים ריקים וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להדגיש שהעוני אינו מכה משמים, ובניגוד למה שמנסים כל מיני פרשנים, מומחים, שרים ויועצים למיניהם לטעון, כאילו העוני הוא מכה שאינה ניתנת לשליטה, הטענה שלי היא שהעוני משתלם לקבוצות מסוימות והעוני הוא רע מאוד מבחינת רוב הציבור ומבחינת החברה הישראלית בכללותה.

תמר גוז'נסקי: כשאני אומרת שהעוני משתלם, הכוונה שלי היא כזאת: כאשר, למשל, הממשלות נותנות גיבוי לחיסול העבודה המאורגנת במדינת ישראל – עכשיו מתנהל מאבק ב"ג'רוסלם פוסט", הודיעו לעיתונאים שבסוף השנה ההסכם הקיבוצי מתבטל, ומי שרוצה יעבוד בהסכם אישי, אבל זאת רק דוגמה אחת – החיסול הזה של העבודה המאורגנת גורם לכך שהשכר יורד.

תמר גוז'נסקי: הוא גורם לכך שנכנסים עובדי קבלן גם במקצועות אקדמיים.

תמר גוז'נסקי: היום עובדי קבלן זה גם רופאים וגם מורים וגם פסיכולוגים וכו'.

תמר גוז'נסקי: התוצאה של כל המהלך הזה של העבודות הזמניות ושל האנשים שנאלצים להסכים לעבוד בתנאים גרועים היא, שיש מישהו שמרוויח, בהחלט.

תמר גוז'נסקי: בהחלט, הבעלים של "ג'רוסלם פוסט" בוודאי ירוויח אם הוא יפטר את העובדים הקבועים שלו וייקח עובדים חדשים חסרי זכויות.

תמר גוז'נסקי: המענקים הנדיבים שניתנים למעבידים בסכום כולל של 10 מיליארדי שקל באים על חשבון קיצוץ שירותים.

תמר גוז'נסקי: לכן, העוני משתלם למישהו.

תמר גוז'נסקי: הוא משתלם למישהו, כי הוא מקבל ישירות לכיס שלו את הכסף שהיה צריך להגיע למקום אחר.

תמר גוז'נסקי: העוני משתלם, משום שאלה שיש להם עודף כסף ויש להם עודף הכנסות ויכולים להשקיע אותן בבנק, מקבלים את הריבית הגבוהה, ורוב השכירים ורוב מקבלי המענקים וכל אלה שלא יכולים לגמור את החודש ומשלמים את האוברדרפט הנורא הזה, על כל מה שהם קונים, הם משלמים 20% יותר.

תמר גוז'נסקי: בפועל, זה מה שקורה.

תמר גוז'נסקי: אז מישהו משלם ומישהו מרוויח.

תמר גוז'נסקי: לכן, אי-אפשר לומר שהעוני לא משתלם.

תמר גוז'נסקי: אם העוני לא היה משתלם לאף אחד, לא היו עניים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, הצד השני הוא למה העוני כל כך גרוע.

תמר גוז'נסקי: בדרך כלל סיפרו לנו על עניין הלחם וכו' ועוד כל מיני תיאורים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם משהו על ילדים שגדלים במשפחות עניות.

תמר גוז'נסקי: יש היום במדינת ישראל חצי מיליון ילדים שגדלים או מתחת לקו העוני או סמוך לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: אתם יודעים מה זה ילד שגדל במשפחה מתחת לקו העוני?

תמר גוז'נסקי: זה אומר קודם כול שהאוכל שלו אינו האוכל המתאים.

תמר גוז'נסקי: לא תמיד הוא רעב ללחם, אבל רוב הילדים האלה סובלים מאנמיה, סובלים ממחסור בדברים הבסיסיים שקובעים אחר כך את הבריאות שלהם.

תמר גוז'נסקי: הילדים האלה, שגדלים במשפחות עניות, ההישגים הלימודיים שלהם בדרך כלל נמוכים, משום שהעשירון העליון מוציא כל חודש 900 שקל לחינוך ילדיו, והעשירון התחתון – 60 שקל, וזה עושה את כל ההבדל.

תמר גוז'נסקי: וכבר לא נדבר על תחושות ניכור וכעס.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, מי שמגדל ומצמיח עוני במדינת ישראל, מונע מרבבות וממאות אלפי משפחות רשת ביטחון לזיקנה, ואז מה יקרה?

תמר גוז'נסקי: אם אין לך עבודה קבועה ואין לך פנסיה, לאן תגיע כשתהיה בן 65 ו-70? לאן?

תמר גוז'נסקי: ללשכת הרווחה.

תמר גוז'נסקי: זאת אותה לשכת רווחה שכבר עכשיו אין לה כסף.

תמר גוז'נסקי: מאיפה יהיה לה כסף לחדשים, שיבואו בגלל הרס הבסיס הסוציאלי של העבודה במדינת ישראל?

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר לכם, חברי הכנסת, שהיום בגיל 40–45 שולחים אנשים ואומרים להם: אתם זקנים מדי, אצלנו לא תמצאו עבודה.

תמר גוז'נסקי: ומה התוצאה?

תמר גוז'נסקי: התוצאה היא, שיש היום בקרב העניים הרבה מאוד משפחות שראש המשפחה הוא שכיר, אבל או שהוא עובד בשכר מינימום או פחות, או שאין לו עבודה קבועה, או שהוא עובד בעבודות מזדמנות.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, בעוני אנחנו גם מחריפים את הפערים הלאומיים והעדתיים במדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: היום אנחנו יודעים, שיש זהות בין להיות עני ולהיות ערבי ולהיות מזרחי.

תמר גוז'נסקי: זה ברור כשמש היום, אבל ככל שבעיית העוני מחריפה, הקבוצות האלה נדחקות לשוליים.

תמר גוז'נסקי: ולכן, גם אם הממשלה תתחייב לשוויון, אבל תנהל מדיניות שמחריפה את הפערים החברתיים, הקבוצות האלה יידחקו עוד ועוד לשוליים.

תמר גוז'נסקי: ולכן, חברי הכנסת, ראש הממשלה שלח את העובדים הסוציאליים לחפש את הרעבים ולחלק להם לחם.

תמר גוז'נסקי: זו היתה תגובה היסטרית.

תמר גוז'נסקי: זו היתה תגובה צינית.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, שהתוכנית שצריכה להיות לממשלה – ובזה אני אסיים – צריכה להיות, כבר בתקציב שנת 2000, תוכנית ברורה וחד-משמעית לבנייה ממשלתית; להרוס את המונופול הזה של כמה קבוצות קבלניות שקובעות את המחירים האדירים על השיכון, וכך גם ליצור מקומות עבודה, גם להוריד את מחירי השיכון וגם לפתור מצוקות דיור.

אברהם רביץ: תודה רבה.

תמר גוז'נסקי: אני כבר מסיימת.

תמר גוז'נסקי: צריך להרחיב את השירותים הציבוריים, זה גם ייתן עבודה וגם יפתור בעיות, ולקבוע עיקרון שצריך לסייע לכל תלמיד למצות את יכולתו.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, בתוכנית של הממשלה, לצערי הרב, אין פתרון לנושאים האלה, והתוכנית שמובאת לפנינו בצורת התקציב ובהתבטאויות של ראש הממשלה מאיימת בהעמקת העוני, שכפי שאמרתי, הוא משתלם לקבוצה מאוד צרה בחברה הישראלית, והוא אסון חברתי לכולנו.

תמר גוז'נסקי: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת חיים כץ.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מובן שאנחנו מתנגדים למדיניות הכלכלית של הממשלה, לרבות בנושא העוני, אבל אנחנו לא יכולים להיות שותפים לדמגוגיה של הימין בעניין חלוקת כיכרות הלחם שחבר הכנסת ישראל כץ מדבר עליה.

עזמי בשארה: פשוט אי-אפשר אלא להביע שאט נפש מול הפופוליזם הזול הזה.

עזמי בשארה: המדיניות הכלכלית של הצד הזה של הבית היא אפילו יותר גרועה מזו של הצד הזה של הבית, ולכן אין לנו מה לתמוך בהצעת האי-אמון הזאת.

עזמי בשארה: אנחנו כמובן נימנע בהצבעה הזאת בשתי הצעות האי-אמון.

עזמי בשארה: אנחנו חושבים, שהמדיניות הכלכלית של הממשלה היא בעצם מודיפיקציה קלה של קודמתה, בכל מיני אמתלות של הגברת הצמיחה והשקעה בתשתיות, אבל אני חושב שבעיקרון זהו המשך של המדיניות הקודמת, ולכן אנחנו לא יכולים להתייצב לא לצד הימין ולא לצד הממשלה הזאת בעניין המדיניות הכלכלית, אבל אנחנו כן תומכים בהצעת האי-אמון בנוגע למצב בקרב האוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני מתפתה, לאור מה ששמעתי כאן, לחלק את סוגי העוני במדינת ישראל – תעזוב את הסיפור הפופוליסטי הזה, גם ישראל כץ לא מוותר על המשכורת שלו כדי לחלק אותה, והוא גם לא יעשה אפילו דיאטה בשביל לחלק את השאר.

עזמי בשארה: אני רוצה להתרכז בשלושה סוגים של עוני שקיימים, לדעתי.

עזמי בשארה: ראשית, יש עוני יחסי במדינת ישראל, שהוא בכלל לא מושפע, אלא להיפך, הוא מוגבר על-ידי הצמיחה, וכאן לא יעזרו כל הדיבורים של שרי האוצר למיניהם על הגברת הצמיחה ועל ההשקעה בחינוך.

עזמי בשארה: הפער החברתי במדינת ישראל – דרך אגב, בדיוק כמו שבארצות-הברית – הפער בין העשירים לעניים ממשיך להתרחב גם כשיש צמיחה, גם כשיש שגשוג כלכלי.

עזמי בשארה: לכן, הדוגמה של ארצות-הברית שממשיכים להביא אותה היא אחת הדוגמאות הכי פחות מוצלחות בעולם מבחינת המדיניות הכלכלית.

עזמי בשארה: אולי כמות הצריכה קצת עולה בארץ הזאת והממוצע עולה, אבל גם העוני היחסי עולה.

עזמי בשארה: הפער בין העשירים לעניים עולה, וגם הקשר, היחס, בין השכר הממוצע במדינה הזאת לבין החציון התחתון ממשיך להתרחב.

עזמי בשארה: לכן, העובדה שיש שכר ממוצע בארץ של 6,500 שקל, ואפילו אם יצמח ל-6,700 בשנה הבאה, זה לא אומר שהחציון התחתון במדינת ישראל הוא 50% מהחברה הישראלית, יחסית, השכר שלהם ירד.

עזמי בשארה: יש עוני אבסולוטי שמרבים לדבר עליו, והוא הרעב, או על שפת הרעב, או חוסר האפשרות של משפחות שהחברה זזה בלעדיהן להאכיל את ילדיהן או לשלוח אותם לבתי-ספר כמו שצריך, הורים לילדים שמתביישים להזמין חברים שלהם הביתה.

עזמי בשארה: אולי לזה התכוון ראש הממשלה כאשר דיבר על הביטוח הלאומי, שזה תפקידו של הביטוח הלאומי.

עזמי בשארה: אבל, אדוני היושב-ראש, מה שמצמיח עוני אבסולוטי זה כל הזמן הידרדרות של העשירונים התחתונים של החברה, זה העוני היחסי, זה התרחבות הפער, שבהכרח יצמיח אנשים רעבים וכו', והידרדרות אנשים מהמעמד הבינוני לתחתית הסולם החברתי.

עזמי בשארה: אין קשר בין צמיחה לבין חינוך.

עזמי בשארה: יכולים להגביר את הצמיחה במדינת ישראל ולהשקיע בחינוך, מספר העניים ילך ויגדל כי השיטה לא צודקת, כי המדיניות הכלכלית לא צודקת.

עזמי בשארה: אני מנסה במיקרוסקופ למצוא את ההבדל בין המדיניות הכלכלית של שוחט לבין המדיניות הכלכלית של מאיר שטרית, ואני לא מוצא.

עזמי בשארה: מצטער.

עזמי בשארה: וגם יעקב נאמן, שהוא כל כך אהוב עליו, גם פה אני לא מבין את ההבדל האמיתי במדיניות הכלכלית.

עזמי בשארה: אבל, אדוני היושב-ראש, אתה תבין אותי יותר מהשאר.

עזמי בשארה: יש סוג שלישי של עוני במדינת ישראל.

עזמי בשארה: אני אקרא לו בשביל לכלול עוד יותר חוגים חברתיים – לשר שוחט שנכנס עכשיו – על כל פנים, טוב שהשר שוחט לא התפטר במחאה על מינויו של יעקב נאמן, אחרת ברק היה ממנה את פרנקל לשר האוצר, היית מקבל נאמן ופרנקל אולי.

עזמי בשארה: תאר לעצמך מצב כזה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, יש עוני שאני קורא לו מרג'ינלי, שולי, שאולי אתם שותפים לנו בזה, המגזר הערבי.

עזמי בשארה: זה סוג שלישי של עוני, שנהגנו לקרוא לו "העוני הערבי במדינת ישראל".

עזמי בשארה: אני חושב שהחרדים סובלים מאותה בעיה, בזה שהם מחוץ למוקדי הכוח והשלטון במדינה.

עזמי בשארה: הם סובלים, במקרה שלכם, מהזנחה, במקרה שלנו – מאפליה ברורה בתשתיות ובהשקעות.

עזמי בשארה: זה העוני של המועצות המקומיות הערביות.

עזמי בשארה: מה זה?

עזמי בשארה: ממה נובע הגירעון?

עזמי בשארה: מכיוון שאין תקציבי פיתוח הם חייבים להתפתח מהתקציב הרגיל ולכן נוצר גירעון.

עזמי בשארה: כי אין שם השקעות, לא משקיעים שם לא בחינוך ולא בתשתיות וכו', אז ודאי שיוצרים גירעונות.

עזמי בשארה: זה העוני של האנשים, שאם תסתכל טוב-טוב בדוחות של הביטוח הלאומי או בדוחות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אתה לא תמצא אותנו מיוצגים לא בעשירון העליון ולא בעשירון השני ולא בעשירון השלישי של השכר במדינת ישראל ושל ההכנסות.

עזמי בשארה: מספרנו יתחיל לגדול לקראת העשירון השישי והשביעי והשמיני במדינת ישראל.

עזמי בשארה: זה העוני המרג'ינלי.

עזמי בשארה: הוא לא יחסי ולא אבסולוטי, הוא כמעט עוני לאומי של קבוצת אוכלוסייה שהיא כמעט מחוץ לתהליך ה-REPRODUCTION, השעתוק הכלכלי במדינת ישראל.

עזמי בשארה: אתה לא במוקדי כוח, אתה לא יכול להשפיע על תקציבים, אתה לא במשרדים, אתה לא בחברות הגדולות, אתה לא במשק בעצם.

עזמי בשארה: ואם משקיעים בך, אז משקיעים בילד הערבי שליש ממה שמשקיעים בילד היהודי בחינוך.

עזמי בשארה: זו התוצאה, וזה מה שיוצר עוני.

עזמי בשארה: אנחנו הערבים, שברק כל כך הבטיח הבטחות והוא עמד על המלה מחויבות, אנחנו, אדוני היושב-ראש, סובלים גם מהעוני היחסי וגם מהעוני האבסולוטי.

עזמי בשארה: 36% מהילדים מתחת לקו העוני הם ערבים.

עזמי בשארה: צריך לבדוק למה.

עזמי בשארה: אנחנו לא 36% מהאוכלוסייה.

אברהם-בייגה שוחט: – – –

עזמי בשארה: גם הילדים שלנו הם לא 36% מהילדים בארץ.

אברהם-בייגה שוחט: לצערי הרב – – –

עזמי בשארה: הדבר השלישי הוא העוני המרג'ינלי, שאנחנו מחוץ לתהליך של קבלת ההחלטות במשק, בחברות הגדולות וכו'.

עזמי בשארה: בסוף בסוף, גם אתם וגם אנחנו חייבים יותר מכל חלק אחר באוכלוסייה את התערבותה של המדינה במשק.

עזמי בשארה: אנחנו לא יכולים להיות שותפים לשוק חופשי פרוע.

עזמי בשארה: אחרת, נידרס לגמרי.

עזמי בשארה: ומה שמציע לנו השר שוחט זה שוק חופשי כמעט פרוע, כמו קודמיו; כמו מאיר שטרית וכמו יעקב נאמן.

עזמי בשארה: הייתי רוצה שפעם יעמוד כאן השר שוחט, וחוץ מזה שהוא יסביר את מדיניות הצמיחה בהשקעות וכו' – ולדעתי צמיחה לא פותרת עוני, וזה ההבדל ביני לבינך, אני חושב שהפער ממשיך לגדול גם בצמיחה וגם בהשקעות בחינוך, כמו שהוא ממשיך לגדול בארצות-הברית, שהיא המודל שלך – שיעמוד כאן השר שוחט ויסביר לנו מה ההבדל במדיניות הכלכלית בינו לבין מאיר שטרית, לבין יעקב נאמן, ומה ההבדל בגישה לאוכלוסייה הערבית שמתבטא בתקציב שלך.

עזמי בשארה: בתקציב שלך עכשיו אין הבדל, פשוט אין הבדל.

עזמי בשארה: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת חיים כץ, ואחריו – חבר הכנסת רומן ברונפמן.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ערב טוב לצופי ערוץ-33.

חיים כץ: אדוני ראש הממשלה, אתה בטח זוכר אותה זקנה שהיתה לבד בפרוזדור.

חיים כץ: היום יש לה עוד 2,700 חברים בפרוזדור.

חיים כץ: אתה בטח זוכר את 300,000 המובטלים שהבטחת להם עבודה, בגללם שלחת את נתניהו הביתה.

חיים כץ: אז היום יש להם חברים נוספים, ואתה צריך לספק מעל 300,000 מקומות עבודה.

חיים כץ: אתה בטח זוכר את מיליון ו-300,000 האזרחים שנמצאים מתחת לקו העוני, ומתוכם 515,000 ילדים מתחת לקו העוני שהבטחת להם לחם, והם צריכים לחכות שתחזור מחוץ-לארץ עד שתיתן להם את האוכל.

חיים כץ: גם יום הכיפורים זה 26 שעות, והם מחכים כבר שבוע.

חיים כץ: יש לי פתרון קל מאיפה, אולי, להביא קצת כסף ולפתור את בעיית העוני.

חיים כץ: בשנת 1958 נוסדה הרשות לפיתוח אמצעי לחימה, או כפי שקוראים לה היום: רפא"ל, כיחידת סמך של משרד הביטחון.

חיים כץ: אנחנו לא צריכים להגיד מה היא עשתה ומה היא תרמה לביטחון מדינת ישראל.

חיים כץ: כ-150 מעובדי רפא"ל בתקופה הזאת קיבלו את פרס ביטחון ישראל.

חיים כץ: היום באים לרפא"ל ועושים את המערכון של "הגשש": בואו נעשה כאילו.

חיים כץ: ניקח את החברה ונעביר אותה מיחידת סמך לחברה ממשלתית.

חיים כץ: אבל ניקח 1,500 איש, שמדורגים בדירוג המחקר, ונשחק עם השכר שלהם.

חיים כץ: ניקח עובדים שמרוויחים לצורך העניין 25,000 שקל לחודש ועובדים בממוצע 25 שנה, נעלה את השכר שלהם כאילו ל-37,500, ב-50%, ניתן להם כאילו תוספת של 9% מענק פנסיה, הפנסיה שלהם תעלה מ-25,000 ל-33,000 או 32,000, נעשה 70% מזה וניתן להם כ-25,000 שהיה שכרם, זה יהיה השכר הפנסיוני.

חיים כץ: נפטר אותם לכאורה, אף שאנחנו מבטיחים להם ש-13 שנה אי-אפשר לפטר אותם, או אפשר לפטר רק 15% מהם, וניתן להם שכר נוסף של עוד 10,000 שקל.

חיים כץ: זאת אומרת, מי שמוביל את המאבק, שהיום הוא בן 63, יושב-ראש הוועד של רפא"ל, שמרוויח 25,000, יצא מחר עם 32,000 שקל פנסיה ויקבל עוד שכר של 20,000 שנתיים, והמדינה תשלם 5 מיליארדי שקלים.

חיים כץ: 5 מיליארדי שקלים מדינת ישראל הולכת לתת ל-1,500 מדורגי המחקר של רפא"ל, וזה בא על חשבון העניים.

חיים כץ: מה שאתם גורמים לו היום הוא, שאתם הולכים לסבסד את רפא"ל מול כל התעשיות המתחרות.

חיים כץ: כל התעשיות הפרטיות והממשלתיות הולכות להתחרות בשכר המסובסד של רפא"ל, כי אותו עובד אתמול הרוויח 25,000 שקל, היום הוא מרוויח כבר 30,000 שקל.

חיים כץ: מתוך זה 25,000 או 20,000 שקל זה פנסיה, ולצורך חשבון העלות שלו השכר שלו הוא 10,000 שקל.

חיים כץ: מחיר שעה יהיה לפי 10,000 שקל.

חיים כץ: זאת אומרת, אתם מסבסדים לו 20,000 שקל.

חיים כץ: אם נדמה לכם שהתעשיות במדינה ישבו בשקט כשאתם מסבסדים מתחרה על חשבון העניים ועל חשבון הלחם של המסכנים – ואתה היית נגד זה והמשרד שלך היה נגד זה, אבל לא התפטרת, התכופפת בפני ראש הממשלה.

אברהם-בייגה שוחט: אפשר לשאול שאלה?

חיים כץ: בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: כשנתנו לתעשייה האווירית מיליארד ורבע דולר לתוכניות ההבראה, זה לא יצר תחרות?

חיים כץ: כשנתת לתעשייה האווירית מיליארד ורבע דולר, נתת לאנשים שילכו הביתה.

חיים כץ: אבל לאלה אתה נותן ומשאיר אותם בחברה.

אברהם-בייגה שוחט: בסדר, אבל זה הגדיל את כושר התחרות של התעשייה האווירית.

חיים כץ: אם זה היה כך, לא אתה ולא ניר גלעד ולא דוד מילגרום היו נאחזים בקרנות המזבח ומתנגדים.

חיים כץ: אני מודיע לך חד וחלק: אם נצטרך, נלך לבג"ץ.

חיים כץ: לא ניתן לכם לסבסד את מדורגי המחקר בעשרות אלפי שקלים, כשהעלות היא, אתה יודע אותה לא פחות טוב ממני, 5 מיליארדי שקלים.

חיים כץ: 5 מיליארדי שקלים ל-1,500 איש.

מוחמד ברכה: לפני שתלך לבג"ץ – – –

חיים כץ: אני רוצה שפועל ערבי לא ירוויח 2,800 שקל.

מוחמד ברכה: בבקשה, כשיהיה שלום, כשלא יהיה כיבוש, הכול יסתדר.

חיים כץ: שיהיה שלום מתוך כוח, יהיה שלום מתוך אמונה, יהיה שלום מתוך יושר ויהיה שלום מתוך הגינות.

חיים כץ: ואז יהיה שלום לכולם.

חיים כץ: אני חוזר לעניין רפא"ל, לאותם עובדים שבגיל 48 לא דאגתם להם כל כך לפנסיה, שלחתם אותם הביתה ואין להם מקומות עבודה אחרים.

חיים כץ: לך אני לא צריך לספר, שגיל 48 זה גיל מחוק במדינה.

חיים כץ: אף אחד לא מחכה לו.

חיים כץ: כל מי שהגיע לגיל 48 ברפא"ל, מהפחות מוכשרים, שלחת אותם הביתה לרעוב ללחם, ואתה לוקח את עובדי המחקר, את העשירים שבעשירים, ומסבסד אותם.

חיים כץ: תראה מי מוביל את המאבק שם, אנשים בגיל 63, שדואגים לכיס שלהם ולפנסיה שלהם, ודרכם אתה הולך לפגוע בכל תעשיות האלקטרוניקה במדינת ישראל.

חיים כץ: אתה הולך לפגוע בתחרות, אתה הולך לפגוע, בידיעה, בכושר התחרות של כל מפעל, כי עובד רפא"ל, שיקבל 30,000 שקל ואתה תספור אותו ב-10,000 שקל, אתה יודע שזה לא הוגן.

חיים כץ: אתה יודע שמדינת ישראל מסבסדת אותו ל-13 שנה ב-20,000 שקל.

אברהם-בייגה שוחט: יש לי הצעה, לחבר את רפא"ל עם התעשייה האווירית.

אברהם-בייגה שוחט: יחברו את שתי החברות ובא לציון גואל.

אברהם רביץ: חבר הכנסת כץ, תסיים בבקשה.

אברהם רביץ: המסר הועבר.

חיים כץ: המסר הועבר.

חיים כץ: אני מאוד רוצה לקוות, כמו שאתה ומשרדך הבעתם התנגדות למעבר לחברה – – –

אברהם-בייגה שוחט: לא למעבר לחברה.

חיים כץ: לתשלומים שאני מדבר עליהם, לשחיתות או קניית חברה בשוחד, כי כאלה כספים זה רק שוחד, זה לא יכול להיות אחרת.

חיים כץ: או שתיתן לכל העובדים במדינת ישראל, ואני בעד, תן לכולם תנאי פרישה כאלה, או שתיתן תנאים שווים.

חיים כץ: כמו שאמרת שנתת לתעשייה האווירית, תן גם לרפא"ל, פנסיה ובלי מתנות.

חיים כץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רומן ברונפמן.

אברהם רביץ: אחריו – חבר הכנסת יאיר פרץ.

אברהם-בייגה שוחט: זה עוד במסגרת אי-אמון?

אברהם רביץ: זה במסגרת האי-אמון.

אברהם-בייגה שוחט: אי-אמון רציני.

אמנון רובינשטיין: כמה דוברים יש עד להצבעה?

אברהם רביץ: עוד חמישה דוברים אם כולם יהיו כאן.

