ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 191, 2001-03-27 00:00

רחמים מלול: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

רחמים מלול: היום יום שלישי, ג' בניסן התשס"א, 27 במרס 2001.

רחמים מלול: בוקר טוב לחבר הכנסת וילן.

רחמים מלול: אדוני חבר הכנסת וילן, צר לי שאני לא יכול להגיד "רבותי חברי הכנסת", אני מתכבד לפתוח את הישיבה בנושא:

רחמים מלול: המשך הנמקת הסתייגויות להצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רחמים מלול: ראשון המסתייגים, ראשון הדוברים, חבר הכנסת אבשלום וילן.

רחמים מלול: לרשות אדוני 15 דקות.

רחמים מלול: בבקשה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה וריקה, ברשותך, אמשיך לנמק את ההסתייגויות לחוק ההסדרים.

אבשלום וילן: אם אתמול בלילה, בשעת לילה מאוחרת, נימקתי את עיקרי ההסתייגויות לחוק ההסדרים, בדברי היום אתייחס לשני חלקים.

אבשלום וילן: החלק הראשון הוא כיצד נולד חוק ההסדרים הקטן, המכווץ, השטחי, שמובא כאן לפנינו, והחלק השני של דברי יוקדש למדיניות המקרו-כלכלית, כפי שמשתקפת גם בחוק ההסדרים הזה, אבל בעיקר בתקציב המדינה, שנכון לרגע זה ועדת הכספים עדיין לא סיימה להכין אותו לקריאה שנייה ושלישית.

אבשלום וילן: מכיוון שאדוני, כבוד היושב-ראש, הוא גם חבר ועדת הכספים, הוא בוודאי יודע את הסיבה.

אבשלום וילן: והסיבה היא, לא להאמין, ויכוח קשה בין ראש הממשלה לשר האוצר.

אבשלום וילן: ידעו הצופים בבית, שאתמול בשעת ערב סיימה ועדת הכספים את דיוניה, ועל הפרק נושא גורלי מאוד – כיצד יחולקו הקצבות משרד הדתות.

אבשלום וילן: לא ביטחון המדינה, לא 2 מיליארדי השקלים שמערכת הביטחון דורשת כתוספת מיידית מעבר לתקציב, מעבר לתוספות שניתנו לה באוקטובר ובדצמבר לתקציב, כדי להתמודד עם המציאות הביטחונית הסבוכה, לא הפערים החברתיים, לא העוני, לא המצוקה החברתית, אלא תקציב משרד הדתות: מה יקבלו הישיבות הקשורות ליהדות התורה, מה יקבלו – – –

רחמים מלול: בוקר טוב לכבוד השר לענייני ירושלים; הכפלת את נוכחות חברי הכנסת ב-100%.

אבשלום וילן: בוקר טוב, אדוני השר.

אבשלום וילן: אני בדיוק מדבר על נושא שאתה בוודאי מבין בו.

אליהו סויסה: כיוון שנכנסתי, אני נשאר בשבילך.

אבשלום וילן: אם ברצונך להקשיב, אודה לך.

אבשלום וילן: קודם כול, אני מברך אותך בבריאות טובה.

אליהו סויסה: תודה רבה.

אבשלום וילן: אני קורא ושומע שיש ויכוח כיצד אותם למעלה מ-800 מיליון שקלים יתחלקו בין הישיבות הקשורות ליהדות התורה ובין המפעלים הקשורים לש"ס ובין המוסדות הקשורים למפד"ל.

אבשלום וילן: שומו שמים, ויכוח הרה גורל ונוקב זה, לא היה אפשר לסיים אתמול בערב, לא היה אפשר לסיים גם אתמול בלילה, משום ששר האוצר וראש הממשלה נמצאים נכון לרגע זה בברוגז.

אבשלום וילן: האם אנחנו עוסקים במדיניות ממשלת ישראל, בהחלטה מהחשובות שהיא צריכה לקבל על תקציב המדינה, שכפי שציינתי אתמול כבר איננו רלוונטי, משום שהוא הוכן בחודש יולי, עוד לפני האינתיפאדה, לפני העצירה בצמיחה, לפני המפולת בנאסד"ק, כששרו שיר הלל למציאות הכלכלית, שהתהפכה והשתנתה מהיסוד?

אבשלום וילן: נכון לרגע זה, מכיוון שראש הממשלה ושר האוצר מתווכחים ביניהם מי ימצמץ ראשון, אי-אפשר להכריע על התקציב.

אבשלום וילן: ומובן שבממשלה שאותה מוביל הימין, הסיעות הדתיות והחרדיות מנסות, כל אחת מהן, לקחת את הנתח שלהן מתוך העוגה, ובמקום להגיע להסכמה ולהבנות ולסיים את הדברים לאחר התקציב, מביאים במסגרת הדיונים על התקציב למצבים מביכים, שלא לומר מבישים, ואין תקציב למדינת ישראל.

אבשלום וילן: אני, כאיש אופוזיציה, אומר: אדרבה ואדרבה, אל תסתדרו ביניכם על תקציב שהכנסת אישרה בקריאה ראשונה, ומשרד הדתות שממשלת ישראל בסוף חודש ספטמבר החליטה, ובצדק, שאחת דתו לעבור מן העולם – משרד הדתות הזה חוסל, וראה זה פלא, ממשלה חדשה הקימה אותו, וראה זה פלא, הסיעות הדתיות לא מסתדרות בינן לבין עצמן כיצד לחלק את תקציבן, ולכן אין תקציב לישראל.

אבשלום וילן: יש בהחלט פתרון.

אבשלום וילן: כבוד אדוני היושב-ראש, כאופוזיציה הראשית אני פונה אליך ואומר:

אבשלום וילן: אם לא תגיעו להסכמה עד יום שישי, עד כניסת השבת, 30 במרס, לא יהיה תקציב למדינת ישראל, נלך כולנו לבחירות.

אבשלום וילן: ידע הציבור וישפוט ויראה מי לא מסוגל להסתדר על תקציב משרד הדתות ומוביל לבחירות.

אבשלום וילן: יתירה מזו, תראו מה קרה לאורך חוק ההסדרים הזה.

אבשלום וילן: אני חוזר בתמצית על הדברים שאמרתי אתמול בלילה: הוא התחיל עם כ-40 חוקים, 42 חוקים.

אבשלום וילן: במכתב שחתמו ביניהם שר האוצר הקודם ויושב-ראש הכנסת הוחלט להוריד כ-18 סעיפים מהחוק, נשארו 22.

אבשלום וילן: החוק המובא בפנינו היום מכיל רק עשרה סעיפים.

אבשלום וילן: מדוע?

אבשלום וילן: משום שסעיפים 3 עד 5 – רשויות מקומיות, הורדו.

אבשלום וילן: מדוע הם הורדו?

אבשלום וילן: הלוא הם לא היו הגיוניים מלכתחילה.

אבשלום וילן: כל חוק ההסדרים ביסודו של דבר איננו הגיוני, זה חוק שבא לחסום חקיקה שהתקבלה על-ידי הכנסת, שיש לה עלות תקציבית חריגה.

אבשלום וילן: בחוק הרשויות המקומיות ניסו לעשות דבר מדהים – ראש עיר שחרג בתקציב העירייה מעל 5%, ישלמו תושבי עירו ארנונה בשיעור דומה, כלומר, תהיה תוספת.

אבשלום וילן: משמע בני העיר הם בני ערובה בידיו של ראש הרשות, והם יקבלו ענישה קולקטיבית אם ראש העיר חרג.

אבשלום וילן: שר האוצר החליט להסיר את הסעיפים.

אבשלום וילן: שורת סעיפים נוספת, לדוגמה: חוקי התכנון והבנייה הוסרו.

אבשלום וילן: מדוע הם הוסרו?

אבשלום וילן: משום שיושב-ראש ההסתדרות עמיר פרץ הצליח להעביר הסתייגות צודקת.

אבשלום וילן: ניסו לגבות פה, שלא בצדק, מההסתדרות, מאות מיליוני שקלים, אירוע מס, אף שבהסדר הבראה שנחתם בשנת 1995 בין הממשלה, קופת-החולים וההסתדרות הבעיה הזאת נפתרה.

אבשלום וילן: מישהו ניסה להרוויח על גבה של ההסתדרות כסף בדרך לא הוגנת – עוד דוגמה לחלמאות שבה הוצגו הדברים.

אבשלום וילן: אבל, למשל, רבותי, חברי הכנסת, אתם יודעים מדוע נדחה חוק הנפט?

אבשלום וילן: משום ששר התשתיות, איש חזק, אמר אתמול משפט מאור חמור: שהוא איננו מאמין לכל אנשי אגף החקירות במשטרת ישראל, בעוד הוא מאמין לחברו הטוב, מיליארדר שעלה מחבר המדינות; וכך, שר בכיר בישראל, איש חזק, מטיל דופי בקבוצה שלמה של חוקרים במשטרת ישראל.

אבשלום וילן: טוב שראש הממשלה הסתייג מדבריו, ואני מקווה שהוא אכן יקרא את שר התשתיות, איש חזק, לסדר.

אבשלום וילן: הוא ביקש להוציא את חוק הנפט, כי הוא רוצה ללמוד אותו, אז הוציאו.

אבשלום וילן: שר הבריאות ביקש להוציא את חוקי הבריאות – הוציאו.

אבשלום וילן: שר העבודה והרווחה ביקש שהחשב שלו בשירות התעסוקה ימונה רק בעוד 18 חודש – הסכימו.

אבשלום וילן: מה אנחנו למדים?

אבשלום וילן: ששרים שלחצו ודחקו, בסופו של דבר אכן השיגו בדין את הוצאת החוקים מחוק ההסדרים, וידונו בהם כמקובל.

אבשלום וילן: מכאן, שר שלא לוחץ, שמתנהג כיאות, בעצם הופך להיות בלתי רלוונטי.

אבשלום וילן: צאו ולמדו מה קורה בלילה כשראש הממשלה ושר האוצר אינם מדברים ביניהם במסגרת הורדות הידיים, משום שכל החקיקה הפרטית שמובאת ברגעים אלה לדיון בוועדת הכספים של הכנסת, מובאת בצורה לא הוגנת.

אבשלום וילן: אחת משתיים, אילו רצו לעצור את כל החקיקה הפרטית, היו מביאים הכול כמקשה אחת, אבל לא רצו.

אבשלום וילן: ויכלו ללכת בדרך הוגנת, להגיד: את החוקים בעלי ההשלכה החברתית הישירה, כמו הפגיעה בפעוטות, כמו ספרים לילדים, כמו חינוך לילדים חולים, כמו נפגעי המלחמות בנאצים – כל החוקים החברתיים הללו, שבאים לעשות צדק חברתי לכול, כל עלותם מסתכמת ב-200 מיליון שקל.

אבשלום וילן: אילו אמרו שאת החוקים האלה איננו עוצרים ואת כל השאר עוצרים, הייתי מבין, היה היגיון.

אבשלום וילן: אבל לא, הכול הלך על פוליטיקה, הורדת ידיים וכיפוף זרועות.

אבשלום וילן: כלומר, מכיוון שיהדות התורה וש"ס הן חלק חיוני בקואליציה, את החוק של חבר הכנסת הלפרט על משפחות ברוכות ילדים, שעלותו 800 מיליון שקל, את זה השאירו.

אבשלום וילן: ומפלגת העבודה, לבושתה ולבושת כולנו, הסכימה אתמול לפשרה רקובה.

אבשלום וילן: לצערי הרב, שר החוץ שמעון פרס מתגלה לא כבעל פרס נובל, כמדינאי מרחיק ראות, אלא הוא חוזר למשבצת שלפני 30 ו-40 שנה, של פוליטיקאי מזן מסוים.

אבשלום וילן: הוא הסכים לפשרה, שתמורת החוק של ויצמן שירי על מתן מענק השקעות בשיעור 32% לנגב, יתקבל ביצוע חוק משפחות ברוכות ילדים, ועוד מצא לכך צידוקים אידיאולוגיים.

אבשלום וילן: מילא היה אומר: עשיתי פשרה רקובה; אבל התחיל לתת אידיאולוגיה שילד רעב הוא ילד רעב הוא ילד רעב.

אבשלום וילן: האם שמעון פרס לא יודע שבכל חוקי הרווחה התוספת העיקרית מגיעה לילד הראשון שעליו עיקר ההוצאות של המשפחה, ופחות מכך לילד השני, וכך הלאה וכך הלאה, וזה הולך בעקומה יורדת על-פי היגיון?

אבשלום וילן: אילו אמר את זה, אילו הוצג החוק בצורה כזאת, קודם כול עלותו היתה יותר קטנה, שנית, היה לו אלמנט חזק מאותו צדק חברתי.

אבשלום וילן: אבל כיצד הופכים אנשי מפלגת העבודה חוק מעוות מן היסוד לאידיאולוגיה בשם הפשרה הפוליטית?

אבשלום וילן: אנחנו רואים שהחוק הזה נשאר מסיבות פוליטיות קואליציוניות, ומת חוק נפגעי המלחמות בנאצים, שהוא חוק סוציאלי והוגן ממדרגה ראשונה, מסיבה מאוד פשוטה: הנפגעים מאותה תקופה הם היום בני 70 ומעלה.

אבשלום וילן: כאשר הכנסת תגמור להפיל את החוק, יישארו מעט אנשים שיהיו זכאים לו.

אבשלום וילן: כל החוקים החברתיים אשר נקראים פרטיים, שעלותם, כפי שאמרתי, היא בסך הכול 200 מיליון שקל, נעצרו.

אבשלום וילן: וכך אני הולך מפה לדיון בוועדת הכספים, כדי להילחם את חרפתו של הצדק החברתי במדינת ישראל, כדי להילחם בכל המבנה הקואליציוני גם של חוק ההסדרים וגם של התקציב.

אבשלום וילן: חכו, חכו צופים יקרים, אתם תראו מחר, אולי הלילה, כאשר יעמוד פה שר האוצר ויקרא מעל דוכן זה את רשימת ההסכמים שהוא ביצע עם המפלגות הדתיות לגבי התוספות שאינן בבסיס התקציב, אבל יינתנו במהלך תשעת החודשים הקרובים, לכולל זה, לישיבה זו, לפרויקט כזה, ועם ישראל יראה כולו את הקולות, ויספור את הכספים, וישאל את עצמו רק שאלה אחת: איך קורה, לאחר תקציב המדינה שהוא כמעט 240 מיליארד שקלים – ואנחנו נמצאים בתוך סערה ביטחונית מאוד קשה, וכולי תקווה שנצליח לצאת ממנה ולהגיע בחזרה לעבר שחר השלום, אבל אם לא, בינתיים יש הוצאות ביטחוניות ובינתיים יש מצוקה חברתית נוראה ופערים של 1 ל-12, בין עשירים לעניים במדינת ישראל, שלאחר תשלומי ההעברה יורדים 1 מול 7.

אבשלום וילן: מהמדינה הכי שוויונית בעולם ב-1948 הפכנו למדינה על סף העולם השלישי, עם פערים כלכליים וחברתיים נוראיים בין יהודים ליהודים, בין יהודים לערבים, בין דתיים לחילונים בכל החיתוכים.

אבשלום וילן: במקום להתמודד עם זה, יעמוד פה שר האוצר ומה יעשה?

אבשלום וילן: הוא יקרא רשימת תביעות, רשימת קניות של שלוש מפלגות דתיות, נקודה.

אבשלום וילן: זה לאחר שסיפרתי לכם בהתחלה כיצד רבים על חלוקת כספי משרד הדתות ואחרים.

אבשלום וילן: כל התפיסה הזאת חייבת לעבור מהעולם.

אבשלום וילן: כל מי שרוצה כספים והקצבות, הדברים חייבים להיכנס לבסיס התקציב.

אבשלום וילן: לא יכול להיות שהחרפה הזאת, ששנה אחרי שנה עומד פה שר אוצר ונותן תוספות, לא לביטחון, לא לצדק חברתי, לא לקידום פרויקטים חברתיים; לזה לעולם אין כסף.

אבשלום וילן: למה יש כסף?

אבשלום וילן: – לעוד ועוד ועוד מוסדות דת תורניים כלליים ואחרים.

אבשלום וילן: אני אומר, אם רוצים לתת למוסדות דת – בבקשה, אדרבה, בתוך מסגרת התקציב במסגרת המאבקים על העדיפויות.

אבשלום וילן: אבל אם זה לא יקרה, אם לא תהיה פה הזחילה, אם לא יוכלו פה הנציגים הפוליטיים הדתיים לחזור לשולחיהם ולהראות להם שבלילה האחרון של התקציב הצלחנו לסחוט עוד הפעם את קופת משלם המסים, הרי לא תבוא גאולה לעולם.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהשיטה הזאת חייבת להיפסק.

אבשלום וילן: אני אמרתי, שאתם, מייצגי המפלגות הדתיות, צריכים להיות הראשונים לתבוע את זה, שמספיק עם השיטה הזאת של הסחטנות.

אבשלום וילן: עדיף שתשימו הכול בבסיס התקציב; נתחיל להתמודד עליו מאוקטובר – יראה הציבור וישפוט.

אבשלום וילן: יש לכם רוב?

אבשלום וילן: אדרבה, תכניסו את זה פנימה לבסיס התקציב.

אבשלום וילן: השיטה הזאת שפעם אחרי פעם מגיעות התוספות והמיקח והממכר המביש הזה שראינו אתמול בוועדת הכספים, שנראה היום בוועדת הכספים, אחת דינה – להיעלם.

אבשלום וילן: ידע הציבור וישפוט, ויבוא הבוחר ויפסוק את פסוקו.

אבשלום וילן: אם תסתדרו עד יום שישי, עד כניסת השבת, אני מניח שתצליחו להעביר את התקציב ואת חוק ההסדרים.

אבשלום וילן: לא תסתדרו – עלי בריקדות ניפגש.

רחמים מלול: בטוח שאחרי כניסת השבת לא נמשיך.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רחמים מלול: אני מודה לאדוני.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת וילן על נאומו המלומד.

רחמים מלול: חבר הכנסת מוחמד ברכה, בבקשה, 15 דקות.

רחמים מלול: אני מקווה שקולו של אדוני שב לאיתנו.

רחמים מלול: בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי, ואם הוא לא יהיה נוכח – אדוני חבר הכנסת מקסים לוי.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יש גישה שמתייחסת לכלכלה, גישה שמאומצת על-ידי אנשים שיש להם כיוון והשקפה חברתית מסוימת, או אנטי-חברתית מסוימת, יש להם כיוון להתייחס לכלכלה כאילו זה מדע מדויק, מדע של משוואות מתמטיות ושל חיבורים וחיסורים, ולא כמדע חברתי שיש לו ייעוד חברתי.

מוחמד ברכה: במסגרת התפיסה הזאת יש קידוש של מה שנקרא ערכים כלכליים, וכוחות השוק, וכל מיני מושגים שבעצם אומרים שכוחות השוק יחליטו מה שיחליטו; זאת אומרת, מי שחזק יכריע לטובתו ומי שחלש יוכרע נגדו.

מוחמד ברכה: התפיסה הזאת היא אחת התפיסות המעוותות.

מוחמד ברכה: היא קיימת לא רק במדינת ישראל אלא בכל העולם המערבי ובכל מה שנקרא העולם החופשי, שמקדש את הכוח, הכוח הפיזי, הכוח הכלכלי, מקבע פערים חברתיים, ונוצרים מצבים שהפערים הולכים ומתרחבים.

מוחמד ברכה: דווקא במדינת ישראל התעשייה הזאת של קידוש ערכי כלכלה פורחת מאוד.

מוחמד ברכה: לכן, זה לא מקרה, אדוני היושב-ראש, שהפערים החברתיים במדינת ישראל הם הגבוהים בעולם, בין המקום הראשון למקום השני.

מוחמד ברכה: הדברים לא באים לידי ביטוי בהרצאות מלומדות של כלכלנים, הם באים לידי ביטוי כשהם באים במסגרת הצעת חוק התקציב וחוק ההסדרים, הם באים לידי ביטוי בדברים שנוגעים באמת לעצבים הכי רגישים של החברה הישראלית.

מוחמד ברכה: חברי, חבר הכנסת וילן, התייחס לכמה דוגמאות שקיימות בחוק ההסדרים, ואני באמת רוצה לחזור לנושא של דיור ציבורי, שהוקפא גם השנה.

מוחמד ברכה: הרי נגד מי זה מכוון?

מוחמד ברכה: נגד מי זה מכוון?

מוחמד ברכה: נגד אנשים שהזכות שלהם לבית אינה מובטחת.

מוחמד ברכה: הזכות שיהיה להם בית שהוא רכושם, שהוא קורת-הגג שלהם, לא מובטחת.

מוחמד ברכה: לא מדובר פה על מותרות.

מוחמד ברכה: לא מדובר כאן על דברים שאפשר לוותר עליהם ואפשר לחיות בלעדיהם, ואין מדובר באנשים שנמצאים בבתיהם עשרות בשנים וכל הכוונה היא לבוא ולרכוש את הבתים שלהם.

מוחמד ברכה: לפני יומיים הייתי, אדוני היושב-ראש, ברמלה ונפגשתי עם אזרחים ערבים שם.

מוחמד ברכה: אני חשבתי שהשאלה הזאת אפילו לא נוגעת לכמה מהם.

מוחמד ברכה: אומרים לי, שכ-700 אזרחים שם יכולים ליהנות מהחוק הזה, ובהעדר חוק לדיור ציבורי, הם נשארו במין הרגשה של זמניות, שהם מרחפים באוויר, לא על הקרקע.

מוחמד ברכה: דוגמה שנייה היא הנושא של החוק לפעוטות בסיכון.

מוחמד ברכה: אומנם מדברים על פשרה של הוספת עוד 1,000 מקומות, אבל זה חוק שעולה 60-50 מיליון שקל ופותר בעיה קריטית להרבה משפחות, שזה בשבילן הקיום.

מוחמד ברכה: וזה נכנס להקפאה.

מוחמד ברכה: חוק השאלת ספרי לימוד.

מוחמד ברכה: למי יש ספרי לימוד?

מוחמד ברכה: מי הם האנשים שזקוקים להשאלת ספרי לימוד?

מוחמד ברכה: גם על הנושא הזה "גיבורים".

מוחמד ברכה: באותו זמן אנחנו רואים שהממשלה, במסגרת מה שנקרא עידוד השקעות, משלמת, במקום המעסיקים, משהו כמו 10 עד 12 מיליארד שקל לשנה.

מוחמד ברכה: אני אומר: אם היו מקצצים את הסכום הזה לחצי – תארו לעצמכם, רבותי חברי הכנסת, אדוני השר, אדוני היושב-ראש, מה 6 מיליארדי שקלים יכולים לעשות.

מוחמד ברכה: גם בנושא של חוק ביטוח בריאות ממלכתי, גם בנושא של פעוטות בסיכון, גם בנושא של השאלת ספרי לימוד, גם בנושא של דיור ציבורי, גם בנושא של התוכנית להכשרה למגזר הערבי.

מוחמד ברכה: אבל הממשלה והמערכת הכלכלית – ואני לא מדבר על הממשלה הזאת או על קודמתה.

מוחמד ברכה: הרי בנושא הכלכלי יש מדיניות אחת לפחות מאז 1984, כשהוקמה ממשלת האחדות של פרס-שמיר, בזמנה.

מוחמד ברכה: מאז הגישה הכלכלית היא אחת ויחידה והיא מונחית ומכוונת על-ידי הבנק העולמי וחוקי השוק העולמיים, מה שנקרא, ואין בזה שמץ של רגישות חברתית לציבור החלש, לשכבות החלשות ולמעמדות הנמוכים והבינוניים במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: במה שקשור לאוכלוסייה הערבית, הדברים חמורים פי כמה.

מוחמד ברכה: לפני כמה ימים, ב-15 בחודש, נדמה לי, פורסם הדוח על האבטלה.

מוחמד ברכה: מ-26 יישובים מוכי אבטלה במדינת ישראל, 22 הם ערביים.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת מקסים לוי ואתה, אדוני, יודעים את הדברים היטב:

מוחמד ברכה: אם מוסיפים לסטטיסטיקה הרשמית גם את העובדה, שחלק גדול מן המפרנסים ברחוב הערבי הוא של עקרות-בית שלא נרשמות ברישומי האבטלה; אם לוקחים בחשבון שעובדים לא מאורגנים לא נכנסים לסטטיסטיקה של האבטלה – ויש אחוז לא מבוטל בקרב האוכלוסייה הערבית שהוא עובדים לא מאורגנים; אם מוסיפים על זה מה שנקרא "מסורבי עבודה" – יש כל מיני "טריקים" שעושים בלשכות התעסוקה, ששולחים כמה אנשים לאותה משרה, ואז, אם אחד מקבל את המשרה, השאר נרשמים כמסורבי עבודה, ואז הם יוצאים אוטומטית מהסטטיסטיקה.

מוחמד ברכה: הם לא יוצאים אוטומטית ממעגל האבטלה, הם יוצאים מהסטטיסטיקה של האבטלה.

מוחמד ברכה: אם מחשבים את שלושת הארגומנטים האלה – עקרות-בית, עובדים בלתי מאורגנים ומה שנקרא מסורבי עבודה, האחוז של האבטלה ברחוב הערבי – ובכלל במדינת ישראל, אבל במיוחד ברחוב הערבי – – –

מקסים לוי: גם אם הוא מקבל הבטחת הכנסה, יש לו קיום בכלל?

מקסים לוי: נניח שהוא מקבל הבטחת הכנסה.

מקסים לוי: הוא נמצא מתחת לקו העוני.

מוחמד ברכה: נכון, נכון.

מוחמד ברכה: חבר הכנסת לוי, אני מדבר על הרישומים של האבטלה, הרישומים של הסטטיסטיקה.

מוחמד ברכה: אם לוקחים את שלושת הארגומנטים האלה ומוסיפים אותם לרישום שמתבצע בלשכות התעסוקה, אנחנו מגיעים למספרים מבהילים.

מוחמד ברכה: זה לא רק נושא של מצוקה פרטית, אינדיבידואלית.

מוחמד ברכה: זה ביטוי של תופעה חברתית שיכולות להיות לה השלכות מאוד קשות על התפקוד החברתי הכולל, גם של האוכלוסייה הערבית כקולקטיב לאומי וגם של היותם אזרחים.

מוחמד ברכה: הדבר הזה מוסיף רבות לרגשות של התסכול.

מוחמד ברכה: תיקחו את הנושא של הקרקעות, רבותי, ואנחנו עומדים היום לקראת יום האדמה.

מוחמד ברכה: האוכלוסייה הערבית היום היא 20% מאזרחי המדינה.

מוחמד ברכה: שטחי השיפוט של היישובים הערביים, אדוני היושב-ראש, הם כ-600,000 דונם מתוך 21 מיליון דונם שהם שטח המדינה, זאת אומרת, קצת פחות מ-3% משטחי השיפוט של המדינה.

מוחמד ברכה: אם לוקחים את האזור הבנוי ביישובים הערביים ללא שטח השיפוט במקומות הפתוחים, מגלים את אחת התופעות חסרות התקדים בחברה האנושית: כמיליון ו-100,000 אזרחים במדינת ישראל חיים על 120,000 דונם.

מוחמד ברכה: אני אומר לך, כפי שאמר אחד החברים שלי אתמול – השתתפנו בסימפוזיון אתמול – ד"ר חנא סוויד, שהוא חבר הוועדה הארצית לתכנון ובנייה; בטח השר סויסה מכיר אותו.

מוחמד ברכה: הוא אומר, שאפילו במזרח הרחוק אין צפיפות אוכלוסין כזאת.

מוחמד ברכה: מה זה אומר?

מוחמד ברכה: אז בסדר.

מוחמד ברכה: המדינה יכולה להגיד שיש סדר עדיפויות לאומי, הקרקע וחשיבות הקרקע ומרכזיות הקרקע, בסדר.

מוחמד ברכה: כל אחד יפיץ את האידיאולוגיה שלו איך שהוא רוצה, אבל לפחות צריכה להיות רגישות למה זה עלול להביא; לאן זה עלול להוביל.

מוחמד ברכה: הרי אנשים שמצירים את צעדיהם וחונקים אותם – זה יתפוצץ בסוף.

מוחמד ברכה: האפשרות הזאת של פיצוץ היא לא אינטרס של האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: למנוע אותה זה לא רק האינטרס של האזרחים הערבים, זה גם אינטרס של כלל האזרחים, של המערכת השלטונית במדינת ישראל ושל הממשלה – כל ממשלה.

מוחמד ברכה: היום יש יותר מודעות.

מוחמד ברכה: נגיד, באוכלוסייה הערבית, יש מרכז לתכנון אלטרנטיבי, ואני באמת הייתי מייעץ לממשלה ולמשרד הפנים במיוחד, שיביאו את זה בחשבון ויבואו להידבר עם האנשים האלה.

מוחמד ברכה: יש אנשים שהם בעלי שם בנושא של תכנון, אנשים שיכולים להביא פתרונות תכנוניים לכל מיני דברים.

מוחמד ברכה: אתמול, בפגישה עם ראש הממשלה, הוא שאל כבדרך אגב את החברים שלי שהשתתפו בפגישה, מה דעתם על עיר ערבית.

מוחמד ברכה: בסדר.

מוחמד ברכה: עיר ערבית – יכול להיות רעיון לא רע, אבל מה שדרוש לאוכלוסייה הערבית הוא לא עיר ערבית.

מוחמד ברכה: מה שדרוש הוא לבסס את קיומם ואת עתידם של היישובים הקיימים; להרחיב את שטחי השיפוט; לייצר מנגנון ומצבים של כלכלה מקומית, של תיעוש היישוב הערבי, שלא יהיה תלוי בכל מיני תנודות בכלכלה בכלל ולא יהיה תלוי בתעסוקה במקומות מרוחקים ממקום מגוריו.

מוחמד ברכה: הנושא של הקרקע הוא נושא מאוד חמור.

מוחמד ברכה: הנה, היום מדברים בכנסת על החוק לעיגון זכויות החקלאים.

מוחמד ברכה: בעניין הזה, נדמה לי, כל אלה שיושבים באולם – כן, גם סיעת שינוי – כל אלה שיושבים באולם מתנגדים להצעת החוק הזאת.

מוחמד ברכה: זו אחת מהצעות החוק הדרקוניות ביותר, שנותנת ל-15% מכלל האוכלוסייה, בקיבוצים ובמושבים, לחלוש ולשלוט על כל רזרבת הקרקעות במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אם שטח המדינה, כפי שאמרנו, הוא 21 מיליון דונם, מתוך זה 12 מיליון דונם זה הנגב – יותר דרומה – כל מה שנשאר מבאר-שבע וצפונה זה 8 מיליוני דונם.

מוחמד ברכה: לפי החוק הזה מפקידים בידי הקיבוצים והמושבים כ-4.2 מיליוני דונם.