רומן ברונפמן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, זכות היא להשמיע דברים בנוכחותך, כי כל מה שאני רוצה להגיד קשור דווקא לנושא התקציב, שהוא חלק בלתי נפרד מאותה הרגשה ששוררת היום בחברה, וההרגשה היא שהממשלה החדשה עוד לא קמה בישראל.

רומן ברונפמן: בחרנו, שינינו, אבל לא חשנו שהממשלה הגיעה לשולחנה, כי הרוח הישנה, אדוני שר האוצר, נושבת מדפי התקציב שהנחת על שולחנה של הכנסת.

רומן ברונפמן: אני מסביר זאת רק מסיבות טכניות, שהרי נכנסת למשרד חודשים ספורים לפני הכנת פרויקט התקציב ולא הספקת לעשות את השינויים, שההשתייכות שלך למפלגת העבודה, למפלגה סוציאל-דמוקרטית בעיניה, היתה צריכה להכתיב לך אותם.

רומן ברונפמן: אני מדבר, קודם כול, על שינויים חברתיים, על שינוי סדר עדיפויות, שראש הממשלה הנבחר ואתה, כאחד ממנהיגי מפלגת העבודה, דיברתם עליו רבות ערב בחירות – השקעות בחינוך, השקעות בחברה, ברווחה, ברפואה, על חשבון מה שהכריז ראש הממשלה ערב הבחירות: לא לקיצונים אלא לכולם.

רומן ברונפמן: בפועל, התקציב מבטא אותה מדיניות ישנה: בניית כבישים עוקפים, הרחבת התנחלויות.

רומן ברונפמן: כל דבר שראינו בממשלה הקודמת, רואים גם בתקציב שאתה, בשם הממשלה, הנחת על שולחנה של הכנסת.

רומן ברונפמן: אני חייב להגיד לך, שיש דבר שהוא הרבה יותר גרוע מזה, ומעטים מחברי הכנסת, ואני חושב שמעטים מהציבור, יודעים על כך.

רומן ברונפמן: הרי הדפיציט, התשלומים שלנו, למען האמת, הוא כפול ממה שמופיע בתקציב שאתה הנחת, ואני מדבר על התחייבויות הממשלה לפנסיה תקציבית.

רומן ברונפמן: הבועה הזאת, שמסתתרת מאחורי דפי התקציב – ותרשה לי להגיד, מאחורי הנהלת החשבונות הכפולה שהממשלה נוהגת זה שנים רבות, ואתה, כמי שקדמת לסבב רחב של שרי האוצר בממשלה הקודמת, בתפקידך הקודם בממשלתו של רבין, זכרו לברכה, יודע את זה יותר טוב מכולם, שאנחנו חייבים לציבור משלמי המסים ואלה שעבדו בשירות המדינה כפליים מהדפיציט המוצהר.

רומן ברונפמן: ואני רוצה לשמוע ממך איך אתה – לא בתקציב זה, אולי בתקציב הבא, אולי בתקציב בעוד חמש שנים – מתכוון לפתור את הבעיה הזאת, ואני מאחל לך לשמש כשר האוצר עוד חמש שנים, אבל אני בספק, אני בספק, אם המדיניות כפי שהיא תימשך, שתוכל לשמש גם שר האוצר בשנה הבאה, ואני מאמין שזה עומד כנגד עיניך.

רומן ברונפמן: מה המרשם, אדוני שר האוצר?

רומן ברונפמן: המרשם הוא פשוט: אומץ לב, גילוי נאות של הנתונים הסטטיסטיים, ובעיקר שינוי סדר עדיפויות, כאשר ענייני החברה הם אלה שמובילים את הממשלה שאתה אחד ממנהיגיה.

רומן ברונפמן: ולא אחיזת עיניים, כפי שהיה מקובל בממשלה הקודמת, ולכן היא נפלה.

רומן ברונפמן: ולא אחיזת עיניים, שבה מצד אחד שיחות עם פלסטינים, ומצד שני הרחבת התנחלויות.

רומן ברונפמן: ולא אחיזת עיניים של דיבורים על סדר עדיפויות וקיצוץ נומינלי במערכת החינוך – קיצוץ ריאלי, אולי נומינלי אתם שמרתם.

רומן ברונפמן: אני אגיד לך מה המרשם מבחינתי.

רומן ברונפמן: מבחינתי, אני משווה את העלייה, את ישראל של שנות ה-90 לישראל של שנות ה-80, ואני חושב שכל מי שנמצא באולם הזה, כשהוא משווה את שני העשורים, אם הוא כן עם עצמו, יגיד דבר אחד: הפיתוח והקפיצה והשגשוג שעשתה ישראל בשנות ה-90 קשורים קשר ישיר בשני דברים – בהסכמי שלום ובעלייה מברית-המועצות.

רומן ברונפמן: אם תמשיכו לעסוק בשני הדברים האלה, תירשמו בספרי ההיסטוריה של מדינת ישראל כמי שהמשיכו את דרכו של רבין.

רומן ברונפמן: ואם לא, ואם תלכו, לצערי, בעקבות אחינו מכמה מפלגות חרדיות, תירשמו ככאלה שקברו את מה שהיה אפשר לבנות ולפתח.

רומן ברונפמן: אז בידך, אדוני שר האוצר, בידך יש אפשרות לבחור באחת משתי הדרכים האלה.

רומן ברונפמן: אני באופן אישי מאחל לך הצלחה.

אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

אברהם רביץ: כן, שוב החרדים אשמים כמובן בכול.

רומן ברונפמן: לא אמרתי.

רומן ברונפמן: אמרתי: אחינו מכמה מפלגות חרדיות.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יאיר פרץ, בבקשה.

רומן ברונפמן: לא כללתי את כולם.

אברהם רביץ: לא כולם, תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יאיר פרץ, בבקשה.

אברהם רביץ: אחריו – –

רומן ברונפמן: ואתה יודע למה אני מתכוון.

אברהם רביץ: – – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

יאיר פרץ: נאום בכורה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, איפה השר?

יאיר פרץ: אין שר.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על-פי הנתונים של 1999, כשליש מילדי ישראל חיים מתחת לקו העוני.

יאיר פרץ: על מנת לסבר את האוזן, עמיתי חברי הכנסת, מדובר ב-417,000 ילדים עניים בישראל בשנת 1999.

יאיר פרץ: למעשה, כל ילד רביעי נמצא בקו העוני.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, מדובר במשפחות, שלבושתנו אוספות שאריות אוכל מפחי אשפה, פסולת מהשווקים, או שהן ניזונות משאריות לחם של מאפיות.

יאיר פרץ: כמיליון ו-300,000 אנשים חיים מתחת לקו העוני, ומתוכם 25.2% בני עדות המזרח, 6.5% מעדות אשכנז, 20.3% חרדים, 17.9% ערבים.

יאיר פרץ: חלקם הגדול של אנשים אלה מתפרנס ממשכורת רעב או מקבלת דמי אבטלה.

יאיר פרץ: לצערי הרב, אדוני היושב-ראש, התקציב לשנת 2000, נכלל בתוכו קיצוץ גם בסעיף דמי אבטלה.

יאיר פרץ: ריכוזי העוני ממוקדים בעיקר בעיירות הפיתוח, ששם האבטלה גואה, וכמדיניות שולחים לשם את כל האוכלוסיות החלשות של מדינת ישראל.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, תחושתם של תושבי עיירות הפיתוח קשה ביותר, והם חשים למעשה אזרחים סוג ב'.

יאיר פרץ: העניים במדינת ישראל חיים בתחושה של חוסר אונים, כעס, וכבר אמרו חכמינו זיכרונם לברכה: "עני נחשב כמת".

יאיר פרץ: משפחות רבות חיות בתנאים סניטריים מחפירים, בדירות עם קירות מלאי טחב ורטיבות ותקרות מתפוררות, דבר שמהווה סכנה פיזית ובריאותית.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ילדים בישראל אינם הולכים לבית-הספר כי הם רעבים, כי הם מתביישים להגיע ללא כריך, כי חסרים להם ילקוט, מחברת ועיפרון.

יאיר פרץ: ומה מדינת ישראל עושה?

יאיר פרץ: שולחת למדינות זרות מזון, בגדים, ציוד וכדומה.

יאיר פרץ: כבר אמרו חכמינו זיכרונם לברכה: "עניי עירך קודמים".

יאיר פרץ: 66% מהתלמידים בבתי-הספר התיכוניים מסיימים ללא בגרות, או עם בגרות חלקית שלא מאפשרת קבלה לאוניברסיטה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, הסיבות לגידול בעוני הן: מיתון מתמשך, אבטלה גואה, קיצוץ בשירותים חברתיים, קיצוץ בתקציבי רווחה, בריאות, חינוך ושיכון, גידול בפערי השכר באוכלוסייה.

יאיר פרץ: שמענו לאחרונה את ראש הממשלה אומר, שבזמן הקרוב תתחיל להיות צמיחה והכול יבוא על מקומו בשלום; העניים יהפכו לעשירים ואיש תחת גפנו ותאנתו.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, הצמיחה המואצת שהיתה בעבר לא פתרה בעיות ולא הפחיתה את ממדי העוני.

יאיר פרץ: מה שנחוץ לנו היום זה צדק ושוויון בחלוקה התקציבית, ולא רחמים על עניים.

יאיר פרץ: צו השעה מחייב את ממשלת ישראל לקבוע סדר-יום לאומי חדש, סדר עדיפויות בתקציב, כאשר בעדיפות העליונה יהיה טיפול בעוני.

יאיר פרץ: מדינת ישראל חייבת לראות בטיפול במצוקות השקעה ולא הוצאה.

יאיר פרץ: אנו חייבים, אדוני היושב-ראש, לתת התייחסות לשסע החברתי ההולך ומחריף בגין הפערים ההולכים ומעמיקים בחברה הישראלית.

יאיר פרץ: לצערי הרב, המרכז לסטטיסטיקה מוכיח, שקיימת זהות בין עדות המזרח לעשירון התחתון.

יאיר פרץ: אנו מודעים לכך שמסגרת התקציב לא תוכל לספק את כל הפתרונות, אך החלטה אמיצה, אדוני שר האוצר, של חלוקה נכונה של התקציב תאפשר פתרון לבעיה, ובנוסף יש לטפל בצורה נחרצת בהון השחור ולהטיל מסים על העשירון העליון.

יאיר פרץ: לסיכום, אדוני היושב-ראש, כאשר מתפרסמים הנתונים על תופעת העוני, כל מוסדות המדינה וכל נבחרי העם יוצאים ומתריעים על התופעה, אך כעבור יממה הכול חוזר לקדמותו, העני לסבלו והילד לרעבונו.

יאיר פרץ: לכן, אדוני היושב-ראש, אני פונה מעל במה זאת, וגם אליך, אדוני שר האוצר, בתקווה ובתפילה שמכאן תצא הבשורה של סדר-יום חברתי חדש ושינוי בסדרי העדיפויות בתקציב המדינה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: יעלה ויבוא חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

אברהם-בייגה שוחט: נאום ראשון.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

אברהם רביץ: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

אברהם רביץ: עד שאתה עולה, אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

אברהם רביץ: אני מוכרח לומר לך שחסרת לנו.

אברהם רביץ: אתה תוסיף גוון מאוד מאוד מיוחד לבית הזה, ואתה מייצג ציבור גדול מאוד שמהצד הזה של המפה לא כל כך נשמע קולו עד שאתה הגעת.

אברהם רביץ: אני מאחל לך הצלחה.

אלי בן-מנחם: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יכול להיות שבחודשים האלה שלא הייתי בכנסת משהו השתנה פה.

אלי בן-מנחם: זכור לי בעבר, שכאשר ראש הממשלה ייצג את המדינה בחוץ-לארץ, הנוהג היה לא להגיש אי-אמון.

אברהם רביץ: יש טענה שהוא הרבה בחוץ-לארץ.

אלי בן-מנחם: גם אם הוא הרבה בחוץ-לארץ, הוא מייצג את מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: הוא לא נהנה מהנסיעות הארוכות האלה.

אלי בן-מנחם: תאמין לי, גם אתה יודע, ידידי רביץ, שזה לא תענוג גדול לטוס, לצאת ולבוא כל היום.

יהושע מצא: אסור להפריע בנאום ראשון.

יהושע מצא: לא יעלה על הדעת.

אלי בן-מנחם: מותר, מותר.

אלי בן-מנחם: בלי הפרעות אני לא יכול לנאום, מצא.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מצא, אתה תצטרך לברך אותו.

יהושע מצא: את זה לא שינינו.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מצא, אתה תצטרך לברך אותו אחרי הנאום הראשון שלו.

אלי בן-מנחם: רבותי, גם אני קראתי את הנתונים שפורסמו בדוח הביטוח הלאומי, וכפי שכולם יודעים כאן גם אני יודע, ואני בעיקר מדבר עכשיו לחברי הכנסת של ש"ס, שהנתונים שמתפרסמים היום אלה נתונים של דוח שהיה לפני שנה.

אלי בן-מנחם: אני צודק, אדוני שר האוצר?

אברהם-בייגה שוחט: זה לא דוח הביטוח הלאומי אלא דוח אחר, וגם הוא מתייחס לשנים קודמות.

אלי בן-מנחם: בסדר.

אלי בן-מנחם: אני זוכר נאומים קודמים שלי בכנסת הקודמת, כאשר באתי וטענתי, שלצערי באופן קבוע הליכוד מכה את המצביעים שלו בערי הפיתוח ובשכונות, כאשר אחוז האבטלה הלך ותפח, אחוז העניים הלך וגדל, אנשים בערי הפיתוח בכו ולא היתה להם עבודה – באופקים, בנתיבות ובכל המקומות האחרים.

אלי בן-מנחם: בשנים האלה פרויקטים חשובים, שהם פרויקטים שבגין, זכרו לברכה, הקים, כמו פרויקט שיקום השכונות ופרויקטים נוספים שעסקו ועזרו בעיקר לשכבות החלשות, הפרויקטים האלה הלכו והצטמצמו בצורה דרסטית.

אלי בן-מנחם: ממש קיצצו לאוכלוסיות קשות את פרויקט שיקום השכונות כדי להיטיב עם שכבות קטנות כאלה או אחרות, מי שיותר קרוב לשלטון שהיה.

אלי בן-מנחם: כפי שאמרתי, אחוז המובטלים הלך ותפח.

אלי בן-מנחם: היום, כשאני בא ושומע את הליכוד מגיש אי-אמון בממשלה על נושא העוני, אני אומר משפט פשוט: הרצחת וגם ירשת?

אלי בן-מנחם: הרי מישהו הביא למצב הזה; המצב הזה לא נוצר בשלושה-ארבעה חודשים.

אלי בן-מנחם: אני אומר את זה כאיש שחי בשטח, שבא ממקום לא קל וגם מסתובב הרבה במקומות האלה.

אלי בן-מנחם: מה זה הדבר הזה, לבוא היום, שלושה-ארבעה חודשים אחרי בחירות, כשראש הממשלה עוסק לילות כימים בנושאים שברומו של עולם, אדם שהבטיח – ואני אישית מאמין וסמוך ובטוח שהוא יקיים את כל המחויבויות שלו, גם בנושאים החברתיים; לבוא היום ולהגיש אי-אמון בנושא העוני, כאשר מי שהביא את העוני הזה עלינו זה השלטון הקודם.

אלי בן-מנחם: אני גם יודע שהשרים שיושבים היום במשרדים החברתיים, ומה שלא היה בזמנו של יצחק רבין, זכרו לברכה, כל השרים החברתיים היום הם שרים שהיו גם שרים באותם משרדים בשלטון הקודם.

אלי בן-מנחם: אני מדבר על אלי ישי, שהיה שר העבודה והרווחה, אחראי לצמיחה ולפתרון בעיות מצוקה; אני מדבר על בניזרי, שהוא ידידי הטוב, שגם אז הוא היה סגן שר הבריאות, בקדנציה הקודמת, אם אינני טועה, והיום הוא שר הבריאות; שר השיכון של היום, שגם היה שותף בממשלה הקודמת.

אלי בן-מנחם: בכל הנושאים האלה לא שמעתי את הרעש אז, כשהם היו בשלטון והם הביאו למצב הזה.

אלי בן-מנחם: אני רוצה להביא דוגמה קטנה, ואני מדבר בעיקר אליך, מצא.

אלי בן-מנחם: הייתי בעבר סגן שר השיכון, סגן שר במשרד ראש הממשלה.

אלי בן-מנחם: לא היו לנו תקציבים גדולים, בייגה, היו לנו תקציבים.

אלי בן-מנחם: אבל, אם זכור לך, בתוך התקציבים האלה הזזנו תקציב.

אלי בן-מנחם: באתי ואמרתי: אני מבקש מתוך התקציב להעביר מיליון שקל משיקום שכונות לחיזוק שכונות.

אלי בן-מנחם: אמרת לי: אלי, מה זה?

אלי בן-מנחם: אמרתי: אני רוצה טיפול ראשוני – קופת-חולים במקום שנגיע אחר כך לבית-חולים.

אלי בן-מנחם: קיבלת את זה.

אלי בן-מנחם: דיור לזוגות צעירים, הרחבת דירות וכל מיני נושאים.

אלי בן-מנחם: היום אני שומע את שר הבריאות עולה לבמה ואומר: אני?

אלי בן-מנחם: זה לא מופיע בסל הבריאות, אני לא יכול לתת תרופה לחולה סרטן מסכן כי זה לא מופיע.

אלי בן-מנחם: שר העבודה והרווחה, העוני גדל, תנו לי כסף, אבל הוא אחראי כמעט ל-35 מיליארד שקל במשרד העבודה והרווחה, אדוני שר האוצר.

אלי בן-מנחם: אין לי הרבה זמן, אדוני היושב-ראש, ולכן אני בא וטוען בתמצית, ששרים בממשלה התרגלו כולם לקבל אוטומטית את מה שמביאים להם הפקידים.

אלי בן-מנחם: שר צריך להנהיג, אדוני.

אלי בן-מנחם: סגן שר יכול היה לשנות דברים בתוך המשרד, בוודאי שרים שיושבים היום, והם יושבים כבר שנים בתפקיד הזה באותם משרדים, לא צריכים להגיד: אדוני אהוד ברק, תן לי עוד מיליון שקל, אם לא – העוני יגבר; תן לי להקים ועדה.

אלי בן-מנחם: השר של היום, כל שר יכול להזיז מיליונים בתוך המשרד, מיליונים בתוך המשרד.

אלי בן-מנחם: יש ועדת כספים וזאת העברה תקציבית פנימית בתוך המשרד, הוא יכול להעביר מסעיף א' לסעיף ב' בלי אישור של ראש הממשלה.

אלי בן-מנחם: יש לו סמכות לכך, ולכל שר יש סמכויות.

אלי בן-מנחם: לבוא לשמוע פה שרים שהם בתוך הממשלה?

אלי בן-מנחם: ואני באתי היום לכנסת.

אלי בן-מנחם: אני אומר את זה כאחד שבא רק היום וראיתי מה קרה פה, הייתי בחוץ.

אלי בן-מנחם: באים ומקטרים על האיש העני הזה ועל האיש ההוא, ולדעתי הם גם לא רואים אותם.

אלי בן-מנחם: אני הייתי בשבוע שעבר בשכונה ד' בבאר-שבע.

אלי בן-מנחם: אמרו לי: אלי, תבוא, אתה איש שכונות, בוא תראה מה קורה שם.

אלי בן-מנחם: באתי, ראיתי, הזדעזעתי.

אלי בן-מנחם: הזדעזעתי גם ממה שראיתי בתוך הבתים, ובעיקר הזדעזעתי מהטיפול של המערכות, אדוני שר האוצר, מטיפול המערכות הקיימות כמו "עמידר" וכמו משרד העבודה והרווחה.

אלי בן-מנחם: כשאני הייתי ילד, העובד הסוציאלי הגיע אלי לתוך הבית, אף אחד לא ידע.

אלי בן-מנחם: הוא עזר לי בלי לדעת.

אלי בן-מנחם: היום יושבים אלפי עובדים, ואני לא רוצה לפגוע בהם, אבל יש מספיק עובדים במערכות.

אלי בן-מנחם: אני מרים טלפון ל"עמידר", כי אשה נכה ובעלה נכה, שניהם נכים 100%, עם ארבעה ילדים, והם חיים בבית קטן.

אלי בן-מנחם: אין להם דלת, אין להם חלון, אין להם דוד עובד.

אלי בן-מנחם: אני מצלצל ל"עמידר", ועונה לי תקליט: שלום, "עמידר" פתוחה ביום א' מ-08:00 עד 12:00 וביום ה' מ-08:00 עד 12:00, להתראות.

אלי בן-מנחם: אמרתי: הלו, הלו, כי זה היה יום ה' וזה היה לפני 12:00, אז עונה לי פקידה.

אלי בן-מנחם: אני אומר לה: גברתי, אני יכול לקבל את מנהל המחוז?

אלי בן-מנחם: – איננו.

אלי בן-מנחם: אני יכול לקבל מישהו?

אלי בן-מנחם: – איננו.

אלי בן-מנחם: למה אתם עובדים רק פעמיים בשבוע?

אלי בן-מנחם: אתם לא מקבלים משכורת כל החודש?

אלי בן-מנחם: כל הבעיה, בייגה, היא, שהם עובדים קשה.

אלי בן-מנחם: צלצל אלי למחרת אותו מנהל ב"עמידר": אלי, מה עשית לי?

אלי בן-מנחם: יש לנו עשרת אלפים בעיות.

אלי בן-מנחם: אמרתי לו: אם יש לך עשרת אלפים בעיות, למה אתה לא פותר את הבעיות?

אלי בן-מנחם: אתה בכלל מכיר את השטח?

אלי בן-מנחם: בשביל לתקן חלון למשפחה מסכנה צריך ללכת ולחכות שעות וימים בתור ולא מקבלים אותם?

אלי בן-מנחם: פעם זה היה אחרת.

אלי בן-מנחם: פעם אותם אנשים ירדו לשטח, ואם כולם ירדו לשטח עם התקציבים שלהם, ואני אומר את זה כאיש רגיש חברתית, אני מאמין שרוב הבעיות ייפתרו.

אלי בן-מנחם: הצרה היא שרוב השרים מונהגים ולא מנהיגים את המשרדים שלהם, ואם הם יתחילו להנהיג את המשרדים שלהם ויתחילו לעבוד במה שיש להם – ואתה יודע את זה, מצא, גם אתה היית שר, עשית שינויים פנימיים – אפשר לעשות את הדברים האלה, אפשר לתקן הרבה מהעוולות הקשות של אותם אנשים מסכנים, שניזונים מתפוחי אדמה ואין להם חלון ואין להם דלת ולא מתקנים להם, אדוני שר האוצר, כי הם לא שילמו 80 שקל בחודש ל"עמידר".

אלי בן-מנחם: אם הוא היה בא לבית-המשפט, בית-המשפט היה שולח עם צעקה את נציג "עמידר" משם, אבל אלה הבעיות הביורוקרטיות האלה.

אלי בן-מנחם: אדוני השר חיים רמון, אתה שר במשרד ראש הממשלה, תתחילו להיכנס לתוך המשרדים, תבדקו את הסעיפים, שאנשים יתחילו להתעורר ושיתרגלו שהם משרתי ציבור ולא שהציבור נולד כדי לשרת אותם.

אלי בן-מנחם: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: על זה נאמר:

אברהם רביץ: אורח לרגע רואה כל פגע.

אברהם רביץ: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

אברהם רביץ: אחריו – חבר הכנסת יהושע מצא.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, תופעת העוני עולה חדשות לבקרים, מעין מחזוריות קבועה, בעת הדיון על התקציב או בעת פרסום הדוח השנתי של המוסד לביטוח לאומי.

נסים זאב: בכל השנים האחרונות, ואני עד לכך, במהירות שבה הנושא עולה כך הוא יורד מסדר-היום הציבורי.

נסים זאב: יש מושג בהלכה – כבולעו כך פולטו.

נסים זאב: לא נמצא עד עצם היום הזה שום פתרון היורד לשורש הבעיה, בוחן את המקורות לתופעה ובסופו של דבר מציע פתרונות מעשיים שהשפעתם שורשית וארוכת טווח.

נסים זאב: רבותי חברי הכנסת, תופעת העוני אינה תופעה חברתית חדשה, אלא דומה שהיא מצויה בקרב החברה האנושית מיום היוולדה, ואף מקורותינו עומדים על כך.

נסים זאב: מי שמשלה את עצמו שהעוני יחוסל או שיש איזה פתרון קסם, אינו אלא טועה.

נסים זאב: התורה כבר אמרה: כי לא יחדל אביון מקרב הארץ.

נסים זאב: אף-על-פי-כן התורה ממשיכה ואומרת:

נסים זאב: כי אם פתוח תפתח את ידך והענק תעניק לו – די מחסורו אשר יחסר לו.

נסים זאב: התורה גם מציעה פתרונות מעשיים להתמודדות עם תופעת העוני.

נסים זאב: אם ראש הממשלה מכריז שלא יוסיף אף פרוטה אחת למסגרת התקציבית, אני לא רואה איך באמת אפשר לפתור את בעיית העוני.

נסים זאב: לצערי, כל הדוח של המוסד לביטוח לאומי מתייחס רק לנתון אחד: להכנסות הממוצעות לנפש.

נסים זאב: אך מה עם מרכיב ההוצאות במשפחה, שגם האדם העובד והמתפרנס אינו עומד בהן?

נסים זאב: אני מתכוון דווקא לשכבות הבינוניות.

נסים זאב: להערכתי, המספרים בנושא העוני הם הרבה יותר גבוהים מכפי שהם מוצגים.

נסים זאב: העוני מורכב מהרבה וקטורים שמשפיעים על המשפחה.

נסים זאב: כדי להציע פתרונות חייבים להתייחס בראש ובראשונה להוצאות המשפחה, הכוללות תנאי דיור, חינוך ובריאות.

נסים זאב: אני רוצה לומר, שבהיותי סגן ראש עיריית ירושלים ליוויתי הרבה שנים והייתי עד לניתוקי מים רבים במשפחות ברוכות ילדים או מעוטות יכולת.

נסים זאב: ידוע שבמדינות רבות בעולם המים הם חינם.

נסים זאב: במשך שבוע שלם משפחה עם שישה, שמונה ועשרה ילדים היתה ללא מים.

נסים זאב: כאשר שאלתי אותה משפחה מדוע לא ניסו להתמודד עם התשלום, הם אמרו לי שאין הנחה במים, זה לא ארנונה.

נסים זאב: מכיוון שאין הנחה במים, הם אינם יכולים לשלם כי כבר הצטבר חוב גדול ולכן הם המשיכו להיות בלא מים.

נסים זאב: כשאנחנו מדברים על עוני, על רעב, על אנשים שרעבים ללחם, אנחנו עדים לתופעה הבאה.

נסים זאב: אדוני כבוד שר האוצר יכול ללכת לשוק מחנה-יהודה בכל יום חמישי בלילה ויום שישי בערב ולראות איך אנשים אוספים את העגבניות ואת שאריות הפירות והירקות.

נסים זאב: אחד המרכיבים המרכזיים בהעמקת העוני הוא בעיית הדיור.

נסים זאב: משפחות של זוגות צעירים אינן מסוגלות לקחת הלוואות והן ממשיכות להתגורר במרתפים.

נסים זאב: הכרתי משפחות שהציעו להן הלוואה ואולי יכלו לשפר את תנאי חייהן, אבל הבעיה היא החזר ההלוואה.

נסים זאב: אם היינו יכולים לכלול את המע"מ של אותה דירה, 17%, כמענק לאותם זכאים ולהוריד באופן משמעותי את מחיר הדיור, זה היה נותן פתרון רציני לאלפי זוגות צעירים ולהרבה משפחות ברוכות ילדים שאינן זכאיות לדיור מטעמים אלה ואחרים.

נסים זאב: אדוני שר האוצר, אל תתפלא, משפחות עם חמישה ושישה ילדים אינן זכאיות לדיור מפני שהן לא ממצות את עצמן.

נסים זאב: הקריטריון הזה הוא אנטי-דמוקרטי, כי מדובר באנשים ששירתו בצבא, עבדו בעבר, אבל אינם עובדים בשנה זו והם אינם זכאים כי הם לא ממצים את עצמם מבחינת השכר.

נסים זאב: אני מציע להביא בחשבון את כל נושא המסים, לרבות מס הכנסה, באופן יחסי להוצאה של המשפחה.

נסים זאב: אי-אפשר להתעלם מהמרכיב של ההוצאה שכוללת גם אגרות למיניהן.

נסים זאב: אני מכיר אמהות שלא הולכות לטיפת-חלב כי אין להן לשלם את התשלום המינימלי של 90 שקלים וגם לא לקבל הנחה על אותם 90 שקלים, כי הטרטור והדרישות מאותה אם לא שווים את בקשת ההנחה הזאת.

נסים זאב: לסיכום, יש להקים ועדה מקצועית ציבורית, כפי שזה היה בעבר, לתת לה שיניים, לתת לה כלים להתמודד.

נסים זאב: אדוני שר האוצר, אם לא תהיה תוספת בסעיף לצרכים מיוחדים, שיש בכל לשכות הרווחה, לא יהיה מענה על אותן בעיות קריטיות עכשוויות באותן משפחות.

נסים זאב: העובדים הסוציאליים יכולים לתת את האספירין, את העזרה הראשונה לאותן משפחות.

נסים זאב: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יהושע מצא.

אברהם רביץ: אחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי, אחרון הדוברים.

אברהם רביץ: יש לך שמונה דקות, חבר הכנסת מצא.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, סגן שר האוצר, כנסת נכבדה, וראש הממשלה ברחבי עולם, ארבעה חודשי שלטון והבצורת מכה בזיכרונו של ראש הממשלה.

יהושע מצא: אכן, לבנו עם מחלת השכחה שבה לקה ברק.

יהושע מצא: רק חודשים אחדים חלפו, ועניי ישראל נעלמו מתודעתו של ראש הממשלה, הם אינם, הוא מחפש אותם.

יהושע מצא: 1,300,000 אזרחים עניים שהבטיח להם חיים טובים, חיים שבעים, נעלמו מעיניו של ראש הממשלה כלא היו.

יהושע מצא: 400,000 ילדים בתנאי רעב וחוסר כול שהולעטו בהבטחות בצילומי בחירות נעלמו לפתע מעיניו של ראש הממשלה.

יהושע מצא: תמצאו לי רעבים, הוא זועק; היכן הם, קורא ראש הממשלה.

יהושע מצא: נחלק להם לחם מייד, נחלק להם לחם עכשיו, נחלק להם לחם ברגע זה.

יהושע מצא: מייד אחרי הזעקה יוצא ראש הממשלה לקוקטיילים ברחבי עולם.

יהושע מצא: אכן זה מצב אומלל שאליו נקלע ראש הממשלה.

יהושע מצא: הוא לא רואה את העניים.

יהושע מצא: האומנם, אני שואל, הבצורת הכתה וייבשה את זיכרונו?

יהושע מצא: האומנם?

יהושע מצא: זיכרון ומוח אנליטי מייחסים לו, מוח אנליטי שנפגע בכל הקשור למובטלים, נפגע בכל הקשור לרעבים, לנכים, לחולים.

יהושע מצא: ארבעה חודשים, וראש הממשלה לא רואה אותם, לא יודע על קיומם.

יהושע מצא: אדוני ראש הממשלה, גם אם זיכרונך נפגע, גם אם הבטחותיך נשכחו, דע לך, כי 400,000 הילדים הרעבים, ההורים המובטלים, החולים בפרוזדורים, לא רק שהם קיימים, הם גם רואים וגם נראים.

יהושע מצא: הם רואים, ועיניהם המביטות אל ראש הממשלה בוכות.

יהושע מצא: הם נראו על-ידי כולנו, והלב כואב.

יהושע מצא: רק ראש הממשלה לפתע לא רואה אותם?

יהושע מצא: הוא מחפש אותם?

יהושע מצא: אדוני שר האוצר, אני שואל אותך: מה כאן, הונאה נוספת של ראש הממשלה, הונאה של תקופת טרם בחירות או באמת מחלת שכחה שתפסה את ראש הממשלה?

ויצמן שירי: אתם מדברים על הונאה?

יהושע מצא: אתמול ושלשום היו רעבים שנענו לקריאתו של ראש הממשלה.

יהושע מצא: העזו לפרוץ את מחסום הבושה.

יהושע מצא: נענו לקריאה.

יהושע מצא: העזו לצאת החוצה.

יהושע מצא: ואדוני שר האוצר, חזרו בבושת פנים.

ישראל כץ: רדפו אחריו לניו-יורק.

יהושע מצא: חזרו בבושת פנים לרעב שבו הם נתונים, לאבטלה שבה הם נמצאים ולילדים המבוישים בבית.

יהושע מצא: אדוני ראש הממשלה ברק, אומנם העוני והחיים מתחת לקו העוני הם תופעה אומללה שנמשכת שנים רבות ורק הולכת וגואה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רובינשטיין, שומעים אותך מכאן.

יהושע מצא: כמו-כן, האבטלה רודפת את החברה בישראל שנים רבות ומסכנת אותה.

יהושע מצא: אך, אדוני שר האוצר, אמרתי לך זאת פעם ואשמיע פעם נוספת, כי אתה היום תעלה פה ובדמגוגיה, רמון עלה ודיבר ממש בדמגוגיה, ואני אומר לך דבר אחד: אתה הולך לומר לנו "אבל זה היה אצלכם" וכו' וכו', ואני רוצה לומר לך, השוני היסודי, המהותי, בין ממשלות קודמות לבין הממשלה שעומד בראשה ברק הוא בכך שאתם וברק טיפסתם לשלטון על גב הזקוקים והנזקקים.

יהושע מצא: ברק נטע בהם תקווה.

יהושע מצא: ויצמן, ברק נטע בהם תקווה והוליך אותם שולל.

ויצמן שירי: הוא גם יקיים אותה תקווה.

יהושע מצא: קיבל את אמונם, והנה פירעון החוב של ברק מתבטא לא רק בהתעלמות ושכחה, אלא גם בהלבנת פניהם.

יהושע מצא: כי כשהוא קורא לרעבים, צאו החוצה לקבל לחם, זו הלבנת פניהם של הרעבים.

ויצמן שירי: את זה הוא לא אמר.

יהושע מצא: כן.

יהושע מצא: הוא אמר, בואו, אני רוצה לראות אתכם, כל רעב יקבל לחם.

יהושע מצא: הלבנת פנים תחת שלטון סוציאליסטי.

יהושע מצא: בושה וחרפה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אם הונאה יש בקריאה הזאת של ראש הממשלה, לא ייסלח לו לראש הממשלה; ואם מחלת שכחה, חובתנו לחזור יום-יום ושעה-שעה ולהזכיר לו את הזקוקים והנזקקים בישראל.

יהושע מצא: לא ניתן לבצורת שהכתה בזיכרונו להכות בגורלם המר של מאות אלפי המובטלים, המצויים בעשרות יישובים: מהאתיופים שבחצרות-יסף ועד קריית-מלאכי, נתיבות, שפרעם ותל-שבע, מהדרום ועד הצפון – 25 יישובים שבהם האבטלה מעל 10%.

יהושע מצא: חובתנו להזכיר לברק, כי לא ניתן לו להתעלל בגורלם המביש של 400,000 ילדים בישראל.

יהושע מצא: והחולה מנהרייה, השכחה הביאה שגם אותה הוא ישכח?

יהושע מצא: אותה שכחה שנתקף בה כרגע?

יהושע מצא: הרי פרוזדורי בתי-החולים עמוסים.

יהושע מצא: לא ניתן לו להתעלם.

יהושע מצא: את שהבטחת, ברק, לא רק שאינך מקיים, אלא אתה אף פוגע בהם בגישתך המיטיבה עם העשירונים העליונים.

יהושע מצא: רבותי חברי הכנסת, את החרפה לחברה ניתן היה לראות, ושים לב, בייגה, בסוף שבוע זה בשני ערוצי הטלוויזיה.

יהושע מצא: ליל שבת, ואני משחק עם השלט מערוץ אחד לערוץ שני.

יהושע מצא: באותו זמן, באותה דקה, מקריות – בערוץ האחד מראים את עשירי עולם בישראל, כיצד מיטיבים עם הזיכיונות שלהם ומעניקים להם המשך של התעשרות, ובאותה דקה ממש, בערוץ האחר, מקריות – את הילדים הרעבים מחפשים את הלחם, ואת האשה החולה.

יהושע מצא: ערוץ-2, ערוץ-1.

יהושע מצא: זאת החרפה שיכולה היום להמחיש מה קורה אצלנו בישראל.

יהושע מצא: אדוני, לסיום, אני רוצה לקרוא קטע קצרצר, על חשבון חצי הדקה שגזלו לי, על הקוקטיילים של ברק, היום בעיתון "הארץ", מאת אלוף בן: "ניו-יורק.

יהושע מצא: הקשישה ממחלקה פנימית ג' מעולם לא נראתה רחוקה יותר.

יהושע מצא: התפאורה יצאה ישר מסרט הוליוודי.

יהושע מצא: הגברים בטוקסידו, הנשים בשמלות הקוקטייל, הסיליקון ואימוני הכושר.

יהושע מצא: תזמורת הסווינג.

יהושע מצא: מלצריות הסושי בקימונו.

יהושע מצא: החדר הפרטי לאורחים ששילמו אלפי דולרים.

יהושע מצא: האולם הגדול למי ששילם פחות".

יהושע מצא: ושם מבלה בימים אלה ברק.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, בימים אלו זו החרפה של מדינת ישראל, כאשר בראשה עומד ראש ממשלה המתרוצץ ברחבי עולם ומתרועע עם גבירים, מאירוע נוצץ לאירוע נוצץ, מקוקטייל אחד לקוקטייל אחר, מארוחה דשנה לארוחה נוספת – –

ויצמן שירי: אתה מדבר על ביבי?

יהושע מצא: – – ומותיר כאן את עניי ישראל בבושתם ובהבטחות ללא כל כיסוי.

ראובן ריבלין: ביבי כבר שבע.

יהושע מצא: ממשלה שמתיימרת להיות סוציאליסטית צריכה לרדת מן השלטון מהר ככל האפשר – –

ויצמן שירי: אני קפיטליסט.

יהושע מצא: – – כי אתם לא רק שלא מיטיבים עם העם, אתם מזיקים לעמך ישראל.

ויצמן שירי: מי שלח את החולה לבית-החולים בנהרייה?

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת שירי ויצמן, תוכל לצעוק מן הדוכן.

אברהם רביץ: בבקשה.

נסים דהן: תעשה את זה רק מהר.

אברהם-בייגה שוחט: מצא, היה לך נאום גדול.

אברהם רביץ: זה היה שירה של ממש.

יהושע מצא: אני מפנה אותו לראש הממשלה, לא לך, כי אתה ממלא את תפקידך.

גדעון עזרא: שירי, תדבר על העתיד, לא על העבר.

ויצמן שירי: אהה, אני אדבר על מה שאני רוצה ולא על מה שאתה אוהב לשמוע.

אברהם רביץ: תדבר על מה שאתה רוצה ובלבד שזה יהיה במסגרת של חמש דקות.

ויצמן שירי: לא, תיתן לי בדיוק כמו שנתת לו תוספת של זמן.

ויצמן שירי: על אותו בסיס, פרופורציונלית.

אברהם רביץ: הפריעו לו.

יהושע מצא: לא קיבלתי תוספת.

יהושע מצא: בדיוק שמונה דקות.

יהושע מצא: תבקש מהסיעה שלך שיתייחסו אליך בכבוד וייתנו לך שמונה דקות.

ויצמן שירי: אם אחרי כל כך הרבה זמן שאתה נמצא כאן נתנו לך שמונה דקות, ואני קדנציה ראשונה שלי ומקבל חמש דקות, באופן יחסי היחס הוא הרבה יותר חיובי כלפי.

ויצמן שירי: הייתי נעלב אם אחרי כל כך הרבה זמן הייתי מקבל רק שמונה דקות.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ארבעה חודשים שהממשלה הזאת מכהנת ואתם לא יודעים איך לכסוס את הציפורניים.

ויצמן שירי: אתם עוד לא מעכלים שהעם הזה אמר את דברו.

ויצמן שירי: אתם רוצים שבארבעה חודשים הדברים ייראו, אבל מה שבאמת מטריד אתכם, שמא ההצלחה של ההבטחות אכן תהיה.

ויצמן שירי: ממה אתם כל כך מוטרדים?

ויצמן שירי: אתם שמדברים על הבטחות, ואני אומר את זה כל פעם שאני אעלה לדוכן הזה: אותו אריאל שרון שבא ב-1996 והבטיח את הרכבת המהירה לתושבי הנגב, איזו רכבת הוא שולח?

ויצמן שירי: רכבת של אשפה.

ויצמן שירי: שיא החוצפה ושיא הצביעות.

ויצמן שירי: אתם לא מסוגלים להסתכל בעצמכם במראה ולראות את האמת מול עיניכם.

ויצמן שירי: אתם שיצרתם מצב של ישראל השנייה ודחפתם אותה 20 שנה אחורנית, אתם שקיבלתם תמיכה אדירה מתושבי עיירות הפיתוח ואתם מדברים על מיתון ועל עוני ועל אבטלה, אתם שקיבלתם משק בצמיחה וגרמתם לתושבי הנגב לעמוד בתור בלשכת התעסוקה, אתם מדברים על הצביעות ועל הנהנתנות?

ראובן ריבלין: עכשיו ראש הממשלה דואג לכו-לם מניו-יורק.

ויצמן שירי: רובי ריבלין, ידידי היקר, ראש הממשלה הזה, שתנסו לצייר אותו כנהנתן, לא יעזור לכם, ראש הממשלה הזה – – –

איוב קרא: מה עם הנגב?

ויצמן שירי: אתם יודעים לדבר על הנגב.

יהושע מצא: את הנגב נציל עם הקזינו שנקים בשדה-בוקר.

ויצמן שירי: גם קזינו יהיה.

ויצמן שירי: חבר הכנסת מצא, גם קזינו יהיה.

ויצמן שירי: אתה יודע למה יהיה קזינו?

ויצמן שירי: כי לא אתה רוצה את זה, כי תושבי הנגב רוצים את זה.

ויצמן שירי: זה העניין.

ויצמן שירי: אתם פוחדים מדבר אחד – – –

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש למחות, חבר הכנסת שטרית אומר לי שברגע זה הודיעו בערוץ-2 – אדוני היושב-ראש, זה כבוד הכנסת – שהכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: הטלוויזיה הפכה להיות שופר תעמולה של הפוליטבירו בישראל.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, זה כבודה של הכנסת.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רובי ריבלין – – –

ראובן ריבלין: החליטו שפה הפוליטבירו ולא צריך דמוקרטיה.

ראובן ריבלין: בטלוויזיה מודיעים.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רובי ריבלין, אני מודיע בזה.

אופיר פינס-פז: הטלוויזיה אמרה שהקואליציה דחתה ברוב גדול.

ראובן ריבלין: זו פגיעה בחבר הכנסת שירי ויצמן, שעדיין מנסה לשכנע אותי שאני אצביע נגד האי-האמון, והוא כבר לא רלוונטי, כי הטלוויזיה הודיעה לעם ישראל שאנחנו דוחים – – –

ויצמן שירי: רובי ריבלין, גם האי-אמון כבר לא רלוונטי, תאמין לי, זה לא חשוב.

ראובן ריבלין: פה זה לא פוליטבירו, פה לא מוסקבה.

ראובן ריבלין: פה לא מודיעים דרך הממשלה מה הכנסת עשתה.

ראובן ריבלין: הכנסת היא עצמאית.

ראובן ריבלין: אני מציע לאדוני להפסיק את הישיבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ריבלין, אנחנו לא נפסיק את הישיבה בגלל הטלוויזיה.

אברהם רביץ: אני מודיע בזה לעם ישראל – – –

ראובן ריבלין: אני מציע להפסיק את הישיבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ריבלין, שב רגע.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ריבלין, אני מודיע בזה לעם ישראל, שהכנסת עדיין שוקלת בדעתה כיצד להצביע בהצעות האי-אמון, ולא היתה הצבעה.

ראובן ריבלין: שלא תהיה כאן איזו קלות בלתי נסבלת לגבי סמכותה של הכנסת.

ראובן ריבלין: האם התקשורת יכולה לבוא ולעשות את עבודת הכנסת פלסתר?

ראובן ריבלין: אדוני צריך להפסיק את הישיבה, לכנס את הסגנים ואת היושב-ראש לדיון מיוחד בעניין.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רובי ריבלין, אני לא חושב שמכבודה של הכנסת להפסיק ישיבה בגלל כתב ששגה.

אברהם רביץ: אני מודיע בזה לכל עם ישראל, שעדיין לא היתה הצבעה, והכנסת שוקלת בדעתה כיצד להצביע בשלב זה.

איוב קרא: אני מציע לדחות את ההצבעה.

אברהם רביץ: בבקשה, חבר הכנסת ויצמן שירי.

ויצמן שירי: שישבו.

אברהם רביץ: אני מבקש לנסות ולהקשיב לחבר הכנסת ויצמן שירי.

ויצמן שירי: כל הזמן.

אברהם רביץ: אני אתן לך את כל הזמן.

אברהם רביץ: מה עולה בדעתך?

אברהם רביץ: אני יודע חשבון.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, הייתי באמצע הטראנס, ורובי ריבלין קטע אותי, כי הוא יודע שהם לא מסוגלים להתמודד עם האמת, אותה אמת שאתם קיבלתם משק עם אבטלה נמוכה, גם בנגב, ואתם לא אוהבים לשמוע את זה.

ויצמן שירי: במקומות שקיבלתם 80% ו-90% שמתם אצבע לתושבים בתוך העיניים, כי חשבתם שלציבור הזה יש זיכרון קצר.

ויצמן שירי: אתם, שבמשך שנים השתמשתם בצורה אמוציונלית בבני עדות המזרח, אתם באים להטיף על הבטחה ועל קיום ההבטחה.

ויצמן שירי: ואני אומר לכם את הדברים מתוך כאב, אבל אתם חושבים שלציבור יש זיכרון קצר, והציבור אמר לכם לפני חמישה חודשים את דברו.

ויצמן שירי: אתם לא מסוגלים להתמודד עם האמת, אתם חושבים שלאותו ציבור יש זיכרון קצר כמו שלכם יש, אותה חולה שהשר לשעבר מצא שלח לבית-החולים בנהרייה, זה הוא ששלח אותה לפרוזדור, היא נהפכה להיות סמל, כי הוא שלח אותה לפרוזדור – – –

איוב קרא: מה האמת עכשיו?

ויצמן שירי: – – – לא בגלל מישהו אחר.

אברהם רביץ: חבר הכנסת איוב קרא, אני מבקש.

ויצמן שירי: אותו מפעל שהבאתם לדימונה, שהבטחתם, אתר דודאים שהבטחתם שלא יהיה, אותה רכבת מהירה, אותו מסוף מטענים – אתם ידעתם שאתם מבטיחים, כי אתם לא מסוגלים לקיים.

יהושע מצא: – – –

ויצמן שירי: חשבתם שככל שהמיתון יהיה גדול יותר וככול שיהיו יותר עניים, כך תקבלו יותר קולות.

יהושע מצא: קזינו בשדה-בוקר.

ויצמן שירי: מה לעשות, רצה הגורל שאותם בנים של אותם אנשים עניים שנולדו ב-1977, היום הם בוגרים, אחרי שהם התגייסו לצבא, והם באו ואמרו לכם את האמת.

ויצמן שירי: מה לעשות שאתם לא יודעים לעשות אותה דמגוגיה, והשתמשתם בה, מישהו בעבר ידע לעשות את זה, מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

ויצמן שירי: מאז לא קם לכם אחד כזה, לכן אתם גם נראים כאלה.

ויצמן שירי: אתם לא מסוגלים להתמודד עם האמת, כי האמת כואבת.

ויצמן שירי: אתם לא עלעלתם בספר התקציב ולא רציתם להתמודד עם ספר התקציב.

ויצמן שירי: אבל אותם 160 מיליון – – –

ראובן ריבלין: עם ישראל בחר בך, שאתה תושיע אותו.

ויצמן שירי: עם ישראל בחר בך שתרמה אותו.

ויצמן שירי: זה ההבדל.

ויצמן שירי: אותה הבטחה של פינוי מסוף המטענים, לכו לספר התקציב ותראו את פינוי מסוף המטענים.

ויצמן שירי: אותה הבטחה של הרכבת המהירה של אריאל שרון, לכו ותראו בתקציב את הרכבת המהירה לנגב.

איוב קרא: איפה הסעיף של הנגב?

ויצמן שירי: אתם לא מסוגלים, והגיע הזמן שיעמוד פה מישהו ויגיד לכם את האמת:

ויצמן שירי: 50 שנה הייתם חברים בבית הזה, חבר כנסת אחד לכפרות לא דאגתם שיהיה.

ויצמן שירי: אתם יודעים למה.

איוב קרא: איפה החזון של בן-גוריון?

ויצמן שירי: למה?

ויצמן שירי: כי פחדתם שהוא יעמוד כמוני כאן ויגיד לכם את האמת.

ויצמן שירי: חשבתם שתושבי הנגב, ובכלל עיירות הפיתוח, הם סל הקולות שלכם, ולא פול הקולות שלכם.

ויצמן שירי: סל הקולות שלכם.

ויצמן שירי: אתם חושבים שאותו חמור נשאר חמור.

ויצמן שירי: מה לעשות, אני מציע לכם: תשנו את הטקטיקה שלכם, תתאזרו בסבלנות עוד שנתיים.

ויצמן שירי: אני אומר לכם: הפחד הגדול שלכם, שרק 70% מההבטחות יקוימו, ואז תבואו ותגידו: מה לעשות, הוא גם הבטיח וגם קיים.

ויצמן שירי: אנחנו לא מסוגלים.

ראובן ריבלין: הנגב נתן לכם 23 מנדטים מתוך 34.

איוב קרא: מה עם האבטלה שעלתה?

ויצמן שירי: אותה אבטלה שאתם מדברים עליה – – –

יהושע מצא: קזינו.

ויצמן שירי: יהושע מצא, קזינו זה לא בושה.

ויצמן שירי: ללכת לקבץ נדבות זו בושה.

ויצמן שירי: קזינו זה לא בושה.

ויצמן שירי: תשאל את מאיר שטרית, הוא יגיד לך מה זה קזינו.

מיקי לוי: מה קרה פה?

ויצמן שירי: אני מסיים, אדוני היושב-ראש, הם לא נותנים לדבר.

מיקי לוי: מה קרה פה?

איוב קרא: הבטיחו כסף – – –

ויצמן שירי: ולחברינו הערבים אני אומר – –

מיקי לוי: איוב קרא, מה קרה לך?

איוב קרא: הבטיחו כסף לבאר-שבע וזה לא מופיע בסעיפים.

מיקי לוי: איוב קרא, מה קרה לך?

איוב קרא: הבטיחו לשירי ויצמן כסף לבאר-שבע וזה לא מופיע בסעיף התקציבי, והבטיחו לנגב.

מיקי לוי: איוב קרא, אני מבקש.

ויצמן שירי: – – אל תמהרו עם הצעות האי-אמון, אין לכם ממשלה טובה יותר מהממשלה הזאת, תתאזרו בסבלנות, אי-אפשר לתקן עוול שנעשה במשך 50 שנה בארבעה חודשים.

ויצמן שירי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר.

מיקי לוי: אני מבקש לשבת.

מיקי לוי: חבר הכנסת איתן.

מיקי לוי: כן, רובי ריבלין.

ראובן ריבלין: אפשר לקבל רמקול?