מוחמד ברכה: כל הרזרבה בקרקעות תהיה בת-ערובה בידי קומץ, מיעוט מבוטל של אזרחים.

מוחמד ברכה: אני עשיתי את החישוב כדי לסבר את האוזן.

מוחמד ברכה: יוצא שבממוצע הנתח של הקרקעות לכל חבר בקיבוץ, הוא פי-85 – 8%,500 אדוני – מהנתח של אזרח ערבי אחד.

מוחמד ברכה: איפה נשמע דבר כזה?

מוחמד ברכה: מה זה אומר?

מוחמד ברכה: זה חומר נפץ שמסתובב בין הרגליים של כולנו.

מוחמד ברכה: ואחר כך יבואו ויטיפו כל מיני הטפות על קיצוניות ועל יום האדמה, ויש ידיעות מודיעיניות וצריך לשמור על צירי תנועה פתוחים.

מוחמד ברכה: מה אפשר לדרוש מאדם חנוק?

מוחמד ברכה: מה אפשר לדרוש מאדם שלא רואה שהוא יכול להבטיח את עתיד בנו, את עתיד הדורות הבאים?

מוחמד ברכה: יש מושג כזה – הדורות הבאים.

מוחמד ברכה: לא מדובר על הדורות הבאים, מדובר על הדור שנולד היום.

מוחמד ברכה: רזרבות הקרקעות ביישובים הערביים אינן יכולות לספק את הצרכים של תשתיות וכלכלה ופיתוח ובתי-ספר ומוסדות בריאות.

מוחמד ברכה: התשתית לא יכולה לספק את הצורך לקליטת הריבוי הטבעי.

מוחמד ברכה: אז מה יקרה?

מוחמד ברכה: מישהו עדיין חושב על טרנספר?

מוחמד ברכה: את הטרנספר עברנו.

מוחמד ברכה: אפילו זאבי ממעט היום לדבר על זה.

מוחמד ברכה: חלומות של טרנספר היו קיימים ב-1948, 1949, 1950, 1955, עד הטבח בכפר-קאסם.

מוחמד ברכה: אני חושב שאין אדם שיש לו טיפת שכל בראש, שעדיין חושב במונחים האלה.

מוחמד ברכה: אז זה לא יהיה.

מוחמד ברכה: אז מה יהיה?

מוחמד ברכה: לייצר מצב של מיעוט לאומי שהולך וגדל מבחינה יחסית, שהוא היום 20%, שיהיה מיעוט לאומי מופלה, מוקצה, מנוכר, חנוק?

מוחמד ברכה: לטובת מי זה?

מוחמד ברכה: לטובת הציונות?

מוחמד ברכה: לטובת השקט החברתי?

מוחמד ברכה: לטובת מי זה?

מוחמד ברכה: אני אומר, שאם המדינה – ואני לא מתייחס לממשלה – אם המדינה, על כל מוסדותיה, לא תיתן את הדעת לנושא הזה, אני חושב שאנחנו נהיה עדים למצב מאוד חמור.

מוחמד ברכה: מדברים הרבה בהקשר זה על התושבים שנעקרו מכפריהם ב-1948.

מוחמד ברכה: אני אחד מהם.

מוחמד ברכה: אני גר היום בשפרעם, ומשפחתי אינה ילידת שפרעם.

מוחמד ברכה: האדמות קיימות, היישובים קיימים, והם לא בשימוש.

מוחמד ברכה: מה מונע, כדי לפתור מצוקות עכשוויות וכמסר לאזרחים הערבים, בניית כמה מקומות כאלה מחדש?

מוחמד ברכה: למה לא? זה מהווה איום על מה?

מוחמד ברכה: על מי?

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, המושג הזה בטח עבר באולם הזה הרבה פעמים בעשרות השנים האחרונות, מאז קום המדינה, המושג של נוכח-נפקד.

מוחמד ברכה: אנשים שקיימים במדינה, שהם אזרחי המדינה, ובכל מה שקשור לרכושם ולקניינם ובמה שקשור בקרקעות, הם נחשבים לנפקדים שלא קיימים ורכושם מופקע ונמצא ברשות המדינה.

מוחמד ברכה: הצעת סיעת חד"ש, באופן היסטורי יש לה הצעת חוק כזאת, ובפעם האחרונה היתה הצבעה עליה לפני כמה חודשים, כשהיא הוגשה על-ידי עמיתי, חבר הכנסת מח'ול – למה לא יוסדר הנושא הזה?

מוחמד ברכה: סוגיה שלישית: כפי שאמרתי, שטחי השיפוט של היישובים הערביים הם כ-3% או קצת פחות.

מוחמד ברכה: יש עוד 1% משטח המדינה שהוא בבעלות ערבית.

רחמים מלול: אדוני, תשתדל לסכם, כי 15 הדקות חלפו.

מוחמד ברכה: יש עוד 1% משטח המדינה שהוא בבעלות ערבית, של אזרחים ערבים, אבל הוא נמצא בשטח שיפוט של מועצות אזוריות ושל מועצות יהודיות.

מוחמד ברכה: אז מה קורה שם?

מוחמד ברכה: בעלי האדמות האלה מתבקשים לשלם מסים למועצות האזוריות.

מוחמד ברכה: הייעוד של הקרקעות האלה כפוף וקשור בזהותם של האזרחים.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, לא ייווצר מצב שהאזרח יכול לתרום לשינוי הייעוד של הקרקעות האלה על מנת להפיק תועלת.

מוחמד ברכה: אז לפחות את זה.

מוחמד ברכה: איזו גאוניות צריכה הממשלה כדי להחליט, שקרקעות שהן בבעלות ערבית, שחופפות ליישובים ערביים, יועברו לאזור השיפוט של היישובים הערביים?

מוחמד ברכה: אנחנו מדברים על 1% משטח המדינה.

מוחמד ברכה: 1% זה כ-200,000 דונם.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, שזה לא יפתור את הבעיה.

מוחמד ברכה: זה עדיין יקבע את המצב המעוות והלא-צודק הזה.

מוחמד ברכה: אבל לפחות זה נותן אוויר לנשימה ליישובים הערביים.

מוחמד ברכה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בדבר אחד: אנחנו היום לקראת יום האדמה.

מוחמד ברכה: אתמול ישבנו עם ראש הממשלה, עם השר לביטחון פנים, וכולם אומרים שהם לא יכניסו משטרה ליישובים הערביים בזמן התהלוכות של יום האדמה.

מוחמד ברכה: אבל לצד זה, אני גם רוצה להזהיר מפני שלושה דברים.

מוחמד ברכה: הדבר הראשון – לא צריך לתת למפקד המחוז הצפוני יד חופשית בניהול העניינים ביום האדמה.

מוחמד ברכה: אני הייתי רוצה שהוא יצא לחופשה והוא לא יהיה במשטרה.

מוחמד ברכה: הרי זה לא מקרה ש-13 אזרחים ערבים שנהרגו, כולם נהרגו במחוז הצפון.

מוחמד ברכה: היו אירועים לא פחות קשים במקומות אחרים ולא היו הרוגים.

מוחמד ברכה: כל מפגש, כל חיכוך בין האוכלוסייה הערבית לבין אליק רון בשלוש השנים האחרונות, הסתיים בעימות.

מוחמד ברכה: לכן, כדבר ראשון, הייתי מצפה שהוא לא יהיה במרכז העניינים.

מוחמד ברכה: נושא שני.

מוחמד ברכה: אני רוצה להזהיר מפני הדיבור שקיים בחוגים של הממשלה, אפילו בחוגים של ראש הממשלה, בנושא של פתיחת צירי תנועה.

מוחמד ברכה: אני באמת רוצה שצירי התנועה יהיו פתוחים.

מוחמד ברכה: אבל על מה מדברים?

מוחמד ברכה: כשיש תהלוכה, אז יש תהלוכה.

מוחמד ברכה: התהלוכות מתקיימות בתוך הערים ובתוך הכפרים.

מוחמד ברכה: למה צריך להפריח אווירה של איום?

מוחמד ברכה: הנושא השלישי – הדיבורים על ידיעות מודיעיניות וכו'.

מוחמד ברכה: על איזו חברה מדברים?

מוחמד ברכה: הרי אני חי שם ואני יודע מה הולך שם.

מוחמד ברכה: אני שותף להחלטות שמתקבלות בוועדת המעקב של האוכלוסייה הערבית.

מוחמד ברכה: אין שום מגמה לייצר עימות.

מוחמד ברכה: גם באוקטובר האחרון לא היתה שום מגמה לייצר עימות.

מוחמד ברכה: האוכלוסייה הערבית עשתה הרבה שביתות והרבה הפגנות.

מוחמד ברכה: הדבר החדש באוקטובר האחרון היה, שהחליט מי שהחליט, שצריך לפזר את המחאה הזאת, קשה ככל שתהיה, באש חיה.

מוחמד ברכה: אני מזהיר מאוד מפני כל ניסיון לדרדר את העניינים על-ידי המשטרה או על-ידי הממשלה לכיוון של עימותים.

מוחמד ברכה: אף אחד לא צריך את זה, מובן שהאוכלוסייה הערבית לא צריכה את זה.

מוחמד ברכה: אבל אני רוצה להגיד, שאם מישהו חושב, שבאוקטובר האחרון חזרו ובנו את קיר הפחד אצל האוכלוסייה הערבית – הוא טועה.

מוחמד ברכה: אנחנו רוצים לקיים מחאה אזרחית דמוקרטית, אבל אנחנו לא נקבל, לא נשתוק, לא נבליג, לא נשלים עם מצב שתופעל תוקפנות כלפינו, ואנחנו – –

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

רחמים מלול: השר אליהו סויסה רוצה להגיד דבר מה לאדוני.

מוחמד ברכה: כן, אדוני.

אליהו סויסה: אני מציע, לטובת העניין – דיברת על דמוקרטיה ועל תהלוכות דמוקרטיות שישרתו את האינטרסים שלכם.

אליהו סויסה: אני מציע לכל הפוליטיקאים, לכל חברי הכנסת, שגם הם ייקחו חופשה בתקופה הזאת ולא יהיו בשום תהלוכה.

אליהו סויסה: ואז, אין לי ספק גם שכל התהלוכות יסתיימו בטוב.

מוחמד ברכה: תשמע, הנהגה היא הנהגה והיא צריכה למלא את תפקידה.

אליהו סויסה: בצורה חיובית.

מוחמד ברכה: כן, כן.

מוחמד ברכה: מה זה חיובי?

מוחמד ברכה: אתה קובע את החיוב ואני קובע, אבל אני אומר לך מה החיוב: הנהגה צריכה לבטא את האינטרסים והדרישות הצודקות של האוכלוסייה שהיא מייצגת.

מוחמד ברכה: אין הנהגה סטרילית שיושבת מאחורי זכוכית ושולחת את העם להיאבק.

מוחמד ברכה: אני גם רוצה לתרום.

מוחמד ברכה: אם יהיה מצב של הידרדרות – ולכן לא במקרה אתמול, כשדיברנו עם השר לביטחון פנים, ביקשתי שיהיה ערוץ פתוח בינינו לבינו, במקרה שחס וחלילה יהיה משהו, שיהיה אפשר מייד לסגור אותו בהידברות.

מוחמד ברכה: כי אני אומר לך בכנות, אין לי אמון שאפשר להפסיק הידרדרות על-ידי מגעים עם מפקד המחוז הצפוני.

רחמים מלול: תודה לחבר הכנסת ברכה.

רחמים מלול: בבקשה, חבר הכנסת ויקטור בריילובסקי, ואחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

ויקטור בריילובסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אדוני חבר הכנסת, אני רוצה בראש ובראשונה להביע התמרמרות והתרגזות בקשר לרצח תינוקת בת עשרה חודשים על-ידי צלף פלסטיני.

ויקטור בריילובסקי: התינוקת הזאת לא השתתפה בהפגנות אלימות, לא זרקה אבנים, זה פשוט רצח בקור רוח.

ויקטור בריילובסקי: אני רוצה למסור תנחומים למשפחה.

ויקטור בריילובסקי: אדוני היושב-ראש, אני זוכר שלפני כשנה הייתי מופתע כאשר גיליתי כי העובדה שאיזה חוק עבר קריאה ראשונה, שנייה ושלישית – זה לא אומר שהחוק קיים בפועל, נכנס לתוקף.

ויקטור בריילובסקי: התברר שאחר כך אפשר לדחות את ביצוע החוק לשנה, לחמש שנים, וכך הלאה עד אין-סוף.

ויקטור בריילובסקי: זו הממשלה שבוחרת איזה חוק הוא חוק, איזה חוק לבצע ואיזה חוק להרוג, אף שהוא עבר בכנסת.

ויקטור בריילובסקי: למשל, ברשימה של החוקים שנדחו לא מצאתי את חוק המשפחות ברוכות הילדים.

ויקטור בריילובסקי: רק לפני כמה חודשים דנו בחוק הזה.

ויקטור בריילובסקי: החוק הזה קובע אי-שוויון מלא בין הקצבאות שמקבלים בעד ילד ראשון, שני ושלישי לבין קצבאות ילדים שמקבלים בעד ילד שביעי, שמיני וכך הלאה.

ויקטור בריילובסקי: זאת למרות העובדה, שגם הילד הראשון והשני וגם הילד השביעי והשמיני דורשים אותו אוכל, אותו חדר ואותם בגדים.

ויקטור בריילובסקי: זה חוק סקטוריאלי פרופר, וברור לי אילו צרכים הוא משרת.

ויקטור בריילובסקי: הוא משרת את הצרכים של החרדים, הערבים והבדואים, ועולה למדינה חצי מיליארד שקלים.

ויקטור בריילובסקי: כולנו יודעים שהחוק הזה הוא דרך לשדוד את קופת המדינה, אבל הממשלה לא מתנגדת לחוק הזה, והקואליציה מסכימה לכך.

ויקטור בריילובסקי: לעומת זאת יש חוק אחר, חוק השאלת או החלפת ספרי לימוד.

ויקטור בריילובסקי: זה חוק שעבר קריאה ראשונה, שנייה ושלישית בכנסת, ובראש ובראשונה אנחנו רואים שהוא לא חוק סקטוריאלי.

ויקטור בריילובסקי: מטרת החוק הזה היא לעזור לילדים משכבות חלשות, שלהוריהם אין אפילו כסף לקנות ספרי לימוד.

ויקטור בריילובסקי: זה חוק סוציאלי, והמטרה שלו היא לעזור לילדים ללמוד ולקבל בגרות.

ויקטור בריילובסקי: אנשים המכריזים שחינוך הוא דבר חשוב ביותר צריכים כנראה לתמוך בחוק הזה מכל הלב.

ויקטור בריילובסקי: התברר שבדיוק החוק הזה, שיכול לסגור פערים בחברה, חוק שיכול לעזור לילדים לצאת ממעגל העוני – החוק הזה מופיע ברשימת החוקים שנדחו.

ויקטור בריילובסקי: אני בטוח שרק השקעות מסיביות בחינוך הן הדרך להפוך את החברה שלנו לחברה צודקת והומוגנית.

ויקטור בריילובסקי: החוק שאני מדבר עליו עכשיו, חוק החלפת ספרי לימוד, הוא כמובן צעד קטן בכיוון הזה, אבל הוא צעד בכיוון נכון.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו צריכים לחשוב איך להעלות את הסטטוס החברתי של המורה.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו צריכים להבין שלימודי מחשבים צריכים להתחיל מגיל גן-ילדים.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו צריכים להבין שרק ידע במתמטיקה ובמחשבים ובמדעים מדויקים ובשפות – רק ידע כזה יכול להבטיח תעסוקה במאה ה-21.

ויקטור בריילובסקי: רק ידע כזה יכול למצוא פתרון לבעיות סוציאליות קשות שיש בחברה שלנו.

ויקטור בריילובסקי: שום הגדלה של קצבאות ילדים ושום מימון של בחורי ישיבות ושום עזרה לבתי-הספר של "אל המעיין" לא יכולים למצוא פתרון לבעיות האלה.

ויקטור בריילובסקי: ברור שעכשיו, כשהכלכלה שלנו במצב של מיתון – וזה, כמובן, תוצאה של נפילת הבורסה, וההיי-טק בראש ובראשונה, וגם תוצאה של האינתיפאדה – הממשלה שלנו צריכה לנקוט צעדים דרסטיים כדי להוציא את הכלכלה שלנו ממיתון לצמיחה.

ויקטור בריילובסקי: בסופו של דבר זו המטרה של חוק ההסדרים.

ויקטור בריילובסקי: ואילו צעדים אנחנו צריכים לעשות?

ויקטור בריילובסקי: האדם לא צריך להיות גאון גדול כדי להבין, זה כבר ידוע בעולם, הצעדים האלה ידועים.

ויקטור בריילובסקי: דבר ראשון – הורדת מסים, ובראש ובראשונה מסים של השכבות הבינוניות, השכבות היצרניות.

ויקטור בריילובסקי: דבר שני – תמיכה כספית ביוזמה פרטית.

ויקטור בריילובסקי: דבר שלישי – הורדה מסוימת בריבית.

ויקטור בריילובסקי: דבר רביעי – קיצוץ השקעות בסקטורים לא יצרניים בחברה, קיצוץ זמני אולי, עד שנצא מהמצב של מיתון.

ויקטור בריילובסקי: תמיכה של סקטורים בכלכלה ובתעשייה, תמיכה בענפים פרספקטיביים שבצורה זמנית נמצאים במצב של מיתון – זו הדרך.

ויקטור בריילובסקי: במקום הדרך הידועה הזאת אנחנו רואים בדרך כלל מגמה הפוכה: ההשקעות בסקטורים לא יצרניים, במוסדות דת, הולכות וגדלות.

ויקטור בריילובסקי: תמיכה בחלקי הכלכלה שהם במצב קשה אינה מספקת.

ויקטור בריילובסקי: הורדה של מסים הופסקה.

ויקטור בריילובסקי: איך אפשר לצאת ממצב של מיתון בסיטואציה כזאת – לא ידוע.

ויקטור בריילובסקי: אבל המצב אפילו גרוע עוד יותר, קשה עוד יותר.

ויקטור בריילובסקי: הממשלה החדשה עושה הכול כדי לתת מכה קשה למגזר יצרני של האוכלוסייה, ואני מתכוון למגזר העולים החדשים מברית-המועצות לשעבר.

ויקטור בריילובסקי: זו קבוצת אנשים שהם ברוב רובם חילונים, בעלי השכלה גבוהה, אנשים שכבר עכשיו תורמים תרומה חדשה לכלכלה ולמדע.

ויקטור בריילובסקי: אלה הם אנשים שמשרתים בצבא ומשלמים מסים.

ויקטור בריילובסקי: עכשיו, בדיוק עכשיו, כאשר חזרנו לזמנים של "ש"ס קונטרול", שר הפנים החדש אלי ישי, כאשר נכנס לתפקיד, כמעט הכריז מלחמה על מגזר העולים החדשים – לא לנישואים אזרחיים, ואפילו פסקת נישואים קונסולריים, הוצאת כל החנויות הלא-כשרות לאזורי תעשייה בכל המדינה, אין תחבורה ציבורית בשבת.

ויקטור בריילובסקי: אין, אין, אין.

ויקטור בריילובסקי: מעניין לראות מה היו תוצאות סקר דעת הקהל בין עולים חדשים, שעשה אחד מהאתרים הפופולריים באינטרנט.

ויקטור בריילובסקי: כמעט 5% ראו בזה מכה קשה לזכויות העולים החדשים.

ויקטור בריילובסקי: כמעט 25% ענו שהם צריכים עכשיו לחשוב על ירידה מן הארץ, כי אין שום תקווה לעשות איזה שינוי במצב שלהם.

אליהו סויסה: עשו אולי סקר אצל עולים ותיקים, למשל, מה הם חושבים?

ויקטור בריילובסקי: אני ראיתי רק את הסקר שאני מדבר עליו עכשיו.

אליהו סויסה: אז אולי כדאי לעשות.

ויקטור בריילובסקי: אולי כדאי לעשות, זה מעניין בכל מקרה, בלי שום קשר למה שאנחנו חושבים, מה טוב ומה רע.

ויקטור בריילובסקי: אבל אני פשוט לא רואה שהציבור החילוני מציע חוקים שמתנגדים לאינטרסים של הציבור הדתי, בעוד אני רואה מכה קשה לאינטרסים של ציבור העולים החדשים.

ויקטור בריילובסקי: אולי זה טבעי בשבילי, אבל ככה זה.

ויקטור בריילובסקי: אני רוצה לומר, שבדרך כלל כל המנגנון של חוק ההסדרים הוא מנגנון לא נורמלי.

ויקטור בריילובסקי: בכל מדינה המבוססת על דמוקרטיה, למשל על שלטון הנשיאות, יש דרך אחת לקונטרול נוסף על חוקים שעברו את הכנסת או את הפרלמנט, והוא האישור או הווטו של הנשיא.

ויקטור בריילובסקי: לאחר שהחוק עבר את אישור הפרלמנט או אישור הכנסת, הנשיא צריך לחתום על החוק או להטיל וטו על החוק.

ויקטור בריילובסקי: אם הוא חתם על החוק הוא סופי, ושום חוק הסדרים לא יכול לבטלו.

ויקטור בריילובסקי: אם יש וטו, הכנסת או הפרלמנט יכולים לאשר קבלת חוק שכזה ברוב מסוים.

ויקטור בריילובסקי: אבל אנחנו עושים משהו אחר, משהו שלא ידוע בשום דמוקרטיה בעולם.

ויקטור בריילובסקי: אנחנו ממיינים את כל החוקים שעברו את הכנסת בזמן האחרון, ולא רק בזמן האחרון, ומביאים את חוק ההסדרים שידחה את החוקים הללו, יהרוג ויסיים את החוקים הללו.

ויקטור בריילובסקי: זאת אומרת, שאילו במקום לחזור לשיטת הבחירה הישנה היינו מתקדמים לקראת שיטת בחירה נשיאותית, גם אנחנו היינו יכולים להעניק זכות וטו לראש הממשלה ולעשות את כל הדברים שציינתי, כפי שעושות המדינות הדמוקרטיות, המדינות המתקדמות.

ויקטור בריילובסקי: במקום זה יש לנו חוק ההסדרים, שהוא בושה וחרפה לדמוקרטיה שלנו.

ויקטור בריילובסקי: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה, אדוני.

רחמים מלול: חבר הכנסת מקסים לוי, בבקשה.

רחמים מלול: גם לרשות אדוני 15 דקות.

אליהו סויסה: למה כל כך הרבה זמן?

רחמים מלול: זה הזמן שנקבע לכל מסתייג על-ידי ועדת הכנסת.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי.

רחמים מלול: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, ולאחר מכן הודעה גם ליושב-ראש הישיבה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ר' קפלן: הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – היקף הסמכות לחון עבריינים ולהקל בעונשם), של חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק גני-ילדים (זמני עבודה), התשס"א–2001, של חברי הכנסת גנדי ריגר ומרינה סולודקין; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – סייג לדיון בהצעת חוק), של חבר הכנסת אליעזר כהן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – ביטול משרת שר בלי תיק), של חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק הכשרה מקצועית ישירה לעולים, התשס"א–2001, של חברי הכנסת גנדי ריגר ומרינה סולודקין; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מספר חברי הממשלה וסגני השרים), של חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – סגני שרים), של חבר הכנסת אברהם רביץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – ביטול המוסד שר בלי תיק), של חבר הכנסת רומן ברונפמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירת הסתה), התשס"א–2001, של חבר הכנסת אבשלום וילן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – דיון בנושאי דת), התשס"א–2001, של חבר הכנסת יאיר פרץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת), התשס"א–2001, של חבר הכנסת מרדכי משעני; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – מספר השרים וסגני השרים בממשלה), של חברי הכנסת יובל שטייניץ ושלמה בן-עמי; הצעת חוק הגנת יוצרים ואמנים (תיקוני חקיקה), התשס"א–2001, של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, נעמי חזן, זבולון אורלב, מוחמד ברכה ועסאם מח'ול; הצעת חוק העונשין (תיקון – החלת עונש מזערי על סחר בבני אדם), התשס"א–2001, של חברות הכנסת יעל דיין, נעמי חזן וסופה לנדבר; הצעת חוק זכויות לאדם העיוור, התשס"א–2001, של חבר הכנסת יאיר פרץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק להרחבת מקורות המים בישראל באמצעות הקמת מפעלים להתפלת מי ים, התשס"א–2001, של חבר הכנסת נחום לנגנטל.

ר' קפלן: תודה רבה.

רחמים מלול: תודה לסגנית המזכיר.

רחמים מלול: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר אביגדור ליברמן ממלא את מקום שר התיירות בעת היעדרו מהארץ, מיום ב' בניסן התשס"א, 26 במרס 2001, עד ליום ה' בניסן התשס"א, 29 במרס 2001.

רחמים מלול: תודה.

רחמים מלול: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חבל שחברי הכנסת אינם על מנת שישמעו את הנתון המזעזע ביותר שאני עומד לדבר עליו.

מקסים לוי: אתמול כבר דיברתי על זוגות צעירים, על חוק פיתוח הנגב ועל חוק המצוקה, על בעיית התבערה החברתית, על האבטלה האיומה שחוק התקציב הזה מוסיף עוד לתבערה החברתית במדינת ישראל.

מקסים לוי: היום אני רוצה לדבר על סעיף חשוב מאוד.

מקסים לוי: בשנת 1989 היה זה שר הפנים אריה דרעי – –

רחמים מלול: ייזכר לטוב.

מקסים לוי: ייזכר בוודאי לטוב.

מקסים לוי: – – שהביא למהפכה בחובות הרשויות המקומיות שנכנסו לגירעונות.

מקסים לוי: כאשר נערכה השביתה מול משרד ראש הממשלה, הוא העלה רעיון.

מקסים לוי: היה זה כאשר הממשלה לא רצתה לתמוך בגירעונות של הרשויות המקומיות.

מקסים לוי: הגירעון היה לב המטלות של הזרוע המבצעת של הממשלה כלפי השלטון המקומי בנושא חינוך ורווחה.

מקסים לוי: הגירעון היה יותר מ-4 מיליארדי שקלים.

מקסים לוי: שר הפנים דאז אריה דרעי אמר, שאי-אפשר להמשיך כך עם הרשויות המקומיות, ואז הוא מינה את סוארי – – –

אליהו סויסה: דרך אגב, היום בדיוק מלאו שבעה חודשים לכליאתו.

מקסים לוי: – – – ואז הוא חשב, איך ניתן להפעיל את הרשויות המקומיות על מנת שיינתנו שירותים.

מקסים לוי: הוא העלה רעיון – תוך כדי הידברות עם מודעי, זיכרונו לברכה – שהמדינה תמצא תקציבים לממן את הגירעון הזה.

מקסים לוי: בינתיים הוא הופיע בוועדת הכספים ובוועדת הפנים של הכנסת ואמר, שעל מנת לכסות את הגירעון של הרשויות המקומיות ניצור מצב שהבנקים ייתנו הלוואות ל-25 שנה ותהיה קונסולידציה מסוימת, שאכן הרשות המקומית תוכל לפרוס את חובותיה ל-25 שנה, וכך היא תוכל לתפקד.

מקסים לוי: אבל במענק האיזון תינתן לרשויות במצוקה השתתפות בפירעון המילוות שלהם בהלוואה הזאת.

רחמים מלול: על-פי דוח-סוארי.

מקסים לוי: לא.

מקסים לוי: זה הרעיון הבסיסי הראשון.

אליהו סויסה: זאת אומרת, הרשות לקחה הלוואה, ומשרד הפנים מימן את ההלוואה.

מקסים לוי: נכון, דרך מענק האיזון.

אליהו סויסה: דרך אגב, היום זה כבר לא קיים.

מקסים לוי: ואז הממשלה דאז אמרה, שהיא אכן תנסה להגדיל את מענק האיזון בכל שנה ושנה כדי להדביק אותן הלוואות שלקחו הרשויות המקומיות.

מקסים לוי: מדובר בהלוואות לא פשוטות, הלוואות של מיליארדים שניתנו לרשויות המקומיות, אבל הרשויות המקומיות השתעבדו לבנקים.

מקסים לוי: כלומר, הבנקים אמרו אז: אם אתה לוקח ממני הלוואה, לא תוכל לקחת הלוואה משום מקום אחר, ואם תרצה לקחת הלוואה ממקום אחר, תצטרך לקבל ממני רשות לכך, כי אני הלווה הראשון שלך.

מקסים לוי: לרשויות המקומיות לא היתה ברירה אלא לקחת את ההלוואות האלה.

מקסים לוי: כאשר הם קיבלו את ההלוואות, זה עשה להם טוב למשך שנה-שנתיים.

מקסים לוי: אני התנגדתי בזמני ואמרתי לאריה דרעי: הממשלה לא תבין ולא תגדיל את מענק האיזון, ואתה תראה שהמשק של השלטון המקומי יקרוס.

מקסים לוי: מה זה מענק איזון?

מקסים לוי: רשות מקומית, למשל קריית-שמונה – העדר ההכנסות העצמיות מהתעשייה והמצב החברתי הקשה, האבטלה, אלה הנתונים – ושר הפנים מינה את סוארי להעלות איזה רעיון איך לחלק את מענק האיזון לרשויות המקומיות.

אליהו סויסה: זה הפער בין ההוצאות להכנסות.

מקסים לוי: נכון.

מקסים לוי: לקחו חלק כדי להתאים את ההוצאות של הרשויות המקומיות, את ההכנסות שלהן ומענק האיזון, וזה בעצם אולי מאזן את תקציב הרשות המקומית.

מקסים לוי: במשך השנים המטלות של הרשויות המקומיות הלכו וגדלו, הבנקים חנקו את הרשויות המקומיות, תקציבי הממשלה לא הגיעו, והתחילה קריסה.

מקסים לוי: המשק הלך ודעך.

מקסים לוי: מבמה זו הזהרתי מפני המפולת כאשר ביקשו להפריט את המדינה וחיסלו את כל מפעלי הטקסטיל והתעשייה הכבדה ועיירות הפיתוח, ולמעשה מנעו מהן הכנסות עצמיות מטעם התעשייה הזאת, כי היי-טק לא הגיע לדימונה, לא לקריית-שמונה וגם לא לאופקים.

מקסים לוי: לכן, כאשר הממשלה לא דאגה לתת תקציב נוסף למשרד הפנים, משרד הפנים הקטין את מענקי האיזון לרשויות המקומיות, וזאת נוסף על סגירת מפעלים והעדר הכנסות לרשויות המקומיות מאותם מפעלים.

מקסים לוי: זאת היתה מדיניות הממשלה.

מקסים לוי: הקריסה החלה, הרשויות לא ביצעו את המטלות, כמו למשל חוק הקשישים, מתן הנחה במסים, נכים וקבוצות של מובטלים.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, ראה מה קורה היום ברשויות המקומיות, למה אנחנו רואים קריסה של הרשויות המקומיות.