ראובן ריבלין: אדוני, אני רוצה לומר משהו לכבודה של הכנסת.

ראובן ריבלין: קרה משהו, ואדוני יקבל קרדיט ממני.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, לפני כמה דקות הודיע הערוץ השני של הטלוויזיה, שהכנסת קיבלה החלטה לדחות ברוב קולות גדול את הצעות האי-אמון.

ראובן ריבלין: זו הודעה כוזבת, שפורסמה על-ידי ערוץ-2, שהוא ערוץ שקיבל זיכיון מהממלכה, ולא יכול להיות שהכנסת תוותר על כבודה, כי כל המוחל על כבודו, כבודו מחול, למעט מלך, והכנסת היא המלך של המדינה הזאת.

ראובן ריבלין: אני מבקש מהיושב-ראש להפסיק את הישיבה ולכנס ישיבה של היושב-ראש והסגנים על מנת לדון בכך ושהכנסת תיתן מענה לעניין זה.

משה קצב: לדחות את ההצבעה למחר.

מיקי לוי: כן, חבר הכנסת אופיר פינס.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני פשוט לא מבין מה קרה לחבר הכנסת ריבלין ועל מה יצא קצפו.

אופיר פינס-פז: כשכולנו ראינו את ההודעה הזאת במזנון, בערוץ-2, פרצנו בצחוק, אבל לא חטפנו התקפת עצבים.

אופיר פינס-פז: אין לנו שליטה על הטלוויזיה.

אופיר פינס-פז: אני מודיע בזאת, שלקואליציה אין שליטה על ערוץ-2, למי שלא יודע.

קריאות: – – –

מיקי לוי: רובי ריבלין, מה קרה לך?

אופיר פינס-פז: אני מבקש, חבר הכנסת ריבלין, בלי היסטריה, אל תשבש את עבודת הבית.

אופיר פינס-פז: בואו נצביע.

אופיר פינס-פז: כל אחד יש לו עיסוקים נוספים.

אופיר פינס-פז: תודה.

מיקי לוי: תודה.

יהושע מצא: מה החלטת היושב-ראש?

יהושע מצא: יש בקשה.

מיקי לוי: תהיה הצבעה.

מיקי לוי: מה ההחלטה?

מיקי לוי: תהיה הצבעה.

ראובן ריבלין: אני פשוט לא מאמין.

יהושע מצא: ההצבעה היום?

מיקי לוי: תהיה הצבעה אחרי הדיון.

יהושע מצא: ראובן ריבלין מבקש לדחות.

ראובן ריבלין: כבר הודיעו בטלוויזיה, מה צריך להצביע?

מיקי לוי: ניתן לגיטימציה עכשיו להודעה.

ישראל כץ: למה שר האוצר לא עונה?

ישראל כץ: למה השר המקשר עונה?

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מכיוון שעל הצעת האי-אמון של חבר הכנסת דהאמשה בתחילה היה צריך לענות שר אחר, ואני הקדשתי את רוב דברי, או את כל דברי, להצעות האי-אמון האחרות, אני מבקש בכמה מלים לומר כמה דברים לחבר הכנסת דהאמשה על הנושא של שביתת ראשי הרשויות.

חיים רמון: אין ספק שיש פערים במספר רב של נושאים, וחבר הכנסת דהאמשה הציג אותם בצורה בולטת, בין מה שקורה במגזר היהודי למגזר הערבי.

חיים רמון: אני פונה לחבר הכנסת דהאמשה – – –

מיקי לוי: מה קרה לך, רענן?

מיקי לוי: מה קרה?

חיים רמון: אני פונה – – –

מיקי לוי: שב; מה קרה?

חיים רמון: אני פונה לחבר הכנסת דהאמשה.

חיים רמון: אני חושב שלהציע הצעת אי-אמון כלפי ממשלה שהיא רואה עצמה כממשיכה של ממשלה שהיתה בין 1992 ל-1996, ואתם יודעים זאת, צמצמה את הפערים ותרמה לשוויון בין המגזר היהודי למגזר הערבי יותר מממשלה כלשהי בעבר, זה מעשה, בלשון המעטה – נחפז.

חיים רמון: אנחנו מחויבים לשוויון, אנחנו מחויבים להביא את זה.

חיים רמון: גם בממשלת רבין, חבר הכנסת דהאמשה, אנא ממך, זה לא קרה לא בשבוע הראשון ולא בשבוע או בחצי השנה הראשונה, אבל סיכמנו את הקדנציה בין 1992 ל-1996, בכל אחד מתחומי החיים היתה התקדמות גדולה, שאתם יודעים עליה, בירכתם עליה ושיבחתם אותה.

חיים רמון: זה היה בפנים ובשיכון ובתחבורה ובבריאות ובחינוך ובכל שטחי החיים.

חיים רמון: זו ממשלה שלא החלה בפעולתה – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת דהאמשה, אתה ביקשת שאני אענה לך, אז אל תפריע לי.

חיים רמון: אני עונה לך, אז אל תפריע לי.

חיים רמון: אני מסיים.

חיים רמון: ארבעה חודשים אנחנו נמצאים עם ים של בעיות, כפי שראית.

חיים רמון: המחויבות שלנו, כפי שנמסרה על-ידי ראש הממשלה ברק, בעינה עומדת.

חיים רמון: אני פונה אליכם, אני חושב שלהציע אי-אמון בשלב הזה הוא מעשה, בלשון המעטה, שאין בו הגינות.

חיים רמון: לגבי שביתת ראשי הרשויות – יושבים עם ראשי הרשויות, נוצרו גירעונות שצריך לכסות אותם, התקיימו אתם דיונים, ואני משוכנע שיימצא פתרון אשר יאפשר להם להמשיך לפעול.

חיים רמון: בשנת הכספים 2000 יתקיימו דיונים לפתרון שקשור לארבע השנים הבאות.

חיים רמון: אני פונה אליכם ומבקש שתשקלו שוב האם יש מקום להגיש אי-אמון בשלב הזה נגד ממשלה שמחויבת לשוויון, והוכיחה בעבר, אותה ממשלה עם אותם שרים, את סגירת הפערים הגדולה ביותר בתולדות מדינת ישראל.

חיים רמון: תודה.

מיקי לוי: אדוני השר לענייני דתות.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש – – – על הודעה כוזבת – – –

מיקי לוי: אני אמרתי ואני אומר – – –

קריאות: – – –

מיקי לוי: אל תעזור לי.

מיקי לוי: אני מבקש, אל תעזרו לי.

מיקי לוי: המציעים אי-אמון הם הליכוד, ישראל ביתנו – האיחוד הלאומי ורע"ם.

מיקי לוי: האם אתם מבקשים שכולם יצביעו הצבעה אחת?

קריאות: כן.

מיקי לוי: או.

מיקי לוי: קיי.

מיקי לוי: , אנחנו ניגשים להצבעה.

מיקי לוי: מצביעים.

מיקי לוי: הצבעה מס' 1 בעד ההצעות להביע אי-אמון בראש הממשלה – 22 נגד – 45 נמנעים – 3 הצעות סיעות הליכוד, ישראל ביתנו – האיחוד הלאומי ורע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלו.

מיקי לוי: הצעות אי-האמון נדחו על-ידי 45 נגד, 22 בעד ושלושה נמנעים.

ציפי לבני: – – – לחצתי בטעות.

מיקי לוי: חברת הכנסת ציפי לבני בעד.

מיקי לוי: להוסיף אותה.

אברהם רביץ: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום אבל עושים שינוי קל.

אברהם רביץ: אני מזמין את חבר הכנסת שלום שמחון, כממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכלכלה, להציג את הצעת ועדת הכלכלה להחיל דין רציפות על כמה חוקים.

אברהם רביץ: בבקשה.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת הכלכלה אני רוצה להודיע על רצונה של ועדת הכלכלה להחיל דין רציפות על החוקים הבאים: 1.

שלום שמחון: הצעת חוק הגנת הדייר [נוסח משולב] (תיקון מס' 3), התשנ"ט–1999.

שלום שמחון: החל ב-1 ביוני 1999, נכסים שחוק הגנת הדייר – – –

אברהם רביץ: אתה לא חייב את כל ההסבר.

שלום שמחון: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

שלום שמחון: 2.

שלום שמחון: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 122) (חישוב נפרד לבני זוג שמקור הכנסתם אחד), התשנ"ט–1999; 3.

שלום שמחון: הצעת חוק מתן מידע על יכולת הפירעון של עוסק, התשנ"ח–1997; 4.

שלום שמחון: הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 3) (הגבלת פרסום), התשנ"ט–1998; 5.

שלום שמחון: הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 4) (פרסומת עקיפה והגנה על בני נוער), התשנ"ט–1998.

אברהם רביץ: תודה רבה.

שלום שמחון: תודה, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: כפי שנהוג, מי שירצה להתנגד לכך – עליו להודיע בתוך 21 יום.

אברהם רביץ: אנחנו חוזרים לסדר-היום הרגיל שלנו.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אנחנו מגיעים לסעיף ה' בסדר-היום, שמדבר על הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הסדרת פרסומת של בעלי מקצוע (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1998.

אברהם רביץ: יש שתי הסתייגויות.

אברהם רביץ: האחת – של חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אברהם רביץ: חבר הכנסת ראובן ריבלין, אתה רוצה לדבר בפלאפון או לעלות ולנמק?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קרא יהיה הראשון; יש לנו ארבע הצעות, ואנחנו מבקשים שהוא יהיה הראשון.

אברהם רביץ: שלוש דקות לנימוק.

אברהם רביץ: זה יספיק לך, אדוני?

איוב קרא: אני אכבד את אדוני בכל אשר הוא יקבע.

אברהם רביץ: בבקשה.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עקבתי במשך היום אחרי דבריו של ידידי חיים רמון, וצר לי על הגישה הלא-עניינית שבה מתקיפים את הממשלה הקודמת, ממשלה שהחליפו אותה כדי להביא ישועה לעם ישראל, ובינתיים מה שאנחנו רואים זה רק אחיזת עיניים, מצב אבסורדי.

איוב קרא: ראש הממשלה אטום, ראש הממשלה שרק חוגג בינתיים, מסתובב בעולם, לא רואים אותו בבית הזה.

איוב קרא: היום קיבלנו תלונות שהוא גם לא רוצה להופיע ולא מופיע בוועדת החוץ והביטחון.

איוב קרא: אז לא מספיק שהוא לא מופיע כראש הממשלה, הוא לא מופיע כשר הביטחון, וזה אבסורד כי אי-הופעה שלו פירושה אי-הופעה של שני שרים בכירים, ראש הממשלה ושר הביטחון.

איוב קרא: ראש הממשלה הקודם וגם שר הביטחון של הממשלה הקודמת הופיעו כל חודש בוועדת החוץ והביטחון, כל פעם מישהו אחר.

איוב קרא: לצערי, עד עצם היום הזה, חוץ מפגישה אחת לא היתה לראש הממשלה אף פעם הופעה בוועדת החוץ והביטחון.

איוב קרא: דבר זה מלמד – ואני מתכוון להגיש הצעה בנושא הזה – שאין זה נכון, שממשלת ישראל, העומד בראשה יכהן בשני תפקידים.

איוב קרא: זה דבר לא בריא, לא נכון.

איוב קרא: אין זמן לראש הממשלה להגיע ולטפל באנשים שנמצאים ברחובות במצוקה קשה, אין להם אפילו פת לחם, אנשים עם קשיי מחיה, אין לו זמן בשבילם, אז על כמה וכמה אין לו זמן גם לטפל בביטחון כשהוא יושב בארצות-הברית או בלונדון וכל יום מקפץ לו ממקום למקום.

איוב קרא: אני חושב, שטוב יעשה, עם כל הכבוד לנושאים המדיניים, לנושאי החוץ, שהם חשובים ואנחנו צריכים אותם – אין לי ספק שראש הממשלה נבחר כדי להביא ישועה חברתית למדינה.

איוב קרא: ראש הממשלה, יחד עם החבורה שסביבו, הבטיחו להביא 300,000 מקומות עבודה חדשים.

איוב קרא: אנחנו רואים שבחודש האחרון האבטלה גדלה, אנשים עוד יותר במצוקה.

איוב קרא: צר היה לי לשמוע היום בגבעתיים, שאנשים חיטטו לפנות בוקר בקופסאות כדי למצוא משהו לאכול, אנשים בגבעתיים, לא בשלומי או בבאר-שבע – בגבעתיים.

איוב קרא: אני שמעתי את זה מבעל חנות שאמר לי שבאו לחטט בארגזים של האטליז שם.

איוב קרא: זה דבר שלא יעלה על הדעת.

איוב קרא: וראש הממשלה נוחת בלונדון, למטוס שלו יש תקלה, לוקח מטוס אחר אולי על חשבון האפיפיור, אני לא יודע על חשבון מי, ממשיך לדלג, מפעיל את הקפצונים שסביבו והוא ממשיך את הדהירה שלו לכל מיני ארצות בעולם, כאשר כל ראשי הרשויות הערביות יושבים פה ממולנו, אף אחד לא נותן להם תשובה, אף אחד לא דואג להם, אף אחד לא שואל עליהם.

איוב קרא: נתנו 98% מהקולות שלהם לממשלה הזאת, חשבו שתהיה להם ישועה, אף אחד לא שואל עליהם, אף אחד לא חושב שהאנשים האלה, שכל כך קשורים למפלגת העבודה, שאפילו לא מוכנים לחשוב על האלטרנטיבה, כל כך בכיס מפלגת העבודה, אפילו לא חושבים עליהם שצריכים סוף-סוף לתת להם את מה שייחלו לו בהחלפת השלטון.

אברהם רביץ: תודה.

איוב קרא: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב ומן הצדק לקרוא לראש הממשלה לחזור מהר לארץ.

איוב קרא: יש בעיות קיומיות אמיתיות שצריך לטפל בהן, ויפה שעה אחת קודם.

איוב קרא: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מוחמד ברכה נמצא?

אברהם רביץ: – איננו.

אברהם רביץ: שר המשפטים שישיב – אין תשובה.

אברהם רביץ: אנחנו ניגש להצבעה.

אברהם רביץ: אנחנו מצביעים על החלת דין רציפות על הצעת חוק הסדרת פרסומת של בעלי מקצוע (תיקוני חקיקה).

אברהם רביץ: בבקשה להצביע.

אברהם רביץ: מי בעד ומי נגד?

אברהם רביץ: הצבעה מס' 2 בעד הודעת הממשלה – 6 נגד – 2 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הסדרת פרסומת של בעלי מקצוע (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1998, נתקבלה.

אברהם רביץ: שישה בעד, שניים נגד.

אברהם רביץ: ובכן, התקבלה ההצעה להחיל דין רציפות.

אברהם רביץ: אנחנו עוברים להודעת ועדת החוץ והביטחון על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 11) (שירות נשים), קריאה ראשונה – הצעת סיעת הליכוד שלא יחול דין רציפות.

אברהם רביץ: ינמק חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

ענת מאור: הליכוד נגד קידום נשים בצבא?

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לומר, שזה עתה נתנה הקואליציה את קולותיה ונתנה אמון בממשלה הזאת.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לכם, שעל-פי ההבטחות יש בהחלט מקום לתת למי שכבר עשה את השלום עם סוריה, כבר הגיע להסדר קבע עם הפלסטינים – –

ענת מאור: אתה נגד קידום נשים בצבא?

ענת מאור: אתה נגד קידום הבנות שלנו?

אברהם רביץ: חברת הכנסת מאור, יש לו בסך הכול שתי דקות.

גדעון עזרא: – – כבר הגיע ליציאת צה"ל מלבנון, כבר סידר את הכלכלה.

גדעון עזרא: באמת יש פה אמון מלא לקואליציה באגדות האחים גרים.

ענת מאור: יש הצעת חוק לקידום נשים בצה"ל.

ענת מאור: עכשיו הליכוד בא להתנגד.

גדעון עזרא: את מפריעה לי.

ענת מאור: לא, סליחה, מדובר בהצעת חוק לקידום נשים במדינה.

אברהם רביץ: תקשיבי בסבלנות ותשמעי אם הוא נגד או בעד, לכן הוא עומד כאן.

ענת מאור: יש הצעת חוק לקידום נשים בצה"ל.

אברהם רביץ: כולם מבינים את זה.

ענת מאור: עכשיו הליכוד בא להתנגד להצעת החוק הזאת.

אברהם רביץ: מי אמר לך שהוא בא להתנגד?

אברהם רביץ: הוא בא לדבר.

ענת מאור: אז למה הוא מדבר?

אברהם רביץ: חברת הכנסת מאור, אני מבקש ממך.

ראובן ריבלין: את לא מבינה את התקנון.

ראובן ריבלין: הוא מתנגד כדי לקבל זכות דיבור.

גדעון עזרא: תראי, ענת מאור, אני חושב שההתנהגות שלך היא מופקרת לגמרי, ואני חושב שככה לא צריך להתנהג.

גדעון עזרא: אני לא מפריע לך כשאת מדברת, אל תפריעי לי כשאני מדבר.

ענת מאור: סליחה, מדובר בהצעת חוק לקידום נשים במדינה.

גדעון עזרא: אני אדבר על מה שאני רוצה, ואת תדברי על מה שאת רוצה.

ענת מאור: מדובר בהצעת חוק לקידום נשים במדינה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת מאור, את רוצה שאני אקרא אותך לסדר?

אברהם רביץ: עומד חבר כנסת ומנמק את הצעתו, ואת לא נותנת לו לדבר.

אברהם רביץ: מה קרה פה?

אברהם רביץ: רק מפני שזה חוק שמדבר בנשים.

ענת מאור: זה שימוש לרעה בתקנון הכנסת.

ענת מאור: זה לא דיון פוליטי.

אברהם רביץ: בבקשה, חבר הכנסת גדעון עזרא.

אברהם רביץ: דבר ככל העולה על רוחך.

גדעון עזרא: אני מבקש לחזור מההתחלה ולומר: נכשלנו עכשיו בהצבעת אי-אמון.

גדעון עזרא: הממשלה קיבלה את האמון – על מה?

גדעון עזרא: מבטיחים לנו שלום עם סוריה, מבטיחים לנו שלום עם הפלסטינים, מבטיחים לנו שלום עם לבנון, מבטיחים לנו שיפור המצב הכלכלי.

גדעון עזרא: האם אין לכם ספק בדברים שאתם אומרים אותם?

גדעון עזרא: אנחנו שמענו, והפליג בדבריו חבר הכנסת יוסי כץ שגם הסכים להחזיר 100,000 פלסטינים הנה.

גדעון עזרא: אני חושב שכדאי לקואליציה לבדוק את דרכה, ומהר ככל האפשר.

גדעון עזרא: אין לנו בית אחר, אין לנו מקום אחר ללכת אליו, אנחנו חייבים להתעשת ויחד כולנו ללכת לקראת המטרות האמיתיות.

גדעון עזרא: אנחנו איננו בממשלה, אנחנו באופוזיציה, אנחנו נבקר את הממשלה, נשתדל לבקר אותה לגופו של עניין.

גדעון עזרא: אבל אנא, נבקש מכל חבר בקואליציה, שימו לב להפקרות ששוררת פה, שימו לב להצעות שמושמעות על-ידי חברים בקואליציה, הצעות שלא היינו חושבים שמישהו בישראל אחת יעלה אותן על הדעת.

גדעון עזרא: ואני קורא לישראל אחת, אני קורא לכל מי שאכפת לו מארץ-ישראל, לקרוא לחבר הכנסת יוסי כץ להתעשת ולחזור מההכרזות המפוצצות הללו.

גדעון עזרא: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

תמר גוז'נסקי: כל הכבוד ליוסי כץ.

אברהם רביץ: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

אברהם רביץ: בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו עתה על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה לבחינת בעיית העובדים הזרים בנושא: מצב העובדים הזרים בארץ.

ש' כרם: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: מכיוון שאין תשובת יושב-ראש הוועדה, אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: מי בעד החלת דין הרציפות של הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 11)?

אברהם רביץ: אדוני יושב-ראש הוועדה, לא ראיתי אותך, סליחה.

אברהם רביץ: לפי התקנות אתה צריך להשיב.

אברהם רביץ: תגיד כן, לא.

אברהם רביץ: אתה בעד או נגד.

אברהם רביץ: אתה יכול לדבר מהמקום.

אברהם רביץ: לפי ההצעה שאני קיבלתי, ראוי שכך ייעשה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק טובה, היא באה להבטיח שוויון בשירות בצה"ל בין נשים לבין גברים, הצעת חוק שעברה בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת, ועדת החוץ והביטחון הציעה פה-אחד להחיל עליה דין רציפות, ואני מציע לדחות את ההתנגדות ולהחיל דין רציפות.

דן מרידור: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: הצבעה מס' 3 בעד הודעת הוועדה – 12 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת ועדת החוץ והביטחון על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 11) (שירות נשים), התשנ"ט–1999, נתקבלה.

אברהם רביץ: 12 בעד, אחד מתנגד.

אברהם רביץ: הרציפות חלה על החוק הזה.

אברהם רביץ: אנחנו עוברים להודעת ועדת העבודה והרווחה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 21) (שינוי בזכאות לבן משפחה של נספה), התשנ"ט–1999, קריאה ראשונה – הליכוד מבקש שלא להחיל דין רציפות.

אברהם רביץ: מי יכול לנמק זאת מצדכם?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול והיום קרו שני דברים מאוד חמורים בצד הזה של המפה הפוליטית, אבל בעצם למדינת ישראל, אדוני השר.

יובל שטייניץ: מצד אחד בא יושב-ראש הוועדה המדינית שלכם וטוען טענה שאין אבסורדית ממנה.

יובל שטייניץ: זה שיש טרגדיה של פליטים פלסטינים, אף אחד לא מכחיש, זה נכון.

יובל שטייניץ: אבל שאנחנו, מדינת ישראל, צריכים לקחת על עצמנו אחריות לטרגדיה הזאת?

יובל שטייניץ: אנחנו, שהותקפנו במלחמת העצמאות; אנחנו, שרצו לזרוק אותנו לים, לא רק מדינות ערב, גם הציבור הפלסטיני, אנחנו צריכים לקחת אחריות לכך שהצלחנו להתגונן, ובמקומות שלא הצליחו לזרוק אותנו מהם – כי גם אותנו זרקו מגוש-עציון ומכמה מקומות אחרים – אז חלק מהאוכלוסייה הערבית עזבה.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת יוסי כץ ולכם, כי משהו התערער אצלכם, שמלחמת העצמאות, כמו גם מלחמת 1967, היתה מלחמת מגן מובהקת.

יובל שטייניץ: ציבור עומד על נפשו ומתגונן מפני הבאים לגרשו ולהשמידו.

יובל שטייניץ: ועכשיו מציעים אנשים ממפלגתכם, שאנחנו ניקח על עצמנו אחריות מוסרית.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, אנחנו אשמים שניצחנו, שלא הובסנו.

יובל שטייניץ: ואני כבר לא מדבר על ההשלכות של הדבר הזה: יוסי כץ מציע 100,000 פליטים.

יובל שטייניץ: אדוני, מקובל עליך שאין פה שר?

אברהם רביץ: כאן מספיק יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, כי הוא הגיש את ההצעה הזאת.

יובל שטייניץ: והוא נמצא פה?

אברהם רביץ: בוודאי.

יובל שטייניץ: וכאן בא חבר הכנסת יוסי כץ, יושב-ראש הלשכה המדינית של מפלגת העבודה, ומציע לאשר כניסה של 100,000 פליטים אל תוך שטח ישראל, והפלסטינים כבר אומרים: למה 100,000?

יובל שטייניץ: מיליון.

יובל שטייניץ: הלוא אמר ערפאת בשטוקהולם: הסכם אוסלו מאפשר לנו להביס את מדינת ישראל באמצעים דמוגרפיים.

יובל שטייניץ: ומי משחק לידיהם של הפלסטינים?

יובל שטייניץ: יושב-ראש הלשכה המדינית של מפלגת העבודה.

יובל שטייניץ: והנה עוד התפתחות חמורה, אדוני השר, אזרחי מדינת ישראל: חבר הכנסת אחמד טיבי מציע להפסיק להגדיר את אש"ף כארגון טרור.

יובל שטייניץ: הטיעון שלו מוזר מאד: אנחנו מדברים אתם, ברק נפגש עם ערפאת, איך נמשיך להתייחס אליהם כאל ארגון טרור?

יובל שטייניץ: מי שמע דבר כזה?

יובל שטייניץ: האמריקנים מדברים, למשל, עם הסורים כל הזמן; האם משום שהאמריקנים מדברים עם סוריה, ארצות-הברית מוציאה את סוריה מרשימת המדינות התומכות בטרור?

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: הלוא טענו בשמאל שאנחנו צריכים לדבר עם האויבים, אלה האויבים שלנו, הטרוריסטים שחייבים לעשות אתם עסקה ולדבר אתם.

יובל שטייניץ: עכשיו אומרים שאנחנו צריכים להפסיק לקרוא להם טרוריסטים, מכיוון שאנחנו מדברים אתם.

יובל שטייניץ: אדוני השר, אדוני ראש הממשלה ואזרחי ישראל, ראשית, אש"ף הוא עדיין ארגון טרור, לפי כל הידיעות שבידינו, וזה בדוק מעל לכל ספק סביר.

יובל שטייניץ: ערפאת עמד מאחורי חלק גדול מפיגועי ההתאבדות, ערפאת נתן אור ירוק למוחי א-דין א-שריף, לפיגוע הנורא בצומת בית-ליד.

יובל שטייניץ: זה ארגון טרור, ואני כבר לא מדבר על הפיגועים של המשטרה הפלסטינית, ואני שומע שאופיר פינס שכח אותם, הוא תומך בהצעה של אחמד טיבי.

יובל שטייניץ: כך אמר היום אחמד טיבי, שאתה תומך בהצעה שאש"ף לא יהיה ארגון טרור.

יובל שטייניץ: אף שאש"ף נתן אור ירוק לפיגוע בבית-ליד, אף שהמשטרה הפלסטינית ביצעה פיגועים, אף שגם מבחינה רטורית ולא רק ברמת המעשה, ערפאת אומר:

יובל שטייניץ: כולנו יחיא עיאש – זה לא ארגון טרור.

יובל שטייניץ: כאשר בא מנהיג פוליטי ואומר: כולנו יחיא עיאש, כולנו שהידים, אנחנו נפסיק לראות בו ארגון טרור?

יובל שטייניץ: ודבר אחרון: אין שום סיבה שניתן לאש"ף ולרשות הפלסטינית ולו ויתור אחד ברמה הדקלרטיבית, כל עוד אין הכרה – ואין הכרה רשמית, פורמלית, חוקתית – של אש"ף ושל הרש"פ בזכות קיומה של מדינת ישראל, ולו רק בגבולות 1967.

יובל שטייניץ: אין הכרה כזאת.

יובל שטייניץ: הם מערערים על כך, הם כבר מעלים את החלטת החלוקה.

תמר גוז'נסקי: האם לא היה זה ביבי שלחץ לו את היד?

יובל שטייניץ: מה זה משנה אם לחץ את היד?

תמר גוז'נסקי: הוא לחץ את היד למי שלא מכיר בקיומה של מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: זה ממש נורא, אני מזועזעת.

יובל שטייניץ: גברת גוז'נסקי, ארצות-הברית מנהלת משא-ומתן עם סוריה.

תמר גוז'נסקי: סוריה לא מכירה בקיומה של ארצות-הברית?

יובל שטייניץ: אל תהיי מזועזעת כל כך.

יובל שטייניץ: ארצות-הברית מנהלת, למשל, משא-ומתן עם סוריה, יש לה אפילו שגרירות שם – –

תמר גוז'נסקי: מי חתם על הסכם אוסלו?

יובל שטייניץ: תני לי לסיים משפט, תקשיבי.

יובל שטייניץ: – – וזה שארצות-הברית מנהלת במשך שנים מגעים עם סוריה, לרבות פגישות נשיאים, זה עדיין לא גרם לכך שארצות-הברית הוציאה את סוריה מרשימת המדינות התומכות בטרור.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: כי סוריה היא מדינה תומכת טרור.

יובל שטייניץ: באה ארצות-הברית ואומרת: לדבר אתכם כן, אבל לא נתכחש למציאות שאתם מדינה תומכת טרור.

אברהם רביץ: הנקודה ברורה.

יובל שטייניץ: אותו דבר עם ערפאת: לדבר עם ערפאת בסיטואציה שנוצרה, כן, אבל להפסיק לקרוא לאש"ף ארגון טרור?

יובל שטייניץ: בבקשה, שאש"ף יפסיק לתמוך בטרור, גם מעשית וגם רטורית, ואז נפסיק לקרוא לו ארגון טרור.

תמר גוז'נסקי: – – –

יובל שטייניץ: אמרתי לך, תמר – – –

תמר גוז'נסקי: את הסכם אוסלו חתמת עם אש"ף.

יובל שטייניץ: זה נכון, אבל זה ארגון טרור, זה לא משנה את העובדות.

יובל שטייניץ: תגידי לי, יש יחסים דיפלומטיים בין ארצות-הברית לסוריה?

יובל שטייניץ: מישהו בארצות-הברית אומר שאנחנו מדברים עם הסורים ולכן נפסיק להגדיר את סוריה כמדינה התומכת בטרור?

יובל שטייניץ: אף אחד בוושינגטון לא אומר שסוריה אינה מדינה התומכת בטרור, כי יש לנו שם שגרירות.

יובל שטייניץ: למה את מעלה טיעון כזה אבסורדי?

יובל שטייניץ: למה אופיר פינס תומך בטיעון כל כך אבסורדי של אחמד טיבי?

אברהם רביץ: תודה.

יובל שטייניץ: נפלתם על הראש, משהו השתבש כאן.

יובל שטייניץ: כיוון שמדברים אתם, זה לא ארגון טרור?

יובל שטייניץ: קודם אמרתם: נדבר אתם, כי אלה האויבים שלנו, אף שהם טרוריסטים.

יובל שטייניץ: עכשיו אתם אומרים: אנחנו מדברים אתם, אז הם כבר לא טרוריסטים.

יובל שטייניץ: שיתנהגו אחרת, ואז נפסיק לקרוא להם ארגון טרור.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אתה רוצה לעלות לכאן, זו זכותך.

אברהם רביץ: בבקשה.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אנחנו חייבים להחליט אם להחיל את דין הרציפות.

אברהם רביץ: אנחנו צריכים לשמוע את דברי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, היות שהנושא חשוב, עליתי כדי להגיב.

דוד טל: לו היה חבר הכנסת שטייניץ עמיתי מוצא לנכון להתייחס ולו במשהו לנושא, הייתי מוותר על זכותי.

דוד טל: היות שהוא לא התייחס לנושא, אני רוצה שהחברים שמצביעים כרגע ידעו על מה הם מצביעים.

ישראל כץ: גם אתה יכול לדבר על זכות השיבה.

ישראל כץ: זה בסדר גמור.

דוד טל: אני אדבר על מה שקשור לוועדה שאני עומד בראשה.

דוד טל: אם כן, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה: עד היום היה מצב שבו בן-אדם צריך להודיע בתוך שנתיים אם חל איזה שינוי במעמדו.

דוד טל: אם לא מסר על כך בתוך שנתיים, נוצר מצב שבעצם הפסיד אותן שנתיים ויקבל את הגמלה המגיעה לו רק מרגע שמסר את ההודעה.

דוד טל: החוק הזה בא לומר, שגם אם בן של נספה ימסור את ההודעה על השינוי לאחר שנתיים, פרק הזמן שעבר ייחשב לו, והוא יקבל את הגמלה המגיעה לו מהזמן שחל השינוי.

דוד טל: מדובר במקרים בודדים, שניים-שלושה מקרים כאלה.

דוד טל: העלות היא בסך הכול 50,000 שקלים.

דוד טל: אשר על כן, אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את ההודעה על החלת חוק הרציפות.

אברהם רביץ: אנחנו ניגשים להצבעה: מי בעד אישור החלת הרציפות על חוק זה?

אברהם רביץ: הצבעה מס' 4 בעד הודעת הוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 21) (שינוי בזכאות לבן משפחה של נספה), התשנ"ט–1999, נתקבלה.

אברהם רביץ: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אברהם רביץ: גם יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת טל, מצביע בעד, ואנחנו מוסיפים את שמו.

אברהם רביץ: עכשיו יש שני חוקים שוועדת הפנים ואיכות הסביבה מבקשת להחיל עליהם רציפות, ולשני החוקים האלה יש התנגדות של הליכוד.

אברהם רביץ: שני החוקים הם: האחד – הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תשלום בעבור רכישת חלקות קבר בחיים), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת אופיר פינס-פז, והשני – הצעת חוק למניעת מפגעי גז ראדון, התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

אברהם רביץ: הליכוד מבקש שלא להחיל על שניהם דין רציפות, בבקשה.

ענת מאור: ההצבעה תהיה יחד?

אברהם רביץ: ההצבעה תהיה נפרדת, לאחר הנימוק המשולב.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת ענת מאור, שהיא ותיקה בבית, בצדק לכאורה באה והתריסה כלפי אנשי הליכוד על כך שהם מדברים נגד חוקים שבעליל צריך להצביע בעדם, שהרי אין כאן מחלוקת פוליטית.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי שם בבית וחברת הכנסת מאור, הנוהג הפרלמנטרי מאפשר לסיעה – לא לחבר כנסת, אלא לסיעה כסיעה – להתנגד ולקבל את זכות הדיבור בזמן של חמש דקות.

ראובן ריבלין: בדרך כלל סיעות האופוזיציה עושות שימוש במכשיר הפרלמנטרי הזה על מנת להביע את דעתן, שכן, מטבע הדברים, כאשר אתה נמצא באופוזיציה וחבריך אינם נמצאים בממשלה – ובה 26 או אפילו 18 חברי ממשלה, כפי שהיו בממשלה מתוקנת, כפי שאנחנו עשינו על-פי חוק שחבריה של ענת מאור חוקקו בזמנם, חוק-יסוד: הממשלה – מן הראוי להבין, שהמכשיר הפרלמנטרי הוא כשר וצריך לקבל זאת.

ראובן ריבלין: אתם צריכים להבין שאנחנו בעד רוב החוקים האלה, כי רוב החוקים האלה נתקבלו בתקופת שלטונו של הליכוד, ובהחלט אנחנו מברכים על החלת הרציפות עליהם.

ראובן ריבלין: עם זאת, כמובן, יש איזו בעיה כאשר אדם מדבר נגד אבל מנצל את הזמן על מנת לקבל את זכות הדיבור, ויש לנו הרבה על מה לדבר.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה נמצא בחוץ-לארץ, חברת הכנסת מאור, ואנחנו לא ממשלה שאנחנו יכולים לעלות ולהתערב בכל דיון, ויש לנו כמה הערות לומר לו.

ענת מאור: – – –

ראובן ריבלין: ראש ממשלה אשר מאבד את הכיוון בכל פעם שמתרגשת עליו איזו בעיה; מאבד את הכיוון כאשר הנכים באים ושוטחים את בקשתם-תחינתם בפני כל העולם, והוא מקשיח את לבו ומדבר על דמעות ועל סחטנות, ולאחר מכן, כאשר הוא מבין שמבחינה פוליטית מצבו הולך ומתערער, הוא מייד משנה כיוון ב-180 מעלות ונותן פתרון אחר.

ראובן ריבלין: ראש ממשלה אשר אומר שמסגרת התקציב לא תיפגע כהוא זה, ואומר שלא תיפגע במילימטר ומתכוון בש"ח אחד, והוא אומר זאת לש"ס אחת; ומוציא מתוך נרתיקו מקסם שבאמת רק אמן וקוסם יכול להוציאם, לאמור: אנחנו ניתן אוכל לכל רעב; והוא מורה גם מתוך תמימות, היתממות, בורות, או חוסר הבנה מוחלט, לשר בישראל אשר מופקד על כספם של כל אזרחי ישראל לדורי דורות, על כספו של הביטוח הלאומי, שאין להוציא ממנו ולו אגורה אחת אלא על-פי צו, אלא על-פי חוק, אלא על-פי מה שאמור בחוק, שאם לא תאמר כך, יכולה ממשלה בשנה אחת לבזבז את כל המקורות ששייכים לכל אחד ואחד מכם, כאשר מדי חודש בחודשו מורידים לו את הסכום שבו הוא מחויב על-פי המשכורת שהוא מקבל.

ראובן ריבלין: צאו ולמדו.

ראובן ריבלין: הלכתם ועשיתם הסכם ביטוח עם חברת ביטוח.

ראובן ריבלין: במשך 60 שנה שילמתם את הביטוח, שנה לפני שהייתם צריכים לקבל את הפירות יבוא איזה מנהל מחברת הביטוח ויאמר: מכיוון שאני צריך לקנות איזו אחוזה, אלך ואוציא את כל כספכם, אשתמש בו ואשאיר אתכם עירום ועריה.

ראובן ריבלין: אלה הם דברים שלא ראש ממשלה אומר, אלא איזה חובבן.

ראובן ריבלין: במילון המלה "שרלטן" פירושה – חובבן.

ראובן ריבלין: שרלטנות היא חובבנות, וכאשר אדם שאינו מיומן, אדם שאינו מקצוען, מדבר ועושה מקסמים כאלה, הוא שרלטן.

ראובן ריבלין: שרלטן הוא חובבן.

ראובן ריבלין: אדם שהוא חובבן, לא יכולים אנו אפילו לרגע אחד להפקיד בידיו את עתידנו, להפקיד בידיו את אורחות חיינו היומיומיים.

דוד טל: אתה אומר שראש ממשלת ישראל הוא שרלטן?

ראובן ריבלין: אמרתי חובבן.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אומר לכם, ששרלטן ב"בריטניקה" זה חובבן, ואלה הם דברים שצריכים להבין.

ראובן ריבלין: אדם לא יכול לבוא ולעשות מקסמי שווא.

ראובן ריבלין: במקום שחיים רמון יבוא לפה כל הזמן כעורך-דין ויגן עליו, שפשוט ילמד אותו פרק בהלכות ממשל אלמנטריות, אלף-בית.

ראובן ריבלין: אבל זה לא חמור כפי שחמורים הדברים שאני הולך לומר עכשיו, וכבר הזכיר זאת חבר הכנסת שטייניץ קודם לכן.

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת יוסי כץ לא נמצא בספסל הראשון ולא בספסלי הממשלה.

ראובן ריבלין: עם זאת, הוא אחד מאותם 23 מובחרים.

ראובן ריבלין: כל הזמן אומרים שבליכוד יש 19 חברי כנסת – נכון, וקשה לנו עם זה ולא קל היום לחשוב שאנחנו 19 בלבד.

ראובן ריבלין: אבל יש לזכור, שחברי הכנסת במפלגת העבודה הם לא יותר מ-23.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, כל ההבדל הוא שברק נבחר וביבי לא נבחר.

ראובן ריבלין: זו טעות, אבל היא קרתה.

ראובן ריבלין: מבחינת העוצמה, עוצמתנו היא אותה עוצמה.

ראובן ריבלין: והנטייה של הציבור היום היא נטייה ששתי המפלגות צריכות לתת את הדעת עליה.

ראובן ריבלין: אבל אני מוכרח לומר, שיוסי כץ הוא בבחינת מנהיג, לפחות בין 23 הראשונים והמובחרים בתנועתו, והוא בא ולמעשה קובע, שתוכנית אש"ף, התוכנית של הצעד אחר צעד – STEP BY STEP – תוכנית השלבים קורמת עור וגידים.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, בזמננו הזהרנו: הסכם אוסלו יביא לחלוקתה של ירושלים.

ראובן ריבלין: צעקנו, ובאו ואמרו: אתם מסיתים.

ראובן ריבלין: והנה הסכם אוסלו – כאשר באים ואומרים אבו-מאזן–ביילין – כאשר אנחנו באים ומצביעים: רבותי, לא יעזור לנו כלום, אם נלך בדרך זו, אנחנו הולכים בדרך חתחתים שתביא להתרסקות ובסופה נעמוד, חלילה, בפני מצב שירושלים, חלילה, תחולק.

ראובן ריבלין: היום אנחנו כבר מתקדמים שלב נוסף, ולא בא הדבר ממפלגה לא ציונית, אלא ממפלגה ציונית, שמאמינה באמונה שלמה שזכותו של העם היהודי על ארץ-ישראל היא בלתי ניתנת לערעור.

ראובן ריבלין: יש כאלה שהם פרגמטיים, אבל הם אומרים: זכותנו בלתי ניתנת לערעור.

ראובן ריבלין: ובמדינה היהודית הדמוקרטית, אנחנו היהודים לקחנו לעצמנו זכות יתר אחת על פני אחרים, והיא זכות בלעדית, זכות השיבה לעם היהודי בלבד, כי זאת המולדת היחידה שיש ליהודים בכל העולם כולו.

ראובן ריבלין: וכאשר אנחנו באים ומערערים גם על הזכות הבלעדית הזאת, בצדק נוסע ראש הממשלה להתחבא בחוץ-לארץ, כי ראש הממשלה עושה מעשה בת יענה.

ראובן ריבלין: כאשר הוא יודע שהוא לא יכול להתמודד עם דברים שהם רציניים, כאשר הוא לא יכול להתמודד עם הרעב בארץ, הוא הולך לאכול את העוגות בחצרות המלכים בניו-יורק ובמלונות הפאר שם.

ראובן ריבלין: שם אין רעבים, פה הרעבים.

עופר חוגי: הוא לוקח את החברים.

ראובן ריבלין: פה הרעבים.

ראובן ריבלין: שם אין זכות שיבה.

ראובן ריבלין: שם אין בעיות לעם היהודי.

ראובן ריבלין: פה הבעיות, וכאן אנחנו צריכים לפתור אותן.

ראובן ריבלין: חזור, על תעופף, תתחיל למשול, כי העם נתן לך אותה זכות.

ראובן ריבלין: אל תדבר גבוהה גבוהה, תתחיל לעשות כאן למטה את מה שאתה צריך לעשות.

ראובן ריבלין: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

ראובן ריבלין: כמובן, אנחנו נצביע בעד החוק.

תמר גוז'נסקי: זה נשמע כמו נאום לוועידת העבודה.

אברהם רביץ: יושב-ראש ועדת הפנים, יש לך עכשיו עבודה קשה מאוד לשכנע להחיל את דין הרציפות.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: גם מפלגת העבודה היתה ציונית.

גדעון עזרא: כשאת מסכימה למה שקורה, זו בדיוק הבעיה – – –

תמר גוז'נסקי: אבל מה הוא בהתלהבות כזאת – – –

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, לרגע התפלאתי כשראיתי כאן שחברי מהליכוד מתנגדים להצעת החוק.

דוד אזולאי: לא הבנתי על מה ולמה.

דוד אזולאי: מדובר בחוק טוב, שהולך לעזור לעם ישראל.

אברהם רביץ: אתה פרלמנטר ותיק, מה קרה לך?

דוד אזולאי: היום למדתי פרק, שזו הזדמנות להביע דעה.

דוד אזולאי: רובי, זה טוב.

דוד אזולאי: חבר הכנסת רובי ריבלין, זה טוב, אבל כנראה בחוק הקבורה התכוונת גם לקבור את חוק השיבה ביחד.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, בשנת 1995 תוקן חוק שירותי הדת היהודיים, התשל"א–1971, והוסף בו סעיף שביקש להסדיר את התשלומים של אזרחי מדינת ישראל עבור חלקות קבר בחיים.

דוד אזולאי: סעיף זה קבע, כי תושב ישראל המבקש לרכוש חלקת קבר בחייו, ישלם סכום קבוע על-פי כללים שיקבע השר לענייני דתות, באישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת.

דוד אזולאי: מסיבות שונות, עדיין לא קיימים כללים אלה ואין תעריפים מסודרים לרכישת חלקות קבר על-ידי תושבי ישראל המבקשים לרכוש חלקת קבר עוד בחייהם.

דוד אזולאי: הצעת חוק זו מבקשת להסדיר את תעריפי חלקות הקבר שיירכשו על-ידי תושבי ישראל עוד בחייהם, ובכך למנוע את המצב הקיים היום, שכל חברה קדישא גובה מחיר אחר, ומחירים גבוהים בהרבה מהמוצע בהצעת החוק.

תמר גוז'נסקי: יש לי שאלה: יהיה מחיר זול יותר לקבר משותף?

דוד אזולאי: תלוי, אם יקברו את חוק השיבה, אולי גם זה יוזל.

דוד אזולאי: אם לא, נישאר עם המחירים שיקבע משרד הדתות.

דוד אזולאי: לפיכך אני מבקש מחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כי יוחל דין רציפות על הצעות חוק אלו, על מנת שהוועדה תוכל להמשיך בהליכי חקיקה ויהיה באפשרותה להביא בפני המליאה נוסח מגובש לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: על כן אבקש מחברי לאשר את דין הרציפות.

דוד אזולאי: תודה.

ראובן ריבלין: לגבי שני החוקים.

דוד אזולאי: אני לא יודע.

אופיר פינס-פז: – – –

דוד אזולאי: אתה רוצה שעוד אחד מהליכוד יקום לדבר?

ראובן ריבלין: אני דיברתי על שני החוקים.

דוד אזולאי: אתה דיברת על שניהם?

דוד אזולאי: אם כך, אולי נעמיד אחד להצבעה ואחר כך נמשיך.

דוד אזולאי: היושב-ראש עסוק, אני לא רוצה לנהל לו את הישיבה.

ראובן ריבלין: תדבר גם על הצעת החוק השנייה.

גדעון עזרא: אדוני, אנחנו מוכנים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, היות שחברך לסיעה דיבר על שתי הצעות החוק, אני מציע שיעמידו את החוק הראשון להצבעה ואחר כך ניגש לחוק השני.

גדעון עזרא: תדבר גם על החוק השני, ואחר כך נצביע.

דוד אזולאי: לא, אבל לא נעמיד את שתי הצעות החוק יחד להצבעה.

גדעון עזרא: לא, לא, נצביע על כל אחת מהן לחוד, אבל דבר על החוק השני גם כן.

גדעון עזרא: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חשיפה לגז ראדון בריכוז גבוה הינה סכנה בריאותית חמורה ביותר.

דוד אזולאי: כיום אין שום מנגנון או הסדר חקיקתי המסדיר את האמצעים הדרושים לגילוי גז הראדון, ובמקרה שבו נתגלה הגז בריכוז גבוה – את האמצעים שיש לנקוט לשם הסרתו.

דוד אזולאי: הצעת החוק מבקשת לחייב בעלים, או מחזיקים של בניינים צמודי קרקע, המשמשים מוסדות ציבור, בית-ספר או מקום עבודה, לערוך בדיקות לגילוי גז ראדון, ובמקרים שבהם נתגלה גז ראדון בריכוז גבוה, לנקוט את כל האמצעים הדרושים לשם הסרת מפגע זה.

דוד אזולאי: עוד מוצע בהצעת חוק זו להסמיך את השר לאיכות הסביבה – 1.

דוד אזולאי: להורות למחזיק שלא ביצע בדיקות בהתאם להוראות הצעת החוק, לבצע בדיקות גז ראדון; 2.

דוד אזולאי: לחייב מחזיק לנקוט אמצעים להסרת מפגעי גז הראדון.

דוד אזולאי: כמו-כן מוצע בהצעת החוק לקבוע הוראות עונשיות שיחולו על מי שמפר חובותיו לפי החוק.

דוד אזולאי: מכל האמור ניתן להיווכח, כי חשוב להחיל דין רציפות על הצעת חוק זו, על מנת לאפשר לוועדת הפנים ואיכות הסביבה לסיים את מלאכתה לגיבוש הצעת חוק, שתובא למליאת הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אזולאי: לכן אני מבקש גם כאן לתמוך בהצעת החוק.

גדעון עזרא: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

ענת מאור: החוק הוא חשוב ביותר.

ענת מאור: שאלתי היא: מדוע לא מחייבים את המדינה, לפני ההחלטה על הקמת עיר חדשה, לעשות בדיקות?

דוד אזולאי: אני מציע לך שתגישי את זה כהסתייגות, ולקראת קריאה שנייה ושלישית נוכל לאשר גם את זה.

דוד אזולאי: בסדר?

דוד אזולאי: תודה רבה.

גדעון עזרא: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על ההצעה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 10) (תשלום בעבור רכישת חלקות קבר בחיים), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

גדעון עזרא: אפשר להצביע.

גדעון עזרא: הצבעה מס' 5 בעד הודעת הוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – 1 הודעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 10) (תשלום בעבור רכישת חלקות קבר בחיים), התשנ"ט–1998, נתקבלה.

גדעון עזרא: 14 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

גדעון עזרא: ההצעה נתקבלה.

גדעון עזרא: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על ההצעה להחיל דין רציפות על הצעת חוק למניעת מפגעי גז ראדון, התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

גדעון עזרא: אני מבקש להצביע.

גדעון עזרא: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הפנים ואיכות הסביבה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק למניעת מפגעי גז ראדון, התשנ"ז–1997, נתקבלה.

גדעון עזרא: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

גדעון עזרא: ההצעה להחיל דין רציפות על הצעת החוק נתקבלה.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, ההצבעה שלי לא נקלטה.

יאיר פרץ: אבקש להוסיף גם את קולי בעד.

עופר חוגי: גם את קולי.

גדעון עזרא: נא להוסיף את קולותיהם של חברי הכנסת פרץ וחוגי בעד.

גדעון עזרא: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 74 והוספת סעיף 101א לתקנון הכנסת.

גדעון עזרא: חבר הכנסת סאלח טריף, יושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני מתכבד להביא הצעות לתיקון התקנון בהוספת סעיפים 74א עד 74ו והוספת סעיף 101א.

): חברי הכנסת המכהנים כנציגים בוועדות מינויים שונות, למשל, הוועדה לבחירת שופטים, ועדה למינוי דיינים, ועדה למינוי קאדים, ועדה למינוי קאדים מד'הב – בהתאם להוראות חוק הכנסת הוצע תיקון לתקנון אשר למעשה יגביל את מועמדותם של חברי הכנסת בוועדות האלה כאשר הוגשה בקשה לנטילת חסינות או מתקיימים נגדם הליכים פליליים.

): מוצע לקבוע כאן, כי חבר הכנסת שהורשע במהלך כהונתה של הכנסת בעבירה פלילית שיש עמה קלון לא יהיה נציג בוועדת מינויים כאמור, בכל אחת מהוועדות האלה.

יהודית נאות: הוא חדל להיות חבר כנסת.

): לא, הוא לא חדל להיות חבר כנסת.

): יש לי חדשות בשבילך.

): תשאלי את חבר הכנסת איתן, הוא מהוותיקים פה, או את חבר הכנסת זאבי.

): עוד מוצע לקבוע, כי חבר כנסת שהיועץ המשפטי לממשלה ביקש את נטילת חסינותו או שמתקיימים נגדו הליכים פליליים, או שהורשע במהלך כהונתה של אותה כנסת בעבירה פלילית, לא יהיה מועמד, כאמור, כחבר בוועדות מינויים אלה.

): חבר הכנסת יהיה רשאי לערער – – –

יובל שטייניץ: הוא לא יהיה חבר בוועדות.

יובל שטייניץ: אמרת שהוא לא יהיה מועמד לוועדות.

יובל שטייניץ: אם הוא לא יהיה חבר, הוא גם לא יכול להיות מועמד.

יובל שטייניץ: לא הבנתי.

): אני אסביר לך.

): חבר כנסת יהיה רשאי לערער על החלטת ועדת הכנסת בפני הכנסת, אשר תכריע בנושא בהצבעה גלויה.