מקסים לוי: התקציב מוגש לנו על-ידי משרד האוצר.

מקסים לוי: ב-1999 מענק האיזון העיקרי כולו היה כ-4 מיליארדים ו-208 מיליון שקל.

מקסים לוי: מה מוגש בתקציב האיום הזה?

מקסים לוי: 3.

מקסים לוי: 988 מיליארדים, כשהוא לא מביא בחשבון את גידול האוכלוסייה, את הבעיה החברתית, את סגירת המפעלים, את בעיית האבטלה, את בעיית העוני.

מקסים לוי: איך אפשר במענק כזה גם לתת תשובה?

מקסים לוי: חבל שחבר הכנסת ברכה יצא מהאולם.

מקסים לוי: כל התוכנית של הממשלה הקודמת שנתנה סיוע למגזר הדרוזי והערבי היתה על-חשבון מענק האיזון.

מקסים לוי: זאת לא תוספת למענק האיזון.

מקסים לוי: אם אנחנו נפתח את הספר נראה שמענק האיזון מחולק למגזרים שונים.

מקסים לוי: לכן, כאשר אתה רואה בעצם הקטנת רמת הפעילות והורדת רמת הפעילות של הרשויות המקומיות לשנות ה-80, אתה תמה איזו ממשלה אטומה יכולה שלא להאזין לרשויות המקומיות.

מקסים לוי: היום אני רואה את הרשויות המקומיות קורסות אחת לאחת.

מקסים לוי: ואם הרשות לא קורסת, גם יש תוכנית הבראה.

מקסים לוי: מה אומרת תוכנית ההבראה?

מקסים לוי: תפטר עובדים קהילתיים, תפטר עובדים סוציאליים, תפטר עובדים שכונתיים, תסגור מתנ"סים, תסגור מועדוניות, תפטר את העובדים הקבועים, ולאט-לאט המערכות קורסות.

אליהו סויסה: אתה אומר דברים חשובים מאוד, אבל אני חושב שמתפתח פה כיוון מאוד-מאוד מסוכן.

אליהו סויסה: אתה שומע שהרבה ראשי רשויות מקומיות מוותרים על תפקידם ומתפטרים.

מקסים לוי: נכון.

אליהו סויסה: אני דיברתי עם שני עורכי-דין שהם ראשי רשויות מקומיות.

אליהו סויסה: אחד מהם כבר הלך הביתה, ראש עיריית צפת, ראש עירייה מוכשר מאוד.

אליהו סויסה: הוא אומר: בשביל מה באתי לכאן?

אליהו סויסה: אין לי כלים להתמודד, אני כל הזמן מאוים, אני הולך הביתה.

אליהו סויסה: אני חושב שאתה מציין פה דבר חשוב מאוד, והממשלה צריכה לקחת זאת לתשומת לבה.

רחמים מלול: חבר הכנסת לוי תמיד מדבר על דברים חשובים.

אליהו סויסה: אתה מכיר את הנושא, ואני רוצה לתת לך שבחים.

רחמים מלול: כן, הוא היה ראש עיריית לוד, אחד מראשי הרשויות המקומיות המוצלחים ביותר.

מקסים לוי: אני רוצה להמשיך במה שאמר השר סויסה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, אני עזבתי את עירי לוד ובאתי לכנסת.

מקסים לוי: המועצה בחרה ראש עיר, והנה הממשלה לא סייעה, או הוא לא תפקד או כן תפקד, אבל הממשלה לא סייעה וראש העיר הזה מצא את עצמו בבעיה קשה מאוד, הוא לא נבחר, ונבחר ראש עיר אחר.

מקסים לוי: הוא בא לוועדת הפנים, הקים צעקה גדולה, והממשלה אמרה: אין מה לעשות, ראש העיר הזה כושל, הוא לא בסדר, הוא צריך ללכת הביתה, צריך למנות ועדת חקירה, צריך למנות ועדה קרואה, למנות ראש עיר.

מקסים לוי: זרקו אותו.

מקסים לוי: מינו ועדה קרואה.

מקסים לוי: מאז נכנס ראש העיר הזה לתפקידו עדיין משרד הפנים מתלבט איך לעזור ולסייע לו.

מקסים לוי: אין לראש הרשות הזה שום סיכוי לשלם את שכר העובדים, שום סיכוי לשלם ל"מקורות", שום סיכוי לשלם התחייבויות לבתי-משפט בגין הלנת שכר.

מקסים לוי: והנה, מה עושים?

מקסים לוי: סוגרים חמישה מתנ"סים.

מקסים לוי: איפה הם נמצאים?

מקסים לוי: באזורי המצוקה.

מקסים לוי: מה זה מתנ"ס?

מקסים לוי: זה מקום שקהילה מארצות-הברית הקימה אותו ונתנה רמת פעילות, והיום סוגרים חמישה מתנ"סים.

רחמים מלול: קהילת טורונטו.

מקסים לוי: לא, קהילת שיקגו, ניו-יורק, דנבר.

מקסים לוי: הקימו הרבה מאוד מפעלים חשובים מאוד בנושאים החברתיים, והם קורסים.

מקסים לוי: היום ראש העיר הפנה את תשומת לב שר הפנים ואמר לו: אדוני, אם אני לא מוצא שום פתרון עד סוף החודש, תמצא לך מישהו אחר.

מקסים לוי: זאת אומרת, אנחנו רואים שמדיניות ממשלה כושלת – אני לא יכול לומר על הממשלה החדשה, אני יכול לומר על ממשלות שקדמו לממשלה הזאת שהן היו כושלות, אבל ציפיתי, אדוני היושב-ראש – – –

אליהו סויסה: בקיצור, צריך להחזיר את אריה דרעי.

אליהו סויסה: זה מה שאתה אומר.

אליהו סויסה: תגיד כן.

מקסים לוי: אני מכיר את אריה דרעי הרבה מאוד שנים, מאז תחילת הקריירה הפוליטית שלי, ואני חושב שהוא עשה מהפכה חברתית בשלטון המקומי.

אליהו סויסה: גם במגזר הערבי.

מקסים לוי: אני אומר בשלטון המקומי, וזה כולל את כולם.

מקסים לוי: אני חושב שלמדתי ממנו הרבה מאוד.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, כאשר מדובר בממשלה שנבחרה, בראש ממשלה חדש שנבחר, בני עיירות הפיתוח ואנשי השכונות או אנחנו תמכנו בכל לבנו בכך שהממשלה הקודמת תלך והוא ייבחר.

מקסים לוי: ודאי שלא חשבתי שהוא יכול להביא תקציב חדש, לא חשבתי שהוא יפתור את כל בעיותיה של מדינת ישראל בחודש-חודשיים.

מקסים לוי: אבל אני תמה לראות כיצד הממשלה איננה מסוגלת לקחת מתוך 230 מיליארד שקל ולהגיד, בסעיפים מסוימים בנושא עיירות הפיתוח אני משאירה 4 מיליארדי שקלים לנושאים החברתיים, לאותם אנשים שהביאו אותך לכיסא.

מקסים לוי: כי אנחנו שוכחים מאין באנו.

מקסים לוי: כאשר אנשים היו באופוזיציה הם נלחמו על הדיור הציבורי והצביעו בעד הדיור הציבורי.

מקסים לוי: פתאום היום הדיור הציבורי צריך להידחות.

מקסים לוי: חוק הנגב.

מקסים לוי: אני זוכר איזו עבודה עשינו כדי לזעזע ולעשות משהו למען מצפה-רמון, דימונה, באר-שבע, אופקים, והעברנו את החוק.

מקסים לוי: ממשלה כזאת, שלמעלה מ-90% מהתושבים במצפה-רמון, באופקים ובדימונה ובבאר-שבע הצביעו בעדה, תחשוב לקצץ בחוק או לבטל אותו או לדחות אותו?

מקסים לוי: ממשלה כזאת?

מקסים לוי: אוי ואבוי, אני לא האמנתי בחיי שאפשר שראש ממשלה יבין שאכן הוא לא צריך לעשות תיקון מהותי בנושאים חברתיים.

מקסים לוי: על מה דיברנו כאן בשנים הקודמות?

מקסים לוי: על הנושאים החברתיים והמדיניים.

מקסים לוי: אם לא נפתור את התבערה החברתית, לא נוכל לגייס לצה"ל חיילים.

מקסים לוי: היום הסמים חודרים לתוככי הבתים.

מקסים לוי: ילדים בני 14, בצבא.

מקסים לוי: התבערה החברתית הזאת לא משאירה למשפחות שום אפשרות להתמודד אתה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם להזכיר את הזוגות הצעירים.

מקסים לוי: אתמול בערב דיבר כאן חבר הכנסת פורז, אחרי שאני דיברתי.

מקסים לוי: למעלה ממיליון שכירים במדינת ישראל משתכרים 3,000 שקל, שכר מינימום.

מקסים לוי: תגיד לי אתה, ותגיד לי הממשלה, איך זוג צעיר שרוצה להינשא יוכל לרכוש דירה שעולה 100,000 דולר?

מקסים לוי: איזה בנק במדינת ישראל יוכל לתת לו 100,000 דולר תמורת ערבויות?

מקסים לוי: ב-3,000 שקל שהוא משתכר הוא צריך לשלם בעד ארנונה, חשמל, מים, גן-ילדים.

מקסים לוי: איך הוא יקנה דירה?

מקסים לוי: איך ממשלה אינה מסוגלת לחשוב כיצד ניתן שלא לשעבד את הזוגות הצעירים למשכנתאות לדיור, כשבמדינות בעולם כבר הגיעו למסקנה שיש לאפשר שכירות?

מקסים לוי: וכאן, לא רק שלא מאפשרים שכירות, לא רק שלא מעודדים קבלנים לבנות דירות להשכרה, אלא מצפים שהזוגות הצעירים – – – אתה יודע כמה זוגות צעירים לא מממשים את המשכנתה, אדוני היושב-ראש?

מקסים לוי: אתה יודע שקבלנים אינם מסוגלים למכור את הבתים שהם בונים?

מקסים לוי: כיצד מדינה אטומה כזאת לא יכולה לחשוב על כך?

מקסים לוי: אלא מה?

מקסים לוי: עד שתקום תנועת "אוהלים", ואני רואה אותה בפתח, אני רואה את הזוגות הצעירים שפעם עבדו תמורת שכר הוגן והיום פוטרו כתוצאה מנשירה או גל פיטורים ומצאו עבודה באיזה מקום תעסוקה שמשתכרים בו 3,000 שקל ולא יכולים להחזיר את המשכנתה, הבנקים וההוצאה לפועל מוכרים את דירותיהם.

מקסים לוי: מי שילך לבית-המשפט בתל-אביב יראה שורה של זוגות צעירים בהוצאה לפועל.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, דיברתי אולי על סעיף אחד שמקורו מענק האיזון של משרד הפנים.

מקסים לוי: מפגישתי עם שר הפנים אתמול בשעה 12:30 אני יכול לומר לך, שאין שום הבטחה שבשנה הבאה לא יתמוטטו כל השירותים בשלטון המקומי, משום שהתקציב הזה אינו יכול לעמוד בבעיות החברתיות במדינת ישראל.

רחמים מלול: תודה רבה, אדוני חבר הכנסת מקסים לוי, על העלאת הנושא החשוב הזה, השלטון המקומי.

רחמים מלול: בבקשה חבר הכנסת יגאל ביבי.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת אורלב, ואני מבין שאדוני החליף את הסדר עם חבר הכנסת יהלום.

רחמים מלול: חבר הכנסת ביבי, בבקשה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי השר לענייני ירושלים, אני אומר את זה ברצינות, ואני יודע שאתה ראוי להיות שר חשוב יותר – עם הניסיון שלך; אבל אני בטוח שגם בנושא הזה תעשה, ויש הרבה מה לעשות למען ירושלים.

יגאל ביבי: אני מאחל לך הצלחה.

יגאל ביבי: רבותי חברי הכנסת, שוב פיגוע הבוקר בתלפיות, שוב מטען חבלה בפתח-תקווה, ואם אנחנו רואים את פריסת החבלות והפיגועים, אתה רואה בחברון, אתה רואה יריות בגוש-קטיף, גם בלב ירושלים ובפתח-תקווה.

יגאל ביבי: לכן קשה לדבר ביום כזה על תקציב, קשה לדבר על חוק ההסדרים; אולי צריך לדבר על הסדר החדש שצריך להיות במדינה.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שהעם שואל אותנו שאלות: מה קורה?

יגאל ביבי: עמדנו בצמתים, נלחמנו, נאבקנו, חשבנו שתהיה ממשלה חדשה, ממשלת חירום לאומית שתחזיר את הביטחון לתושבים.

יגאל ביבי: רבותי, אני רוצה לומר שהממשלה הזאת מדאיגה אותנו, ואני רוצה לדבר על המהות, לא על הפרטים.

יגאל ביבי: אנחנו עם שאוהב שלום, העם שלנו לא אוהב מלחמה.

יגאל ביבי: אבותינו חינכו אותנו לא להרוג ולא ליהרג.

יגאל ביבי: אנחנו בני יעקב ולמדנו ממנו לפי הפסוק: "וירא ויצר לו" – הוא דואג שהוא לא ייהרג אבל גם דואג שלא יהרוג אחרים.

יגאל ביבי: עם ישראל התחנך לשלום, לא למלחמה, לא לאלימות, אבל לפעמים אין ברירה וצריך להפעיל גם כוח.

יגאל ביבי: אבל מנין לוקחים את הכוח להפעיל כוח?

יגאל ביבי: עם ישראל לוקח את זה מהרוח.

יגאל ביבי: עם ישראל יודע שהוא יכול להחזיק מעמד רק ברוחו.

יגאל ביבי: הפסוק אומר: אלוקי עולם, ה' בורא קצות הארץ, לא ייעף ולא ייגע – – – נתן ליעף כוח ולאין אונים עוצמה ירבה – – – וקווי ה' יחליפו כוח, יעלו אבר כנשרים, ירוצו ולא ייגעו, ילכו ולא ייעפו.

יגאל ביבי: כשאני קורא את הפסוקים האלה אני מבין איך אנשים נורמלים יכולים לגור בלב חברון ובמשך חודשים יורים בהם, צולפים בהם וזורקים עליהם אבנים.

יגאל ביבי: אני מבין את חברי ואת משפחתי שגרים בגוש-עציון ובכל ערב שואלים את עצמם, האם הפעם יהיו יריות או אבנים?

יגאל ביבי: אני מבין את אנשי השומרון, גוש-קטיף.

יגאל ביבי: אנשים מהשפלה ומהערים פוחדים לנסוע לשם בכלל, והאנשים האלה יום-יום ולילה-לילה נוסעים.

יגאל ביבי: לא סתם רוב האנשים האלה חדורי אמונה, אנשים שבבוקר מתפללים, אנשים עם אמונה.

יגאל ביבי: אנחנו רואים שהרוח, האמונה, היא שמחזיקה אותם.

יגאל ביבי: אם אין אמונה, אין לנו קיום כאן במדינה.

יגאל ביבי: השאלה שאני יושב ומהרהר בה היא: האם שרון והממשלה שלו, הטון בה הוא טון של אמונה, טון של יהדות?

יגאל ביבי: הרי לא בחרנו את שרון משום שהוא גנרל יותר טוב מברק.

יגאל ביבי: בחרנו כי חשבנו שלליכוד יש אוריינטציה יהודית יותר, ערכית יותר, רוחנית יותר.

יגאל ביבי: רבותי, אני אומר לשר הפנים לשעבר, לשר של ירושלים: אנחנו מודאגים מהליכוד.

יגאל ביבי: אין לנו אמונה בערכים שהליכוד מסמל בעיני חלק מהאזרחים במדינת ישראל.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, ויכול להיות שזה ייראה פנאטי או פרימיטיבי בעיני חלק, אבל אני מאמין בזה – הנפילה של ברק התחילה ברגע שהוא התעקש על העברת המשחן בשבת.

יגאל ביבי: זה הראה את הכיוון שלו, זה התחיל את המהפכה האנטי-רוחנית שלו.

רחמים מלול: יש לציין שהשר סויסה הזהיר בנושא הזה את ראש הממשלה כבר אז ונבואתו התגשמה.

יגאל ביבי: מי שמסתכל על שרון רואה שהיו לו המון נסים ונפלאות כל זמן שהוא הלך לרבנים, הלך למפלגות הדתיות.

יגאל ביבי: הרבה פעמים ראיתי אותו הולך עם כיפה, פעם שחורה ופעם סרוגה, אבל הלך.

יגאל ביבי: הוא הלך והיתה לו הצלחה.

יגאל ביבי: הנפילה של שרון התחילה ברגע ששבוע לאחר בחירתו הוא התחיל את המשא-ומתן הקואליציוני בחוות-השקמים בשבת – תנוח קצת בשבת – עם חיים רמון שנסע אליו.

יגאל ביבי: לי אישית זה אותת, שהאיש הזה, סדנא דארעא חד הוא, כמו כל החבר'ה האלה לא התמלא ברוחניות.

יגאל ביבי: הוא אומנם מתפאר בכך שהוא מפא"יניק, אבל המפא"יניקים של פעם היתה להם גירסא דינקותא, היתה להם קצת לחלוחית.

יגאל ביבי: עם כל הכבוד לחבר'ה האלה, אין לי אמונה בהם.

יגאל ביבי: נראה שאין להם הרוחניות.

מקסים לוי: מה, בליכוד?

יגאל ביבי: אין, אין.

מקסים לוי: אל תגזים, אל תגזים.

יגאל ביבי: אפילו רבין הבין שצריך נציג של הציונות הדתית, והוא שם את הרב עמיטל.

יגאל ביבי: הוא הרגיש שיש צורך.

יגאל ביבי: אפילו ברק, איכשהו עשו שותפות עם מימד ושמו את הרב מלכיאור, להרגיש משהו.

יגאל ביבי: אצל שרון זה משהו מדהים.

יגאל ביבי: המרכז של הליכוד, כשאתה מסתכל בתמונות בטלוויזיה, אתה רואה ים של כיפות סרוגות, 30%–40% מהליכוד – כיפות סרוגות.

יגאל ביבי: איך אצל שרון, אני לא מבין ואני לא מעכל, בכל הממשלה הגדולה הזאת אין אפילו כיפה סרוגה אחת.

מקסים לוי: בזה אני מסכים אתך.

יגאל ביבי: בכל הלשכה של שרון – מנכ"ל, סמנכ"ל, מנהל לשכה, עוזרים – אין אף אחד עם כיפה סרוגה, אלה שעמדו בצמתים וצעקו.

יגאל ביבי: יש לו אולי אלרגיה לכיפות הסרוגות?

יגאל ביבי: אלה שיושבים, מקדשי שם שמים בחברון, בגוש-קטיף ובהתיישבות.

רחמים מלול: הוא מחזיק כיפה סרוגה, אבל בכיס.

יגאל ביבי: אני כבר לא יודע אם יש לו כיפה סרוגה בכיס.

זבולון אורלב: אני כבר לא בטוח.

יגאל ביבי: למה אני אומר את הדברים האלה בימים כואבים כאלה?

יגאל ביבי: זה כאילו קטנוני, זה פוליטי, אבל הכוח של עם ישראל הוא רק ברוח.

יגאל ביבי: אני לא מאמין שבלי הרוח, בלי הנחישות, בלי האמונה, בלי הביטחון בקדוש-ברוך-הוא, בלי הביטחון בצדקת דרכנו ננצח.

יגאל ביבי: חבל על הזמן.

יגאל ביבי: לא ננצח.

יגאל ביבי: יש לי הרגשה שהליכוד ושרון אין להם אמונה.

יגאל ביבי: אתה רואה איך שהוא כל כך פחד מעצמו ורצה את המטרייה של מפלגת העבודה ושל אחרים.

יגאל ביבי: אין לו הביטחון באמונה, אין לו ביטחון בצדקת הדרך, וזה מה שמדאיג אותנו.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שהמפד"ל, הציונות הדתית, אני מקווה שהציבור שלה יתפכח פעם אחת.

יגאל ביבי: הוא חייב להתפכח, זה לא נורמלי.

יגאל ביבי: אנחנו סולתה ושמנה של המדינה, וגם מבחינה רוחנית, דתית ויהודית הכולל הכי גדול בעולם זה הכולל באוניברסיטת בר-אילן – 400 אברכים בכולל שלומדים מדע, אבל גם יהדות וגם אמונה.

יגאל ביבי: אני חושב שאנחנו הציבור שבאמת מחזיק היום את ארץ-ישראל, מחזיק את הצבא.

יגאל ביבי: הציבור שלנו יתפכח.

יגאל ביבי: אם הציבור שלנו היה יודע על מה אנחנו מתבזים עם הליכוד, זה שהצבענו בשבילו – שיחזיק את ישיבות ההסדר שלא יתמוטטו.

יגאל ביבי: על זה אנחנו מתווכחים, על כמה מיליונים עלובים שאפילו מפלגת העבודה נתנה.

יגאל ביבי: על מה אנחנו מתווכחים עם הליכוד?

יגאל ביבי: על כמה מיליונים לבתי-הספר שלנו, מיליונים עלובים שקיצצו לנו; על מיליונים בודדים, כדי שהמפעל החינוכי האדיר הזה, שמייצר את מיטב הנוער, לא יקרוס.

יגאל ביבי: הייתי בטוח, לאחר הביזיונות הקואליציוניים, לאחר ההתעללות, לאחר ההתנשאות, לאחר חוסר הלויאליות של השותפות, שלפחות את בבת-עיננו, את מפעל חיינו, את המפעל שמייצר את הקצינים המעולים בצה"ל, את המדענים, את אנשי הרוח, את תלמידי החכמים, את המפעל הזה הליכוד לא יהרוס.

יגאל ביבי: כמה התרפסנו, אמרנו: נצביע על התקציב, נבוא אתכם, אבל אל תפגעו בנער, אל תפגעו בנוער שלנו.

יגאל ביבי: ויתרנו כאן על הכיסאות, לא רוצים שרים, לא רוצים חברי כנסת, אנחנו רוצים שהליכוד היפיוף, שמופיע כמגן על הציבור הדתי, לא יפגע בחינוך שלנו, שלא יפגע במוסדות שלנו.

יגאל ביבי: אני מקווה שהשכל יגבר אצל הליכוד.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר מהי השותפות שחשבנו לעשות עם הליכוד.

יגאל ביבי: שותפות היא קודם כול אמונה.

יגאל ביבי: שותפות זה עניין של אמון.

יגאל ביבי: ברגע שהאמונה הולכת, ברגע שהאמון הולך, זה דומה לגשר שהאבן האמצעית בו מתמוטטת ואז כל הגשר הזה נופל.

יגאל ביבי: אני חושב שהבריח התיכון בינינו לבין הליכוד התמוטט ואין לנו אמונה בליכוד עוד, לצערנו.

יגאל ביבי: שנים רבות הלכנו עם הליכוד ואין לנו אמונה בו, כי הליכוד איבד את האמונה.

יגאל ביבי: אני חושב שיבוא היום והציבור הלאומי במדינת ישראל, הציבור הדתי במדינת ישראל יבין, שהליכוד של היום זה לא הליכוד של בגין, זה אפילו לא הליכוד של נתניהו.

יגאל ביבי: זה ליכוד אחר, שאין לו אמונה.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר שאנחנו נמשיך לעקוב אחרי הממשלה הזאת.

יגאל ביבי: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי התנהגותה, אחרי סדרי העדיפויות שלה, אחרי מילוי ההבטחות שלה.

יגאל ביבי: אומנם אנחנו רק חמישה מנדטים, אבל אם נראה שהממשלה הזאת מועלת בהצהרותיה, מועלת בכוונותיה, מועלת בתפקידיה, מועלת בערכים שלאורם היא זכתה בכיסא ובשלטון, המפד"ל תוביל את המחנה הלאומי והדתי כדי להציל את המדינה, שהיא כל כך חשובה לה.

רחמים מלול: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

רחמים מלול: חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

רחמים מלול: אחריו – חבר הכנסת מאיר, פרוש, ואם הוא לא יהיה נוכח – חבר הכנסת רן כהן.

רחמים מלול: אם גם הוא לא יהיה נוכח, ידברו חבר הכנסת יוסף לפיד, חברת הכנסת מאור, חברת הכנסת נאות וחבר הכנסת אילן גילאון.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, בראשית דברי אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת פס מחברון על הרצח המתועב של בתם שלהבת ולאחל לראש המשפחה רפואה שלמה.

זבולון אורלב: אמר כבר פעם מי שהיה ראש הממשלה, נקמת ילד קטן לא ברא השטן, ורצח בכוונה תחילה של תינוקת בת עשרה חודשים על אחת כמה וכמה.

זבולון אורלב: אני מרגיש ממש את דמיה של התינוקת זועקים, ואני שואל את עצמי, באיזו מדינה בעולם היו מסכימים שאויב ירצח בדם קר ובמודע תינוקת ואותה מדינה תבליג.

זבולון אורלב: נכון שיש גם שיקולים מדיניים לממשלה.

זבולון אורלב: בוודאי הממשלה מתחשבת בכך שבימים אלה מתכנסים ראשי מדינות ערב כדי לקבל החלטות עוינות נגד מדינת ישראל.

זבולון אורלב: אבל אני חושב שראש הממשלה שכח מה הביא את העם לבחור בו ברוב גדול מאוד לראשות הממשלה.

זבולון אורלב: אני באמת רוצה לשבח מאוד את דברי קודמי וחברי למפלגה, חבר הכנסת יגאל ביבי, שאמר דברים נוקבים מאוד.

זבולון אורלב: אני חושב שיש ציפייה ברורה מאוד מראש הממשלה שישנה את המדיניות הביטחונית.

זבולון אורלב: אינני מבין מדוע שטח A הפך להיות שטח חסין.

זבולון אורלב: יש כאילו חומה שלא עוברים דרכה, בוודאי לא עוברים דרכה גם באופן גלוי, ופעולות אלמנטריות, שצה"ל היה מבצע כדי להגן על אזרחי מדינת ישראל בכל תחומי מדינה בעולם, לא מתבצעות נגד שטחי הרשות הפלסטינית.

זבולון אורלב: אינני מבין מדוע הרשות הפלסטינית הפכה להיות חסינה, מדוע לא פוגעים בה, מדוע לא מפוצצים את מחסני הנשק והתחמושת של הרשות הפלסטינית.

זבולון אורלב: לא עולה בדעתי שאנחנו לא יודעים איפה הם, ואם אנחנו לא יודעים איפה הם, זה בוודאי חמור מאוד.

זבולון אורלב: אני יוצא מתוך נקודת הנחה שמחסני תחמושת ונשק אי-אפשר להסתיר – מדוע לא נכנסים ומפוצצים אותם מחסני תחמושת ונשק?

זבולון אורלב: מדוע לא מפוצצים את מתקני האימונים והמחנות של חיילי הרשות הפלסטינית?

זבולון אורלב: לרשות הפלסטינית יש קרוב ל-50,000 חיילים, שמכונים שוטרים בלעז.

זבולון אורלב: אי-אפשר להסתיר 50,000 שוטרים.

זבולון אורלב: יש להם מתקנים, יש להם מיפקדות, יש להם חדרי אוכל, ובכל הדברים האלה צריך להיכנס ולטפל.

זבולון אורלב: לצבא כל-כך גדול של 50,000 איש יש גם מפקדים.

זבולון אורלב: מדוע לא פוגעים או ממשיכים לפגוע בהם?

זבולון אורלב: אני נגד ענישה סביבתית, אני נגד הענשה קולקטיבית של האוכלוסייה הערבית.

זבולון אורלב: היא לא חטאה ולא פשעה.

זבולון אורלב: היא בסך הכול קורבן של מנהיגות אומללה, ואנחנו צריכים לבוא חשבון עם אותה מנהיגות.

זבולון אורלב: אני חושב, שהמקבץ האחרון, של רצח התינוקת שלהבת, מטען החבלה אמש בפתח-תקווה, והיה נס והוא התגלה בזמן, ופיצוץ מכונית התופת בשכונת תלפיות, באזור התעשייה, אזור קניות שבשעות אחרות של היום מסתובבים בו המוני אנשים – אין צורך באיתותים נוספים, והגיעה השעה הנכונה לממשלה לשנות את מדיניות ההבלגה והאיפוק, מדיניות המיגון הפסיבי, ולעבור ליותר יוזמה בכיוונים שציינתי.

זבולון אורלב: ביום כזה קשה באמת, יש לעבור לדף הבא ולטפל גם בנושא התקציב וחוק ההסדרים, אבל אנחנו מצווים על הדרך של "בדמייך חיי", ואף-על-פי שאנחנו משלמים בקורבנות יקרים מאוד של אחים וקרובים ובני עמנו, אנחנו גם מצווים על המשך החיים.

זבולון אורלב: לכן אני רוצה להתייחס ביתרת הזמן שנותרה לי לסוגיית התקציב.

זבולון אורלב: אני מרגיש אזרח רגיל במדינה הזאת, אין לי שום רגשי נחיתות, אני מרגיש שאני אזרח סוג א', לפחות אם אני בוחן את עצמי וחברי בכל מה שקשור למה שצריך לתרום למדינה הזאת, לשרת את המדינה הזאת ולתת למדינה הזאת.

זבולון אורלב: הציונות הדתית נותנת את חלקה, אולי אפילו יותר מחלקה היחסי, כמעט בכל תחום.

זבולון אורלב: מעניין מאוד, שכאשר באים לעניין התקציב התמונה מתהפכת.

זבולון אורלב: כיושב-ראש ועדת החינוך והתרבות אני יכול להעיד בפניכם, שכמעט לא קיבלתי טלפון משום סקטור במדינה להגן על התקציב שלו, כולם מרגישים מוגנים, כל החלקים, מלבד אלה שמנכ"לית משרד החינוך או הנהלת משרד החינוך יזמו קיצוץ פנימי בתקציבם – החינוך הטכנולוגי והסמינרים.

זבולון אורלב: אבל ניקח, למשל, את עולם התרבות, התיאטראות, התזמורות, להקות המחול, המוזיאונים, האופרה.

זבולון אורלב: מדינת ישראל התברכה במפעלי תרבות רציניים מאוד.

זבולון אורלב: הם לא מרגישים מאוימים.

זבולון אורלב: שר האוצר ופקידיו לא יושבים בלילה ואומרים, נקצץ להם בתקציב, כדי לאלץ את סיעת שינוי, שהיא אופוזיציונית, להצביע בעבור התקציב.

זבולון אורלב: יכול היה שר האוצר "להרביץ" קיצוץ של 20% בתיאטראות הקרובים מאוד ללבם של טומי לפיד וחבורתו, סיעת שינוי; ואני מכבד אותם מאוד.

זבולון אורלב: יכלו להגיד לטומי לפיד: אם אתה רוצה שנבטל את הקיצוץ הזה, אין שום בעיה, תבטיח לנו שאתה מצביע בעד התקציב.

זבולון אורלב: לא נוהגים כך כלפי אף סקטור.

זבולון אורלב: לליכוד אין תנועת התיישבות, אין לה הרבה דברים, אין לה שום דבר, לתנועת הליכוד.

זבולון אורלב: אבל יכול היה שר האוצר לבוא ולקצץ, למשל, בקיבוצים, ולהגיד למפלגת העבודה: אם אתם רוצים שנבטל את הקיצוץ בקיבוצים, תרדו מהתביעות להחזיר את חוק הנגב.

זבולון אורלב: לא נוהגים כך כלפי שום סקטור במדינה, רק כלפי הדתיים בכלל והציונות הדתית בפרט.

זבולון אורלב: משתמשים בתקציב כנשק סחיטה כלפינו.

זבולון אורלב: אני עומד על במה נכבדה זו ומצהיר שאני סחוט.

זבולון אורלב: סוחטים אותי ומאלצים אותי, כדי לשמור על תקציב החינוך הממלכתי-דתי, להצביע בעד התקציב כנגד מצפוני.

זבולון אורלב: כדי לשמור על תקציב ישיבות ההסדר מאלצים אותי וסוחטים אותי כדי שאצביע בעד התקציב, שאם לא כן יקצצו.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: ככה, כי הן ישיבות הסדר.

זבולון אורלב: לא מודדים את התרבות התורנית כמו התרבות הכללית.

זבולון אורלב: יש מי שרוצה לבלות את זמנו ולהעשיר את עולמו הרוחני בכך שהוא הולך לאופרה.

זבולון אורלב: אני, אגב, מאוד מכבד את זה, כי מעת לעת גם אני הולך ואני נהנה.

זבולון אורלב: מטבע הדברים, אני הולך פחות.

זבולון אורלב: במקום ללכת לאופרה אני נהנה ללכת לקונצרט חזנות; קונצרט חזנות שמבטא את הטקסטים היהודיים של תפילה, של המקורות, עם ניגונים יהודיים, שמביאים אותי לחוש בשורשים היהודיים.

זבולון אורלב: האופרה לא צריכה להרגיש עצמה מאוימת, היא לא צריכה להרים טלפון לכנסת, אף אחד לא מקצץ בה, אבל התרבות התורנית מאוימת.

זבולון אורלב: קודם כול, מקצצים בה.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: ככה.

זבולון אורלב: בלי שום סיבה בעולם.

זבולון אורלב: זכותי, כמו זכותו של כל ציוני-דתי, ליהנות מעולם תרבותי עשיר, נפגעת לעומת כל אזרח אחר במדינה הזאת.

זבולון אורלב: כדי שזכותי תהיה שווה לזכותו של אילן גילאון סוחטים אותנו כדי שנצביע בעד התקציב.

זבולון אורלב: הפנסיונרים שלנו רוצים ללמוד, יש להם זמן, הם רוצים לבלות בבוקר לא במשחק קלפים בבית-אבות, הם רוצים ללמוד תורה.

זבולון אורלב: יושב כאן חבר הכנסת יגאל ביבי, שהיה סגן שר הדתות, הוא הצטיין בכך והקים רשת "כוללי יובל" של אלפי פנסיונרים, גם כדי למלא את הצורך הרוחני וגם כדי למלא את הצורך החברתי.

זבולון אורלב: הם יושבים ולומדים בכוללים – מה יאה ומה נאה יותר מזה?

זבולון אורלב: ואת זה מקצצים.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: ככה.

זבולון אורלב: כמו כן – בשיעורי תורה.

זבולון אורלב: היו אצלי השבוע נציגים של בית-הספר "מעלה" לתקשורת.

זבולון אורלב: יש לציונות הדתית רק בית-ספר אחד לתקשורת, שבו לומדים קולנוע, תיאטרון.

זבולון אורלב: כל בר-דעת מבין שהעולם הרוחני שלנו צריך להישען יותר על המקורות היהודיים, ולצערנו התיאטראות הרגילים לא רגישים מספיק לדבר הזה.

זבולון אורלב: אבל מה אפשר לעשות, שכל הזמן מרחפת סכנת סגירה על בית-הספר לתקשורת הזה, הוא איננו מקבל אותם תקציבים שמקבלים בתי-ספר אחרים לתקשורת, וכל הזמן מקצצים.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: רק מפני שיש כיפה סרוגה מעל בית-הספר הזה.

זבולון אורלב: חשבנו, אגב, שמפלגת העבודה עוינת את אופיה היהודי של מדינת ישראל, ואני אומר זאת רק מפני שראש הממשלה, שהיה ראש המפלגה, הוביל מהפכה חילונית, ואיש במפלגת העבודה לא יצא כנגדו, וגם מימד השמיעה קול ענות חלושה בעניין.

זבולון אורלב: חשבנו שאולי מפלגת העבודה באמת עוינת את אופיה היהודי של מדינת ישראל, היא נטשה את ערכי היהדות והציונות, אבל עם הליכוד, שהוא יותר לאומי, אולי הדברים האלה יסתדרו.

זבולון אורלב: גם פה, כמו שציין קודמי, התאכזבנו מרות.

זבולון אורלב: אי-אפשר לסמוך על הליכוד.

זבולון אורלב: הציונות הדתית לא יכולה לסמוך על הליכוד.

זבולון אורלב: הדברים פשוטים: ילדיהם של חברי הכנסת שיושבים באגף של הליכוד לומדים ביחד עם הילדים של נציגי מרצ באותו בית-הספר.

זבולון אורלב: מה עושה המורה, כשבאותו בית-ספר ממלכתי לומדים גם הילדים של סילבן שלום וגם הילדים של אילן גילאון?

זבולון אורלב: לפי אילו ערכים הוא מלמד?

זבולון אורלב: מה שקרה כאן הוא, שהליכוד ברח מהמערכה.

זבולון אורלב: אומנם לשרת החינוך יש עכשיו הצהרות מאוד חשובות, ואני תומך בהן, אבל מבחן השרים הוא במעשים ולא בהצהרות.

זבולון אורלב: אני כבר אומר לכם, שלליכוד אין מוניטין רציניים בביצוע דברים.

זבולון אורלב: לדבר הם יודעים גבוהה-גבוהה, ולתת הצהרות טובות מאוד.

זבולון אורלב: מעשים אין.

זבולון אורלב: כך גם בביטחון, כך גם בערכים.

זבולון אורלב: החינוך הציוני-הדתי הוא לא משנה ואורח חיים באוויר, הוא מציאות.

זבולון אורלב: הציונות הדתית שינתה את המציאות.

זבולון אורלב: זה אורח חיים מלא, לא רק אות כתובה בתוך ספר או מאמר יפה או איזו הצהרה.

זבולון אורלב: אנחנו רואים שאי-אפשר לסמוך על הליכוד שידאג לאורח החיים הציוני-הדתי, שהוא לא סקטוריאלי.

זבולון אורלב: אגב, כל פעם שהם רוצים לפגוע בנו, הם אומרים "סקטוריאלי".

זבולון אורלב: מחצית הפיקוד ביחידות השדה היום היא של חובשי כיפות סרוגות – זה מאוד מאוד סקטוריאלי.

זבולון אורלב: כ-50% מהמדענים הבכירים של מכון ויצמן למדע הם חובשי כיפות סרוגות ומובילי המהפכה המדעית במדינת ישראל – זה מאוד מאוד סקטוריאלי.

זבולון אורלב: זה שהכיפות הסרוגות מובילות את ההתיישבות היום במדינת ישראל, זה מאוד מאוד סקטוריאלי.

זבולון אורלב: אני יכול לעבור, רבותי, בכל תחום.

זבולון אורלב: אי-אפשר לסמוך על האגף הלאומי הריק מערכים.

זבולון אורלב: ולכן אני באמת יכול להביע צער גדול מאוד.

זבולון אורלב: אינני יודע איך נגמור את מאבק התקציב, כי כרגע גם מה שהבטיחו לנו לא מקיימים.

זבולון אורלב: ייתכן מאוד שנצביע נגד, ייתכן מאוד שנצביע בעד.

זבולון אורלב: אם נצביע בעד, אני אומר לאזרחים: אם תראו את חברי ואותי מצביעים בעד התקציב, תדעו, אנחנו לא מצביעים משום שאנחנו מאמינים בו.

זבולון אורלב: הוא תקציב רע מאוד, הוא אנטי-חברתי, הוא מגדיל את הפערים החברתיים, הוא עושה עוול לאנשים.

זבולון אורלב: אנחנו נאלצים, אנחנו נסחטים, מצמידים לנו אקדח לרקה ואומרים לנו: אם לא תצביעו בעד התקציב נחסל את מוסדות הציונות הדתית.

זבולון אורלב: אנחנו חושבים שאסור לנו לפגוע בהם, ולעת כזאת, כשאנחנו רק חמישה חברי כנסת, אנחנו נאלצים, לצערי, להיכנע ולהודות בכניעה הזאת, ולקוות שיהיה לנו יותר כוח פוליטי, שהכיפות הסרוגות המתביישות היום שהצביעו לליכוד ידעו להבין מי השליחים הנאמנים שמייצגים את דרכה של הציונות הדתית ויחזקו את הציונות הדתית.

רחמים מלול: אני מודה מאוד לחבר הכנסת זבולון אורלב.

רחמים מלול: חבר הכנסת מאיר פרוש – אינו נוכח.

רחמים מלול: חבר הכנסת גילאון, אני מבין שאדוני החליף את מקומו עם חבר הכנסת רן כהן.

רחמים מלול: אם כן, חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת לפיד.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו כבר ארבעה באולם, ובכל זאת לא נשחק קלפים, אף שאנחנו ארבעה.

אילן גילאון: אתמול התחלנו עם הדבר הכל-כך מדכא הזה של התינוקת שלנו שנרצחה בחברון.

אילן גילאון: נאמרו דברים מדיניים שמכל הדברים הם קשורים ושייכים גם לדיון על התקציב.

אילן גילאון: אני חושב, אדוני, ואתמול פתחתי ואמרתי, שילדה כזאת, תינוקת כזאת, היא נשמה טהורה כזאת שלא אשמה בדבר, ובסופו של דבר היא קורבן לטיפשות שלנו, אנחנו האנשים המבוגרים.

אילן גילאון: אני באופן מוחלט מסכים עם חבר הכנסת אורלב שאמר שהעם הפלסטיני הוא, בין היתר, קורבן לא רק לכיבוש שלנו אלא גם להנהגה האומללה וחדלת האישים שיש לו.

אילן גילאון: אבל עם זאת, אדוני, משום שאני מאוד אוהב את ארץ-ישראל, עד כדי כך אני אוהב את ארץ-ישראל – איך אני יודע זאת?

אילן גילאון: עד כדי כך שאני מוכן אפילו להסתפק בחלק ממנה.

אילן גילאון: אני מבין שהדיון והוויכוח ההיסטורי ושרשרת הדמים לא ייפסקו לעולם אם אנחנו נמשיך לקדש את הזכויות ההיסטוריות שלנו על ארץ-ישראל.

אילן גילאון: ארץ-ישראל יכולה להישאר שלמה, אבל מאומה כמו שלנו נדרשת תפיסה קצת יותר מופשטת.

אילן גילאון: צריך שיהיה ברור שאנחנו מוותרים על זכותנו ההיסטורית על חברון ועל שכם ועל המקומות הללו, כי כך אנחנו טוענים שיש לנו זכות היסטורית, ועם זכות היסטורית קשה מאוד להתווכח.

אילן גילאון: כאשר הפלסטינים מוותרים על זכותם ההיסטורית, לטענתם זכותם ההיסטורית היא על יפו ועל רמלה ועל מקומות אחרים, ואנחנו, בבחינת טלית ששניים אוחזים בה – יחלוקו.

אילן גילאון: מי שרוצה לחיות יגיע לפשרה.

אילן גילאון: תמיד נשאלת השאלה, האם בכלל יש לנו פרטנר לדבר הזה, האם כאשר אנחנו חותמים הסכמים יש לי על מי לסמוך שיקיים את ההסכמים הללו.

אילן גילאון: במלוא הענווה אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע.

אילן גילאון: לעולם אינני בטוח עד הסוף – אני בכלל חושב שפתרון הקבע הוא אותו פתרון שהחיים יכולים להפוך אותו לפתרון קבע, וזולתו אין שום פתרון אחר.

אילן גילאון: ולכן, במקום לשאול את השאלה הזאת צריך לשאול תחילה את השאלה, מדוע אחרי 33 שנים אנחנו עדיין יושבים שם, במקום שהתינוקת נרצחה בו?

אילן גילאון: למה צריך את החצר האחורית הזאת?

אילן גילאון: למה צריך?

אילן גילאון: מסיבות אסטרטגיות, מסיבות מוסריות, מסיבות כלכליות?

זבולון אורלב: מסיבות יהודיות.

אילן גילאון: אמרתי דבר מאוד יהודי, רק שאתה פשוט לא הקשבת.

אילן גילאון: אמרתי שמי שרוצה לחיות – מתפשר; שאני אוהב כל כך את ארץ-ישראל עד שאני מוכן לראות בה טלית ששניים אוחזים בה ויחלוקו, כי יש טוענים לה.

אילן גילאון: הרי אתה יודע, חבר הכנסת אורלב, מה יקרה בסופו של דבר בוויכוח ההיסטורי.

אילן גילאון: אתה תגיד: באתי הנה ב-1948 – – –

זבולון אורלב: בארצות-הברית, איפה הגבול?

אילן גילאון: אני מכיר את האמירה הזאת, בארצות-הברית.

אילן גילאון: מקומי כאן, האמן לי.

אילן גילאון: יש כמה נביאים בנביאי ישראל שגם אני יכול לבחור אותם כיהודי בן-חורין ולהגיד על זה מלה.

אילן גילאון: אבל בוויכוח הזה של מי בא קודם ומי בא אחר כך – אין לדיון הזה סוף.

אילן גילאון: כי אתה תגיד: באנו ב-1948, יבואו ויגידו לך: באתי ב-1947 וחצי, ואתה תגיד שבאת לפני אלפיים, והם יגידו שבאו לפני אלפיים ושנתיים, ובסופו של דבר אין פתרון אחר מאשר לחלק את המקום.

אילן גילאון: יסתבר בסופו של דבר, שבראייה כזאת, לא כל כך תקועה, לא כל כך מיושנת, בסופו של דבר היא זאת שתהיה הראייה הטבעית.

אילן גילאון: חבל על המחיר שאנחנו משלמים אחרי קיבעון של כל כך הרבה שנים.

אילן גילאון: בסופו של דבר יסתבר, חבר הכנסת אורלב, שהשלם יהיה עוד גדול מסכום חלקיו.

אילן גילאון: כשאני דן על התקציב, אני מנסה לתאר לעצמי בדמיוני – אילו עמדנו על הפתרון הזה עוד לפני הרבה מאוד זמן, אילו לא היינו שם, הייתי יכול לתמוך היום בכל דבריך – לא איפוק, צריך להגיב, צריך להכות.

אילן גילאון: הייתי מוכן להכות במקום שאיננו שעטנז, חלקו באחריותנו וחלקו לא.

אילן גילאון: בסופו של דבר צריך לקבוע באופן גיאוגרפי לא את B ,A ו-אלא את I ו-P, כי יש ישראל ויש פלסטין ויש גבול העובר ביניהן, ואנחנו לא אחראים למה שקורה שם.

אילן גילאון: וכאשר פוגעים בנו, אנחנו נדע לפגוע במי שצריך לפגוע בצורה מסודרת.

אילן גילאון: זה הדבר הטוב ביותר לעשותו.

אילן גילאון: כלומר, מי שרוצה לבוא אל שלום תחילה, יפסיק את הכיבוש.

אילן גילאון: בכל מקום שיש בו אוכלוסייה שלא רוצה את השלטון שלנו, שם איננו צריכים להיות, מן הסיבה הפשוטה, שההיסטוריה גם הוכיחה, זה עוד לא קרה בשום מקום אחר.

אילן גילאון: לכן אני אומר, הדבר הזה, בסופו של דבר, הפסקת הכיבוש תחילה, הוא שיביא את השלום, והשלום אולי יאפשר לנו לדבר על תקציבים אחרים ועל תפקיד אחר לישראל במרחב הזה.

אילן גילאון: אני לא מדבר על מזרח תיכון חדש או דברים אחרים.

אילן גילאון: זה דבר שהוא בידי בני-אדם שרוצים לחיות ולגדל ילדים ורוצים קורת-גג לא דולפת מעל ראשם.

אילן גילאון: לכן יש לדבר הזה סיכוי, ולכן אני אופטימי, ולכן אני כאן.

אילן גילאון: אתה יודע, חבר הכנסת אורלב, עם חלק מהדברים שהבעת פה אני מסכים, כי אני חושב שלמדינת ישראל צריכה להיות תפיסת עולם אידיאולוגית.

אילן גילאון: אני לא חושב שהגיע קץ עידן האידיאולוגיות.

אילן גילאון: הפרגמטיה – יותר נוח לעשות אותה במיאמי, בוונקובר או בניו-יורק.

אילן גילאון: הרי אנחנו מגיעים פה לשיא הפרגמטיזם.

אילן גילאון: אחד הביטויים לפרגמטיות הזאת הוא גם התקציב הזה.

אילן גילאון: הדברים שאמרת, חבר הכנסת אורלב, בחלקם הם דברים סותרים.

אילן גילאון: הוויכוח הגדול ביותר שלי הוא ממש לא אתך, בבסיס יש לי יותר הסכמה אתך מאשר ויכוח.

אילן גילאון: אבל אם אני צריך לבחור בין נביאי ישראל, ואני יהודי בן-חורין, יש גם כמה נביאים אהובים עלי, כמו עמוס וכמו ישעיהו וכמו יחזקאל, אני חושב לפעמים מה היו אומרים הנביאים האלה כאשר הם היו מסתכלים על התקציב הזה, באילו משפטים הם היו משתמשים.

זבולון אורלב: נבואות זעם.

אילן גילאון: כן, זה ברור שהם היו אומרים שהמדינה שלנו והממשלה שלנו עושקות אביון ואלמנה וגר ויתום, ופרות הבשן משמינות; והנביאים שלי, אני חושב, משותפים לחלק מהאנשים באולם.

יוסף (טומי) לפיד: על שלושה פשעי דמשק – בספר עמוס.

אילן גילאון: עמוס.

אילן גילאון: ועמוס לא היה מבסוט ממעשי האיוולת והתועבה שאנחנו עושים כאן.

אילן גילאון: אבל, אדוני, אנחנו שומעים ששני התאומים הסיאמיים, מאז ימי עולם – אגב, אנחנו מתחדשים היום, שמעתי שמהבוקר למפלגת העבודה יש שם חדש וקוראים להם: מפלגת העבודה.

אילן גילאון: וזה בהחלט משנה שם משנה מזל, ובואו נראה איך זה יקרה.

אילן גילאון: בכל אופן, מה שהסתבר במעשה התעתועים של התקציב, ששני התאומים הסיאמים הנצחיים התחברו שוב האחד עם השני והגיעו להסכמה.

אילן גילאון: הגיעו להסכמה שמי שנשאר מחוץ לה, למשל קורבנות רדיפות הנאצים – הקפיאו את התקציב של קורבנות רדיפות הנאצים עוד בשנתיים.

אילן גילאון: אדוני, הרי תוחלת החיים של האנשים האלה, בהסתברות פשוטה, היא כל כך מועטה, כאשר החשבון הציני אומר, שאולי בעוד שנתיים נצטרך להתפשר ופחות ופחות אנשים יקבלו, הרבה פחות אנשים מאשר היום.

אילן גילאון: דיירי הדיור הציבורי האלה, שאחרי כל כך הרבה שנים קיבלו פעם אחת זכיינות על משהו.

אילן גילאון: פתאום, ציבור כזה גם הוא זכיין, גם הוא מקבל איזה דבר.

אילן גילאון: חבר הכנסת אורלב דיבר על הישיבות התיכוניות.

אילן גילאון: האמן לי, אדוני היושב-ראש, דאגה קטנה בלבי לגבי הישיבות התיכוניות.

אילן גילאון: מדוע?

אילן גילאון: משום שהם מאוד מסודרים בחישוקים חזקים מאוד של הסדר, של קבוצות לחץ לטובתם.

אילן גילאון: אדוני, הייתי מבקש מאדוני להקשיב לי, אם הוא יכול, לגבי ילדים שגם הם ילדי ישראל.

אילן גילאון: אגב, במקרה לגמרי, 13,000 ילדים, מספר פחות או יותר דומה למספר של רשת "אל המעיין", שאדוני היושב-ראש מכיר אותה מקרוב, יושבים ב-50 כפרי-נוער, וכפרי-הנוער האלה קורסים מחוסר תקציב ומחוסר משאבים ומזה שאנחנו מדברים ומדברים, עד שמכחילות לנו הידיים.

אילן גילאון: לפעמים המוסדות האלה הם התחנה האחרונה לילדים האלה, לפני צאתם מהמקום האחרון לבית-המעצר, בית-הכלא והרחוב, ואיש לא שם לב אליהם, משום שהם לא מאוגדים ולא מסודרים, כי הם סקטור כללי, סקטור ממלכתי.

אילן גילאון: לפני כמה חודשים, אדוני, הייתי בבן-שמן.

אילן גילאון: בבן-שמן יש לילדים פינה שנקראת הוספיס לחיות.

אילן גילאון: שם מרפאים ציפורים פצועות.

אילן גילאון: ומה שילדים מבן-שמן מבינים שצריך לעשות לציפורים הפצועות, לא מבינה ממשלת ישראל ברוב הדרה וברוב שריה וסגני שריה, שצריכים לעשות לציפורים הפצועות האלה, הילדים בבן-שמן.

אילן גילאון: יש לי עוד זמן, אדוני?

רחמים מלול: יש לאדוני עוד חמש דקות.

רחמים מלול: יש 15 דקות לכל דובר.

אילן גילאון: לא, כי טומי לפיד תמיד – – – חשבתי שהוא יתרום גם לי חמש דקות מזמנו, הרי הוא לא חסר זמן – – –

רחמים מלול: הוא יוכל למנות גם את פשעי דמשק, גם את פשעי עזה וגם את פשעי צור לצורך העניין.

רחמים מלול: בבקשה.

אילן גילאון: בכל אופן, אנחנו שוב מגיעים, בסופו של דבר, לדבר על אחריותה של המדינה.

אילן גילאון: יש שני מכניזמים שהאחד דחוף והשני חשוב, שבאמצעותם אנחנו מאזנים במדינה.

אילן גילאון: אתמול הבאתי לדוגמה את העניין של חוסר המעורבות שלנו, כאשר הדוגמנים שלקחתי היו חבר הכנסת שאול יהלום, כאילו הוא נאבק עם חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואנחנו לא מתערבים, מתוך תפיסה שהמדינה לא צריכה להתערב.

אילן גילאון: אבל, בעצם אנחנו מכתיבים את התוצאה.

אילן גילאון: איך קורה שכל כך הרבה כסף נמצא, אדוני, בידיים של כל כך מעט אנשים, וכל כך מעט כסף וכל כך מעט תשלומי העברה נמצאים בידיים של כל כך הרבה אנשים?

אילן גילאון: כלומר, לא נמצאים שם.

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, לבי ופי שווים, אני אדם די עקבי.

אילן גילאון: על-פי אותם דברים ואותם עקרונות שאני מדבר עליהם היום, הצבעתי גם בפעם הקודמת, שהיתה ההצבעה הראשונה שלי על התקציב, וגם אז הצבעתי נגד תקציב המדינה.

אילן גילאון: הבאתי אותה באדום, מה שנקרא.

אילן גילאון: אתה יודע, יש שם שלושה כפתורים, אדוני.

אילן גילאון: אחד זה "מכבי", זה הירוק, אחד זה "הפועל", זה האדום, והאמצעי זה הנמנעים, ואני לא משתמש בו, זה הצבע של "בית"ר ירושלים", דווקא קבוצה אחלה מה שנקרא.

אילן גילאון: אמרתי, שאני לא אביא אותה בירוק, בשנה הקודמת, מתוך שהבנתי שהתקציב לא הולך לתקן את כל חוליי העולם.

אילן גילאון: אבל, אדוני, אתה יודע, גם לי יש בתי-כנסת וישיבות הסדר, והם הקבוצה והחברים שלי, ולבתי-הכנסת שלי ולישיבות ההסדר שלי קוראים אקי"ם וית"ד ומיח"א וחינוך מיוחד ואלו"ט וכל מיני עמותות שתופסות היום את מקומה של המדינה בגלל אוזלת ידה הגדולה, כדי לתקן ולשפר ולהציל נפשות.

אילן גילאון: ובתוך זה כל מה שנשאר בחוץ זה מה שכל כך קל לפגוע בו.

אילן גילאון: וכאשר המלצתי אתמול לממשלה, שבמקום לפגוע תמיד בציבור המזדמן, שהכי קל לפגוע בו, משום שאין לו באמת סקטור כי לא דאגו לו לסקטור, עדיף ללכת ולקחת מזקנים, מילדים ומפיסחים ומנכים ומחלשים את הארנקים והשרשרות ולהביא אותם ישר לקופת האוצר ואז לחלק אותם.

אילן גילאון: איפה לחלק אותם, אדוני?

אילן גילאון: אדוני בוודאי יודע שהתעכבו הרבה מאוד מדיוני ועדת הכספים.

אילן גילאון: על מה?

אילן גילאון: על חוק המסתדרים.

אילן גילאון: הרי אנחנו עוד מעט צפויים לדעת מה הנתח שהולך לקבל כל אחד מאותם חתולים שכל הזמן בוכים ומקבלים.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת אורלב, בפרפראזה על מה שאמר קורצ'ק על ילדים – מה הם ילדים, הוא אמר?

אילן גילאון: ילדים הם כמו כל האזרחים רק יותר נמוכים.

אילן גילאון: מה הם דתיים?

אילן גילאון: הם ככל האזרחים רק שהם דתיים, בסופו של דבר.

אילן גילאון: לא צריכה להיות להם מפלגה לצורך העניין הזה.

אילן גילאון: כלומר, איפה העניין הפך סקטור, ועליו בוכה חבר הכנסת אורלב?

אילן גילאון: על כך שאנחנו שעבדנו את הדת במדינת ישראל לצרכים מפלגתיים והפכנו אותה לסקטור בסופו של דבר.

אילן גילאון: ואז, מה עומד כאן?

אילן גילאון: עומדים הסקטורים האלה, הקבוצות, מול הסקטור הכללי שגם הוא ילדי ישראל והפנסיונרים בישראל, ואיך הוא אמר, הגמלאים שלנו?

אילן גילאון: מה הם הגמלאים שלנו?

אילן גילאון: הגמלאים של המפד"ל?

אילן גילאון: אדוני, יש גמלאים של ש"ס בכלל?

אילן גילאון: יש דבר כזה?

אילן גילאון: אני יודע שאני מטפל בכל גמלאי שבא ובכל נכה שבא.

אילן גילאון: אני לא חושב שיש לי נכה של ישראל ביתנו ונכה של המפד"ל.

אילן גילאון: אני לא רואה את הדברים בראייה הזאת, אבל יכול להיות שאני תמים ומיושן מדי, ואולי אני רוצה כל הזמן, ברוב תמימותי ומיושנותי, דווקא לאמץ איזו ססמה של אחת המפלגות.

אילן גילאון: הססמה היא מצוינת אבל המפלגה לא משהו – על משקל להחזיר עטרה ליושנה.

אילן גילאון: אני הייתי רוצה להחזיר במקרה הזה מדינה ליושנה.

אילן גילאון: ליושנה, לפחות במובן של ההתכוונות שלה להיות מדינה; של הסולידריות שבה היא רצתה לחיות.

רחמים מלול: לסיום, אדוני – – –

אילן גילאון: אני מסיים, אדוני.

אילן גילאון: לכן, שני המכניזמים שיש לנו כקובעי מדיניות הם: אחד הוא דחוף מאוד, הרווחה, תשלומי העברה.

אילן גילאון: אני מצטער על כך, אני לא חושב שזה דבר טוב.

אילן גילאון: אני חושב שלא בונים מדינה על תשלומי העברה.

אילן גילאון: אבל, ככל שאנחנו מצמצמים בתשתיות ובתחומי האחריות שלנו, זה קודם כול חינוך.

אילן גילאון: ברור שכאן העיקרון הוא, שמי שמשקיע שקל אחד בילד בן שנה, חוסך 10 שקלים לילד בן שנתיים ו-100 לילד בן שלוש ומיליונים לאזרח, שיהיה אזרח עצמאי.

אילן גילאון: זו גם תפיסה דורית, לגבי הדור הבא, אזרח שאיננו תלוי, שהוא עצמאי.

אילן גילאון: ובמוסדות האלה שהם מוסדות סקטוריאליים, לא רוצים לגדל אנשים עצמאים, אדוני.

אילן גילאון: רוצים לגדל מצביעים.

רחמים מלול: תודה רבה.

אילן גילאון: והמכשיר השני – אני מייד יורד ומפנה את המקום לחבר הכנסת לפיד – הוא תשלומי העברה.

אילן גילאון: היות שיש לי עוד פרק אחד להמשיך בו את הדיון בתקציב, אמשיך אותו אחרי הצהריים או בערב.

רחמים מלול: תודה רבה לחבר הכנסת גילאון.

רחמים מלול: חבר הכנסת לפיד, בבקשה.

רחמים מלול: גם לרשות אדוני 15 דקות, וכפי שהבנתי אדוני לא ינצל אותן, כי מן הסתם אדוני ידבר על נושא אחד ויחיד.

יוסף (טומי) לפיד: הגיעו ימי המשיח.

יוסף (טומי) לפיד: פעם חברי יהדות התורה היו קמים ויוצאים כשאני נאמתי.

יוסף (טומי) לפיד: הפעם, האיש היחיד שנמצא באולם הוא נציג יהדות התורה – מלבד חברי פריצקי.

אברהם רביץ: ניסיתי לארגן את זה, אבל לא הצלחתי.

יוסף (טומי) לפיד: הצלחת, הרב רביץ, כי גם אני לא יוצא מהאולם כאשר אתה נואם.

יוסף יצחק פריצקי: מה שאמר חבר הכנסת לפיד הוא, שהוא מבין מה חבר הכנסת רביץ עושה פה, הוא לא מבין מה אני עושה פה.

רחמים מלול: אני גם אכבד את חבר הכנסת רביץ לשבת בראש, ואז זה יהיה עוד יותר מועיל.

יוסף (טומי) לפיד: בבקשה.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים להזכיר לעצמנו שזה דיון על התקציב, והתקציב הוא המכשיר שדרכו המדינה מיישמת את יעדיה ומטרותיה.