): לעניין מועמדות בוועדת מינויים לקאדים מד'הב, מוצע לקבוע הוראות דומות גם לגבי נציג הכנסת שאינו חבר כנסת.

): כי, כידוע לכם, שם יש אפשרות שנציג בוועדת מינויים לקאדים מד'הב דרוזי ייתכן שיהיה אדם שאינו חבר כנסת, כי לא תמיד היו בכנסת שני חברי כנסת, ולכן מוצע שאותו כלל שיחול על חברי הכנסת יחול גם על איש ציבור שייבחר על-ידי הכנסת לוועדת מינויים לקאדים מד'הב.

יובל שטייניץ: אל תגיד שלא יהיה מועמד.

יובל שטייניץ: שלא יהיה חבר בוועדה.

): אני אומר, אותם כללים שיחולו, יחולו גם על אותה מועמדות של איש ציבור כמובן.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת טריף, אני רק מתקן לשונית.

תמר גוז'נסקי: אי-אפשר לתקן נוסח במליאה.

תמר גוז'נסקי: אתה לא יכול לתקן שום דבר.

): אדוני היושב-ראש, אני מבקש את עזרתך.

גדעון עזרא: סליחה, חברת הכנסת גוז'נסקי.

יובל שטייניץ: – – – חבר בוועדה, אז גם מי שלא חבר כנסת לא יכול להיות חבר בוועדה.

יובל שטייניץ: למה הוא לא יכול להיות מועמד?

יובל שטייניץ: הוא לא יכול להיות חבר, פשוט מאוד.

תמר גוז'נסקי: – – –

יובל שטייניץ: אבל, תמר, אני לא ותיק כמוך.

): חבר הכנסת שטייניץ, תאמין לי, כדאי שתקשיב.

): נתנו כאן פתרונות לדברים מאוד חשובים של הכנסת, לניקיון הכנסת, שלא יהיה חס וחלילה מצב, שאנחנו בוחרים אדם לפני שנוכל, למשל, לבדוק את עברו.

): היה מצב כזה, ואז היינו טועים וזה היה מכניס אותנו לפלונטר אמיתי.

): אנחנו רוצים למנוע מצבים לא נעימים כאלה.

יובל שטייניץ: אני דיברתי על הניסוח.

גדעון עזרא: סליחה, חבר הכנסת שטייניץ, יכולת להגיש הסתייגויות.

גדעון עזרא: לא הגשת הסתייגויות, אתה יכול להצביע נגד.

גדעון עזרא: זה המצב נכון לעכשיו.

): לא כדאי לך.

): לוועדת הכנסת תהיה כמובן הסמכות להציע לכנסת להשעות חברות בוועדת מינויים או להפסיקה, כאשר הוגשה בקשה לנטילת חסינות, או מתקיימים הליכים פליליים, או אם הורשע חבר כנסת בעבירה פלילית כשהוא חבר באותה ועדה.

): לעניין הצעת מועמדים לכהונה בוועדות, חבר הכנסת שטייניץ, מציע התיקון, כי כל אחד מחברי הכנסת יכול להציע את מועמדותו לוועדת מינויים, מלבד ועדת המינויים לקאדים מד'הב, שלגביה קובע החוק כי רק חברי כנסת דרוזים יוכלו להציע את מועמדותם.

): במקרה שבו מציעה הכנסת מועמד לוועדת המינויים לקאדים מד'הב שאינו חבר הכנסת, רשאים כל עשרה מחברי הכנסת להציע מועמדות של דרוזי שאינו חבר כנסת.

): תיקון נוסף – מוצע להסדיר את סדרי הדיון אשר יחולו בוועדת הכנסת כאשר היא דנה בבקשה לנטילת חסינות או זכות מחבר הכנסת, וכן כאשר היא דנה בהטלת סייגים על יכולתו למלא תפקידים בכנסת או מטעם הכנסת, כדוגמת חברות בוועדות המינויים שהוסברה לעיל.

): מוצע לקבוע, כי חבר הכנסת שבעניינו דנה הוועדה ושהוא חבר ועדת הכנסת, לא ישתתף, כמובן, בדיוני הוועדה, וסיעתו תוכל להחליפו בחבר אחר לעניין זה.

): יתר חברי הוועדה לא יוחלפו אלא אם נבצר מהם להשתתף בדיונים.

): ההצעה החשובה מאפשרת לחבר הכנסת שבו דנים להיות מיוצג בוועדה על-ידי עורך-דין או על-ידי חבר כנסת אחר, כפי שהוא יבחר.

): להצעות אלה הוגשו השגות, רבותי.

): בוועדה דנו בהשגות אלה, והשגה אחת אף קיבלנו.

): היא מאפשרת לחבר הכנסת שנטילת חסינותו נדונה בוועדת הכנסת להיות מיוצג בה לא רק על-ידי עורך-דין אלא גם על-ידי חבר כנסת אחר.

): נדמה לי שזאת היתה הצעתו של חבר הכנסת מיקי איתן.

): ב-19 באוקטובר 1999 הניחה ועדת הכנסת את ההוספות של הסעיפים האלה, וב-15 בנובמבר 1999 דנה ועדת הכנסת בהשגות שהוגשו לה ודחתה אותן.

): בהתאם לסעיף 153(ג) לתקנון, מצ"ב נוסח תיקון התקנון שקיבלה ועדת הכנסת בצירוף ההשגות שלא קיבלה.

): ב-25 באוקטובר הניחה ועדת הכנסת על שולחן הכנסת הצעה להוספת סעיף 101א לתקנון הכנסת.

): ב-15 בנובמבר דנה ועדת הכנסת בהשגות שהוגשו וקיבלה אחת מהן.

): בהתאם לסעיף 153(ג) לתקנון, מצ"ב נוסח תיקון התקנון שקיבלה ועדת הכנסת בצירוף ההשגות שלא קיבלה.

): אבקש לאפשר לחברי הכנסת מוחמד ברכה ומיכאל איתן, אם הם רוצים, לנמק את השגותיהם.

): חבר הכנסת ברכה איננו כאן.

): חבר הכנסת איתן יכול לוותר.

): לכן, אני מבקש מכם לאשר את ההצעות לתיקון התקנון.

): תודה רבה, אדוני.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מיכאל איתן, בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת סאלח טריף, שהביא את ההצעה לתיקון התקנון.

מיכאל איתן: האמת היא, שאני מברך באמצעותו לא רק אותו אלא גם את חברי הוועדה ואת הכנסת כולה, שידעה לחוקק חוק ששם את חברי הכנסת, מבחינת טוהר המידות וההיענות לרחשי לב הציבור, במעמד של עובדי מדינה אחרים.

מיכאל איתן: מה היה קודם לכן?

מיכאל איתן: לפני חקיקת החוק, ובעקבותיו ההצעות לשינוי התקנון, חברי כנסת שהוגש נגדם כתב אישום היו חסינים מכל נגיעה בסמכויותיהם הביצועיות כאן בכנסת.

מיכאל איתן: הקונספט שאנחנו הבאנו עם שינוי התקנון עשה הבחנה.

מיכאל איתן: הוא אמר כך: מאחר שחבר הכנסת הוא נבחר ציבור ואנחנו לא יכולים לשלול את זכותו לבטא את דעת הציבור, במיוחד במהלכים של הצבעה, גם אם הוגש נגדו כתב אישום, גם אם מתנהל משפט, גם אם הוא הסיר את החסינות שלו, אנחנו לא פוגעים בזכותו, בעצם בזכות הציבור שבחר בו להיות מיוצג, להמשיך ולהצביע – אבל בתפקידים שהכנסת נותנת לו.

מיכאל איתן: כמו עובד מדינה שנתפס, חס וחלילה, בהפרת אמונים, במעילה, בשוחד, אומרים לו: אדוני, אתה זכאי כל זמן שלא הוכחה אשמתך, אבל בינתיים אתה מושעה מתפקידך.

מיכאל איתן: אנחנו העתקנו את הקונספט הזה, שלא היה קיים לגבי חברי כנסת, והכנסת אומרת היום לחברי כנסת שמוגש נגדם כתב אישום: אתם ממשיכים לכהן כחברי כנסת בעלי זכות הצבעה, אבל תפקידים שהטלנו עליכם ככנסת, לא מכוח בחירת

מיכאל איתן: כם על-ידי הציבור, כי אנחנו לא רוצים להעניש את הציבור שלא יהיה מיוצג כאן, אבל תפקידים שאנחנו נתנו לכם, אם זה להיות יושבי-ראש ועדות, אם זה להיות נציגים של הכנסת בכל מיני מקומות – ברגע שמוגש נגדכם כתב אישום יש סמכות לכנסת לומר לכם: אתם מושעים מהעניין הזה.

מיכאל איתן: לכן אני חושב שתיקון התקנון כאן הוא במקומו, ואני בהחלט מברך את הכנסת.

יובל שטייניץ: שאלה: בדיוק כמו יושבי-ראש ועדה, אפשר לשלול גם חברות בוועדה?

מיכאל איתן: זה לא נוגע לחברים, זה נוגע לבעלי תפקידים כמו יושבי-ראש ועדות בנושאים מסוימים.

יובל שטייניץ: אני חושב שכל הרעיון הזה נוגד את מהות חוק החסינות, ואתה לא יכול להפריד תפקיד של חברי כנסת מתפקיד של מייצגי ציבור.

מיכאל איתן: יפה שאתה חושב כך.

מיכאל איתן: יכולה להיות קונספציה שאומרת: בשבילי אדם שנבחר לכנסת אוטומטית הוא נבחר, למשל, להיות יושב-ראש ועדת הכנסת, וכאשר מבקשים הסרת חסינותו לגבי עשרה כתבי אישום, הוא יוכל לשבת כיושב-ראש כנסת גם בעניין שלו.

מיכאל איתן: יכול להיות שאתה חושב כך.

מיכאל איתן: הכנסת חשבה אחרת.

מיכאל איתן: הכנסת חשבה שזה לא הולך ביחד, והיא אמרה לחבר כנסת במצב כזה: תשעה את עצמך.

יובל שטייניץ: יש הבדל בין חבר הכנסת לבין אנשים אחרים.

מיכאל איתן: החוק הזה כבר עבר.

מיכאל איתן: חבל לדבר עכשיו על ביצה שנולדה כבר מזמן.

מיכאל איתן: מה שאנחנו עושים היום, אנחנו מתאימים את תקנון הכנסת להוראות החוק, זה הכול.

מיכאל איתן: אבל אני ביקשתי להגיש שלוש הסתייגויות לא רק על מנת להסביר את העניין הזה, אלא גם לנצל את ההזדמנות הזאת ולדבר אל הציבור בפרשה שבעיני היא מאוד חמורה והיום היא באה לידי ביטוי נוסף, שהציבור לא יקבל עליה דיווח.

מיכאל איתן: יש עכשיו כמה אלפי אנשים ששומעים אותי.

מיכאל איתן: הם ישמעו דברים שלה

מיכאל איתן: ערכתי אולי לא יקבלו ביטוי בכלל, או יקבלו ביטוי שולי לחלוטין לעומת חומרתם, מחר באמצעי התקשורת.

מיכאל איתן: היום התקיים בוועדת ביקורת המדינה דיון בנושא פרשת אבישי רביב.

מיכאל איתן: הוזמנו ראש השב"כ ופרקליטת המדינה.

מיכאל איתן: שניהם לא הגיעו.

רחבעם זאבי: לוועדת ביקורת המדינה יש סמכות לחייב אותם לבוא.

מיכאל איתן: שניהם מתחמקים מלענות על השאלות הנוקבות, וזו לא הפעם הראשונה.

מיכאל איתן: אני עומד פעם אחר פעם כבר במשך שנה, מאז הגשתי תזכיר לראש הממשלה ובתזכיר הזה האשמתי האשמה קשה וחמורה, ואני עומד מאחוריה, אמרתי שראש השב"כ מסר לקבינט המדיני-הביטחוני מידע כוזב.

מיכאל איתן: זו לא האשמה קלה.

מיכאל איתן: אני עומד מאחוריה.

מיכאל איתן: שנה שלמה אני מעלה אותה.

מיכאל איתן: הם לא עונים, הם לא מגיבים.

מיכאל איתן: אין תשובה.

מיכאל איתן: חבר כנסת במדינת ישראל, מי שהיה שר והשתתף בישיבה בקבינט המדיני-הביטחוני, אומר דבר חמור מאוד – וזה לא קשור כרגע לאיזו מפלגה ולאיזה עניין – שראש השב"כ, בהופעתו בפני הקבינט המדיני-הביטחוני, מסר מידע כוזב לשרי הקבינט המדיני-הביטחוני, כאשר ביקש לשכנע אותם בצדקת העמדה שאין להעמיד את אבישי רביב לדין, ואמר להם – לא דבר שולי – אמר להם: אין הצדקה להעמיד אותו לדין, כי לא השב"כ חקר אותו, לא השב"כ בדק אותו לאחר רצח רבין.

מיכאל איתן: אמר ראש השב"כ: מאחר שאבישי רביב היה מקור של השב"כ, לא ראוי שהשב"כ יחקור אותו.

מיכאל איתן: ולכן, הוא אמר לשרים: המשטרה בדקה ומצאה שלא היה לו שום קשר לעניין, הוא לא ידע דבר על רצח רבין ולא היה מעורב בו.

מיכאל איתן: אפילו שאתה לא מאמין – הוא פונה אלי באותה ישיבה, ואומר: מיכאל איתן.

מיכאל איתן: את הדברים האלה הוא אמר בנובמבר 1997, ואני באמת לא האמנתי אבל לא ידעתי.

מיכאל איתן: לקח לי זמן ומצאתי את האמת.

): יש לך עוד שתי דקות.

מיכאל איתן: מצאתי את האמת, והאמת היא, שכאשר נרצח ראש הממשלה יצחק רבין, זכרו לברכה, השב"כ הגיע מייד לפרקליטת המדינה דורית בייניש, ביקש ממנה היתר שלא להביא אותו בכלל למשטרה.

מיכאל איתן: ואז התחילה קנוניית החיפוי פרקליטות-שב"כ, השב"כ לקח את אבישי רביב ותחקר אותו – אני לא יודע אם קוראים לזה שיבוש הליכי חקירה, או לא, כי אני כבר לא יודע מי כאן החוקר ומי נגד מי – הבטיח לו כל מיני הבטחות, עבר אתו יומיים על כל מה שהוא עומד להגיד, ורק ב-6 בחודש אמרו לאבישי רביב: תלך הביתה, הודיעו למשטרה – הוא יהיה בבית בשעה זאת וזאת, ואז עשו הצגה – המשטרה מצאה את אבישי רביב.

מיכאל איתן: לקחו אותו לפתח-תקווה, וגם שם המשיכו חוקרי השב"כ ללוות את החקירה.

מיכאל איתן: על האירועים האלה שאני מעלה כאן

מיכאל איתן: ואומר – זה היה לאחר רצח רבין – מדווח ראש השב"כ לקבינט המדיני-הביטחוני, לא ראוי שהשב"כ יחקור, לא היינו מעורבים?

מיכאל איתן: ומ-1998, במשך שנה אני מעלה את הדברים.

מיכאל איתן: מה יש ליועץ המשפטי לממשלה ולפרקליטות לומר לי?

מיכאל איתן: – מה פתאום מיכאל איתן מספר על דברים שנאמרו בקבינט המדיני-הביטחוני, זה בניגוד לחוק.

מיכאל איתן: אני מודה ומתוודה – אני הוצאתי את הדברים האלה מתוך הישיבה, אף שבעצם אסור להוציא דברים מתוך הישיבה הזאת, אבל זה לא בניגוד לחוק.

מיכאל איתן: זה לא בניגוד לחוק, כי כאשר חבר כנסת או שר, בישיבה כזאת רואה שראש שב"כ מוסר דברים לא אמיתיים לשרים, חובתו להתריע, וכאשר הוא עושה עבירה טכנית כזאת של הוצאת דברים – הם לא פוגעים בביטחון המדינה.

מיכאל איתן: אם זה היה פוגע בביטחון המדינה, ייתכן מאוד שהייתי צריך לעצור את עצמי ולא להוציא את זה החוצה למרות הדבר החמור הזה – אם כי המושג ביטחון המדינה, אני חושב שהוא מתחיל בזה שראש שב"כ מדווח אמת לקבינט המדיני-הביטחוני.

מיכאל איתן: זאת מדינה בטוחה, ולא מדינה שבה משתמשים בשם הביטחון על מנת להערים על הדרג המדיני; לא מדינה שבה מנגנונים כמו הפרקליטות והשב"כ עושים דין-וחשבון לעצמם ולא מגיעים לוועדת הכנסת על מנת להתמודד עם השאלות האלה.

מיכאל איתן: ואני ממשיך ואומר את הדברים, וזה לא הדברים הבודדים, ואני נמצא כאן בכנסת ישראל, ואני חבר בכנסת הזאת, והכנסת הזאת קראה לאנשים האלה, והם חייבים לבוא ולתת דין-וחשבון.

מיכאל איתן: הם עובדים עבור הציבור, אנחנו מייצגים את הציבור, לא הציבור עובד בשבילם.

מיכאל איתן: ראינו איך בקלות בלתי נסבלת, על מנת לכסות על המחדלים שלהם, הם משתמשים בנימוק ביטחון המדינה.

מיכאל איתן: מה אמר על כך הבג"ץ, כשהם ניסו למנוע את פרסום המסמך?

מיכאל איתן: הוא אמר להם: אין כאן כלום שקשור בביטחון המדינה, מה עשיתם?

מיכאל איתן: ומה יאמר הציבור?

מיכאל איתן: איך יהיה לו אמון במערכת כאשר הוא רואה שיועץ משפטי לממשלה בעצמו, באופן אישי, מרים טלפון למפיק תוכנית טלוויזיה ומאיים עליו: אם תפרסם מסמך, תואשם בריגול חמור?

מיכאל איתן: לא פחות ולא יותר, בריגול חמור.

מיכאל איתן: יועץ משפטי לממשלה מרים טלפון בזמן אמת, מאשים אותו, אומר לו: אם זה יפורסם, אתה תואשם בריגול חמור.

מיכאל איתן: אז מי פוגע בביטחון המדינה?

מיכאל איתן: מי שמפרסם את הדברים האלה או מי שמשתמש בשם ביטחון המדינה ועושה ממנו צחוק, כפי שקבע בג"ץ?

מיכאל איתן: אני חוזר ואומר, ואני פונה מפה לאזרחים ששומעים אותי ורואים אותי – יש קשר של שתיקה.

מיכאל איתן: איפה האקדמיה?

מיכאל איתן: איפה כל יפי הנפש שמדברים על שלטון החוק?

מיכאל איתן: איפה כל אלה שמדברים על הדמוקרטיה הישראלית?

מיכאל איתן: איך זה יכול להיות שבמשך שנה בן-אדם, חבר כנסת, מעלה את הטענות האלה, ואין תשובה?

מיכאל איתן: אין תשובה, אין התמודדות.

מיכאל איתן: אומרים לו: תמשיך לדבר.

מיכאל איתן: למה אני הקול היחיד שאומר את זה?

מיכאל איתן: אם היו באים ואומרים: מיכאל איתן אומר דברי שקר; אם היו אומרים: מיכאל איתן לא אומר נכון, נוריד לו את החסינות, מיכאל איתן פוגע באושיות המדינה הזאת – ואני הראשון שמעריך את חשיבות השב"כ והפרקליטות, שרוצה לתת גיבוי מלא למוסדות הללו, ונותן להם, לא פעם, אבל אני לא זה שמוכן בגלל חשיבותם של המוסדות האלה להעלות אותם אפילו מעל החוק, להעלות אותם מעל הדרג המדיני, לעצום את העיניים כאשר הם משתמשים בשם הביטחון לשווא ועושים מעשים שלא ייעשו.

מיכאל איתן: אבל, איפה כולם?

מיכאל איתן: איפה אתם, חברי הכנסת?

מיכאל איתן: איפה תהליך הבדיקה?

מיכאל איתן: ישבה ועדת החוקה, חוק ומשפט – כל חברי הוועדה, מפרופסור רובינשטיין, יושב-ראש הוועדה, ועד לאחרון, למעט אחד, אמרו: צריך להעביר את הנושא לביקורת המדינה.

מיכאל איתן: היום היתה ישיבה של ועדת ביקורת המדינה, הגיע מבקר המדינה.

מיכאל איתן: יושב-ראש הוועדה שלח זימונים.

מיכאל איתן: מה הוא קיבל?

מיכאל איתן: תשובות מגומגמות, מעליבות, פוגעות בכנסת ובכבודה, ושני הגיבורים הראשיים, שהיו צריכים לתת מענה על הדברים שאני משמיע, פעם נוספת מתחמקים מלתת תשובה.

יהודית נאות: אין סנקציות בחוק נגד מי שלא מופיע?

ראובן ריבלין: יש, תיקון 17 לחוק מבקר המדינה.

מיכאל איתן: אני מקווה שיושב-ראש הוועדה – ואני מאמין בכך – יעמוד על כך שהם יגיעו.

מיכאל איתן: לא הגיעו היום?

מיכאל איתן: יגיעו בשבוע הבא – – –

ראובן ריבלין: כל הוועדה צריכה להחליט על זה.

מיכאל איתן: – – – שהם יגיעו, והם ייתנו דין-וחשבון והם יסבירו ותהיה בדיקה של כל הטענות, ובסופו של דבר האמת תצא לאור.

מיכאל איתן: רק כך, רק כך, יושב האמון בשתי מערכות כל כך חשובות למדינה, לביטחונה ולהיותה מדינה דמוקרטית.

גדעון עזרא: תודה.

): – – –

גדעון עזרא: סגן מזכיר הכנסת, אני מבקש להעביר את הדברים לידיעתו של יושב-ראש הכנסת, על מנת שגם הוא ייכנס בעובי הקורה.

גדעון עזרא: רבותי.

גדעון עזרא: מיקי, האם אתה מתעקש על הצבעה על ההסתייגויות?

יהודית נאות: על אילו מהן?

מיכאל איתן: אני, פורמלית, לא נעים לי.

מיכאל איתן: טוב, אני אצביע בעד ההסתייגויות, אבל אני – – –

גדעון עזרא: אני לא מעלה אותן להצבעה.

): יכול לוותר.

מיכאל איתן: אני מוותר.

גדעון עזרא: אתה מוותר.

גדעון עזרא: אני לא מעלה אותן להצבעה.

גדעון עזרא: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה לגבי תיקון שני הסעיפים.

גדעון עזרא: הצבעה ראשונה על הוספת סעיפים 74א עד 74ו אחרי סעיף 74 – מי בעד?

גדעון עזרא: מי נגד?

גדעון עזרא: בבקשה להצביע.

גדעון עזרא: הצבעה מס' 7 בעד הצעת ועדת הכנסת – 13 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להוספת סעיפים 74א–74ו לתקנון הכנסת נתקבלה.

גדעון עזרא: אנחנו מאשרים את הוספת הסעיפים.

גדעון עזרא: בעד – 13, מתנגד אחד, אין נמנעים.

גדעון עזרא: עוברים להצבעה על הוספת סעיף 101א, אחרי סעיף 101 לתקנון הכנסת.

גדעון עזרא: מי בעד? נא להצביע.

גדעון עזרא: הצבעה מס' 8 בעד הצעת ועדת הכנסת – 12 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להוספת סעיף 101א לתקנון הכנסת נתקבלה.

גדעון עזרא: בעד – 12, מתנגד אחד, אין נמנעים.

גדעון עזרא: התוספת אושרה.

גדעון עזרא: אנחנו עוברים לסעיף הבא: תשובות על שאילתות.

גדעון עזרא: בבקשה, שר התעשייה והמסחר.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ד' טל שאל את שר התעשייה והמסחר ביום י' בחשוון התש"ס (20 באוקטובר 1999): "יום ליום" מתאריך כ"ז בתשרי התש"ס, 7 באוקטובר 1999, מדווח – רצ"ב צילום הידיעה – שמרכז ההשקעות אישר תוספת השקעה בסך 2.9 מיליוני דולר למפעלי "ישקר" שבבעלות ורטהיימר.

גדעון עזרא: כמו-כן אושר סכום זהה להפקת הסרט "הפטרול האחרון".

גדעון עזרא: רצוני לשאול: 1.

גדעון עזרא: האם הפרטים נכונים?

גדעון עזרא: 2.

גדעון עזרא: מה הוא הסיוע שהוענק לקבוצת "ישקר" בכל שנה בעשר השנים האחרונות?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להשיב על שאילתא של חבר הכנסת דוד טל.

רן כהן: 1.

רן כהן: אכן, חבר הכנסת טל, מרכז ההשקעות אישר בישיבתו השבועית מיום 21 בספטמבר 1999 תוספת השקעה לחברת מבני "ישקר", בהיקף השקעה של 2.9 מיליוני דולר, ונתן מעמד מאושר להפקת סרטים לסרט "הפטרול האחרון", בהיקף השקעה של 2.9 מיליוני דולר גם כן.

רן כהן: 2.

רן כהן: אם אתה מבקש לקבל את הפירוט של האישורים בכל עשר השנים האחרונות, אין שום בעיה.

רן כהן: אתה רוצה שאני אקרא את כולם?

דוד טל: בסך הכול, כמה הוא קיבל?

רן כהן: מיולי 1991 ועד דצמבר 1999, אלה כבר אישורים גם קדימה עד סוף השנה, 47 מיליון דולר.

רן כהן: תביא בחשבון שזאת השקעה שלו, כלומר, החלק שהוא מקבל הוא אותו חלק שאנחנו נותנים כמפעל מאושר מתוך ההשקעה הזאת.

רן כהן: מרכז ההשקעות מאשר את כלל ההשקעה, אבל המדינה נותנת את החלק היחסי שהיא תומכת בהשקעה.

תמר גוז'נסקי: שהיה כמה?

גדעון עזרא: מה החלק?

גדעון עזרא: אני חושב שהיא מתכוונת לשאול מה החלק.

רן כהן: תלוי.

רן כהן: אם זה במסלול הראשי, זה 24%, זה המקסימום שניתן.