יוסף (טומי) לפיד: שמענו היום הודעה של חבר הכנסת של מפלגה גדולה למדי, גדולה מדי, שמציעה שכל עובדי הציבור יופיעו בעבודתם לבושי מדים.

יוסף (טומי) לפיד: מדוע הוא הציע זאת?

יוסף (טומי) לפיד: מפני שהוא חשב שיש יותר מדי עובדות ציבור שאינן לבושות בצניעות הראויה, ולכן צריך להלביש אותן מדים.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מתקרבים לדבר שאני משתמש בו לפעמים רק כאיזה איום לחוק כמעט סמלי, כמעט מטפורי, כאשר אני אומר שאצלנו הולכים בכיוון אפגניסטן.

יוסף (טומי) לפיד: ובכן, יש מדינה אחת בעולם, ששמה אפגניסטן, ששם ה"טליבאן" מחייבים את הנשים להתלבש כך שהמראה שלהן לא יצרוב את עיני הגברים.

יוסף (טומי) לפיד: עכשיו אולי גם אנחנו ננהיג משהו דומה, ובכלל – אם אנחנו נחליט על לבוש אחיד, אני חושב שגם לחברי כנסת צריך לקבוע לבוש אחיד, ואני מציע שזו תהיה כתונת משוגעים.

אברהם רביץ: אבל רעלה זה כדאי לחברי כנסת.

אברהם רביץ: תהיה להם רעלה.

יוסף יצחק פריצקי: רעל כבר יש?

יוסף יצחק פריצקי: שתהיה גם רעלה.

יוסף (טומי) לפיד: נדבר ברצינות על מה אין בתקציב הזה.

יוסף (טומי) לפיד: התקציב הזה הוא כמו כל תקציב – תוצאה של התמקחות ושל מאבקים בין-מפלגתיים ושל סדרי עדיפויות שונים.

יוסף (טומי) לפיד: אין בתקציב הזה חתירה לאיכות ולמצוינות.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מדברים על סיכוייה של מדינת ישראל לשרוד בים העוין המקיף ומאיים להציף אותנו.

יוסף (טומי) לפיד: מדינת ישראל קיימת היום אך ורק בזכות היתרון האיכותי שיש לה על סביבתה.

יוסף (טומי) לפיד: זה יכול להתבטא גם במשק, זה יכול להתבטא במיומנותם של החיילים, זה מתבטא בטכנולוגיה, זה מתבטא בהיי-טק וברמת ההשכלה.

יוסף (טומי) לפיד: כל הגורמים האלה יחד יצרו את הסיטואציה שבה מדינה, שיש בה 6 מיליוני תושבים שרק 5 מיליונים מהם יהודים, שורדת מול ים של אויבים, של 100 מיליון אויבים, שכולם היו משמידים אותה בשמחה.

יוסף (טומי) לפיד: ויש מדינות בסביבתנו, שמכריזות באופן גלוי שצריך להשמיד את מדינת ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, אנחנו המדינה היחידה בעולם שיש לה אויבים שאומרים שצריך להשמיד אותה.

אברהם רביץ: כך גם היה כשהיינו עם.

יוסף (טומי) לפיד: האירנים אומרים את זה, והעירקים אומרים את זה.

אברהם רביץ: גם כעם יהודי היינו כאלה.

יוסף (טומי) לפיד: גם כעם יהודי – היו הגרמנים, ואלה הם בעצם היורשים של הגרמנים בלבוש חדש.

יוסף (טומי) לפיד: אז כדי לשרוד בתנאים האלה אנחנו חייבים להיות מצוינים.

יוסף (טומי) לפיד: להיות מצוינים פירוש הדבר להשקיע הרבה מאוד כסף במצוינות.

יוסף (טומי) לפיד: הדבר הזה לא נעשה.

יוסף (טומי) לפיד: הוא לא נעשה, מפני שבתוך חלוקת העוגה הזאת יש כל כך הרבה דורשים של כל כך הרבה אינטרסים שונים, עד כי לא נשארת פרוסה שתספק את הצורך במצוינות.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני.

יוסף (טומי) לפיד: ממש.

יוסף (טומי) לפיד: זה לא יפה.

יוסף (טומי) לפיד: אני מאזין לכם יותר ממה שאתם מאזינים לי.

יוסף (טומי) לפיד: לא שיש פה הרבה שומעים באולם.

יוסף (טומי) לפיד: הפעם אני מנסה להימנע מהניגוח ולהימנע מהמריבות עם החרדים ועם הדתיים.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לדבר על הצד הפוזיטיבי.

יוסף (טומי) לפיד: כאשר אנחנו חושבים שנוכל להתקיים פה עוד דור ושני דורות ושלושה בלי שאנחנו נשמור על הפער האיכותי בינינו לבין הסביבה העוינת – אנחנו טועים.

יוסף (טומי) לפיד: הכרחי שאנחנו נהיה טובים יותר, כי אנחנו מעטים.

יוסף (טומי) לפיד: וכאשר אני מסתכל על סעיפי התקציב, אני לא רואה את החתירה לשיפור האיכות של המדינה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: מובן שקודם כול מדובר בחינוך – החינוך מהגן, והחינוך באוניברסיטה, והחינוך בטכנולוגיה ובהיי-טק; כל הגורמים האלה שהם ממש בנפשנו לא זוכים להעדפה שהם ראויים לה.

יוסף (טומי) לפיד: ואז, כמובן – אני מצטער שאני לא יכול בכל זאת לדלג על זה – יש לנו די כסף לצורכי דת, מעבר לכל מה שהיה מקובל אי-פעם ביהדות.

יוסף (טומי) לפיד: הדבר המדהים שלמדתי הוא, שבכל פולין, שבה היו יותר מ-3 מיליוני יהודים, היו 5,000 בחורי ישיבה.

יוסף (טומי) לפיד: הם הספיקו כדי להזין את היהדות בתורה ובגמרא, במשנה ובפרקי אבות, בכל הצרכים הרוחניים של היהדות המסורתית.

יוסף (טומי) לפיד: אצלנו חלק גדול מהכספים שנחוצים לחינוך למצוינות הולכים לצרכים דתיים של בחורי הישיבה.

יוסף (טומי) לפיד: אני לא כופר בכך שצריכים להיות בחורי ישיבה ולומדי גמרא.

יוסף (טומי) לפיד: אני מדבר על פרופורציה.

יוסף (טומי) לפיד: הכוח הגדול של הציבור החרדי בבית הזה הביא לכך לכך שיש דיספרופורציה גמורה בין הכסף שאנחנו מקדישים לחינוך במדינה מודרנית, לחינוך הטכנולוגי והמדעי, לבין מה שאנחנו מקדישים ללימוד הגמרא.

יוסף (טומי) לפיד: אני, אילו הייתי יהודי דתי, הייתי מודאג מזה, כי רק אלה שעוסקים בלימוד המדע יוכלו להגן, בסופו של דבר, על אלה שעוסקים בלימוד הגמרא.

יוסף (טומי) לפיד: אבל זה לא רק בתחום הזה.

יוסף (טומי) לפיד: אתה יכול להאזין פה במשך שעות לנאומים, ואף אחד לא ידבר אתך על איכות ועל מצוינות.

יוסף (טומי) לפיד: לא חסרות פה ססמאות פופוליסטיות.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו ראינו מה קרה עכשיו סביב הנגב, כאשר חבר כנסת שהוא בעל וילה מפוארת באחד היישובים הכי עשירים בארץ, בעומר, דאג לכך שכל הנגב יקבל הנחות במס.

יוסף (טומי) לפיד: אני מרשה לעצמי לשאול: מדוע איש עני בחדרה לא יכול לקבל הנחה במס, אבל איש עשיר בעומר מקבל עכשיו הנחה במס?

יוסף (טומי) לפיד: ההנחה במס חלה גם על העשירים בנגב.

יוסף (טומי) לפיד: זה סוג הפרוטקציוניזם שאנחנו מטפחים בכנסת הזאת, ואם אתה מדבר על זה, אז אתה נגד יישוב הנגב ונגד בן-גוריון.

יוסף (טומי) לפיד: לא.

יוסף (טומי) לפיד: אני נגד אי-צדק סוציאלי, ואני נגד פרוטקציוניזם ואני נגד פופוליזם, ואני בעד זה שהמדינה הזאת תהיה מאוחדת סביב השאיפה לשפר את איכותה, את הציוויליזציה המערבית, שהיא היחידה שמבטיחה שאנחנו נוכל לשרוד.

יוסף (טומי) לפיד: ובמסגרת הציוויליזציה הזאת אנחנו גם נלמד יהדות.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני בוודאי יודע שהגשתי אתמול, עם חבר הכנסת לנגנטל, הצעת חוק, שבסעיף הראשון שלה קובעת, שישראל היא מדינה ציונית, יהודית ודמוקרטית.

יוסף (טומי) לפיד: אני בעד זה שזו תהיה מדינה של העם היהודי, שהמדינה הזאת תטפח את הערכים היהודיים, ואני מאוד מאוד כועס על כך שהגזלה שהחרדים גוזלים את קופת הציבור והשתלטנות שלהם על חיינו משניאות על הנוער החילוני את היהדות.

יוסף (טומי) לפיד: בזה אנחנו, אתה ואני, מאוחדים – שהיינו רוצים שהנוער החילוני יאהב את היהדות.

יוסף (טומי) לפיד: אין לנו חילוקי דעות.

אברהם רביץ: אני מקווה כך – – –

יוסף (טומי) לפיד: כן, אבל, לצערי, ההתנהגות של המפלגות החרדיות, ההשתלטות והגזל וההשתמטות מהצבא גורמים לכך שקשה מאוד למכור לנוער חילוני את המושג "יהדות".

יוסף (טומי) לפיד: וזה הפסד של שנינו.

יוסף (טומי) לפיד: אז אני אומר – ואני לא אאריך בדיבור – יכולתי להצביע על העובדה המצערת מאוד, שלכל הפרוטקציוניסטים נמצא כסף די הצורך, אבל לניצולי השואה המעטים שעוד שרדו חסר כסף, ואפילו לוקחים בחזרה חוק שכבר הוחלט לגביו בעבר באיחור רב מאוד.

יוסף (טומי) לפיד: יכולתי להצביע על עוד לקונות, יכולתי להצביע על עוד צרכים, יכולתי לדבר על כך שלסטודנטים שלנו מאוד מאוד קשה.

יוסף (טומי) לפיד: אחרי שלוש שנות שירות צבאי הם צריכים לעבוד כדי ללמוד, ואין כסף מספיק למכללות, ואין כסף מספיק לאוניברסיטאות, אבל יש תמיד כסף מספיק לישיבות.

יוסף (טומי) לפיד: פעם אחת ולתמיד צריכים להבין אותם אנשים שחושבים שהם דואגים ליהדות, שאם מדינת ישראל לא תשרוד, גם היהדות לא תשרוד.

יוסף (טומי) לפיד: והמדינה הזאת לא תשרוד אם אנחנו לא נשקיע את הכספים במקומות הנכונים המבטיחים את איכותה של המדינה הזאת מול האויבים המקיפים אותה ומזכירים את עצמם כל יום, אתמול ברצח תינוקת, היום בפיצוץ בלב ירושלים, מחר בוודאי במקום אחר.

יוסף (טומי) לפיד: על כן אנחנו נצביע נגד התקציב הזה, מפני שאנחנו חושבים שהתקציב הזה אינו מבטא את הצרכים האמיתיים של מדינה חילונית, נאורה, ליברלית וגם יהודית.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה שאנחנו נצביע נגד התקציב זה יותר מאשר מובן מאליו.

אברהם רביץ: למה?

ענת מאור: כי התקציב הוא רע, חבר הכנסת רביץ.

ענת מאור: צריך להדגיש, שסיעתי, סיעת מרצ, לא הודיעה היום שהיא תצביע נגד התקציב רק משום שאנחנו באופוזיציה, שזה היה מובן מאליו; גם כאשר היינו בקואליציה והשרים שלנו היו בישיבת ממשלה באוגוסט, הם הצביעו נגד הצעת התקציב, שכזכור הוכנה על-ידי הממשלה הקודמת.

ענת מאור: אומר לך יותר מזה, חבר הכנסת רביץ, הבעיה היא, שבעניין הזה של תקציבים אין אופוזיציה וקואליציה לשיטתי.

ענת מאור: אני פחות ותיקה ממך, ואני בכנסת מ-1992 – תשעה תקציבים, וכל התקציבים גרועים.

ענת מאור: מדוע?

ענת מאור: יש פה כשל מוחלט של הכלכלה הישראלית.

ענת מאור: כלכלנים אומרים לנו את זה לאורך שנים, והממשלות מימין ומשמאל וחברי הכנסת לא קוראים את המפה.

ענת מאור: חברי הכנסת, אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לתוכנית לעדיפות לאומית כלכלית חברתית שהוגשה לממשלה בנובמבר 2000 על-ידי ד"ר דן בן-דוד, פרופסור חיים בן-שחר, פרופסור אלחנן הלפמן, ד"ר חיה שטייר ואחרים.

ענת מאור: התוכנית – שאגב שמע אותה ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק ולמד אותה היטב, וגם מנכ"ל משרדו קוצ'יק – קובעת דברים שנדמה לי שאין עליהם עוררין.

ענת מאור: הקביעה העיקרית היא, שמדינת ישראל לא צומחת 30 שנה.

ענת מאור: זה גרף הצמיחה – בשנות ה-60 וה-70 צמחנו, ומסופן אין צמיחה.

ענת מאור: מי אחראי לזה, חברי הכנסת הפופוליסטים, רחמנא ליצלן?

ענת מאור: ראשי הממשלות ושרי האוצר והעיתונאים הפופוליסטים, הכלכלנים בחלקם, שנותנים לגיטימציה לכלכלת שוק שכושלת כלכלית.

ענת מאור: מדוע לא דורשים דין-וחשבון על הכשל הטוטלי הזה משרי האוצר, מראשי הכלכלה, מראשי ממשלות?

ענת מאור: חברות וחברי הבית, אני רוצה להזכיר נתון נוסף, נושא האבטלה.

ענת מאור: אגב, אין ויכוח על העובדות, רק השקט התעשייתי של כל הפרשנים ושל שרי האוצר שמטיפים לנו מוסר – אנחנו באמת פוגעים בכלכלה בישראל.

ענת מאור: שיעור האבטלה – הרי ברור, שאם למעלה מ-10% לא עובדים, מדינה לא יכולה להיות מדינה צומחת.

ענת מאור: אנחנו רוצים להשוות את עצמנו למדינות המערביות המתקדמות, ובמקום להתקדם אליהן אנחנו נסוגים.

ענת מאור: עכשיו אני מגיעה לנושא האי-שוויון.

ענת מאור: בתוך הכשל הכלכלי שרי האוצר מגדילים את האי-שוויון, כך שאנחנו נמצאים בשיא, אחרי ארצות-הברית.

ענת מאור: הנתונים הללו והגרף – אני מראה אותו – לאורך 12 שנה עולים כל הזמן.

ענת מאור: חברות וחברים, לא מדובר בנתונים חדשים.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר לטובה את יעקב קופ, את המרכז לחקר מדיניות חברתית בישראל.

ענת מאור: כל שנה אנחנו מקבלים את הספר הזה.

ענת מאור: ממשלות ישראל לא יודעות את זה?

ענת מאור: הן כושלות, לא פותרות את בעיית התעסוקה.

ענת מאור: אין די חרדים בשוק העבודה; רק כ-17% נשים ערביות עובדות; צעירים מובטלים; בעיית העובדים הזרים – בכל תחום אנחנו מצליחים לשבור שיא, יותר מגרמניה, מאיטליה, מספרד ומכל המדינות.

ענת מאור: ואז מתפלאים שהתקציב הוא תקציב לא טוב.

ענת מאור: אז אני רוצה לומר, שאם כן, מדינת ישראל חייבת להתחיל להשקיע במה שכל המומחים אומרים לה.

ענת מאור: ואנחנו לא הדיוטות, אנחנו יודעים את זה – אין השקעה בתשתיות, אין השקעה בהכשרה מקצועית שתאפשר לכולם לחבור אל השוק המודרני והחיובי, לא השוק החופשי, אלא היי-טק, ואל התעשייה המתקדמת יותר ולשירות המתקדם יותר.

ענת מאור: יש לנו מזל שיש לנו צעירים עם מוח יהודי ויזמות, ושנתיים, שלוש שנים של היי-טק, שזה בעצם עשור.

ענת מאור: אותה פריצה מצילה את כבודה של הממשלה ואת מצבנו; אחרת היינו במצב עוד יותר גרוע.

ענת מאור: צריך להשקיע בחינוך.

ענת מאור: רק רבין, זיכרונו לברכה, עשה זאת.

ענת מאור: גם שולמית אלוני ואמנון רובינשטיין כשרי החינוך עשו זאת.

ענת מאור: בחינוך אנחנו צריכים להגיע לתוצאות טובות בכל המגזרים, כי בלי אנגלית ובלי מתמטיקה ובלי מדעים ובלי הומניות כללית ויהדות, לא נצליח להגיע להישגים.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, קודם כול אני רוצה לקבוע, שהתקציב הזה מבוסס על אותה אליטה כלכלית כושלת זה שלושה עשורים, שתוקפת את חברי הכנסת, את הציבור ואת המובטלים, רחמנא ליצלן, ולא משנה את צעדיה.

ענת מאור: אומרים לנו: אין כסף.

ענת מאור: חברות וחברים, יש כסף, ואנחנו יודעים זאת.

ענת מאור: איפה הוא נמצא?

ענת מאור: הוא נמצא קודם כול אצל העשירים, ומי שעושה רפורמה במס ורוצה להוריד, צריך לעשות זאת מהשכבות העליונות.

ענת מאור: מדוע בשבדיה זה בסדר, היום, לא לפני 20 שנה, ובצרפת – 56%, ובישראל – 50% לעשירונים העליונים, אז צריך עוד להוריד להם.

ענת מאור: שנית, הכסף ישנו, כי צריך להגדיל את הגירעון.

ענת מאור: תראו את חכמי חלם.

ענת מאור: אומרים לנו – סכנת אינפלציה, וגם כשהיא אפס, מאיימים עלינו באינפלציה.

ענת מאור: ובחירת הנגיד, גם זה חלק מהמדיניות.

ענת מאור: וכשהגירעון מצטמצם יש כסף, חבר הכנסת גילאון, להורדת מס, ועיני אינה צרה בהורדת מס קנייה.

ענת מאור: אתם זוכרים, מיליארד ו-200,000 שקל – במקום להשקיע את זה בתשתיות בבאר-שבע.

ענת מאור: היום כל ראשי הערים מהדרום צריכים לעמוד על ברכיהם ולהתחנן, על מה, על אותו חזון שמשותף לכולנו?

ענת מאור: אני רוצה לסיים עם המקורות.

ענת מאור: ראשית, מהעשירים; שנית, הגדלת הגירעון; שלישית, השטחים, כן, השטחים.

ענת מאור: אילו סדרי עדיפויות מעוותים, ש-150,000 מקבלים הטבות בלתי רציונליות, וגם כשאנחנו היינו עם הממשלה וחלקנו על כך פוליטית, לא שינו זאת.

ענת מאור: אנשים בצפון ובדרום, בגבול ובקו האש, לא מקבלים את ההטבות.

ענת מאור: טוב שעכשיו שיפרנו זאת.

ענת מאור: נושא החרדים.

ענת מאור: חבר הכנסת רביץ, חבר הכנסת ליצמן, אני רוצה לחזור ולהדגיש, יש לי כבוד רב ליהדות – שמחתי לשמוע שגם לתנועת שינוי.

ענת מאור: אני יודעת שגם אצלכם יש זרמים.

ענת מאור: העובדה שאין שיתוף מספיק של אוכלוסייה בייצור ובקידמה יחד עם הערכים היהודיים, והעובדה שחוק משפחות ברוכות ילדים עבר כפי שהוא עבר ואין דאגה לילדה הראשונה והשנייה שלי באותו אחוז בדיוק, כי עלותן לא פחותה והצרכים שלהן בחינוך ובהשכלה ובצרכים של בילויים הם צרכים לא פחותים – זאת עובדה שלא נותנת לנו להתקדם.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, אני רוצה לומר, שאם חס וחלילה נעבור ממדיניות שלום למדיניות הסלמה וחס וחלילה למלחמה, לא רק שזה יהיה פוטנציאל נוראי להרס ולהרג – הרצח הנתעב של התינוקת אתמול לא יכול שלא להדיר שינה מעינינו.

ענת מאור: דמעות זלגו מעיני כל אחד מאתנו.

ענת מאור: אני קוראת גם לפלסטינים: הרף מהדבר הזה.

ענת מאור: אבל צריך לדעת שההסלמה היא בסופו של דבר תהליך הדדי, וכאשר אנחנו ניגרר למלחמה, לא רק העניין המוסרי, גם מבחינה כלכלית – אין תמיכה, אין השקעות זרות, ויש תקציב הולך וגדל מחדש לביטחון.

ענת מאור: אלה המקורות.

ענת מאור: מה צריך לעשות בהם?

ענת מאור: הרבה.

ענת מאור: קודם כול יש לדאוג לפריפריה.

ענת מאור: מדינת ישראל הפכה להיות מדינת תל-אביב, כפר-סבא והרצלייה עם כל ההיי-טק.

ענת מאור: זה לא חוק פופוליסטי.

ענת מאור: אני רוצה לתבוע מכל הקואליציה, אתם צריכים לומר לשר האוצר לבטל את כל ביטולי החוקים.

ענת מאור: מה זה פופוליזם?

ענת מאור: חקיקה חברתית זה פופוליזם?

ענת מאור: כשל כלכלי.

ענת מאור: ממה נפשך?

ענת מאור: שר האוצר הודיע, שבגלל זמן פוליטי קצוב – זו באמת לא אשמתו, הבחירות המיותרות – התחלפה ממשלה וצריך לסיים עד מרס.

ענת מאור: גם כאופוזיציה אני לא רוצה לתקוף אותו שזמנו כל כך מוגבל, אבל אם הודעת שאתה לא משנה דבר, בבקשה לא לשנות דבר, לא בתקציב, שהוא רע ממילא, אבל גם לא בביטול חקיקה.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, ליד הכשל הכלכלי וליד הפופוליזם וליד הדמגוגיה שתוקפים את חברי הכנסת עושים עוד דבר – פוגעים באמינות, במינהל התקין; אזרחים ואזרחיות, אנשים קיבלו הבטחה.

ענת מאור: חבר הכנסת ליצמן, שמחתי על תמיכתך בחוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון), שחבר הכנסת הירשזון ואני העברנו.

ענת מאור: מדובר ב-7,000 עד 10,000 איש בלבד, ששלוש-ארבע שנים הם נאבקים על כך.

ענת מאור: הם היו ילדים בתקופת השואה.

ענת מאור: קיבלתי מכתב מאשתו של הנשיא לשעבר, ראומה ויצמן, היא טיפלה בילדי שואה על אדמת גרמניה.

ענת מאור: אז הכנסת סוף-סוף חוקקה את החוק לפני שבועיים, ועכשיו בהינף יד היא מבטלת אותו בשם איזה פופוליזם לכאורה.

ענת מאור: קודם כול, אין לבטל את החוקים.

ענת מאור: שנית, אמרתי, הדרום והפריפריה.

ענת מאור: אני רוצה להיות ישרה: אילו אני הייתי מחוקקת את החוק, לא הייתי מחוקקת בדיוק כך.

ענת מאור: אבל יושבים אנשים במרכז ותוקפים – מדוע בעומר צריך לקבל הטבות מי שמשתכר הרבה?

ענת מאור: חבר הכנסת גילאון, אתה ואני היינו מחוקקים זאת אחרת, אני יודעת, אבל היו לוקחים מיסוי מהמרכז, ואותו דבר הקיבוצים והמושבים בדרום.

ענת מאור: אבל אם כבר מישהו צריך לקבל הטבה ואם מישהו עשיר, מוטב שישב בעומר ולא בתל-אביב ובכפר-סבא.

ענת מאור: אז מה רוצים?

ענת מאור: שכולם יהיו עניים מרודים, לרושש, לא לקדם?

ענת מאור: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אני כבר מודיעה לך, כחבר ועדת המדע, אנחנו, ועדת המדע, ניסע דווקא לדרום, כמו שנסענו תמיד לפריפריה, ודווקא למגזר הערבי.

ענת מאור: אנחנו נתבע מהממשלה לשנות סדרי עדיפויות ולהשקיע שם.

ענת מאור: נשיא אוניברסיטת בן-גוריון, פרופסור ברוורמן, תובע כבר שנתיים מהממשלה להשקיע במרכז מחקר ופיתוח באוניברסיטת בן-גוריון.

ענת מאור: ובעומר התחילו לעשות מרכז היי-טק.

ענת מאור: בלי עידוד ממשלתי כולם יהיו במרכז.

ענת מאור: מי כמוך יודע את זה, חבר הכנסת רביץ.

ענת מאור: הדבר הבא, רבותי – נשים זה לא ססמה שהכנסת תסגוד לה פעם בשנה ביום האשה הבין-לאומי, נשים מקופחות במדינת ישראל בכל התחומים.

ענת מאור: למשל, אי-יישום חוק שכר שווה לעובד ולעובדת, זה בעיני מחדל של אכיפת חוקים ולא של תקציב המדינה.

ענת מאור: אבל זה מחדל בלתי רגיל.

ענת מאור: זו אותה התנהלות בלתי תקינה של כל ממשלות ישראל.

ענת מאור: אבל לסייע לנשים מוכות במקלטים?

ענת מאור: אתם יודעים, חברות וחברי הבית, שכבר הבטיחו, אחרי מאבק גדול, 25 מיליון ש"ח תוספת לכל המקלטים, אף שנאבקו על 50 מיליון.

ענת מאור: עכשיו אומרים להם: זה לא כתוב בתקציב.

ענת מאור: זאת אומרת, כל מה שהתנהל מאוגוסט ועד עכשיו בטל, וצריך להתחיל הכול מהתחלה.

ענת מאור: בכלל, המסע הזה של שתדלנות, של תחינות; ואנחנו פורחים והתקשורת פורחת.

ענת מאור: הרי אם זר יבוא מבחוץ, הוא לא יאמין לחוסר הרצינות ולחוסר האחריות שבהם אנחנו מנהלים את עניינינו ואת ענייני המדינה.

ענת מאור: אני לא אפרט פה, אבל נושא הנשים חייב לבוא בתיקון.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, על חינוך כמדומני מיותר לדבר.

ענת מאור: בתוך החינוך יש דברים שמוכרחים לתקן, ואני רוצה לדבר על חוק חינוך חינם לבני שלוש–חמש, כי כל מי שעוסק בחינוך יודע שמשם מתחילים הפערים ושם המקור למשפחות מפרנסות עם שני מפרנסים, גבר ואשה גם יחד, וזה המקור מבחינה חינוכית להשכלה, וזה המקור שגם הורים יוכלו לבחור את החינוך הרצוי להם ולא ישלחו למעונות של ש"ס, שאין לי שום דבר נגדם, בתנאי שהורים רוצים בהם, ולא ששולחים את ילדיהם רק מפני שהם יותר זולים.

ענת מאור: איזו דמוקרטיה זו.

ענת מאור: החוק הזה עבר, והוא לא מיושם.

ענת מאור: וכן חוק יום לימודים ארוך, ועוד כהנה וכהנה.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, אני רוצה להדגיש את נושא ערביי ישראל.

ענת מאור: הממשלה אומרת: אנחנו משקיעים בהם 4 מיליארדי שקלים.

ענת מאור: זה נכון ולא מספיק נכון, כי חלק מהתקציבים היו תקציבים ייעודיים.

ענת מאור: אי-אפשר לצמצם פערים שעשינו יחד 52 שנה, אבל אפשר וחייבים לעשות תוכנית חומש ולעמוד בה.

ענת מאור: השיטה הזאת, שיד אחת מבטיחה ויד שנייה מכרסמת – היא פשוט מכרסמת גם בערים, גם בערביי ישראל, גם בקהילות שונות.

ענת מאור: אני מוכרחה לספר לכם סיפור.

ענת מאור: הייתי בלוד, בכנס של נשים חד-הוריות, כנס נפלא.

ענת מאור: מינו שם ועדה קרואה.

ענת מאור: הרי המדינה מינתה אותה.

ענת מאור: ביבי, שהיה ראש השב"ס, עומד בראש העיר.

ענת מאור: הבטיחו לו מפורשות לתת לו תקציבים.

ענת מאור: יש ועדה קרואה, יש אחריות, ואין תקציבים שהובטחו.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, אני רוצה לומר, שנושא המדע הוא בסיס לאותה צמיחה שאני מדברת עליה.

ענת מאור: כיושבת-ראש ועדת המדע אני לא רוצה לומר לכם את הנתון; אותם 160 מיליון שקל אומללים למשרד מדע שלם.

ענת מאור: פה חגגנו, ב-14 במרס, את יום הולדתו של איינשטיין, יום המדע.

ענת מאור: המדענים אמרו לנו: אם אתם לא מתכוונים להתייחס ברצינות למדע, תסגרו את המשרד.

ענת מאור: אז נכון, זה לא רק 140 מיליון, כי חלק הולך דרך התמ"ס, דרך החממות, שזה באמת דברים נפלאים, וחלק הולך דרך חוק המועצה להשכלה גבוהה.

ענת מאור: ובכל זאת, מדינה שידעה להקים את מכון ויצמן והציבה את המדע כנר לרגליה, הולכת ושוקעת גם בתחום היקר הזה.

ענת מאור: לכן, אדוני, חבר הכנסת רביץ, חבר הכנסת גילאון ואחרים, ודאי שאנחנו נצביע נגד התקציב, אבל זה לא מרגיע אותי.

ענת מאור: אנחנו, חברי הבית, חייבים לתבוע מממשלות ישראל, מכל הקשת הפוליטית, להתחיל להתייחס יותר ברצינות אל כל הניהול הכלכלי-החברתי במדינה.

ענת מאור: קיבלנו עכשיו את החומר של הכנסת שמדבר על האי-שוויון בהכנסות, הנתונים ידועים.

ענת מאור: אנחנו לא רק לא-פופוליסטים; אנחנו, נבחרי הציבור, אחראים לשנות את הסחרור השלילי גם של הכשל הכלכלי ועוד יותר של הכשל החברתי שמגדיל את הפערים ולא נותן תשובות לאזרחים ועושה בישולים פוליטיים עקרים.

ענת מאור: אני מקווה שנתעשת על מנת שיהיו לנו במאה ה-21 יותר עוצמה והרבה פחות אי-שוויון.

ענת מאור: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת שאול יהלום, בבקשה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשתף קצת את קהל הצופים ואת קהל השומעים בהתלבטויות שיש למפלגה שלי, למפד"ל, כל שנה לקראת הגשת תקציב המדינה.

שאול יהלום: המפד"ל היא מפלגה שמאוד מאוד רוצה לעסוק בנושאים ממלכתיים, באופי היהודי של המדינה, איך תיראה מדינת ישראל כמדינה יהודית, איך ייראה החינוך במדינת ישראל, האם יחנכו לערכי ציונות או לא, האם יחנכו לערכי יהדות או לא, איך תילמד ההיסטוריה של מדינת ישראל, כמה ישקיע אדם בפער החברתי, שלא יהיה פער בין עשירים לעניים, איך אנחנו ניצור מקורות של תרבות יהודית שורשית.

שאול יהלום: תמיד לפני התקציב, במקום שהיא תעסוק בנושאים האלה, אומרים לה: עלייך לעסוק בנושאים הסקטוריאליים של המוסדות הדתיים, של המוסדות הישיבתיים במדינה.

שאול יהלום: תמיד אני שואל: מדוע זה קורה כך תמיד?

שאול יהלום: מדוע כאשר מדובר סתם בתלמידים בבתי-ספר, כל אחד יודע שיש תקציב ויש מושגים של גידול טבעי, יש מושגים של כמה עלה מספר התלמידים השנה לעומת השנה שעברה בגלל גידול טבעי, בגלל עלייה, ומייד לוקחים את לוח הכפל ומכפילים את התקציב פר-תלמיד.

שאול יהלום: אם עד היום היו 100,000 תלמידים ויש 110,000 תלמידים, התקציב גדל ב-10%.

שאול יהלום: רק כשמדובר בנושאים הציוניים-הדתיים, שהמפד"ל עוסקת בהם, לא מתחשבים בדברים האלה.

שאול יהלום: אני אביא כמה דוגמאות.

שאול יהלום: המפד"ל לוחמת ונאבקת והקימה את ישיבות ההסדר.

שאול יהלום: הוויכוח על גיוס בני הישיבות הוא ויכוח שבאמת חוצה את החברה הישראלית במלוא המשמעות של הדבר.

שאול יהלום: העמדה של המפד"ל, של הציונות הדתית, ידועה: צריך לשלב את הצבא עם הישיבה.

שאול יהלום: לכן היא הקימה ישיבות הסדר.

שאול יהלום: מה אומרות ישיבות ההסדר?

שאול יהלום: אתה הולך לישיבה, אתה לומד תורה, אבל גם משרת בצבא בחילות הכי הכי קרביים.

שאול יהלום: זאת אומרת, מדובר בגולני, בצנחנים, בשריון, ומשלבים את שני הדברים.

שאול יהלום: החברה הישראלית, שכל הזמן אומרת: מדוע כל בני הישיבות לא מתגייסים, היתה צריכה לבוא ולהגיד: אני ודאי וודאי מעודדת את ישיבות ההסדר, נותנת להן כל שנה את התקציב המגיע להן; כל שנה עושה חשבון כמה חסר, כמה היה, מכפילה את מספר בני ישיבות ההסדר במדד, ותמיד התקציב צריך להיות כמו לשאר הדברים במשק.

שאול יהלום: כל שנה המפד"ל צריכה להיאבק, משום שתקציב ישיבות ההסדר מקוצץ.

שאול יהלום: השנה נקווה ששר האוצר יעמוד בהסכם שעשינו.

שאול יהלום: קיצצו ב-14 מיליון ש"ח, שאנחנו בהסכם היינו צריכים להחזיר אותם.

שאול יהלום: תקציב ישיבות ההסדר עמד על 22 מיליון ש"ח, לא יותר מבשנה שעברה, אבל קיצצו אותו ל-8 מיליוני ש"ח ובהסכם הוספנו 14 מיליון.

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: היה צריך מלכתחילה להגיש תקציב עם הסכום שחסר לישיבות ההסדר.

שאול יהלום: קחו את הנושא של שירות לאומי.

שאול יהלום: בנות ששומרות על ההלכה, שומעות לדעת הרבנות הראשית, לא מתגייסות לצבא.

שאול יהלום: מה הן עושות?

שאול יהלום: יצרנו וייסדנו עבורן מסלולים שנקראים שירות לאומי.

שאול יהלום: הבנות בשירות לאומי עובדות בבתי-ספר, עובדות בבתי-חולים, עובדות בלשכות הרווחה, עובדות בדברים הכי הכי חשובים לרווחתה של החברה.

שאול יהלום: לו יתואר שחיילת תתגייס לצבא ויגידו לה: את לא יכולה להתגייס, גמרנו את המכסה, יש לנו תקציב לגייס כך וכך חיילות, את מעבר לתקציב.

שאול יהלום: האם ייתכן דבר כזה במדינה?

שאול יהלום: מעולם לא.

שאול יהלום: יושבים סטטיסטיקאים על תקציב הביטחון ורואים את השנתונים של חיילים וחיילות ומכינים תקציב לצבא סדיר; לשירות לאומי לא.

שאול יהלום: יש מספר קבוע, במקרה הטוב.

שאול יהלום: אם בשנתון הזה, כמו בצה"ל במקביל ללא-דתיים, נוספו 100 בנות, לא נותנים להן אפשרות להתגייס לשירות הלאומי.

שאול יהלום: אומרים: לא.

שאול יהלום: התקציב הוא כך וכך, יותר מזה לא נגייס.

שאול יהלום: אביא לכם דוגמה נוספת שקשורה לצבא, מכינות קדם-צבאיות.

שאול יהלום: ב-15 השנים האחרונות נוסדו במדינה כ-15 מכינות קדם-צבאיות.

שאול יהלום: יזמנו את זה, עזרנו למכינות.

שאול יהלום: מה הן המכינות הקדם-צבאיות?

שאול יהלום: בא ציבור דתי-ציוני – היום העתיקו את זה גם בציבור החילוני – ואמר:

שאול יהלום: אנחנו לא מסתפקים בישיבת הסדר שבה, מטבע הדברים, מאחר שהתלמיד עובר מסלול ישיבה-צבא, צבא-ישיבה, הוא לא רואה את הצבא כקריירה, כדבר העיקרי.

שאול יהלום: בדרך כלל אלה בוגרי ישיבות הסדר.

שאול יהלום: לכן מיעוטם הופכים לקצינים, מיעוטם שבמיעוטם ממשיכים בצבא קבע.

שאול יהלום: אמר הציבור הציוני-דתי: אני רוצה לקחת את נושא הביטחון ולראות בו משימה להתמסר לה, ביחידות הכי מובחרות שדורשות יותר מאשר שלוש שנים מראש, בקצונה, אחר כך בצבא קבע, ובאמת המכינות האלה יצרו מהפכה בנושא הביטחוני בקרב צעירים חובשי כיפה שמשרתים.

שאול יהלום: אלא מה?

שאול יהלום: לשרת בצבא זה קשה, אלה ניסיונות מאוד מאוד קשים במישור הדתי.

שאול יהלום: כולם יודעים את זה וכולם גם רואים את זה.

שאול יהלום: לכן, הרעיון של המכינות היה, בניגוד לישיבת הסדר שכל הזמן משלבת, בואו נקדים שנה או שנה וחצי של לימוד במכינה, במכינה הזאת יתחזקו הצעירים בתחום הדת והאמונה, יקבלו גם את המוטיבציה לשרת, כפי שאמרתי, ביחידות המובחרות ובקצונה, ואז יצאו לצבא ומכאן ואילך ישרתו.

שאול יהלום: אין איש צבא שלא משבח את מה שעושות המכינות.

שאול יהלום: עד כדי כך, שכעבור שנים מספר הציבור החילוני העתיק זאת.

שאול יהלום: הוא בנה שלוש-ארבע מכינות לצעירים לא-דתיים.

שאול יהלום: ובכן, המדינה עוזרת בתקציב למכינות, ולזה סייענו.

שאול יהלום: כל שנה יש ויכוח אם עלה מספר תלמידי המכינות ב-1%, ב-2%.

שאול יהלום: לא נותנים את התקציב פר-תלמיד, אלא לוקחים את התקציב הקבוע שהיה ומחלקים אותו למספר התלמידים.

שאול יהלום: יוצא שאם יש עוד מכינה או יש עוד 20 תלמידים, כל תלמידי המכינות מקבלים פחות, לא לכיסם אלא למוסדות, והמוסדות מתקשים.

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: הרי המדינה היתה צריכה לעודד מכינות כאלה.

שאול יהלום: המדינה היתה צריכה לשמוח על כל בחור שהולך לשם ואחר כך מוסר את חייו לצבא כתחום עיקרי של תרומתו, ממש עד כדי מסירות גוף ומסירות נפש.

שאול יהלום: ואם נוספו 10% תלמידי מכינות, המדינה צריכה לשמוח ולקרוא לזה גידול טבעי.

שאול יהלום: לא, יש על זה ויכוח.

שאול יהלום: אני יכול לעבור, כמו שהסברתי על ישיבות ההסדר, המכינות והשירות הלאומי, נושא אחר נושא בתחומים הקשורים לדת.

שאול יהלום: תמיד לפני הגשת התקציב לוקח שר האוצר, ולא משנה מאיזו מפלגה, את רשימת הנושאים האלה, מקצץ קיצוצים קשים מאוד, מכניס עזים, באות המפלגות הדתיות, במקרה זה המפד"ל, וצריכות לעשות הסכם, להתחייב, להילחם, להיאבק ולהתריע, מדוע קיצצתם.

שאול יהלום: אני אומר: לא יכול להיות שכך תנהג המדינה.

שאול יהלום: המדינה צריכה להכיר במוסדות הציוניים-הדתיים כבכל מוסד חינוכי במדינה, להכיר בתרומה הייחודית של המוסדות האלה, להכיר בתרומה של בוגרי המוסדות האלה, ותמיד לטפח אותם, לתת להם את מירב העזרה ומירב הסיוע.

שאול יהלום: לא יכול להיות שתמיד המפד"ל תצטרך להילחם על כל תקציב בשל גידול טבעי.

שאול יהלום: הדבר לא יכול להיות ולא ייתכן שיהיה.

שאול יהלום: מכאן אני רוצה לעבור לנושא אחר, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לנושא שקשור לחינוך המיוחד במדינה.

שאול יהלום: אנחנו מדינה שהולכת ומתגברת בשנים האחרונות את יחסה לצרכים המיוחדים של החינוך המיוחד.

שאול יהלום: לצערנו הרב, או לשמחתנו, אם נרצה לראות חברה מגוונת, אנחנו נמצאים במצב שבין 10% ל-20% מהאוכלוסייה היא אוכלוסייה ייחודית; חלק בעיות קשות, חלק בעיות קלות, חלק נקראים בעיות של מוגבלות, חלק נקראים לקויי למידה, חלק נקראים תופעות מסוימות, לא משנה.

שאול יהלום: תופעות אלה הן תופעות ייחודיות לכל ילד על-פי משפחתו, והמדע החינוכי מצא היום פתרונות כמעט לכל תופעה.

שאול יהלום: אלה ילדים שהם בעלי תכונה זו או ליקוי למידה זה, והם יכולים להגיע להישגים.

שאול יהלום: אם אתה בודק אותם לאחר כך וכך שנים – הם נמצאים באוניברסיטה, בישיבה, במוסד להשכלה גבוהה ובמקצוע, ואינך רואה שום הבדל.

שאול יהלום: הם בונים משפחות לתפארת.

שאול יהלום: אלא מה?

שאול יהלום: בתקופת הלימודים שלהם הם צריכים טיפוח מיוחד.

שאול יהלום: אנחנו מדברים על טיפוח שלפעמים דורש יותר כוח-אדם, לפעמים הוא דורש יותר מכשור, ולפעמים הוא צריך יותר אנשי מקצוע בתחומים פרא-רפואיים.

שאול יהלום: אבל ברור שהמבנה לפי תקן רגיל של תלמיד לא יאה, לא נאה ולא פותר את הבעיה.

שאול יהלום: כל שנה אנחנו נתקלים בבעיות קשות מאוד בתחום הזה.

שאול יהלום: צריך להבין, שאם הילד לא מקבל את הפתרון שלו במוסדות האלה ובתחומים האלה, האלטרנטיבה היא הרחוב, משום שבמוסד רגיל הוא לא מסתדר.

שאול יהלום: כלומר, אלה המוסדות, שאם אנו משקיעים בהם היום מעט, החיסכון אחר כך לחברה הוא עצום.

שאול יהלום: הקשיים הם קשיים נוראיים.

שאול יהלום: יש מוסדות, ויש ישיבה שנקראת ישיבת "בני חיל", שהיא מוסד לליקוי למידה מסוים – ויש בנים ויש בנות – וכל שנה הם עומדים בפני גירעון תקציבי עד כדי סגירה.

שאול יהלום: מדוע?

שאול יהלום: משום שלא מבינים שיש לתת להם את מה שהם זקוקים לו בדין.

שאול יהלום: אנחנו צריכים להבין את העיקרון, שכל ילד וכל תלמיד צריך לקבל לפי צרכיו.

שאול יהלום: השוויון כאן לא צריך להיות שוויון פורמלי – לתת שקל לכל ילד – אלא צריך להיות שוויון בכך שיש להביא כל אחד לרמה מסוימת.

שאול יהלום: האחד יכול לעשות זאת על-ידי מורה אחד שעולה 100 שקל, והשני – על-ידי מורים.

שאול יהלום: צריכים לתת את הדברים האלה.

שאול יהלום: לא צריכים לחסוך.

שאול יהלום: יש אוכלוסיות שלמות.

שאול יהלום: אנחנו מוצאים אותן לפעמים בציבור החרדי.

שאול יהלום: אנחנו מוצאים אותן לפעמים בריכוזי הציבור הערבי, שם בכלל ההזנחה גדולה מאוד מאוד.

שאול יהלום: הדבר קורה בגלל אי-מודעות היסטורית של ההורים, או על-ידי הזנחה של אוכלוסיות מרוכזות במקומות האלה.

שאול יהלום: אנחנו נמצאים במצב שצריכים לתת למקורות הניתנים לחינוך המיוחד תרופות הרבה יותר אינטנסיביות, והן לא ניתנות.

שאול יהלום: אני קובע בצורה ברורה, שהן לא ניתנות מספיק לילדים דיסלקטים, הן לא ניתנות מספיק לילדים עם תסמונת דאון, הן לא ניתנות לילדים אוטיסטים ולא לילדים היפראקטיבים.

שאול יהלום: כל אלה הן רק כמה מהקטגוריות המובחנות היום על-ידי המדע המודרני, ולגבי כל אחת יודעים מה הן התרופות שצריכות להינתן לילדים האלה, מה האבחונים שצריכים לתת להם, ומה הנושאים של משרד הבריאות שצריכים לתת להם על-ידי תחנות אבחון.

שאול יהלום: לא ניתן מספיק אלא הרבה פחות ממה שהמדע יודע היום לתת.

שאול יהלום: התוצאות ניכרות אחר כך בחברתנו.

שאול יהלום: הילדים האלה לא מגיעים לבניית משפחה ולאישיות קונסטרוקטיבית שיכולה אחר כך להשתלב כאדם רגיל בחברה.

שאול יהלום: אני קורא כאן לממונים על תקציב המדינה, שיהיה לבם רחב יותר ונוח יותר לצרכים האלה, ולא נצטרך להיאבק גם בהם מדי שנה בשנה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, כפי שאתה יודע, אנחנו נמצאים היום במאבק בנושא התקציב.

שאול יהלום: רוב הדברים שאמרתי עד עכשיו לא סוכמו.

שאול יהלום: אני מאחל לכנסת, שהדברים האלה באמת ייפתרו, ושאנשי התקציב יהיו עם לב פתוח ורחב למצוקות האמיתיות והקשות של חברתנו.

שאול יהלום: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הייתי רוצה להצטרף לחברי הכנסת של מרצ דווקא, שהתלוננו למה לא מקבלים תוספת לקצבאות ילדים עבור הילד הראשון והשני.

יעקב ליצמן: אני רוצה לזרוק להם אתגר: בואו ונציע ביחד להוסיף עבור הילד הראשון והשני.

יעקב ליצמן: כפי שהבנתי מחברת הכנסת מאור, היא לא רוצה לגרוע מאלה שקיבלו.

יעקב ליצמן: היא טוענת שהילד הראשון והשני צריכים לקבל יותר.

יעקב ליצמן: אנחנו שמחים מאוד, וחבל שהיא לא נמצאת באולם; אני בטוח שהיא היתה מסכימה לזה.

יעקב ליצמן: אנחנו, בוועדת הכספים, דנו היום על ביטול חוקים, ובעצם דחיית חוקים – מה שאנשי האוצר כינו בשם חוקים פופוליסטיים.

יעקב ליצמן: משום-מה, אתמול בוועדת הכספים אנשי האוצר הביאו פטור ממס לקיבוצים לשנתיים הבאות, לאלה שעדיין לא הגיעו להסדר קיבוצים, בסך 350 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: לא שמענו אתמול שום מלה, ודווקא משרד האוצר הביא זאת.

יעקב ליצמן: הפטור אושר, ולא שמענו שום מלה על כך שזה חוק פופוליסטי.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, 350 מיליון שקל הם כמעט העלות של הקצבאות למשפחות ברוכות ילדים.

יעקב ליצמן: לא שמעתי ששר האוצר הקודם, מר בייגה שוחט, שהשתתף בדיון וגם הצביע בעד, כל כך נזעק נגד הפריצה בתקציב ב-350 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: הנושא השני – היום שאלנו בוועדת הכספים את אנשי האוצר, לפי אילו קריטריונים הם ביקשו לדחות חוקים מסוימים ואחרים לא.

יעקב ליצמן: הרי הם לא עשו זאת לגבי כל החוקים.

יעקב ליצמן: יש חוקים שהם אפילו לא הביאו ל

יעקב ליצמן: אנחנו, כסיעת יהדות התורה, דיברנו וניהלנו משא-ומתן עם שר האוצר.

יעקב ליצמן: יש דברים שקיבלנו, מה שקיבלנו לפני שנה, ויש דברים שאנחנו, מבחינה עקרונית, רצינו להכניסם לספר התקציב.

יעקב ליצמן: היות שספר התקציב המובא לפנינו הוא עדיין התקציב ששר האוצר הקודם הכין, הדבר לא אופשר לנו.

יעקב ליצמן: ברור שאנו נעמוד על כך, שמהיום הדברים האלה ייכנסו בבסיס ספר התקציב.

יעקב ליצמן: מה שכן, אנחנו מקווים שאחרי אישור התקציב נוכל לפחות להפוך את תקציב הישיבות – במקום תמיכות לתקצוב.

יעקב ליצמן: הישיבות סבלו מספיק מזה שבשלושת החודשים הראשונים של השנה הן לא קיבלו מה שמגיע להן, וחלקן אף נכנסו לחובות עצומים.

יעקב ליצמן: הישיבות וגם הכוללים סבלו מזה.

יעקב ליצמן: הנושא הבא שנעמוד עליו הוא העלאת תעריפי הכוללים.

יעקב ליצמן: נכון לרגע זה, בבסיס התקציב לא נוכל להכניס זאת.

יעקב ליצמן: אני מקווה מאוד, שגם בהסכם הקואליציוני, ולפחות במשא-ומתן, אחרי התקציב נוכל לפחות לשפר את תקציב הכוללים.

יעקב ליצמן: בדקות הספורות שנותרו לי רציתי להעלות כמה דברים שחסרים בתקציב.

יעקב ליצמן: למשל, החינוך המיוחד.

יעקב ליצמן: כפי ששמענו כאן לפני כמה דקות גם מחבר הכנסת שאול יהלום, לאחרונה החינוך המיוחד מאוד מתפתח בכל חלקי הציבור וגם אצל הציבור החרדי.

יעקב ליצמן: משום-מה, החינוך העצמאי ו"מעיין החינוך התורני" לא מקבלים את המשאבים הדרושים והנחוצים לשפר את התנאים של החינוך המיוחד.

יעקב ליצמן: יש אצלנו כל מיני מוסדות מפוארים, כמו "שיח סוד" ו"שמע קולנו", שעוסקים בחינוך מיוחד, מטפלים באוטיסטים וגם בילדים חירשים.

יעקב ליצמן: הייתי מציע לחברי הכנסת לבקר בהם ולראות אילו פעולות חשובות האנשים עושים.

יעקב ליצמן: אני חושב שהגיע הזמן להעלות את רמת התקצוב במוסדות האלה.

יעקב ליצמן: נושא נוסף שרציתי להעלות הוא קצבאות הזיקנה.

יעקב ליצמן: נכון שהגשתי בזמני הצעת חוק, ואני מבין שהצעת החוק הזאת נמצאת כרגע בוועדת העבודה והרווחה, אבל בלי הצעת חוק, בלי החוק, הממשלה חייבת לשפר את תנאי הזקנים.

יעקב ליצמן: חוץ מזה שאנחנו מצווים בתורה: והדרת פני זקן, מפני שיבה תקום, חוץ מזה הממשלה חייבת לשפר מבחינה תקציבית את תנאיהם.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות, שזקן, כל המחיה שלו תהיה על 1,200 או 1,400 שקל בחודש – זה פשוט ביזיון למדינה.

יעקב ליצמן: אני מקווה ששר העבודה והרווחה החדש וגם שר האוצר החדש ייתנו כתף לשפר תקציבית את הנושאים האלה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר כנסת דוד לוי, בבקשה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ללא הבדל בין סיעות הבית וחברי הבית אין לפתוח בהתייחסות לנושא כלשהו מעל במה זו בלי להביע את הזעזוע שלנו, ההתקוממות שלנו והכאב שלנו על אובדן חיים ורצח נתעב של תינוקת – שלהבת.

דוד לוי: דבר זה, אדוני היושב-ראש, אסור שיימשך.

דוד לוי: לבנו עם המשפחה ותנחומינו להורים ולמתיישבי חברון על הכאב ועל אבלם.

דוד לוי: גם בימים יבואו ירצה כל אזרח בישראל לדעת איך מתכוונת הממשלה הזאת להפסיק את מרחץ הדמים הזה, מה היא עושה, מה היא מתכוונת לעשות – לא כנגד אוכלוסייה אלא כנגד גורמי הטרור.

דוד לוי: האמירה הזאת: עד אשר תסתיים הפסגה ברבת-עמון, הפסגה הכלל-ערבית, ממש מדהימה.

דוד לוי: אם מתכוונים לעשות – למה לא עושים, ואם מחפשים אליבי – אז האליבי הזה מוטב שלא ייאמר, כי אי-עשייה בעניין הזה בגלל הפסגה סותרת לחלוטין את האמירה בכלל, והדברים יוצאים מלשכת ראש הממשלה, בריש גלי.

דוד לוי: הדברים נאמרים, הם גם נשמעים, הם גם נרשמים.

דוד לוי: היכן התבונה, אדוני היושב-ראש?

דוד לוי: גם לא לעשות, גם למצוא את הסיבה וגם לומר אותה, כשכולם שומעים ועוקבים – תבונה אין כאן, אבל ודאי שנרצה לדעת.

דוד לוי: אם יש דבר שבגינו נמאסה הממשלה הקודמת בעיני הציבור בישראל, זה התערערות הביטחון האישי של אזרחי ישראל.

דוד לוי: והיום אנחנו עדים לא להיערכות למלחמה בנגע הנורא הזה, אלא אנחנו עדים וצריכים להודות לאבינו שבשמים על הנסים שהוא עושה עמנו.

דוד לוי: בלב ערינו מתפוצצות מכוניות תופת, פצצות, ובנס ניצלים חיי אדם.

דוד לוי: לאדם מאמין יש דבר שצריך להזכיר – אין לסמוך תמיד רק על הנסים.

דוד לוי: אינני יודע איך מתכוונת הממשלה הזאת לפעול, האם יש לה בכלל דרך.

דוד לוי: אפשר להשלים עמה, אפשר להתנגד לה – אבל דרך, כיוון.

דוד לוי: יש רושם, שהיא לא באה מוכנה, שלא נעשו אפילו שיעורי בית – לא בתחום המדיני, אני יכול לומר בצער גם לא בתחום הביטחוני.

דוד לוי: יש דבר שמזעזע לומר אותו אפילו, אדוני היושב-ראש, משום שלממשלה הזאת אין דבק בכלל בשום תחום.

דוד לוי: יש דבק אחד שמאחד את כל אלה שאינם פה, זה כשלעצמו צריך גם כן מחאה מתאימה.

דוד לוי: ממשלה שמצפצפת על הכנסת, אין שר אחד שישמע מה יש לחברי הכנסת לומר.

דוד לוי: אף לא אחד – קולוסלית, גדולה.

מוחמד כנעאן: היא ממשלה קטנה – – –

רן כהן: אי-אפשר לטעון שחסרים בה שרים.

דוד לוי: כן, יש גם כאלה שהשתכנו בבתי-מלון כי צר המקום מלהכיל את כולם.

מוחמד כנעאן: אין להם מספיק שרים לשלוח.

דוד לוי: אחד יבוא – בלי תיק, עם תיק.

דוד לוי: אין – אפילו לא סגן שר אחד שישמע.

אברהם רביץ: שישלחו את התיק.

דוד לוי: נכון.

דוד לוי: זלזול כזה טרם היה.

דוד לוי: מי זוכר ימים שבהם היינו דנים בתקציב, הבית היה כמרקחה, ויושבים ושומעים ודנים ויש התרוצצות.

דוד לוי: מתייחסים בכבוד לכנסת.

דוד לוי: זלזול כזה עוד לא היה, אז אל מי לדבר?

דוד לוי: הפרוטוקול חשוב, אבל לא בהיסטוריה עסקינן אלא בהווה.

דוד לוי: אז אמרתי, הדבק היחיד שנותר או שיש בכלל זה לשבת יחד.

דוד לוי: כוחו של כיסא – מגנטי ממש.

דוד לוי: על מה יושבים יחד?

דוד לוי: תקווה גדולה, כמיהה היתה לממשלת אחדות לאומית כדי לגבש יחד – כך האמין כל אחד – דרך: מדינית, כלכלית, חברתית.

דוד לוי: אין דרך.

דוד לוי: ההישג הגדול הוא שאלה לא תוקפים את אלה, בינתיים.

דוד לוי: לזה נועדה ממשלת אחדות לאומית?

דוד לוי: ולכן, כל אימת שיש ירי, אז יש נימוק לא לחשוב, לא להתוות דרך.

דוד לוי: יש ירי – לא חושבים.

דוד לוי: המסקנה, כדי שהממשלה הזאת תתחיל לתפקד, צריך להיפסק הירי, זאת אומרת שגורלנו לא בידינו וחובתה של הממשלה נקבעת על-ידי גורם אחר, עוין.

דוד לוי: זה מעורר דאגה עמוקה, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: יש גם כאלה שנמצאים על תנאי – לא יאמרו את דעתם ולא יקוים דיון רציני על העתיד, כי עדיין אין להם יושב-ראש.

דוד לוי: ייבחר יושב-ראש, סביר להניח.

דוד לוי: ואדוני היושב-ראש יודע, שאו-אז מתחיל החשבון מה כדאי פוליטית למפלגה, והאם תמצא אז עילה לעזוב, ומה תקופתה.

דוד לוי: מה יהיה אפשר אז לציין?

דוד לוי: איך נחלצה הממשלה הגדולה הזאת להתמודד עם הבעיות האמיתיות של המדינה בכל התחומים?

דוד לוי: איננו יודעים.

דוד לוי: איננו יודעים את מדיניותה, כי אין לה מדיניות.

דוד לוי: אנחנו יודעים דבר אחד, שבעצם הימים האלה היא מתעוררת רק כאשר מאיימים עליה, ובמה דברים אמורים, אדוני היושב-ראש, האם מי שמאיים הוא צודק?

דוד לוי: אני מתכוון לתושבי הנגב.

דוד לוי: אני חושב שהממשלה איימה עליהם.

דוד לוי: נתקבל כאן ברוב עצום חוק על מתן הטבות לתושבי הנגב, ואין צורך להרחיב את הדיבור, זה ידוע מהו הנגב, מה חשיבותו.

דוד לוי: מה נעשה שם על-ידי כל ממשלות ישראל, חרף כל ההבטחות?

דוד לוי: כאשר סוף-סוף בא דבר שמיטיב עמם, ויש בו כדי למשוך עוד אוכלוסייה לשם – חזון בן-גוריון נשאר, מתברר, רק לצורך נאום בטקסים.

דוד לוי: לזכור, להזכיר, אבל בעשייה?

דוד לוי: עשייה לאכלוס ולחיזוק הנגב, אליבא דממשלה זאת, היא בהורדת ההטבות שהכנסת אישרה.

דוד לוי: ובצדק נאלצו אנשים, באין ממשלה דואגת, לדאוג לעצמם, וללא הבדל השקפות עולם.

דוד לוי: ראינו במו עינינו ראשי ערים ואוכלוסייה שלמה בבאר-שבע ובדימונה ובנתיבות ובשדרות.

מוחמד כנעאן: הם יושבים כאן.

דוד לוי: בוודאי.

דוד לוי: הם באו לפה, כי מי ששכח אותם צריך לראות אותם, את פרצופיהם, כדי להזכיר לו גם את ההבטחות שלו כשרצה את קולותיהם.

דוד לוי: ולולא העמידה שלהם, לא היו נזכרים בהם כלל.

דוד לוי: כאן המקום לחזק אותם – וכל אדם שהאחריות מנחה אותו, ללא שום קשר פוליטי – לעמוד כנגד הניסיון הזה לפגוע בזכויותיהם המוקנות, ומשום שיש כאלה שקוראים להם אפילו פופוליזם.

דוד לוי: כנסת פופוליסטית?

דוד לוי: ברגע שהצעות חוק נתקבלו על-ידי הכנסת, הן אינן עוד הצעות פרטיות, הן חוק של המדינה.

דוד לוי: וכך, בכוח הזרוע הממשלה הזאת ניסתה לבטל אותן הטבות ואילצה אותם אנשים לצאת אל הרחובות ולבוא הנה.

דוד לוי: ועת לומר על הסבל שעברו שם בכל היישובים, בראשית ימי היישובים האלה, אני מכיר את זה, אני חייתי את זה, ימי המעברות והפחונים, ימי דימונה שהיתה ל"דמיונה" ול"דמעונה", וכאשר סוף-סוף הכנסת עשתה דבר לקראתם, באה הממשלה הזאת משום גודלה, מתוך המחשבה שביחד אפשר לרמוס, כי יש הכוח.

דוד לוי: זה כוח להשחית.

דוד לוי: לכן עלינו להתקומם כנגד המגמה הזאת.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, באמת כל אחד ציפה לראות, לדעת איך מתכוונת הממשלה הזאת להילחם בנגע הכואב לכולנו, שהורס את התא המשפחתי, שמוריד את כבודו של האדם – האבטלה המכרסמת בחברה שלנו.

דוד לוי: אז יש לה בשורה למובטלים, שמענו אותה מפיו של שר האוצר.

דוד לוי: האבטלה בשנה הבאה תגדל, תתרחב.