תמר גוז'נסקי: בפועל, בפועל.

רן כהן: ברשותך, זה דווקא יותר מעניין ממה שאתם חושבים.

רן כהן: אם הוא בחר במסלול הראשי, הוא מקבל 24% מהתמיכה כמענק.

רן כהן: אם הוא בחר במסלול החלופי, הוא מקבל פטור ממס מלא למשך שנתיים וחלקו נפרס בהמשך השנים עד השנה העשירית.

רן כהן: בדרך כלל, חברות כאלה, שהרווח שלהן מתממש במהירות יותר גדולה, בוחרות, כמובן, במסלול המס.

רן כהן: כאלה שהרווחים שלהם באים בשנים יותר מאוחרות, בדרך כלל בוחרים במסלול המענקים המקורי, וזה כמובן רק באזורי עדיפות לאומית א', באותם מקומות שבהם המפעלים קמים.

גדעון עזרא: שאלה נוספת?

גדעון עזרא: בבקשה, אדוני.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, השאלה הנוספת היא, האם מישהו מעוזרי השר טיפל בנושא הזה באופן אישי?

רן כהן: רק לאחר ששאלת, העוזרת שלי הביאה את הפרטים ממרכז ההשקעות.

רן כהן: לא, לחלוטין לא.

רן כהן: אנחנו לא מתערבים בעניין.

רן כהן: ההתערבות היחידה שלי ושל לשכתי בנושא, ואני יכול לגלות את אוזנך ואת אוזן הציבור, היא רק במקרה אחד – בחודש האחרון, מאחר שהשנה היתה שנה של מיתון ולא מומשו התקציבים של מרכז ההשקעות, אנחנו בהחלט מתערבים היום לעודד ערי פיתוח ויישובים להאיץ ולהביא מפעלים מכל הכיוונים כדי להיות מאושרים עוד בשנת 1999.

רן כהן: אני צופה שבשנת 2000 התקציב שניתן במתכונתו הנוכחית לא יספיק, וחבל לי שלא להשקיע ולהקים מקסימום מפעלים עוד עכשיו, בתקציב הקיים.

רן כהן: חבל שהוא ייכנס למרתפים של האוצר.

רן כהן: חברת הכנסת י' נאות שאלה את שר התעשייה והמסחר ביום א' בכסליו התש"ס (17 בנובמבר 1999): במסגרת פרויקט של משרדך להרחבת שדה-התעופה בקריית-שמונה, נערכו חפירות הצלה ארכיאולוגיות באתר.

רן כהן: החפירות הופסקו באמצע העבודה על-ידי שר התעשייה והמסחר הקודם, ככל הנראה בעקבות לחץ חרדי.

רן כהן: רצוני לשאול: מדוע לא תחדש מיידית את החפירות ותפעל להגשמת פרויקט הרחבת שדה-התעופה, למען רווחתם של תושבי הצפון?

רן כהן: אני מתכבד להשיב לחברת הכנסת יהודית נאות.

רן כהן: חברת הכנסת נאות, במסגרת תוכנית שנקראת עידוד-99' – זוהי מסגרת שבה אנחנו מסייעים ליישובים שזקוקים למרכיבים שונים של עידוד למסחר, עידוד לתעשייה, עידוד לשיפור פני היישוב ולהטבתו – מבוצעות במנחת קריית-שמונה העבודות הבאות: שיפורים בטיחותיים שכוללים הרחבת מסלול הנחיתה, הרחבת רצועת הביטחון, צביעת מסלול והתקנת עזרי נחיתה, סילוק מפגעים בטיחותיים בחפירות תל-העתיקות.

רן כהן: בניית הטרמינל תכלול עבודות תשתית ופיתוח, מגרשי חנייה למטוסים, מגרשי חנייה לכלי רכב ומבנה לרווחת הנוסעים.

רן כהן: השקענו בנושא הזה סדר גודל של כ-20 מיליון שקל, אם זיכרוני אינו מטעה אותי.

רן כהן: העבודות שקשורות בהכנסת שיפורים בטיחותיים במנחת הסתיימו והמנחת נפתח, למעשה, לתעופה כבר בחודש יולי האחרון, באישור מינהל התעופה האזרחית.

רן כהן: העבודות הקשורות להקמת הטרמינל התחילו החודש הזה ויסתיימו בדצמבר 2000.

רן כהן: לגבי חפירות ההצלה בתל-גנים, זאת השאלה שלך – במסגרת העבודות הוזמנה חפירת הצלה ארכיאולוגית ברשות העתיקות.

רן כהן: במהלך החפירות נתגלו במקום עשרות קברים, שיצרו מחלוקת בין רשות העתיקות לחברה קדישא.

רן כהן: ברגע שבו נודע לי על העימות הזה זימנתי אלי את הנציגים גם של חברה קדישא.

רחבעם זאבי: "אתרא קדישא".

רן כהן: "אתרא קדישא".

רן כהן: סליחה, אתה צודק, חבר הכנסת זאבי, אני מודה לך.

רן כהן: אני מזמן אלי את שני הצדדים מתוך כוונה, כמובן, להורות מייד על המשך החפירות, ללא עיכוב.

גדעון עזרא: שאלה נוספת.

יהודית נאות: כבוד השר, נוכח מצוקתן של הרשויות המקומיות בצפון דווקא בימים אלה, והשאילתא שלי הוגשה עוד לפני שהם החליטו על שביתה, אבל כולנו מודעים למצב הקשה שהם מצויים בו, האם אפשר פשוט לבקש, ואנחנו כולנו מכירים בחשיבות של הקשר המיידי והקצר בין הצפון לבין מרכז הארץ ואת הצורך שלהם לא רק בתשתיות של תעופה אלא גם בתשתיות כבישים, אבל זה לא ממין העניין לרגע זה – האם אפשר לבקש שהנושא הזה יטופל מתוך ראיית מצוקתן של הרשויות בצפון?

רן כהן: כן, בהחלט.

רן כהן: אני מודה לך על השאלה הנוספת.

רן כהן: באמת היום זאת הזדמנות להביע הזדהות עם המצוקות שראשי היישובים בגבול הצפון מביעים ועם המצוקה הקשה שבה הם שרויים.

רן כהן: אני משוכנע שהממשלה גם תסייע ליישובי הצפון בהתארגנות, גם הביטחונית וגם הכלכלית והחברתית.

רן כהן: מכל מקום, אני והמשרד שלי נעשה הכול לגבי כל היישובים.

רן כהן: קונקרטית לגבי השאלה שלך – בהחלט כן, לכן זימנתי אלי את הנציגים כדי להמשיך מייד את העבודות, ולו כדי לתת הרגשה טובה.

רן כהן: אני רוצה להעיר את תשומת לבך לכך שמנחת המטוסים פועל, שדה התעופה עובד, ואני מאוד מקווה וקורא לכל אזרחי ישראל לטוס לשם, לנסוע לשם ולטייל שם.

רן כהן: זה בהחלט מקום נפלא, ואין שום סיבה להתעכב ולא להגיע אליו.

גדעון עזרא: אנחנו עוברים לסעיף הבא: מתן אישור כניסה לרמאללה לראזי ג'באלי – של חברי הכנסת סילבן שלום ורחבעם זאבי.

גדעון עזרא: יפתח את הדיון חבר הכנסת רחבעם זאבי.

גדעון עזרא: עשר דקות – בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, ראש הממשלה עשה מחווה אנושית לאיש טרור ערבי, הגנרל ראזי ג'באלי, איש חסר צלם אנוש, המעורב ברציחות, והתיר לו להשתתף בהלוויית אביו ברמאללה.

רחבעם זאבי: ראזי ג'באלי, מפקד המשטרה הפלסטינית, הוא זה אשר שלח "שוטרים" שלו לרצוח את השומרים בהר-ברכה.

רחבעם זאבי: ג'באלי שלח גם את "שוטריו" לרצוח את הרב לבנון מאלון-מורה, וקיימת כנגדו פקודת מעצר בישראל.

רחבעם זאבי: ג'באלי הוא אחד המקורבים ביותר לראש כנופיות אש"ף יאסר ערפאת, ולכן הזדרז האחרון להודות לראש הממשלה שלנו על המחווה.

רחבעם זאבי: אבל ערפאת "מודה" לברק גם בדרכים אחרות, שהולמות אותו, כמו מכות שנותנים "שוטריו" לחיילי צה"ל ברצועת-עזה; או כמו שבירת הזגוגיות של ג'יפ צבאי על-ידי "שוטרים" פלסטינים; או כמו הכאת מתיישב מנצרים וגנבת נשקו; או כמו גנבת מים מצינורות חברת "מקורות" בבקעת-הירדן; או כמו הקמת חוות חקלאיות בכל רחבי יהודה ושומרון, וגם על אדמות מדינה וגם בשטחי C

עסאם מח'ול: ואתה מה?

רחבעם זאבי: כמה ויתורים שתוותר לו וכמה מחוות שתעשה למענו – הוא יישאר עקרב ויעקוץ בכל הזדמנות שתיקרה בדרכו.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה, אני מניח שמישהו במשרדך קורא ושומע את ההשמצות והנאצות שמושמעות כלפיך ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונים הפלסטיניים, גם כאשר אתה מעביר לידיהם ממחוזות המולדת, גם כאשר אתה מתעלם מהפרות ההסכם מצד הפלסטינים, גם כאשר אתה מתיר להם לקיים צבא מחבלים גדול, גם כאשר אתה לוחץ את ידיו המגואלות בדם של ראש הרשעות – הם מסיתים נגד ישראל ונגד ראש ממשלתה, כי עקרב הוא עקרב, ומאז ימות עולם אנחנו יודעים, שהטוב בנחשים או בעקרבים – צריץ לרוצץ את גולגלתו.

רחבעם זאבי: תודה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: הרשימה נסגרה.

גדעון עזרא: לפי רשימת הדוברים: חבר הכנסת מיכאל קליינר – איננו באולם.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עזמי בשארה – איננו באולם.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ויצמן שירי – איננו באולם.

גדעון עזרא: חבר הכנסת מוחמד ברכה – איננו באולם.

גדעון עזרא: חבר הכנסת בנימין אלון – איננו באולם.

גדעון עזרא: חבר הכנסת יובל שטייניץ – איננו באולם.

גדעון עזרא: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הטענה שלפיה אנשים לא משתנים היא טענה שתמנע כל סיכוי לשלום.

תמר גוז'נסקי: הוויכוח על היכן נשפך יותר דם, מי שפך יותר דם, מי פתח במלחמות, מי הגן על עצמו – כל הוויכוחים החשובים וההיסטוריים האלה מועלים פה שוב ושוב מעל הדוכן הזה כדי לומר דבר אחד והוא: לעזאזל השלום, נמשיך לחיות על החרב, הבנים שלנו ימשיכו למות במלחמות שאין להן שום תוצאה חיובית מבחינה לאומית, אלא קורבנות, עוד קורבנות ועוד קורבנות, ועוד כיבוש, ובסוף גם נעשה טרנספר, הכול לפי אותה תורה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אנחנו מתמודדים כבר הרבה שנים עם התפיסה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אני יכולה לומר לזכותו של העם בישראל, שהתפיסה הזאת הפכה להיות תפיסה של השוליים הסהרוריים, שאפילו אנשי הימין רובם ככולם דחו אותה כתפיסה שאין לה שחר, שאין לה רגליים במציאות, תפיסה שהיא הרסנית מבחינת האינטרסים של הציבור בישראל, מבחינת האינטרסים הלאומיים של שני העמים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום בעידן חדש.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת יוסי כץ הותקף כאן קודם לכן בשל הרעיון שלו, שבמסגרת הסדר השלום גם ישראל תשקול להחזיר מספר מסוים של פליטים.

תמר גוז'נסקי: אנשים שהם קצת יותר ותיקים זוכרים, שלאחר שנחתמו ב-1949 הסכמי שביתת הנשק ובעיית הפליטים היתה טרייה מאוד, והפליטים עדיין לא השתקעו במחנות העלובים והעגומים שלהם, גם אז ממשלת ישראל בראשות בן-גוריון שקלה הצעה בדבר מספר מסוים – נקבו במספר של 100,000 פליטים – שיחזרו לתחומי מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: לכן ההצעה הזאת אינה הצעה חדשה.

תמר גוז'נסקי: העובדה ש-50 שנה ההצעה הזאת לא יושמה גרמה לכך שהבעיה רק החריפה, נעשתה קשה יותר, מורכבת ומסובכת יותר.

תמר גוז'נסקי: אני רק יכולה לנחש מה היה קורה אם בשנות ה-50 היו מגיעים להסדר של בעיית הפליטים, כשהמספר היה מצומצם, הדברים היו ידועים וכו'.

תמר גוז'נסקי: אבל היתה השקפה: ברחו, מי שברח ברח, גירשנו את מי שגירשנו, הרכוש פה, הם שם, וזהו.

ישראל כץ: זה שלנו.

תמר גוז'נסקי: ודאי, ודאי, הכול שלנו.

ישראל כץ: זאת זכותנו.

ישראל כץ: של העם היהודי.

תמר גוז'נסקי: כן, הכול עניין של כוח.

תמר גוז'נסקי: לפי עקרונות של כוח, לפי עקרונות של היסטוריה, לפי עקרונות כאלה, אולי תסביר לי למה קמים היום יהודים ודורשים, בצדק, את רכושם שנגזל בעבר?

ישראל כץ: רכושם ממדינות ערב?

תמר גוז'נסקי: משום, חבר הכנסת ישראל כץ, שצדק לא מתחלק לפי לאום.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לכם במלוא הכנות, זה לא שירות לאף אחד אחר.

תמר גוז'נסקי: יש פצצת זמן מתקתקת זה 50 שנה ויותר ששמה בעיית הפליטים.

תמר גוז'נסקי: אפשר לעצום עיניים, אפשר לסתום אוזניים, אפשר להעמיד פנים שהבעיה לא קיימת, אבל היא קיימת.

תמר גוז'נסקי: מדינת ישראל תהיה חייבת ליטול חלק בפתרון של הבעיה הזאת, זה כתוב בהחלטה 242, שכל ממשלות ישראל מאז 1967 הכירו בה, חתמו והודיעו שכן, בעיית הפליטים מונחת לפתחנו.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת יוסי כץ עשה מעשה אמיץ, הוא נקב במספר, הוא העלה את הנושא הזה לסדר-היום.

תמר גוז'נסקי: אני בטוחה שכל ממשלה שתרצה להתקדם לשלום תצטרך לתת את הפתרון הצודק וההוגן גם לשאלת הפליטים.

תמר גוז'נסקי: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת נחום לנגנטל – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – איננו.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עופר חוגי, בבקשה.

גדעון עזרא: אחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

גדעון עזרא: שלוש דקות.

עופר חוגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאז נבחר אהוד ברק ראש הממשלה של כולנו, אנו רואים שראש הממשלה משתדל לעשות צעדים בוני אמון עם שכנינו הפלסטינים, עם כל אומות העולם.

עופר חוגי: כמעט כל שבוע הוא יוצא לטייל או לפגישות עם משלחות גדולות, וכל זה במטרה אחת – לבנות צעדי אמון עם הרשות הפלסטינית.

עופר חוגי: ולא רק זה: אנחנו רואים שהוא נותן להם שטחים, משתדל לשחרר אסירים, כל מה שמבקשים ברשות הפלסטינית הוא משתדל לקיים.

עופר חוגי: אז קודם כול הייתי מציע לו שיתחיל לטפל בבעיות של הבית.

עופר חוגי: מי שבחר בו זה עם ישראל, עם ישראל שסובל מאבטלה, שסובל מעוני, שסובל מבעיות חינוך קשות.

עופר חוגי: באנשים האלה הוא צריך להתחיל לטפל, ולא קודם כול בבעיות של הרשות הפלסטינית, או לעשות צעדים בוני אמון.

עופר חוגי: גם אחשוורוש חשב שהוא חכם אבל הוא היה טיפש.

עופר חוגי: הוא היה צריך להתחיל קודם כול עם האנשים הקרובים, לטפח את שושן הבירה ולא לטפח את האנשים מבחוץ, כי אותם אנשי הבית הם שיבחרו בו והם שבחרו בו.

עופר חוגי: הייתי רוצה לתת עצה לראש הממשלה, שלא יחשוב שעל-ידי זה שהוא נותן פריווילגיות לרשות הפלסטינית, אז התביעות שלהם יפחתו.

עופר חוגי: זה לא יקרה.

עופר חוגי: אנחנו רואים שהדבר חוזר כמו בומרנג.

עופר חוגי: ראינו פיגוע בנתניה, ולא רק זה: אנחנו רואים שתוקפים אותו בעיתונות שלהם ובדיוק מפרשים את זה הפוך.

עופר חוגי: יש תביעות חדשות לרשות הפלסטינית, זכות השיבה ועוד הרבה דברים נוספים שהם יתבעו, והם יתבעו את זה במשא-ומתן.

עופר חוגי: לא רק זה: גם החולשה הזאת מתפרשת בתוך הבית.

עופר חוגי: אפילו יוסי כץ החליט שבאמת הגיע הזמן להשיב 100,000, אולי יותר, פלסטינים, ואני חושב שבקרוב תעלה גם פה הצעה לסדר או הצעת חוק של אחמד טיבי, לתת להם סל קליטה, כי באמת צריך לשכן אותם במקום טוב.

עופר חוגי: ברור שזה יקרה.

עופר חוגי: איך אפשר להביא פלסטינים, להושיב אותם בתוך יפו בלי סל קליטה?

עופר חוגי: באמת?

קריאה: קודם שיסתדר עם העולים.

עופר חוגי: תאמין לי, אנחנו מסתדרים עם כולם, אבל בקרוב זה יקרה.

עופר חוגי: לכן אני חושב, שכל ההתרפסות הזאת, זה שנותנים פריווילגיות – ברק צריך לדעת מול מי הוא יושב ומה התביעות, ולכן עצתי היא להפסיק עם הפריווילגיות.

עופר חוגי: תתחיל לדאוג לעם ישראל, תתחיל לדאוג לחינוך, לעוני, לאבטלה, ואחר כך – חיכינו 50 שנה, נחכה עוד כמה שנים ונטפל גם ברשות הפלסטינית, בבעיות של הפליטים.

עופר חוגי: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת ישראל כץ, בבקשה.

גדעון עזרא: שלוש דקות.

ישראל כץ: זה כמו 26 דקות שחיכינו – – –

גדעון עזרא: לא, לא, אל תשווה.

גדעון עזרא: תסתכל גם על השעון.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יוסי כץ, ששמו הוזכר כאן הערב לא מעט פעמים – אני מאוד חושש שאנשים לא יתבלבלו חלילה, כן?

ישראל כץ: אני בטוח שלא יתבלבלו – הוא שחרר בימים האחרונים כמה הצהרות מטורפות, שאף אדם שפוי במדינה לא חלם שאיש מפלגת העבודה מסוגל לשחרר הצהרות כאלה.

ישראל כץ: אפילו מרצ, אם אני לא טועה, נעקפה על-ידו בסיבוב.

ישראל כץ: אני לא מאמין שאדם ציוני יכול להיות בעד רעיון כזה.

ישראל כץ: חבר הכנסת לשעבר אורי אור – – –

ענת מאור: – – –

ישראל כץ: אם גם מרצ בעד – תתקני אותה.

ישראל כץ: חבר הכנסת לשעבר אורי אור, איש רב זכויות, הורחק על פחות מזה; הוא הורחק בפועל בעצם ממפלגת העבודה, מרשימתה, מחשש של נזק אלקטורלי.

ישראל כץ: ההתבטאות של חבר הכנסת יוסי כץ, אדוני היושב-ראש, חמורה פי-אלף מההתבטאות של אורי אור, שגם היא היתה חמורה, אבל באופן מפתיע ראש הממשלה ואנשי מפלגת העבודה, חוץ ממלמולים רפים, עוברים לסדר-היום על ההתבטאות הזאת, לא מגרשים אותו מהתפקיד הרשמי שהוא ממלא, איש הקשר של מפלגת העבודה עם הרשות הפלסטינית, משאירים אותו במקומו ומאותתים שיש על מה לדבר.

ישראל כץ: אהוד ברק, ראש הממשלה, ומפלגת העבודה, ואני חוזר ואומר את זה, ולצערי זה כך, שבויים כיום בידי הקיצונים ביותר מקרב הפוליטיקאים במגזר הערבי.

ישראל כץ: הם חוששים מנזק אלקטורלי, מאי-הצבעה בבחירות.

ישראל כץ: בן-עמי, ביילין, רמון, הם נגד נקיטת צעדים נגד חבר הכנסת יוסי כץ.

ישראל כץ: הם היו גם נגד נקיטת צעדים נגד התנועה האסלאמית על פעילות טרור שהיא היתה מעורבת בה, בניגוד להמלצות שירותי הביטחון.

ישראל כץ: הם גם לא נוקפים אצבע להפסיק בנייה בלתי חוקית בלוד, של 1,200 בתים לא חוקיים, כשכל חבר מושב ליד לוד, שבונה מחסן לפרנסתו, מקבל קנס של 60,000 או 100,000 שקל והורסים לו אותו מייד, בן-רגע.

ישראל כץ: הם מוכנים גם לבטל את שלטון החוק מפני החשש הזה שלהם.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, מי שמוכן להחזיר 100,000 פליטים, מי שמוכן להחזיר פליט אחד, סופו שיחזיר מיליון.

ישראל כץ: מי שלא מאמין, ואמרה את זה חברת הכנסת גוז'נסקי מחד"ש, היא דואגת להרבה זכויות, כנראה פחות לזכויות שלנו כאן, אני מבין אותה, אבל חבר מפלגה ציונית שלא מאמין בזכותו הבלעדית, הבלבדית, של העם היהודי על הארץ הזאת – סופו שיוותר על הכול.

ישראל כץ: ברק מבלה בסוויטות בניו-יורק, אדוני היושב-ראש, וחבר הכנסת יוסי כץ מטייל בשועפאט, מסית, משחרר, מפיח תקוות שווא בציבורים שנכון, הם סובלים מבעיה קשה מאוד, ואם זה לא היה קשור לזכויות ולקיום, בוודאי הייתי מוכן לדון בה.

ישראל כץ: אבל אם חלילה יפתרו את הבעיה ההומניטרית שלהם על חשבוננו, תיפתח כאן בעיה שאלפי שנים סבל ממנה העם היהודי בגולה.

ישראל כץ: אין לנו בית אחר, אין לנו מקום אחר, זו הארץ שלנו עוד מימי התנ"ך, זו הארץ שלנו כפי שהוכרה זכותנו, על-ידי כל האומות, על מדינתנו.

ישראל כץ: ויכוח על הגבולות – יש לי דעותי, לגנדי יש דעותיו, לגדעון, לתמר, לכל אחד לגיטימי שיהיו דעותיו, אבל ויכוח על הזכות, ויתור על הזכות, מי שמוותר על הזכות מוותר, בעצם, על קיומו כאן.

ישראל כץ: אני אומר לכם, אני פונה לציבור בישראל, חייבים לנער את הממשלה; חייבים – אדוני היושב-ראש, לסיום – לחזור לקו שפוי, קו ציוני, מעבר לוויכוח פוליטי על קו הגבול או על כל דבר; חייבים להבין שאי-אפשר לוותר כל שבוע כאן בכנסת ליוזמה נוספת, לכרסום נוסף, שהמשמעות הצינית והמתמשכת שלהם זה שאנחנו מוסרים את המדינה הזאת.

ישראל כץ: אין לנו ארץ אחרת, אין לנו מדינה אחרת, אנחנו חייבים, הציבור חייב להתעורר, וחבר הכנסת יוסי כץ חייב היה למצוא את עצמו מורחק ממפלגת העבודה.

ישראל כץ: אהוד ברק צריך לחזור ארצה מהסוויטות האלה גם כדי לטפל בנושאים החברתיים וגם כדי לעשות כאן סדר, אם הוא רוצה שנאמין שאכן הוא אותו אהוד ברק עם הדעות הביטחוניות, עם הדאגה לביטחון המדינה.

ישראל כץ: אם הכרסום הזה לא ייפסק עכשיו, אינני יודע, אדוני היושב-ראש, לאן נגיע.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת האשם מחאמיד – איננו; חבר הכנסת אברהם יחזקאל – איננו; חבר הכנסת אליעזר זנדברג – איננו; חבר הכנסת מאיר שטרית – איננו; חבר הכנסת איוב קרא, ואחריו – אחרונה, חברת הכנסת ענת מאור.

קריאה: – – –

גדעון עזרא: אתה לא רשום.

גדעון עזרא: כן, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, איפה אני?

גדעון עזרא: אתה לא רשום.

גדעון עזרא: תבדוק.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני מוחה על כך שממשלת ישראל לא מוצאת לנכון לשלוח לכאן נציג מטעמה לכבד את הכנסת הזאת.

איוב קרא: על אף הרחבתה ועל אף הנזק הגדול מהרחבתה, לצערי הרב לא מוצאים לנכון להקשיב לנציגי הציבור פה ולשולחיהם.

איוב קרא: כמובן, אני מוחה על כך שראש הממשלה שולח לנו ד"ש כל יום מארץ אחרת ולא מוצא לו זמן גם לבוא לכבד אותנו בבית הזה ולא בוועדת החוץ והביטחון ולא בשום מקום.

ענת מאור: יושב-ראש הוועדה התחיל בזה.

ענת מאור: אתם חוזרים על זה כתקליט שחוק.

איוב קרא: כאשר הכנסיות במדינה שובתות ובואו של האפיפיור לארץ נתון בסימן שאלה; וכאשר ראשי הרשויות הערביות נמצאים מחוץ למשכן פה; ישנים באוהל, כאשר הכדורגל הייצוגי שלנו בשערורייה – הנבחרת מבזה, ולא רוצים לדון בזה; כאשר האבטלה עולה וגואה, על כל המשתמע מכך; כאשר הלחם מתייקר בתקופה כזאת; כאשר לשכת ראש הממשלה בהצעת התקציב שלה מוצאת לנכון להקצות משאבים נוספים להרחבת כל פעולותיה, ואני יכול להוסיף עוד כל מיני דברים – אני חושב שזה מצב אבסורדי.

איוב קרא: המדינה רצתה ראש ממשלה וקיבלה ראש ממשלה במיל'.

איוב קרא: כל הזמן הוא נמצא בהיכון להיות בארץ אחרת, כאילו שם נמצאת הישועה.

ענת מאור: – – –

איוב קרא: 300,000 מקומות עבודה הבטיחו להביא, ובגלל זה בחרו בהם.

איוב קרא: חשבו שממשלה טובה תיבחר פה ותעשה מה שרק חשבו שהיא תעשה.

איוב קרא: לצערי, עד עצם הרגעים הללו אין חדש תחת השמש.

איוב קרא: הדברים מתנהלים – – –

ישראל כץ: יש – תחת השמש של ניו-יורק.

איוב קרא: ניו-יורק תמיד נמצאת.

איוב קרא: יש גם מטוסים להחליף.

איוב קרא: תמיד מתקלקל מטוס ומוצאים תחליף למטוס.

איוב קרא: אין בעיה.

איוב קרא: הסירה נוסעת, הקברניט מחזיק חזק, העיקר להסתובב בעולם, כאשר לא מוצאים כסף לדברים האלמנטריים.

איוב קרא: פגעו ברשות למלחמה בסמים.

איוב קרא: לאלימות במשפחה לא מוצאים כסף.

איוב קרא: הקצבנו בממשלה הקודמת למגזר הבדואי 614 מיליון שקל; פתאום לא רוצים לתת את הכסף הזה לאנשים שאפשר להביא אותם לידי כך שיהיו לויאלים באמת לדרך של המדינה הזאת, ומקפחים אותם, ואין ישועה.

איוב קרא: אתמול עברתי בלילה בקריית-שמונה וחשכו עיני.

איוב קרא: אין אור, אין אנשים ברחובות.

איוב קרא: מצב קטסטרופלי.

איוב קרא: עוד לא ראיתי את המדינה במצב כל כך גרוע.

איוב קרא: ממש גרוע.

איוב קרא: אי-אפשר להגדיר את זה במלים.

איוב קרא: בעיריות קורים כל מיני דברים.

איוב קרא: הולכים לעשות מארב לסגני ראשי עיריות ולהוריד חלק מהם.

איוב קרא: דבר אבסורדי.

ישראל כץ: לאן הולך הכסף?

עופר חוגי: לקיבוצים.

איוב קרא: אני לא יודע אם אתה חוסך ואתה רוצה לחסוך בדברים מסוימים, איך אפשר למצוא כל כך הרבה כסף ללשכת ראש הממשלה או למשרד ראש הממשלה, או לכל הגופים האלה שקשורים לראש הממשלה, ודווקא לקו העימות, לבדואים, לאנשים שבאמת צריכים את הכסף הזה וצריכים לפתח אצלם את כל הפרויקטים הנחוצים ביותר, לא מוצאים כסף.

איוב קרא: לכן אני קורא לו מעל במה זו לחזור לפה.

איוב קרא: הקרקע קוראת לך.

איוב קרא: אנחנו רוצים אותך פה חזרה, כי העם בישראל חשב שאתה המשיח המיוחל.

איוב קרא: לצערי הרב, עד עכשיו האכזבה היא כה גדולה, עד שאי-אפשר להגדיר אותה במלים, וטוב שתקדים את בואך פה לארץ הקטנה-הגדולה הזאת כדי לתת ישועה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: חברת הכנסת ענת מאור, ובגלל אי-הבנה ידבר אחריה חבר הכנסת עסאם מח'ול.

גדעון עזרא: אחר כך – הודעות סיכום.

ישראל כץ: לפחות תסתייגי כציונית גאה מזכות השיבה הזאת.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לחיים יש דינמיקה שלפעמים היא ממש מתעתעת.

ענת מאור: זר שהיה נקלע לכנסת היה חושב שאנשי הליכוד זמנם נעצר במאי 1999 ולא התחלפה הממשלה בישראל.

ענת מאור: כל דברי ההשמצות, כל דברי הבלע מתאימים לראש הממשלה הקודם, נתניהו – על הסוויטות ועל הסיורים ועל הליווי שהיה תמיד בנסיעות לחוץ-לארץ.

איוב קרא: אבל החליפו אותו.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר לכם, שיש ראש ממשלה חדש בישראל, אהוד ברק.

ישראל כץ: הוא לא בארץ.

ישראל כץ: הוא בניו-יורק.

ענת מאור: יש ממשלה נבחרת.

ענת מאור: הרי למה ראש הממשלה נוסע כל כך הרבה לחוץ-לארץ?

ישראל כץ: הוא חותך קופונים בניו-יורק.

איוב קרא: אבל הוא לא בארץ.

ענת מאור: חברי הכנסת כץ וקרא, ראש הממשלה נוסע, כי אתם השארתם אדמה חרוכה ביחסים הבין-לאומיים.

ענת מאור: הרי מדינות לא רצו להזמין את נתניהו, ועכשיו צריך לקבל מחדש תמיכה, אם אנחנו חפצי שלום וחפצי ציונות ומדינת ישראל חזקה דמוקרטית.

ענת מאור: הרי המצב היה, שאילולא שמנו עכשיו סכר, יאסר ערפאת והמדינה הפלסטינית העתידית, שאני בעד זה שתקום, היו עכשיו יוצרים מצב שכל העולם נגדנו.

ענת מאור: עם זה אהוד ברק והממשלה הנבחרת צריכים להתמודד.

איוב קרא: הוא פותר את הבעיה שם?

ישראל כץ: מה הפתרון?

ישראל כץ: זכות השיבה?

ענת מאור: חברי הכנסת, אפשר וצריך שתהיה אופוזיציה.

ענת מאור: זה תפקידכם.

ענת מאור: אבל צריך קצת את מידת הצניעות והשכל הישר ולזכור את האמת.

איוב קרא: חברת הכנסת ענת מאור, אם מלה אחת לא נכונה, זכותך להגיד מה שאת רוצה.

ענת מאור: חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר שהדיון התחיל בהצעה קנטרנית לסדר-היום לגבי ראזי ג'באלי.

ענת מאור: אין מחלוקת ואין ויכוח לגבי מידת הטרוריזם שמאחוריו ועל תביעתנו הנחרצת מהרשות הפלסטינית לעצור אותו ולהעמיד אותו למשפט.

ענת מאור: במה דברים אמורים?

ענת מאור: במעשה הומניטרי, נסיעה להלוויה, וזה האישור כולו – ואני מזכירה לחברי הכנסת ולציבור את הנושא.

עופר חוגי: בגלל זה קיבלנו פיגוע בנתניה.

גדעון עזרא: גנדי שאל מה קיבלנו בתמורה.

ענת מאור: בדיוק לזה אני רוצה להתייחס.

ענת מאור: מה שקיבלנו בתמורה זה הדבר הכי חשוב.

גדעון עזרא: מה קיבלנו?

ענת מאור: אנחנו לא רוצים עכשיו מיקח וממכר, לא "ירצו – יקבלו".

ענת מאור: הסחר הנלוז הזה בשלום נגמר.

ענת מאור: זה השינוי העיקרי.

ענת מאור: אנחנו פורצים את הדרך לשלום בנחישות וברגישות.

ענת מאור: לזה נבחרה הממשלה.

ענת מאור: לכן, כל ניסיון לנגח את היחסים ולרקוד עם כל פורעי חוק בהתנחלויות הבלתי-חוקיות ולהסית נגד השלום – – –

גדעון עזרא: כבר אין התנחלויות בלתי חוקיות.

ישראל כץ: הכול חוקי, ויוסי כץ טוען שהקיבוצים יושבים על קרקע לא חוקית.

ענת מאור: אני רומזת למציע ההצעה לסדר-היום.

ענת מאור: חבר הכנסת כץ, בעניין הזה תהיה מרוצה ממה שאני אשמיע.

ענת מאור: לפני שאני עוברת לעניין הפליטים, אני רוצה לפנות לראש הממשלה ולומר לו, שכדי לקדם את השלום – –

גדעון עזרא: דברי בקול רם.

ענת מאור: – – מנקודת הראות של התומכים בו, חייבים להשקיע בשלום.

ענת מאור: דיברנו כאן לפני שבועיים על נושא המעבר הבטוח, ואני אומרת לכם כתושבת הדרום, ובזה, חבר הכנסת ישראל כץ, כולנו באותו לובי, אי-אפשר לעשות מעבר בטוח בלי להשקיע בביטחון, בבטיחות, בצרכים של המושבים, היישובים והערים באזור.

ענת מאור: כך לגבי הצפון.

ענת מאור: אי-אפשר לסגת מלבנון, ואני תומכת בכך, הייתי בין חברי הכנסת הראשונים שתמכו, אבל לגדר אותם בלי שיתוף פעולה, בלי להשקיע בכלכלה, בלי להשקיע בכבישים.

ענת מאור: זו דרישה חד-משמעית של הכנסת כולה.

ענת מאור: והביטויים האומללים מהמטוס של בכירים, של פקידים, על סחטנות, בזה אני מצטרפת לתיאור.

ענת מאור: במקום לתת להם להחשיך, צריך להאיר להם את דרכם ביישובי הצפון ובמעבר הבטוח בדרום.

איוב קרא: למה הם מחשיכים?

ענת מאור: אני רוצה להצטרף להתנגדות להצעה ולרעיון של חבר הכנסת יוסי כץ.

עופר חוגי: למה?

ענת מאור: משני טעמים.

ענת מאור: ראשית, כאשר רוצים לקדם שלום, זה לא רק חזון, זה לא חלום, זו מציאות, היא מאוד תובענית, זה משא-ומתן קשה, יש לנו צורך להגן על השלום והביטחון של מדינת ישראל, ויש מחלוקות עם הפלסטינים גם על הגבולות, גם על ירושלים, גם על המים; צריך לפתור את זה במשא-ומתן.

ענת מאור: אני אומרת שלא צריך להתחיל מהדברים הקיצוניים והקשים, זה באשר למשא-ומתן.

ענת מאור: שנית, אני תלמידתו של ד"ר מאיר פעיל, חבר הכנסת לשעבר, ורבות התעמקתי בנושא בעיית הפליטים, ואני דוחה מכול וכול את התפיסות הציוניות הפוסט-מודרניות של בני מוריס ושל חוקרים אחרים.

עסאם מח'ול: את לא חייבת להתנצל על הכול הלילה.

ענת מאור: זה לא להתנצל.

ענת מאור: אני חושבת, שנושא בעיית הפליטים צריך להיפתר במדינה פלסטינית, שאני תומכת בהקמתה, ובירדן, ועם תמיכה ישראלית.

ענת מאור: חבר הכנסת מח'ול, אני רוצה להזכיר לך, שאחרי מלחמת העצמאות, כאשר היו שיחות לוזאן, ובן-גוריון ראש הממשלה דאז תמך בהסכמי שלום, לא בהסכמי שביתת-נשק, מדינות ערב, לצערי הרב, סירבו לכך.

ענת מאור: אז משה שרת הציע הצעה של החזרת פליטים.

גדעון עזרא: את צריכה לסיים.

עסאם מח'ול: – – –

ענת מאור: יש גם דינמיקה.

גדעון עזרא: אני מבקש.

ענת מאור: אתה צודק, אדוני היושב-ראש.

ענת מאור: בקשת היושב-ראש מונעת ממני להמשיך את פיתוח הרעיון.

ענת מאור: אני חושבת, שאנחנו צריכים להתמקד בקידום השלום והמשא-ומתן, ולא להעלות הצעות קיצוניות משום כיוון, שמקשות עלינו להגיע לאותו יעד שכל כך הרבה קיווינו לו ונאבקנו עליו.

ענת מאור: צריך לקדם אותו ולא לתקוע אותו.

ענת מאור: תודה רבה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

עסאם מח'ול: אני חושב שטרם הצליחו, ואולי לא יצליחו, ישראל כץ ורחבעם זאבי, במה שהם מבטאים, לראות ולדעת ולחוש – – –

ישראל כץ: וענת מאור.

ישראל כץ: למה אתה לא אומר – וענת מאור?

ישראל כץ: תגיד.

עסאם מח'ול: אני אגיד לענת מאור מה שאני אגיד לענת מאור, עכשיו אני מדבר אליך.

עסאם מח'ול: אני אומר שייקח לך עוד הרבה זמן כנראה, ואולי בכלל לא – – –

ישראל כץ: גם היא ציונית.

עסאם מח'ול: – – – תצליח לדעת עד כמה האמירות השבטיות שאתה מעלה מעל הבמה הזאת הן אנכרוניסטיות, או פרימיטיביות; הן לא יכולות להיות חלק מהתקופה הזאת שבה אנחנו חיים.

ישראל כץ: היהדות היא שבט נעלם?

עסאם מח'ול: אתה לא מסוגל לחיות באווירה שבה מדברים על אפיק של שלום.

ישראל כץ: תמכתי בכל הסכמי השלום, סליחה.

עסאם מח'ול: אתה ורחבעם זאבי רוצים לחשוב – גזענות, טרנספר.

עסאם מח'ול: טרנספריסטים, היום מעמידים אותם למשפט בין-לאומי.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שיחזור בו מהדברים – –

עסאם מח'ול: אני לא חוזר בי.

ישראל כץ: – – על גזענות או טרנספר.

עסאם מח'ול: אתה מייצג חשיבה גזענית, אני חוזר ואומר את זה, ואתה מבטא את זה בכל הזדמנות.

ישראל כץ: סליחה, אדוני היושב-ראש, שהדובר יחזור בו מאמירות שקריות, שמעולם לא נאמרו על-ידי.

עסאם מח'ול: אתה לא משקר.

עסאם מח'ול: אני יודע.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אתה לא תגן על הדובר?

עסאם מח'ול: הבעיה שעומדת כאן היא לא בעיה של ראזי ג'באלי.

עסאם מח'ול: הבעיה האמיתית שצריכה להטריד את העם בישראל ואת העם הפלסטיני – –

ישראל כץ: זו הטעיית הציבור.

עסאם מח'ול: – – היא האופי שבו מנהלת היום ממשלת ישראל את תהליך השלום עם הפלסטינים, האופי של הפתרון שהציעו המהלכים שעשו והפכו את הגדה המערבית לקבוצה של קנטונים שאין ביניהם רצף טריטוריאלי – –

ישראל כץ: אתה רוצה שהמדינה הזאת תתחסל.

עסאם מח'ול: – – שמחזירים בשולי השטח את האדמות ואת השטחים שהיו צריכים להחזיר מזמן.

עסאם מח'ול: זו הבעיה.

עסאם מח'ול: הבעיה שג'באלי צריך לבקש אישור מממשלת ישראל, מהכיבוש הישראלי, כדי לעבור מעזה לגדה המערבית, לרמאללה, כדי להשתתף בהלוויה של אבא שלו.

עסאם מח'ול: זו הבעיה.

ישראל כץ: חוצפה.

גדעון עזרא: נתתי לך להגיד את מה שאתה רוצה, הוא אומר את מה שהוא רוצה.

ישראל כץ: זכותי להגיב על הדברים שהוא אמר.

עסאם מח'ול: אתה לא יכול להגיב.

גדעון עזרא: אני מבקש ממך שלא תהיה צנזור פנימי של הכנסת.

גדעון עזרא: תן לו להגיד את הדברים שלו.

גדעון עזרא: אמרת את שלך, ונמשיך הלאה.

ישראל כץ: אני חייב להגיב על הדברים שהוא אמר.

גדעון עזרא: אתה לא חייב שום דבר.

גדעון עזרא: בהצבעה נגיב.

ענת מאור: אתה יכול לבקש הודעה אישית.

גדעון עזרא: יושב-ראש הכנסת הוא השופט פה, הוא יקבע.

עסאם מח'ול: אני חושב, שצריך לעבור באמת למדיניות של שלום, צריך להפסיק היום את המדיניות של הפקעת הקרקע בשטחים הכבושים בגדה המערבית, צריך להפסיק ולבטל את הצווים שהוציא היום האלוף משה יעלון.

עסאם מח'ול: הוא מודיע על הפקעת מאות דונמים באזור קלקיליה, שמגיעים עד גבולות הבתים בכפרים של אזור קלקיליה.

עסאם מח'ול: עצי זית שמצווים לעקור אותם היום, עצים בני 100 שנים ויותר.

עסאם מח'ול: על מה?

עסאם מח'ול: איזו מדיניות?

עסאם מח'ול: איזה כיוון?

עסאם מח'ול: על מה אנחנו מדברים?

עסאם מח'ול: הגיע הזמן לחשוב אחרת, הגיע הזמן שממשלת ברק תתעשת ותנהג במדיניות של שלום אמיתי, שלום שיהיה שלום יציב ויענה על האינטרס של שני העמים בארץ הזאת.

עסאם מח'ול: הוא חייב להיות שלום צודק, ושלום צודק חייב להביא בחשבון את שני העמים, את המאוויים שלהם, את האינטרסים שלהם, את הקיום שלהם, ולא של עם על חורבותיו של עם אחר.

עסאם מח'ול: כך לא בונים שלום.

עסאם מח'ול: לכן, הכדור נמצא במגרשה של ממשלת ישראל היום.

עסאם מח'ול: לא ראזי ג'באלי הבעיה, המדיניות של קנטוניזציה, של כבישים עוקפים, של הפקעת קרקע, של עקירת נטוע, של פגיעה בזכויות של העם הפלסטיני, של התכחשות אומללה כזאת בבית הזה ליוזמתו המבורכת של חבר הכנסת יוסי כץ היום.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן לעשות חושבים, לתפוס את הראש ולחשוב אחרת.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: רבותי, יש פה שתי הצעות לסיכום הדיון.

גדעון עזרא: הצעה ראשונה של חבר הכנסת זאבי בשם הליכוד, האיחוד הלאומי וישראל ביתנו, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, להלן הצעת סיכום לדיון הכנסת על מתן אישור כניסה לרמאללה לראזי ג'באלי מטעם סיעות הליכוד, האיחוד הלאומי וישראל ביתנו: א.

רחבעם זאבי: הכנסת רואה כטעות את החלטת ראש הממשלה להתיר את כניסתו לרמאללה של ראזי ג'באלי.

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: כנגד ראזי ג'באלי עומד צו מעצר בישראל בשל פעילותו הטרוריסטית אחרי שמונה לתפקיד מפקד המשטרה הפלסטינית.

רחבעם זאבי: ג.

רחבעם זאבי: הכנסת דורשת מהממשלה להפעיל את צו המעצר כנגד ג'באלי ולנקוט את הצעדים המתחייבים כדי לעוצרו ולהעמידו לדין על פעילותו הטרוריסטית.

רחבעם זאבי: תודה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: הצעת החלטה לסיכום הדיון מטעם סיעת חד"ש.

גדעון עזרא: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: הצעת החלטה לסיכום הדיון בנושא "מתן אישור כניסה לרמאללה לראזי ג'באלי" מטעם סיעת חד"ש: 1.

תמר גוז'נסקי: הכנסת קוראת לממשלה להאיץ את יישום הסכם הביניים בשיתוף פעולה מלא עם הרשות הפלסטינית, לרבות בנושא השטחים שמהם ייסוג צה"ל ובנושא האסירים הפלסטינים.

תמר גוז'נסקי: 2.

תמר גוז'נסקי: הכנסת קוראת לממשלה לנהל את המשא-ומתן על הסדר הקבע על בסיס החלטות מועצת הביטחון של האו"ם ומתוך כיבוד העיקרון של שתי מדינות לשני עמים ואי-סיפוח שטחים בכוח.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה הממשלה צריכה להכריז על נכונותה להחזיר פליטים פלסטינים לתחומי ישראל.

תמר גוז'נסקי: 3.

תמר גוז'נסקי: הכנסת תובעת מהממשלה לחדול מייד מהפקעת קרקעות בגדה המערבית ומהריסת בתים של פלסטינים ולבטל את ההחלטה בדבר הרחבת שטח השיפוט של ההתנחלות איתמר.

תמר גוז'נסקי: תודה.

גדעון עזרא: רבותי, הצעת החלטה שלישית מטעם מרצ.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת סיכום לדיון מטעם סיעת מרצ: 1.

ענת מאור: הכנסת מגבה את החלטת הממשלה על המעשה ההומניטרי שבאישור השתתפותו של ראזי ג'באלי בהלוויית אביו.

ענת מאור: הכנסת תובעת מהרשות הפלסטינית להעמיד אותו לדין על מעשי הטרור.

ענת מאור: 2.

ענת מאור: הכנסת מברכת על פריצת הדרך לשלום של הממשלה ועל המעשים הבין-לאומיים הנלווים לכך.

ענת מאור: 3.

ענת מאור: הכנסת פונה לממשלה להשקיע ולשתף את תושבי הצפון והדרום בנושאי השלום הנוגעים לאזורם.

ענת מאור: תודה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

גדעון עזרא: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הצעות הסיכום.

גדעון עזרא: ההצעה הראשונה להצבעה – של סיעת חד"ש.

גדעון עזרא: מי בעד?

גדעון עזרא: מי נגד?

גדעון עזרא: הצבעה מס' 9 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' מח'ול – 2 נגד – 5 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' מח'ול לא נתקבלה.

גדעון עזרא: בעד ההצעה – 2, חמישה נגד, נמנע אחד.

גדעון עזרא: ההצעה איננה מתקבלת.

גדעון עזרא: עוברים להצבעה על הצעת סיעת מרצ, שהביאה חברת הכנסת ענת מאור.

גדעון עזרא: הצבעה מס' 10 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ע' מאור – 1 נגד – 4 נמנעים – 4 הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ע' מאור לא נתקבלה.

גדעון עזרא: בעד ההצעה – 1, נגד – 4, ארבעה נמנעים, ההצעה איננה מתקבלת.

גדעון עזרא: אנחנו עוברים להצעה השלישית, הצעתו של חבר הכנסת רחבעם זאבי מטעם הליכוד, האיחוד הלאומי וישראל ביתנו.

גדעון עזרא: הצבעה מס' 11 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – 4 נגד – 3 נמנעים – 2 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי נתקבלה.

גדעון עזרא: בעד ההצעה – 4, נגד – 3, שני נמנעים; הצעת הסיכום של הליכוד, האיחוד הלאומי וישראל ביתנו נתקבלה.

גדעון עזרא: רבותי, על-פי סעיף 54, חבר הכנסת ישראל כץ מבקש למסור הודעה אישית, לאחר האשמה שהוטחה בו.

גדעון עזרא: עליו לדבר על-פי תוכן הדברים הכתובים.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, מעבר לכל הוויכוחים הפוליטיים – – –

תמר גוז'נסקי: הוא מדבר מהנייר?

ישראל כץ: א.

ישראל כץ: מותר לי על-פי התקנון לדבר במשך חמש דקות, אבל לא אנצל את זה.

גדעון עזרא: לא, הדברים צריכים להיקרא מהנייר.

ישראל כץ: השמעתי את דעותי בכל הסוגיות, והשמעתי את דעתי על דעותיכם, אבל חבר הכנסת עסאם מח'ול, דבר אחד צריך לעשות בבית הזה: כל אחד יכול לדבר על דעותיו, כל אחד יכול לדבר בשם עצמו, וכל אחד צריך לדבר אמת.

ישראל כץ: מבחינת העובדות, כל אחד יכול שתהיינה לו דעותיו.

ישראל כץ: עם כל הכבוד לך, אתה לא יכול לייחס לי דעות שאינן קשורות אלי, דעות שמעולם לא הבעתי אותן ומעולם לא תמכתי בהן.

ישראל כץ: ניצבת כאן והאשמת אותי בגזענות ובתמיכה ברעיון הטרנספר לערביי ישראל.

תמר גוז'נסקי: לא אליך התכוון, אלא לחבר הכנסת גנדי.

עסאם מח'ול: דיברתי על גנדי.

ישראל כץ: מעולם לא תמכתי בכך, וגזענות זו סתם השמצה.

ישראל כץ: אדוני, לפחות עכשיו תשב ותקשיב ותשמע את הדברים.

גדעון עזרא: אל תחזיר לי על כך שנתתי לך לדבר, תעשה לי טובה.

ישראל כץ: אתה עוד לא מנהל את המדינה ואת הכנסת.

גדעון עזרא: סליחה, תהיה צמוד לתוכן הדברים.

ישראל כץ: תורת הטרנספר היא תורה שאדם יכול לתמוך בה או לא לתמוך בה.

ישראל כץ: חבר הכנסת זאבי לא מתבייש בדעותיו, והוא יכול להסביר לך אותן.

ישראל כץ: יש לו מפלגה עם מצע כזה, והוא יכול לתמוך בכך.

ישראל כץ: אני נמנה עם שורות הליכוד.

ישראל כץ: מצע הליכוד ברור, המצע שלי ברור, ואם קשה לך להתמודד עם אנשים ציונים שמתנגדים לכך שתהרוס את המדינה הזאת – תעשה זאת בנימוקים ענייניים – –

תמר גוז'נסקי: אוהו.

ישראל כץ: – – ואל תנסה להדביק להם דעות שאינן קשורות אליהם.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, למען הסר ספק, אני רוצה להבהיר: הדעות שלי הן דעות ציוניות, לאומיות וישראליות, והן אינן מכוונות נגד שום פלג באוכלוסייה.

ישראל כץ: כל אחד במדינה הזאת שרוצה לתמוך בכך שישראל היא מדינה יהודית, דמוקרטית, עם זכויות אזרחיות שוות לכל אזרחיה, ולא משנה מה דתם ומה הלאום שלהם, מוזמן לעשות את זה, ולא על דרך ההשמצה.

גדעון עזרא: תודה.

גדעון עזרא: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

גדעון עזרא: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, י"ד בכסליו התש"ס, 23 בנובמבר 1999, בשעה 16:00.

גדעון עזרא: ישיבה זו נעולה.