דוד לוי: ישאל השואל: מה כל הזעקות שהיו מהספסלים האלה?

דוד לוי: יש אמירה שמגדירה שינוי מקום – שינוי מזל.

דוד לוי: שינוי מקום זה גם שינוי רגישות, שינוי אמונה.

דוד לוי: זו הדוגמה שהממשלה הזאת נותנת לנו.

דוד לוי: חיפשתי וחיפשתי ואין אפילו ניסיון, משהו שיפיח תקווה בקרב המובטלים.

דוד לוי: אין, כי הם לא קיימים.

דוד לוי: הם קיימים לנאומים, לנאומי בחירות, לאחר מכן אין פלא שגם בספסלים האלה, שמהם זעקו וצעקו ותקפו, אין אף לא אחד, גם אין שומעים קול.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, דנו תקופה ארוכה על אלפי משפחות.

דוד לוי: יושב כאן חבר הכנסת רן כהן.

דוד לוי: דנו על הדיור הציבורי.

דוד לוי: מעל במה זו אמרתי, שאם החוק הזה לא יתקבל בגלל התנגדות של הממשלה שבה שירתתי, אני אצביע נגד הממשלה, כי החוק הזה הוא צודק.

רן כהן: יחד.

דוד לוי: יחד.

דוד לוי: הוא בא לעשות מעט צדק עם אוכלוסייה אשר בתלאותיה גידלה את ילדיה, ומלבד ארבעת הקירות האלה אין לה כלום, והילדים שגדלו בתנאי מחנק אלה אין באפשרותם להשיג קורת-גג, אין ביכולתם לרכוש דירה.

דוד לוי: ואפילו המעט שבמעט, שתינתן להם האפשרות לרכוש את הדירה הזאת, אולי אותו בן או אותה בת, בגלל העוני והמצוקה שבה גדלו יוכלו להמשיך ולגור בה – את זה שוללים מהם.

דוד לוי: זו הרגישות של הממשלה הזאת.

דוד לוי: מה הם סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת?

דוד לוי: כמה נאומים שמענו על ערי פיתוח, על מה שצריך לעשות.

דוד לוי: הכול נדם.

דוד לוי: הכול נשכח.

דוד לוי: תן לי כיסא ואתן לך למכור את אמונתי.

דוד לוי: פעוטות בסיכון, כמה דיברנו על זה – נשכח.

דוד לוי: אלה אין להם היכולת להפגין, ואם יפגינו – מי יתחשב בהם?

דוד לוי: הם לא מהווים לחץ או כוח לחץ.

דוד לוי: מעונות-יום בערי פיתוח, אדוני היושב-ראש, אני יודע כמה אתה רגיש בתור יושב-ראש ועדת הכספים של הכנסת לבעיות החברתיות.

דוד לוי: אשה אם לילדים, שיוצאת לעזור לבעלה, משתכרת 2,500 עד 3,000 שקל אם היא תעבוד ימים מלאים כל ימות השבוע, היא צריכה לשלם 1,200 שקל להחזקת ילד במעון, במקומות החלשים האלה.

דוד לוי: היכן הרגישות של סוציאליסטים וליברלים ביחד?

דוד לוי: אני חושב שנפלו המסכות בתחום הזה.

דוד לוי: זהו המבחן שאנחנו עדים לו.

רן כהן: אם מפלגת העבודה היא סוציאליסטית, אז אני אנרכיסט.

דוד לוי: כמה פעמים נשארתי עם היד שלי, ועוד כמה נשארו כמוך, במיעוט מזהיר בקרב הסוציאליסטים.

דוד לוי: לא היתה אפילו סכנה שמישהו מעכל או מבין את מה שאמרנו.

רן כהן: מי שהוביל את ההתנגדות לחוק הדיור הציבורי בוועדת הכספים היה שר האוצר.

דוד לוי: אותו דבר בתחום הבריאות, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: כן, המצב קשה מאוד; מה עושים עם הזמן, חבר הכנסת לוי?

דוד לוי: נכון, זה עניין של בריאות, אני מסכים.

דוד לוי: מי שאין לו, ימשיך בתלאותיו.

דוד לוי: יש אנשים שאינם יכולים להשיג תרופות, ויש אנשים שלא יכולים להתקיים, כורעים תחת הוצאות הבריאות, החינוך והשיכון, והם במקומות חלשים.

דוד לוי: מי נזכר בהם?

דוד לוי: מביאים לנו מדיניות שאיננה רק מדיניות המשך, כי אז אתה שואל את עצמך, אם בכל התחומים זו מדיניות המשך – בשביל מה בכלל להחליף את השלטון?

דוד לוי: אפשר להשאיר אותו.

דוד לוי: לפחות אז יהיה העונג לאופוזיציה, אפילו אם היתה נצחית ולא היתה עומדת במבחן, שבעצם מגלה את פניה כדומה לממשלה שקדמה לה.

דוד לוי: אנחנו נצביע נגד.

דוד לוי: סיעת גשר תצביע נגד המדיניות הזאת, שאין בה בשורה ויש בה הרבה אפליות.

דוד לוי: תודה.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רביץ ידבר מאוחר יותר.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, אתה לא יכול לדבר גם בפלאפון וגם במיקרופון.

אברהם רביץ: תבחר.

אברהם רביץ: אחריו – חברי הכנסת נחום לנגנטל, תמר גוז'נסקי ורן כהן, אם יהיו כמובן.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, לצערי הרב אני מסכים עם דבריו של חבר הכנסת דוד לוי.

מוחמד כנעאן: אותם חברי כנסת שדיברו מן הצד הזה רק לפני חודשיים וצעקו בקול רם, ביקרו את הממשלה על כך ששום שר לא היה נוכח כאן, כאשר בממשלה היו 21-20 שרים, והיום 28-27 שרים ששישה מהם בלי תיקים – לא רואים כאן אף אחד משריה.

מוחמד כנעאן: זה מראה את הזלזול, הייתי אומר הנפשע, של הממשלה, של שריה, בבית הזה ובחברי הכנסת.

מוחמד כנעאן: אין להם שום רגישות למה שאמרו רק לפני חודשיים.

מוחמד כנעאן: אני אומר לחבר הכנסת דוד לוי, לצערי הרב, גם אתה תמכת בהם, בתקווה שיהיה שינוי משמעותי כפי שהבטיחו, שינוי משמעותי בכל מה שנוגע לאזרחי המדינה.

מוחמד כנעאן: הייתי במשך כמה דקות בוועדת הכספים, אדוני היושב-ראש.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב מתחולל שם דבר שלא ייאמן: אנשים מכל מיני אזורים מגיעים לשם כמו לבקש נדבות.

מוחמד כנעאן: הם נאבקים על חוקים שכבר אושרו כאן על-ידי חברי כנסת שהם חברי הממשלה של היום.

מוחמד כנעאן: אותם חברי כנסת נאבקו כדי לאשר אותם.

מוחמד כנעאן: יושב-ראש ועדת הכספים נאבק כאן כדי להעביר את חוקי הנגב, ומה הוא עושה שם עכשיו?

מוחמד כנעאן: רוצים לבטל אותם, חבר הכנסת רן כהן.

מוחמד כנעאן: זה דבר מדהים.

מוחמד כנעאן: אי-אפשר להאמין: אותם אנשים שתמכו בחוק משפחות ברוכות ילדים, שעבר בגדול, רוצים לבטל אותו היום, כי הוא מיטיב עם האוכלוסייה החלשה, עם השכבות החלשות במדינה, עם אלה שנמצאים מתחת לקו העוני, בלי להבדיל – יהודים או ערבים.

מוחמד כנעאן: מדינת ישראל היא בין המדינות שיש בהן מספר גדול של ילדים הנמצאים מתחת לקו העוני, וזאת ביחס למספר תושביה.

מוחמד כנעאן: איך יוכלו אותם ילדים להתחנך, איך יוכלו לקבל חינוך טוב, וזאת בזמן שמדברים גם על ביטולו של החוק להשאלת ספרים, שעלותו לא כל כך גדולה?

מוחמד כנעאן: אינני מבין מה קרה לממשלה הזאת.

מוחמד כנעאן: מפלגת העבודה עוד מתנה את הצבעתה על התקציב בביטול חוק משפחות ברוכות ילדים.

מוחמד כנעאן: איזו בושה, איזו חרפה.

מוחמד כנעאן: זהו סוציאליזם, חבר הכנסת רן כהן?

מוחמד כנעאן: איזה סוציאליזם הוא זה?

מוחמד כנעאן: הסוציאליזם של מפלגת העבודה מת מזמן ונקבר.

מוחמד כנעאן: אני שמח שכבוד השר דן נוה הגיע.

מוחמד כנעאן: השר וחבריו נאבקו כאן, בבית הזה, על מנת לאשר אותם חוקים.

מוחמד כנעאן: היינו מצפים, אדוני השר, לפחות לכך שהממשלה הזאת לא תבטל אותם – אלא תמצא דרך להחיות אותם חוקים, שרק לפני חודשיים אישרנו כאן.

מוחמד כנעאן: שר האוצר הנוכחי עלה אז על הדוכן ותמך באותם חוקים.

מוחמד כנעאן: כל שרי הממשלה של היום תמכו בהם.

מוחמד כנעאן: אי-אפשר לתרץ שזוהי הצעתו של בייגה שוחט.

מוחמד כנעאן: זה לא מעניין את הכנסת, זה לא מעניין את העם.

מוחמד כנעאן: אם ההצעה לא טובה, תתקנו אותה.

מוחמד כנעאן: היה לכם זמן.

מוחמד כנעאן: לצערנו הרב, הצעת התקציב הנוכחית לא מבשרת טובות לעם בישראל, לכל האוכלוסייה הערבית והיהודית במדינת ישראל, לעיירות הפיתוח, לשכבות החלשות, לעניים.

מוחמד כנעאן: להיפך, העוני ילך ויגדל, הפער ילך ויגדל.

מוחמד כנעאן: האבטלה, חבר הכנסת דוד לוי, הולכת וגואה, לצערי הרב.

מוחמד כנעאן: לא שמענו שום דבר בנושא זה.

מוחמד כנעאן: על מנת לצמצם את האבטלה, צריך להרחיב את עבודת התשתיות בכבישים וברשויות המקומיות בכל מקום.

מוחמד כנעאן: שום דבר, יש קיצוצים.

מוחמד כנעאן: בכל סעיף תמצא קיצוצים.

מוחמד כנעאן: דיבר כאן חבר הכנסת יהלום על החינוך המיוחד.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, 21,000 שעות חסרות במגזר הערבי רק לחינוך המיוחד.

מוחמד כנעאן: איך אפשר לטפל בבעיה הזאת כאשר הממשלה לא מקציבה את השעות החסרות?

מוחמד כנעאן: זהו נתון בדוק של משרד החינוך עצמו.

מוחמד כנעאן: לצערי הרב, לא ראיתי בהצעת התקציב שום תיקון, שום שיפור במצב הזה.

מוחמד כנעאן: להיפך.

מוחמד כנעאן: אני חושב שאחד הכלים להפחתת האלימות, לדו-קיום אמיתי, לקירוב לבבות, הוא החינוך.

מוחמד כנעאן: חינוך אמיתי.

מוחמד כנעאן: בנושא הספורט, אדוני היושב-ראש, כאשר אני מסתובב – ואני מסתובב הרבה – במגזר הערבי, אני רואה שבסך הכול יש שם איצטדיון אחד ראוי לשמו, שיכולות קבוצות מהליגה הלאומית או מליגת-העל לשחק בו, והוא בנצרת-עילית.

מוחמד כנעאן: בהרבה יישובים אין אף מגרש, אפילו לא מגרש כדורסל או מגרש משולב, שיכולים ילדים או בני נוער לבלות שם את הזמן הפנוי.

מוחמד כנעאן: ובאים אל שר המדע, התרבות והספורט, והוא אומר, ובצדק, אין תקציב.

רן כהן: תוכנית יש, היא עוד לא בוצעה.

מוחמד כנעאן: יש תוכניות מ-20 שנה, חבר הכנסת רן כהן.

מוחמד כנעאן: שבענו מלים.

מוחמד כנעאן: אין אזורי תעשייה, חממות טכנולוגיות אין.

דוד לוי: כל הממשלות בישראל אהבו מגירות.

מוחמד כנעאן: אמת, זה נכון.

מוחמד כנעאן: על כן, אדוני היושב-ראש, נשאלת השאלה, למה המגזר הערבי מתקומם, למה הם מפגינים, למה הם אלימים בהפגנות שלהם?

מוחמד כנעאן: הם מתוסכלים, הם מתוסכלים מהאפליה, שהולכת וגוברת, כי אין מדיניות, אין אחריות, אין התייחסות.

מוחמד כנעאן: מה אנחנו יכולים לעשות?

מוחמד כנעאן: כשמדברים, אדוני היושב-ראש, על החינוך בכלל, שמענו מפיו של שר החינוך לשעבר, שחסרות במגזר הערבי, לרבות בחינוך המיוחד, כ-50,000 שעות.

מוחמד כנעאן: למה אני אומר את זה, אדוני היושב-ראש?

מוחמד כנעאן: כי היום למאות בוגרי אוניברסיטאות ולבוגרי מכללות אין לאן ללכת.

מוחמד כנעאן: רבותי, אתם צריכים להבין שאין עבודה אחרת – אין מקום עבודה מלבד משרד החינוך.

מוחמד כנעאן: אם אותם בוגרים לא ייקלטו שם, לאן הם ילכו?

מוחמד כנעאן: למסעדות?

מוחמד כנעאן: לנקות כבישים?

מוחמד כנעאן: זה מה שאנחנו רוצים, זו המדינה שאנחנו שואפים אליה?

מוחמד כנעאן: סמים – מי כמוך, אדוני היושב-ראש, כמי שהיה יושב-ראש ועדת הכספים יודע, מדברים על כ-12% מהנוער בישראל שמשתמשים בסמים בבתי-הספר.

אברהם רביץ: יש יותר.

מוחמד כנעאן: שואלים את משרד החינוך מה ההקצבה שניתנת לטיפול בבעיה הזאת, והסכומים אפסיים.

מוחמד כנעאן: רבותי, כאן דרושה התייחסות לנושאים הכלכליים, החברתיים, החינוכיים, הפנימיים; אם לא, נלך לאיבוד.

מוחמד כנעאן: לא מספיק הביטחון; אין ביטחון בלי לפתור את הבעיות האלה, אין שלום בלי לפתור את הבעיות האלה.

מוחמד כנעאן: כשמדברים על שטחי שיפוט ותוכניות מיתאר, כמי ששימש כסגן ראש מועצה ביישוב שלי, בתמרה, אני יודע, ש-52 שנים, אדוני היושב-ראש, עד היום הזה, למרבית היישובים אין תוכניות מיתאר מאושרות.

מוחמד כנעאן: יש שטחי שיפוט צרים מאוד.

מוחמד כנעאן: ליישובים כמו סח'נין, עראבה ודיר-חנא, לשלושת היישובים האלה יש 45,000 תושבים ורק 25,000 דונם, בו בזמן שלמועצה האזורית משגב יש 183,000 דונם ל-10,000 תושבים, או אפילו ל-20,000.

מוחמד כנעאן: איפה הפרופורציה?

מוחמד כנעאן: בא השר אביגדור ליברמן לפני שבוע ומצהיר שהוא רוצה לעבות והוא רוצה להרחיב את היישובים, ודיברו דווקא על מצפה-אביב דרומית לתמרה.

מוחמד כנעאן: אני שואל את עצמי, איך זה יכול להיות.

מוחמד כנעאן: מפתחים לכולם, אבל לא לצד אחד.

מוחמד כנעאן: הצד השני מסתכל ורואה, אבל לא יכול להשיג את מה שהוא רואה במרחק של 100-200 מטרים מהאחר.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעלות, ברשותך, נושא שקרוב אליך, והוא נושא המקומות הקדושים.

מוחמד כנעאן: רק בשבוע שעבר חזרתי מתוניס, ודווקא ביקרתי שם בבית-הכנסת וראיתי איך הוא מטופל כראוי.

מוחמד כנעאן: לא משנה איפה ולא משנה למי, על מקום קדוש צריך לשמור כמו שהוא, אם זה ליהודים ואם זה לערבים.

מוחמד כנעאן: צריך לשמור על מסגד, על בית-כנסת על כנסייה ועל בית-קברות.

מוחמד כנעאן: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב, בתקופתו של אהוד ברק נהרסו פי-שניים מקומות קדושים לעומת תקופתו של נתניהו.

מוחמד כנעאן: אני מאוד מקווה, שבתקופתו של ראש הממשלה הנוכחי, אריק שרון, לא נשמע על הרס של שום מסגד, של שום בית-קברות, אלא להיפך, אכן משרד הדתות יעמוד בהתחייבותו מעל הדוכן הזה לשפץ ולהכין תוכנית לאותם מקומות קדושים שיישארו.

מוחמד כנעאן: אנחנו לא מבקשים להחזיר את התושבים לאותם יישובים, אבל לפחות לשמור על אותם מקומות קדושים.

מוחמד כנעאן: יש כמה מקומות כאלה, והממשלה יודעת עליהם, משרד ראש הממשלה יודע עליהם, משרד הדתות יודע עליהם.

מוחמד כנעאן: עד מתי?

מוחמד כנעאן: אדוני השר, אני אומר לך באמונה שלמה, אלה הדברים שמביאים לתסכול.

מוחמד כנעאן: כשקורה מקרה מסוים, ויש הפגנה, כל מה שקורה בהפגנה הוא לא בגלל האירוע עצמו, אלא בגלל תסכול של שנים אחורה.

מוחמד כנעאן: אני מאוד מקווה, ובינתיים אני מאמין שהממשלה הנוכחית בראשותו של שרון תצליח לשפר את המצב של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל.

מוחמד כנעאן: כרגע אני לא מדבר על השלום עם הפלסטינים או עם הסורים, אני מדבר כרגע על הדברים הפנימיים, שקשורים לחיי היום-יום של האוכלוסייה שלנו, אני מדבר על דברים שלגביהם הם חיים או מוות.

מוחמד כנעאן: אנחנו רוצים להשתלב, רוצים שילוב אמיתי במשרדי הממשלה.

מוחמד כנעאן: אנחנו לא רוצים רק תוכניות מגירה, כמו שאמר חבר הכנסת דוד לוי.

מוחמד כנעאן: יש תוכניות מגירה.

מוחמד כנעאן: אין לי כרגע תוכניות הממשלה, אבל, כבוד השר, ממשלתו של נתניהו החליטה להקציב 660 מיליון שקלים – אדוני היושב-ראש, אתה היית יושב-ראש ועדת כספים – ליישובים הערביים והבדואיים בצפון, ושום דבר לא נעשה.

מוחמד כנעאן: הממשלה הקודמת, שחבר הכנסת רן כהן היה חבר בה, החליטה להקציב 4 מיליארדי שקלים לארבע שנים, לשיפור התשתיות במגזר הערבי, אבל שום דבר לא נכנס בתקציב.

מוחמד כנעאן: באו ראשי הרשויות, באו חברי הכנסת, ביקשנו, התחננו: רבותי, תעשו משהו, המצב כל כך גרוע, אי-אפשר לסבול.

מוחמד כנעאן: המצב ממש גרוע.

מוחמד כנעאן: כאשר אומרים שביישוב מסוים יש 21% אבטלה, המשמעות היא שיש אבטלה של 40%, כי אצלנו הנשים לא נרשמות.

נחום לנגנטל: זה נורא.

מוחמד כנעאן: הנשים אצלנו לא הולכות ללשכת התעסוקה להירשם, ולכן אחוז האבטלה הוא כפול.

מוחמד כנעאן: אני פונה מעל הדוכן הזה לראש הממשלה, באמצעות השר המתאם, השר דני נוה.

מוחמד כנעאן: שמעתי אותו אחרי הבחירות, שמעתי אותו כאן בכנסת, ועד היום הזה יש לנו אמונה שישתנה משהו בתקציב הנוכחי שאנחנו הולכים לאשר.

מוחמד כנעאן: אולי נוכל לבוא ולהגיד, אנחנו, האזרחים הערבים במדינת ישראל, שממשלת הליכוד עשתה פי-שניים מממשלת המערך או ממשלת ברק.

מוחמד כנעאן: אנחנו רוצים להגיד את זה בפה מלא, ואף פעם לא נכחיש כאשר מישהו נותן או עושה ליישובים שלנו, לאוכלוסייה שלנו.

מוחמד כנעאן: תודה, אדוני.

אברהם רביץ: תודה רבה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת נחום לנגנטל, בבקשה.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר המקשר, כל פעם שתשב כאן, אדוני, אני אקרא לך "השר", ואני אתמוגג מנחת שהגעת לשבת סביב שולחן הממשלה.

נחום לנגנטל: אולי כבר יימאס לך לשמוע מפי עד כמה אני שמח, אבל אני באמת מאוד שמח.

דני נוה: אני מאחל לך שאני אוכל לעמוד מעל הדוכן ואתה תשב פה.

נחום לנגנטל: תודה, אדוני.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה בראש ובראשונה לנצל את ההזדמנות ולהביע מעל דוכן זה את תנחומי למשפחת פס, שאיבדה אתמול את פעוטתה בחברון.

נחום לנגנטל: זה לא עוד מקרה.

נחום לנגנטל: לא עוד מקרה, חבר הכנסת רובינשטיין, שאפשר לעבור עליו לסדר-היום.

נחום לנגנטל: זו ילדה קטנה שנמצאה בעריסה ונורתה בדם קר, בלא עוול בכפה, על-ידי מרצחים שפלים, שכל מטרתם היא לפגוע באוכלוסייה אזרחית ובילדים חפים מפשע.

נחום לנגנטל: כל ניסיון של מישהו לבוא ולומר שיש פה מלחמת שחרור, או שצריך להזיז את הכובשים ולכן הוא משתמש באמצעים האלה – אני בוש ונכלם שבמין האנושי יש חלאות אדם שכאלה.

נחום לנגנטל: אדוני השר, אני מקווה, מקווה מאוד – אחרי שעמדנו חודשים רבים בצמתים וכל כך קיווינו שראש הממשלה ייבחר, שיהיה לנו ראש ממשלה חזק, שיפעל אחרת מראש הממשלה שקדם לו, בנחישות ולא רק בדיבורים על נחישות, כנגד אותם מפגעים, ויחזיר את הביטחון האישי לאזרחי מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: אני מקווה מאוד, שראש הממשלה הנבחר יתעשת ויבין, שההליכה בדרך האי-עשייה אין לה כל מקום בפסיפס ובמרקם המדיני פה באזור, כי סופו של כל אדם, שאם הוא יבוא ויאמר ויעשה את מה שעשה ראש הממשלה הקודם – נמשיך לסבול במדינת ישראל.

נחום לנגנטל: יש כאן מלחמת התשה כנגד הטרור, ומדינת ישראל לא יכולה להיות בדפנסיבה, שהיא לא עושה כלום והיא מתאפקת.

נחום לנגנטל: התאפקות, לדאבוני, מתפרשת על-ידי הצד השני כאוזלת-יד, כדרך של ממשלה שאין לה אומץ לנקוט אמצעי הרתעה, שאין לה יכולת בכלל לעשות פעולות צבאיות.

נחום לנגנטל: אני אינני שש אלי קרב ואינני רוצה במלחמות, וודאי שלא במלחמות כוללות, אבל צריך להבין שאי-אפשר כך.

נחום לנגנטל: אי-אפשר כך עוד, והדרך הזאת, של לא לעשות כלום, לא תוביל לשום הישג.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, הבוקר, ביושבי בבית-המלון שבו לנתי, כי הייתי אחרון הנואמים הלילה ורק בחצות עזבתי כאן

נחום לנגנטל: את האולם ונשארתי ללון בירושלים – מוקדם בבוקר כבר הדהדו הדי הפיצוץ בתלפיות באוזני.

נחום לנגנטל: אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, עד מתי?

נחום לנגנטל: עד מתי אתה יכול לשמוע שתינוקות נהרגים, נרצחים, ילדים נרצחים ויש פיגועים כנגד אזרחים?

נחום לנגנטל: והממשלה הזאת עדיין מתאפקת.

נחום לנגנטל: אם היא חושבת שהיא צריכה להתאפק בגלל ועידת רבת-עמון – אחרי זה תבוא ועידת קהיר, והערבים יסובבו אותנו כאן בוועידות רב-לאומיות ובין-לאומיות סביב מדינת ישראל, כל הזמן.

נחום לנגנטל: ומדינת ישראל, כל הזמן, תשב ותחכה: אולי יגיע העיתוי שבו אפשר יהיה להגיב.

נחום לנגנטל: אני הייתי וביקרתי את תושבי גוש-עציון לפני שבועיים.

נחום לנגנטל: מזכירת הסיעה שלנו, תמי כנפו, גרה שם.

נחום לנגנטל: היא יודעת את הסבל הרב שבו חיים תושבי גוש-עציון.

נחום לנגנטל: כל יום הם צריכים לברר בטלפונים האם הם יכולים לחזור הביתה דרך כביש המנהרות או לא.

נחום לנגנטל: זו הדאגה שלהן בשלושת הימים שהן עובדות פה, ובימי ראשון וחמישי הדאגה שלהן היא האם הבעלים שלהן יגיעו מהעבודה או לא יגיעו מהעבודה ומתי, איפה והיכן.

נחום לנגנטל: אי-אפשר ככה לנהל שגרת חיים.

נחום לנגנטל: אני חושב שאחד הדברים המרכזיים שהממשלה לקחה על עצמה זה להחזיר את הביטחון האישי במדינת ישראל, והיא צריכה להתעשת ולעשות זאת.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא רוצה לחרוג עד כדי כך בנושא המדיני, אבל לא יכולתי שלא להגיב ולהשתתף בצער של משפחות ההרוגים ובאיחולי החלמה לפצועים.

נחום לנגנטל: פתחתי את דברי בזה, ואני רוצה גם לומר כמה מלים בקשר לחוק ההסדרים.

נחום לנגנטל: הריטואל הזה של חוק ההסדרים הוא ריטואל שכולנו נוהגים לדבר כנגדו.

נחום לנגנטל: אנחנו הרי מבינים, שחלק גדול מאוד מחוק ההסדרים אין לו ולו שמץ של קשר לחוק התקציב.

נחום לנגנטל: הוא מגיע כחוק שבו, כסעיפי סל, מכניסים את כל מה שאפשר להכניס, על מנת שבאותו לחץ מכבשי על חברי הכנסת בהצבעות על התקציב יוכלו גם להכניס כל מיני חקיקות בחוק ההסדרים.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, אולי מה שאני אומר עכשיו לא זר לך, אבל תדע לך: אני הרבה פעמים מרגיש שאני כל הזמן נסחט.

נחום לנגנטל: כל הזמן אני נסחט.

נחום לנגנטל: מה עושים?

נחום לנגנטל: אני, חבר כנסת דתי, נשלחתי על-ידי ציבור בוחרים דתי, שמגיעים לו, בדין, הרבה מאוד דברים מהמדינה הזאת, באופן שוויוני.

נחום לנגנטל: אף אחד לא חולק על זה.

נחום לנגנטל: אף פקיד באוצר לא אומר שאת הכסף שמגיע לנו לא צריכים לתת לנו.

נחום לנגנטל: אף אחד גם לא אומר שהכסף הוא כסף מושחת.

נחום לנגנטל: כי אני אומר שאם הכסף הוא כסף מושחת – חבר הכנסת רן כהן מכיר אותי כבר הרבה שנים, יודע שאני, בדיוק כמוהו, לא רוצה שייתנו שקל אחד מושחת למוסדות שקשורים לא אתי ולא עם מפלגתי.

נחום לנגנטל: אז הוא לא הושחת, הוא כסף שמסכימים לתת אותו, הוא מוצדק.

נחום לנגנטל: בסופו של דבר הוא ניתן, מבצעים אותו – מבצעים אותו.

נחום לנגנטל: הכול יצא, כל הכסף בשנה שעברה.

נחום לנגנטל: והנה מגיעים לחודש לפני התקציב ומוציאים את העז – זו שיטה הפוכה.

נחום לנגנטל: מוציאים את העז מהבית, לא מכניסים אותה – ואז באים אלינו, ואנחנו נסחטים.

נחום לנגנטל: אומרים לנו: אם לא תצביעו בעד התקציב על 240 מיליארדי שקל, לא ניתן לכם את 20 מיליון השקל שאתם מבקשים למוסדות המוצדקים שלכם.

נחום לנגנטל: כך אנחנו עומדים חנוקים.

נחום לנגנטל: אנחנו לא יכולים אפילו להגיד מה אנחנו חושבים על חוק ההסדרים, על הדברים שלדעתנו יש בהם עוולות; לא יכולים אפילו לדבר נגד העוולות כלפי הנכים, על הדברים שנעשים נגד אנשים שגרים במשפחות קשות מאוד, במצוקה נוראה; לא יכולים לדבר נגד הקיצוצים האדירים בתקציב לשיקום שכונות, או בהזרמה של תאוצה למפעלים התעשייתיים – שר התעשייה והמסחר לשעבר נמצא פה באולם, והוא יודע כמה צריך לתת את זה – לא יכולים אפילו לדבר על איך אנחנו, כחברי כנסת רציניים, חושבים שאפשר לתת חכות במדינת ישראל ולא רק לחלק דגים.

נחום לנגנטל: אלא מה?

נחום לנגנטל: אומרים לך: תשמע, אתה חבר כנסת דתי.

נחום לנגנטל: אם אתה לא תצביע בעד התקציב, בעד 240 מיליארדי השקל, לא תקבל את המיליונים שמגיעים בדין לציבור שלך.

נחום לנגנטל: וכך אתה כשה מובל, מצביע בעד התקציב, בעד חוק ההסדרים, נגד כל החקיקה הפרטית, ובא לציון גואל.

נחום לנגנטל: הכול מצוין.

נחום לנגנטל: מצוין.

נחום לנגנטל: למה?

נחום לנגנטל: כי חס וחלילה אם לא תצביע, לא ייתנו למוסדות שלך את הכסף.

נחום לנגנטל: הילדים שלך לא ילכו לבית-הספר, כי הם ילדים אחרים.

נחום לנגנטל: מגיע להם הרבה פחות.

נחום לנגנטל: אני אומר: בעניין הזה אני משבח דווקא את חברי הכנסת ממרצ שהיו אתי בוועדת הכספים.

נחום לנגנטל: הם אמרו בוועדה, שהם רוצים להיות שותפים אתנו בחלוקה של הכספים האלה, כי ממה נפשך:

נחום לנגנטל: אם באמת הכספים האלה מגיעים, שהם יהיו שקופים, שהם יאמרו למה נותנים אותם.

נחום לנגנטל: אני שיבחתי את חבר הכנסת אבו וילן כשהוא אמר את זה בוועדת הכספים.

נחום לנגנטל: הוא אמר: אני רוצה להיות בצוות.

נחום לנגנטל: אמרתי לו: קדימה, בוא תהיה אתנו בצוות.

נחום לנגנטל: מה, יש לנו סודות ממך?

נחום לנגנטל: זה תקציב מדינה.

נחום לנגנטל: הרי יודעים למה זה ניתן.

נחום לנגנטל: מה, זה איזה "קניפל" שקיים אצלנו, במוסדות שלנו?

נחום לנגנטל: אם הגישה היא גישה עניינית, שיהיו אתנו חברי הכנסת ממרצ, יבדקו אם אנחנו עושים את זה בסדר.

נחום לנגנטל: אם זה בסדר, בבקשה, אבל מה אני רוצה?

נחום לנגנטל: שאבו וילן ואני נוכל לבדוק את כל המיליארדים הרבים באופן חופשי: האם הם באמת מיליארדים שמושקעים במקומות הנכונים?

תמר גוז'נסקי: סליחה, אתה חבר כנסת או מה?

תמר גוז'נסקי: אתה רוצה לבדוק?

תמר גוז'נסקי: עולה על הדעת שחבר כנסת יבדוק?

נחום לנגנטל: אז אני אומר לך, חברת הכנסת גוז'נסקי – את ותיקה ממני – השיטה הזאת שאנחנו שותפים לה, תאמיני לי, אני כבר כל כך מאוכזב מעצמי שאני בסינדרום הזה.

נחום לנגנטל: שלא נתפלא למה הציבור חושב עלינו שאנחנו לא שווים כלום, למה הוא מזלזל בנו.

נחום לנגנטל: כי הוא בעצם רואה שאנחנו לא ענייניים, שאנחנו לא מסוגלים להיות אנשים ענייניים.

נחום לנגנטל: אני אומר לכם: אם לא נתעשת כולנו פה ולא נדע לעבוד בסיסטמה נורמלית ונכונה, עם כל חילוקי הדעות בינינו, ההפרד ומשול שנעשה על-ידי משרד האוצר בין חברי הבית כאן – ואני אומר לכם את זה אולי קצת בתקווה, כי השבוע הגעתי למסקנה שאפשר אולי להגיע לאיזו תקווה, כשאבו וילן אמר את זה בוועדת הכספים – יש פה, בלי שאנחנו שמים לב, הפרד ומשול שהאוצר עושה בחברי הכנסת.

נחום לנגנטל: בואו פעם אחת ונגיד, אנחנו חברי הכנסת: אתם יודעים מה?

נחום לנגנטל: אנחנו לא מתווכחים על 20 או 30 מיליון שקל לישיבות.

נחום לנגנטל: קחו כמה שאתם רוצים.

נחום לנגנטל: נהיה שותפים אתכם.

נחום לנגנטל: אז כולנו נהיה מלוכדים לבדיקה אמיתית מה קורה בתקציב המדינה, ואם נבדוק את זה, אולי נגיע לדברים הרבה יותר רציניים ונוכל לעשות הרבה דברים משותפים ביחד.

נחום לנגנטל: אני רואה בזה אתגר של כל המפלגות בבית הזה, שבאמת חפצות שהחברה בישראל תהיה טובה יותר, שווה יותר, איכותית יותר, ואני קורא לפעול בדרך הזאת.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אני מודה לך.

אברהם רביץ: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להודות לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי על שהסכימה להתחלף אתי.

רן כהן: ב-14:00 אני צריך להיות בישיבת ועדת הכנסת, ואני מאוד מקווה שיינתן לה הזמן לדבר באופן חופשי לפני הסעיף הבא.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, תעיר את תשומת לבי מתי להפסיק כדי שתמר לא תיפגע, כי אני רוצה להיות הגון אתה.

אברהם רביץ: זה יהיה קשה.

אברהם רביץ: תמר, יש לך התנגדות לדבר אחרי הסעיף הבא?

תמר גוז'נסקי: מה זה הסעיף הבא?

אברהם רביץ: הסעיף הבא זה חוק ההסגרה, שנכנס ומשתחל בין הנואמים.

רן כהן: תעשה את זה ב-14:00, זה בסדר?

אברהם רביץ: לא, עד 14:00 לא מגיע לך כך או כך.

רן כהן: לא אני.

רן כהן: תמר גוז'נסקי תדבר.

רן כהן: אני אדבר חמש-שש דקות והיא תדבר עד 14:00.

אברהם רביץ: בסדר, נשתדל.

אברהם רביץ: נעשה כאן משהו.

רן כהן: אני מאוד מודה לך, אדוני היושב-ראש.

מיכאל קליינר: יש לי הסתייגויות לחוק ההסגרה.

מיכאל קליינר: מתי זה יהיה?

אברהם רביץ: זה יהיה בסביבות השעה 14:00.

תמר גוז'נסקי: חוק ההסגרה הונח?

אברהם רביץ: כן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לפתוח דווקא באירוע שאני מודה על האמת שהוא הורג אותי.

רן כהן: אני מודה שהוא ממש הדיר שינה מעיני הלילה ואני קמתי אתו הבוקר בעווית של בחילה ושל קריעת נפש – הרצח הנתעב של הילדה בת עשרת החודשים, שלהבת, בחברון.

רן כהן: באמת רק אדם שהוא חלאת המין האנושי, שהוא מזוהם נפש, יכול לכוון רובה אל רקתה של ילדה בת עשרה חודשים ולרצוח אותה נפש.

רן כהן: נדמה לי שבנושא הזה אנחנו מדי פעם סופגים עוויתות הולכות וגוברות שלא יודעות כלל גבולות, אם אפשר עוד לעשות את המעשים הנתעבים האלה.

רן כהן: אני אומר את זה משום שבאמת כדאי גם לקבל פרופורציות, כאשר אנחנו דנים בדברים הקשים שבהם אנחנו דנים בלאו-הכי גם בכל ימות השבוע.

רן כהן: אדוני היושב-ראש – – –

מיכאל קליינר: הבוקר היה פיגוע, ולפני כמה דקות היה פיגוע בגבעה-הצרפתית.

רן כהן: הבוקר היה ניסיון פיגוע – – –

מיכאל קליינר: לפני כמה דקות היה עוד פיגוע.

רן כהן: על זה עדיין לא שמעתי פרטים.

רן כהן: פיגוע?

רן כהן: אוי ואבוי.

רן כהן: אני מאוד מקווה שאין אסונות גדולים, ונקווה שאולי כמו שקרה בפתח-תקווה וכמו שקרה הבוקר בתלפיות זה ייגמר עם הכי פחות נפגעים, ששוב יהיה נס לישראל.

רן כהן: כך אני מתפלל.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, התקציב הזה הוא תקציב אנטי-חברתי.

רן כהן: אנחנו היינו נגדו גם בממשלה ואנחנו נגדו גם היום.

רן כהן: אפשר לומר שהיום זה בכלל ממשלת אחדות שמגישה תקציב שכל כולו נגד החלשים.

רן כהן: אני רוצה, ברשותך, לא להתפרס על כל הנושאים, משום שאין לי זמן.

רן כהן: אבל אני בכל זאת רוצה לומר, הדבר הראשון שהממשלה הזאת מצאה לנכון להעביר בחוק ההסדרים הוא ההקפאה של חוק הדיור הציבורי.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, הלוא אין שום סיבה בעולם, לאחר שממשלת נתניהו שברה את מפרקתה ואת רגליה ואת ראשה על הקפאת החוק הזה לפני שנתיים, כאשר ממשלת ברק כבר החליטה להחזיר בשכנועים ותיקונים וקלקולים, אבל החליטה, ועכשיו, היום, ישבנו בוועדת הכלכלה ודנו איך להכין את זה לקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת, כדי להביא חוק יותר סביר, יותר טוב, גם לדיירים וגם לכלכלת המדינה – הדבר הראשון שמתעקשים עליו, אתמול בוועדת הכספים ומחר במליאת הכנסת, זה להקפיא את החוק המקורי, בה בשעה שממילא הוא עדיין לא מיושם.

רן כהן: אז מה הבעיה לתקן חוק קיים, חי?

רן כהן: למה לטלטל עשרות אלפי משפחות שכבר לא מבינות איזה חוק תקף, איזה מבצע תקף, מה כן קיים ומה לא קיים?

רן כהן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה שלפחות המשפחות שמאזינות ידעו מה קיים ומה לא קיים.

רן כהן: דבר ראשון, מבצע המכירה של דירות הדיור הציבורי נמשך.

רן כהן: 11,000 משפחות כבר קנו את הדירות שלהן.

רן כהן: אלה 11,000 ניצחונות על אטימות הלב וקיהות החושים.

רן כהן: אלה 11,000 משפחות מאושרות, שהיום הבלטה שעל הרצפה, מתחת לרגליים שלהן, היא בבעלותן.

רן כהן: דבר שני, עוד 6,000 משפחות נמצאות בהליכי קנייה, והן יקנו את הדירות שלהן, למרות כל מפח הנפש שגורמים להן.

רן כהן: לא זו בלבד, אלא המבצע הזה נמשך.

רן כהן: אני קורא מפה לכל משפחה בדיור הציבורי ללכת היום, ללכת מחר, ללכת בהקדם ולרכוש את הדירה שלה, על-פי החלטת הממשלה, שתואמת, פחות או יותר, את החוק.

רן כהן: ובינתיים, אנחנו, ועדת הכלכלה, פועלים להחזיר את החוק, אני מקווה שבהסכמה עם הממשלה, כדי שהצדק הזה ייעשה.

רן כהן: אני פונה בזה גם לשר נוה.

רן כהן: אני אומר לך, אדוני השר, אחד הדברים הכי מטורפים, ואני באמת לא רוצה להשתמש במלים נלעגות, הכי מטורפים, זה שהיום מדינת ישראל מעבירה את כספי העניים שקונים את הדירות האלה לסוכנות היהודית.

רן כהן: פעם ראשונה אחרי 100 שנות ציונות שלא יהודי ארצות-הברית עוזרים לדיור בישראל, לתעסוקה בישראל, לחינוך בישראל, לבריאות בישראל, אלא לוקחים את כספי העניים בישראל, שקונים ממש בדחילו ורחימו את הדירות שלהם, ואת כספם מעבירים לארצות-הברית, לבנקים של הקהילות היהודיות.

רן כהן: צריך להפסיק עם זה.

רן כהן: זה פשוט זועק לשמים.

רן כהן: זה כסף שצריך לבנות אתו או לרכוש דירות לחסרי הדיור, להשאיר אותו כאן, כדי לפתור את המצוקות שלנו, אלוהים אדירים.

רן כהן: ובכל זאת, אני מאמין שהעניין הזה, בסיכומו של דבר, מנצח וינצח.

רן כהן: אני לא מציע לאף אחד לפגוע בחוק החברתי הכי חשוב שעבר בשנים האחרונות, באמת לא משום שאני הובלתי אותו אלא משום שהדיירים הובילו אותו, משום שארגוני הדיירים הובילו אותו ובזכותם יש סוף-סוף צדק.

רן כהן: הרי תראו, על מה ויתרו?

רן כהן: השר נוה, על מה כבר ויתרו היום, למשל בחוק ההסדרים?

רן כהן: על תשלומי מסים על-ידי חברות חיפושי הנפט.

רן כהן: אלוהים אדירים, אלה העניים של ישראל?

רן כהן: אלה המסכנים שלא יכולים לשלם?

רן כהן: החליטו, למשל, על הקלות במסים ל-15 התנחלויות.

רן כהן: בדקו שם מבחני הכנסה?

רן כהן: לא בדקו מבחני הכנסה.

רן כהן: באופן גורף, כל מי שחי שם הוא עני, מסכן.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי הוא חי בהתנחלויות.

רן כהן: למה?

רן כהן: איזה צדק זה?

רן כהן: איזו חרפה זו?

רן כהן: אותו דבר נעשה עם סטודנטים.

רן כהן: סטודנט יכול לגור במצפה-רמון ויכול לגור בקריית-שמונה, אבל הוא חייב במבחן הכנסה, אם הוא רוצה סיוע בשכר דירה.

רן כהן: אברך, חרד, אוטומטית מקבל את זה.

רן כהן: למה?

רן כהן: אלוהים אדירים, למה אין מבחנים זהים ושווים שהם מבחנים חברתיים, שהם מבחנים סוציאליים?

רן כהן: יכול להיות אברך עני מרוד שבאמת מגיע לו, וצריך לתת לו את זה.

רן כהן: אבל מה קורה עם סטודנט?

רן כהן: שוב אותו מצב, מאותה משפחה, מאותו עוני, מאותה מצוקה.

רן כהן: למה הוא לא יקבל את זה?

רן כהן: לא, הוא לא יקבל את זה.

רן כהן: למה?

רן כהן: כי בעצם יש תקציב שאין בו שיקול חברתי אמיתי.

רן כהן: אין בו עיניים חברתיות, אין לו לב חברתי.

רן כהן: לכן, אני אומר לכם, דרוש שינוי טוטלי בתקציב הזה, חוק-יסוד התקציב הזה, כדי להפוך אותו ליותר ויותר חברתי.

רן כהן: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, אף שלא סיימתי את דברי, בבקשה אחת:

רן כהן: אני באמת פונה לממשלה ואני פונה אל דיירי הדיור הציבורי, בואו לא נפגע בעניין הזה.

רן כהן: זה הפך להיות נייר הלקמוס של נשמתה החברתית של המדינה.

רן כהן: לא ראוי לגעת בנשמתה החברתית של המדינה, אלא יש לעשות הכול כדי שהדיירים יוכלו לממש את הזכות האלמנטרית, בית וקורת-גג.

רן כהן: תודה רבה.

אברהם רביץ: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

אברהם רביץ: אחרי כן – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – החלטת ועדת הכנסת בדבר השעיית חבר הכנסת יצחק מרדכי מכהונתו כחבר הכנסת, מיום ג' בניסן התשס"א, 27 במרס 2001: ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום להשעות את חבר הכנסת יצחק מרדכי מכהונתו כחבר הכנסת למשך הזמן שפסק-דינו אינו סופי, בהתאם להוראות סעיף 42ב(א) לחוק-יסוד: הכנסת.

ר' קפלן: החלטת ועדת הכנסת בדבר אישור שינוי במספר חבריה של סיעה: בהתאם להוראות סעיף 18א לתקנון הכנסת, אישרה ועדת הכנסת את השינויים הבאים במספר חברי סיעות המרכז ודרך חדשה כמפורט להלן: סיעת המרכז תמנה חמישה חברי כנסת: יצחק מרדכי, דן מרידור, רוני מילוא, נחמה רונן, דוד מגן.

ר' קפלן: סיעת דרך חדשה תמנה חברת כנסת אחת: דליה רבין-פילוסוף.

ר' קפלן: תודה.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אברהם רביץ: בבקשה.

אופיר פינס-פז: תודה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת אני מתכבד להציג לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק ההסגרה (תיקון מס' 7).

אופיר פינס-פז: הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק הזאת באה לתת מענה על הקשיים שהתעוררו ביישומו של חוק ההסגרה מ-1945 ולהתאימו לדיני ההסגרה החדשים ולמערכות היחסים הנהוגות כיום בין ישראל לבין מדינות העולם השונות באשר להסגרת חשודים, עבריינים ונידונים.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק חיונית כדי ליצור שיתוף פעולה בין מדינות באשר למלחמה בעבריינות ההולכת ומשתכללת, ההולכת ונעשית מתוחכמת יותר, בכפר הגלובלי – כאשר עבירות מתבצעות במדינות רבות בו-זמנית על-ידי ארגוני פשיעה בין-לאומיים.

אופיר פינס-פז: קיימת נטייה לגיטימית של מדינה להגן על אזרחיה ותושביה אף אם עברו עבירות ולאפשר להם, ככל האפשר, להישפט במדינתם או לפחות לרצות בה את עונשם.

אופיר פינס-פז: עם זאת, חשוב להדגיש כי בשל הקלות הרבה שבה יכולים יהודים לקבל אזרחות ישראלית מכוח חוק השבות, חשוב ליצור סייגים שעל-פיהם לא יוכלו עבריינים לנצל את אזרחותם כדי להימלט מעונש, שכן אנחנו לא רוצים שהמדינה הזאת תיהפך לעיר מקלט ליהודים שבפעם הראשונה גילו את ישראליותם כשהם הפכו לעבריינים.

אופיר פינס-פז: תדמיתה של ישראל כעיר מקלט לעבריינים פוגעת קשות ביחסי החוץ שלה, ואינה עולה בקנה אחד עם תפיסתה של ישראל כמדינה שומרת חוק וכחברה שוות זכויות וחובות במשפחת העמים.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק מגדירה מחדש את עבירות ההסגרה ומרחיבה אותן.

אופיר פינס-פז: היא קובעת באופן מאוזן ומתחשב באינטרסים השונים מה הם הסייגים להסגרה: 1.

אופיר פינס-פז: היא מונעת הסגרה כאשר בקשת ההסגרה מפלה אדם בשל גזעו או דתו; 2.

אופיר פינס-פז: היא מונעת הסגרה בעבירות ביטחון; 3.

אופיר פינס-פז: היא מונעת הסגרה בעבירות בעלות אופי מדיני; 4.

אופיר פינס-פז: היא מונעת הסגרה בעבירה שהתיישנה; 5.

אופיר פינס-פז: היא מונעת הסגרה בעבירה שניתנה חנינה בגינה.

אופיר פינס-פז: הצעת החוק קובעת הליך הסגרה מקוצר למקרים שבהם המבוקש מבקש לחזור למדינה המבקשת את הסגרתו.

אופיר פינס-פז: אנחנו גם דאגנו לכך, שבכל הליך ההסגרה, שהוא הליך מורכב, יעמוד לרשותו של העבריין או החשוד עורך-דין – או פרטי או באמצעות הסניגוריה הציבורית, וההליך כולו יתקיים בשפה שמדבר החשוד או העבריין.

אופיר פינס-פז: אנחנו גם החלטנו, ואני אומר את זה, חבר הכנסת רביץ, אדוני היושב-ראש, שדברים שנעשו, שההליכים בהם הסתיימו וכדומה – אין רטרואקטיביות בחקיקה הזאת, על-פי עמדתך המפורשת, כך נדמה לי, וגם משום שאנחנו חושבים שחקיקה רטרואקטיבית אינה במקומה, לא במקרה הזה ולא במקרים אחרים.

אופיר פינס-פז: יש כמה הסתייגויות לחוק, הסתייגויות שאינן נכונות בעיני, אינן צודקות, ועלולות, אם תעבורנה, לגרום לכך שמדינת ישראל תלך אחורנית ולא קדימה.

אופיר פינס-פז: החוק הזה התעכב יותר מדי זמן שלא לטעם, ואני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בו ככתבו וכלשונו ולדחות את ההסתייגויות.

אברהם רביץ: ובכן, אני רוצה להודיע, שמחמת אילוצים של תורנות, של החלפת יושבי-ראש, הסדר יהיה כדלהלן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, שצריך להחליף אותי, יאמר מלים מספר עכשיו.

אברהם רביץ: לאחר מכן תישמע הסתייגותו של חבר הכנסת מיכאל קליינר.

אברהם רביץ: אני מודיע בזה, בגלל האי-הבנות והשינויים – אנחנו נצביע גם על ההסתייגויות של חברי הכנסת שלא נמצאים במליאה היום.

אברהם רביץ: נצביע, כמובן, מחר.

יצחק גאגולה: ההצבעה לא תהיה היום?

אברהם רביץ: ההצבעה לא תהיה היום.

אברהם רביץ: לאחר מכן תדבר חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

יצחק גאגולה: עכשיו אנחנו מבינים למה האולם ריק.

אופיר פינס-פז: יש משמעת קואליציונית בחוק הזה, שלא תהיה אי-הבנה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו למעשה בדיון מרתוני על חוק ההסדרים וחוק התקציב, ועכשיו עולה חוק ההסגרה, ואני רואה את עצמי מחויב לשלב בין שני הדברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם ההסגרה, אדוני היושב-ראש, נוגעת למעצרים ולהסגרת אסירים ואנשים שאמורים לעמוד למשפט או לרצות עונש במדינה אחרת, זה נוגע גם למקום שהייתי בו בבוקר – אני ביקרתי הבוקר בכלא הנשים נווה-תרצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יצאתי לפני פחות משעה משם, כאשר אחת האסירות, האחרונה שדיברה אתי, בכתה והתחננה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא קצת מעורערת בנפשה, ונעשתה הרבה יותר מעורערת בנפשה נוכח הנסיבות הקשות שהיא חיה בהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בקושי הצלחתי לשכנע אותה שאינני איש בעל סמכויות שיכול להקל את מצבה מייד, או לגרום לשחרורה כפי שהיא רצתה והתחננה, אבל היא שאלה אותי שאלות שממש הרעידו את נפשי, עד הרגע הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מובן שלא יכולתי להסביר לה את זה, ואני גם לא מוצא לעצמי הסבר נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא אומרת: אני בסך הכול אשה אומללה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חטאתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עשיתי טעות, ואמרתי את זה גם לוועדת השליש שסירבה לשחרר אותי בשעתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נקרעתי משלושת ילדי הקטנים, וזה שישה חודשים אני לא רואה לא קרובים, לא בני-אדם, איש לא מבקר אותי, לא הקטנים שלי, וועדת השליש לא ניאותה לשחרר אותי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא שואלת: מה עלי לעשות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לברוח מפה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לעזוב את הארץ?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לקחת את הילדים כמה שיותר רחוק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לי כבר עניין, לא בחיים ולא במעשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבחורה הובאה אלי מאגף ההפרדה של הכלא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה היא הושמה בהפרדה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תארו לכם איזו עבירה קשה – יש שם אדם שעובד, אסיר עבודה כנראה, והיא אומרת: אני בסך הכול אמרתי לו "בוקר טוב", ובזה עברתי עבירה קשה, ואני צריכה להיות בבידוד; לחיות שם בבידוד עם הרעיונות שלי, עם ההזיות שלי – פעם לדבר עם אלוהים, ופעם אלוהים מדבר אלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך היא מסבירה את עצמה: יכול להיות שאני לא צודקת שאני מדברת עם אלוהים, אבל ככה נדמה לי, מה אני אעשה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא מתארת את המציאות העגומה שבה היא חיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני, בעניין הזה, חייב להעביר את קול הזעקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דיברתי עם סגנית מנהל הכלא שם, והיא הבטיחה שתיקח את העניינים לידיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להפנות כמה מלים לשר המקשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני השר המקשר עם הממשלה, אני חושב שהבחורה הזאת, שהיא אם לשלושה ילדים, והיא כבר מרצה את השליש האחרון של עונשה – עניין של חודשים, אולי, והיא מעורערת בנפשה, וזה גם אליבא דשלטונות בית-הסוהר – – –

דני נוה: על מה היא מרצה – – –?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ארבע וחצי שנות מאסר בסך הכול, בגין ניסיון לדקור, או דקירה, של חייל או מישהו כזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נשארו לה בסך הכול כמה חודשים, ואני הייתי אומר שניתן בוודאי; אנשי הסמכויות במשרד המשפטים יכולים להביא אותה לוועדת שליש חוזרת, יכולים להביא אותה בפני ועדה רפואית, יכולים לגרום בכל צורה שימצאו לנכון פשוט לשחרר את המעמסה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא בסך הכול מעמסה גם על בית-הסוהר, גם על הסוהרות וגם על האנשים, בהיותה מעורערת בנפשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא מעמסה גם על הדיירות ששותפות לחדר שבו היא נמצאת – היא מעמסה חברתית גדולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והיא אומרת: אין בי סכנה לאיש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נמאס לי מכל החיים, מכל ההפרדה, מכל הייאוש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מעביר פה את קול זעקתה, ואני מזמין את האחראים, בין שזה השר לביטחון פנים, בין שזה שר הביטחון עצמו או שר המשפטים, פשוט לקחת את העניין הזה כעניין אנושי מדרגה ראשונה ולנסות לפתור את הבעיה הכואבת הזאת ואת המעמסה שלמעשה מכבידה על כל מי שיש לו נגיעה בדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אעביר לאדוני השר את הפרטים של הבחורה, השם וכל השאר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת קליינר, אתה רוצה לנמק את ההסתייגות שלך?

אברהם רביץ: בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שאני מתייחס לנושא ומעלה את שתי ההסתייגויות שלי – אני מקווה שגם השר וגם יושב-ראש ועדת החוקה יקשיבו להן; אלה הצעות שאתם צריכים לקבל אותן, כי הן באות להשיג את המטרה שרצה המחוקק, בלי לגרום נזקים סביבתיים.

מיכאל קליינר: אבל לפני כן אי-אפשר שלא להגיד מלה, כי אחרת זה נראה כאילו אנחנו מנותקים.

מיכאל קליינר: היום כבר היה פיגוע שלישי.

מיכאל קליינר: לפני דקות מספר היה פיגוע בגבעה-הצרפתית, הבוקר היה פיגוע שרק בנס לא הסתיים בקורבנות רבים יותר בקניון בירושלים, אתמול היה ירי מכוון של צלף, שמתוך כוונה תחילה רצח תינוקת שעוד לא הגיעה לגיל שנה.

מיכאל קליינר: הציבור מצפה מהממשלה הזאת לעשות מעשים ולא רק לומר דיבורים נחרצים או דברים כדרבונות, כי לשם כך הוקמה הממשלה הזאת, לשם כך הציבור הזה הסכים שתהיה פה ממשלה גדולה ורחבה.

מיכאל קליינר: אבל אני מוכן לתת הכול ובלבד שתהיה ממשלה שתחזיר את הביטחון האישי.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, מדברים אתנו המון על כיבוש: כיבוש הזעם, כיבוש הכעס, כיבוש הרוגז, ואיש לא מדבר על כיבוש אבו-סנינה, למשל.

מיכאל קליינר: ב-1996 הייתי שם עם קבוצת חברי כנסת ואמרנו: איך אתה יכול לתת את הגבעה הזאת, הרי משם יכולים לירות ללב היישוב היהודי?

מיכאל קליינר: ואמרו: הם לא יעזו.

מיכאל קליינר: היתה זאת ממשלת נתניהו.

מיכאל קליינר: עוד אמרו: אם תהיה ירייה אחת מאבו-סנינה, אז ניקח את אבו-סנינה.

מיכאל קליינר: אז היתה ירייה כל כך נפשעת.

מיכאל קליינר: אבל עליתי לכאן כדי לנמק הסתייגויות.

מיכאל קליינר: לדאבון הלב, צריך להמשיך בעבודת החקיקה, ואני מקווה שיושב-ראש ועדת החוקה הספיק להתפנות, כי מטרתי לשכנע את יושב-ראש הוועדה לנסות להסכים לשינויים האלה.

מיכאל קליינר: השינוי הראשון נוגע לגבי הכלל, מתי אדם נחשב אזרח ישראל לצורך החוק הזה.

מיכאל קליינר: עד עכשיו אמרו, שהחוק הזה, שמאפשר למשל לבן-אדם לרצות את העונש בארץ – גם אם אתה מסגיר אותו לחוץ-לארץ הוא נחשב אזרח ישראלי, אדוני יושב-ראש הוועדה, לצורך החוק הזה, אם ביום בקשת ההסגרה הוא היה אזרח ישראל.

מיכאל קליינר: באה הממשלה, או משרד המשפטים, ואמרו: זה פותח פתח לרמאות.

מיכאל קליינר: אדם עבר עבירה, ינצל את חוק השבות, ימהר לקבל אזרחות ישראלית רק כדי ליהנות מהחוק הזה, ליהנות מהזכות לרצות את העונש בבית-כלא ישראלי.

מיכאל קליינר: לכן אמר שהתאריך הקובע יהיה תאריך ביצוע העבירה.

מיכאל קליינר: מובן שזה שימוש בנשק גורף להשיג תוצאה שאני לא חולק עליה.

מיכאל קליינר: ולכן, מה הצעתי בהסתייגות שלי?

מיכאל קליינר: במקום השינוי הגורף הזה ייאמר בדיוק מה שהמחוקק רוצה להשיג.

מיכאל קליינר: למה לא לומר זאת ולתת לבית-המשפט להחליט?

מיכאל קליינר: אני אומר, התאריך הקובע יישאר תאריך בקשת ההסגרה, "ואולם אם שוכנע בית-המשפט כי אדם נעשה אזרח ישראלי ותושב ישראל רק כדי לשאת את עונשו במדינת ישראל, לא תהיה המדינה המבקשת חייבת להעבירו חזרה למדינת ישראל לשם נשיאת עונשו בה".

מיכאל קליינר: כלומר, אני נותן טיפול מדויק, מצומצם, שפותר בדיוק את הבעיה שרציתם לפתור, אבל בלי ליצור עיוותים.

מיכאל קליינר: אני אתן דוגמה: נניח אדם גרם לתאונת דרכים מתוך רשלנות והרג מישהו.

מיכאל קליינר: הוא צריך לעמוד לדין, עונשו מעל שלוש שנים, והוא בר-הסגרה לפי החוק הזה.

מיכאל קליינר: אדוני השר, כעבור זמן-מה הוא עלה לארץ כי הוא באמת כבר תכנן מזמן, לכל הדעות, לעלות לארץ.

מיכאל קליינר: למה לא ייהנה האדם הזה מהזכות להיות אזרח ישראל, אדוני יושב-ראש הוועדה, אם זה נעשה בתום-לב?

מיכאל קליינר: אני כבר לא מדבר על מקרים יותר נגטיביים, שאדם עלה ממדינה פחות דמוקרטית והמציאו לו איזו עבירה שקודמת לתאריך עלייתו, ואומרים: אתה לא נהנה מהאזרחות הישראלית.

מיכאל קליינר: לכן אני חושב שהתיקון שלי משיג את מטרת החוק בלי ליצור את העיוותים האלה לגבי אנשים שבתום-לב מימשו את זכותם על-פי חוק השבות; בתום-לב או לא – אני אומר, כאן יקבע בית-המשפט, לא פוליטיקאים.

מיכאל קליינר: אני מקווה מאוד שתסכימו לקבל את ההסתייגות הזאת.

מיכאל קליינר: ההסתייגות השנייה עוד יותר מדאיגה אותי.

מיכאל קליינר: מדובר בה על לתת מעמד – – –

אופיר פינס-פז: ההסתייגות מדאיגה אותך.

מיכאל קליינר: לא, לא.

מיכאל קליינר: אני מדבר על החוק.

מיכאל קליינר: מדובר על לתת לבית-דין בין-לאומי מעמד של מדינה לצורך הסגרה.

מיכאל קליינר: יש ארגונים בין-לאומיים ויש ארגונים בין-לאומיים.

מיכאל קליינר: אנחנו מכירים את כל אותם ארגונים שיש להם בתי-דין בין-לאומיים שמקבלים החלטות פוליטיות בגלל רוב פוליטי של מדינות עוינות למדינת ישראל, והם עלולים לראות צעדים לגיטימיים שלנו להגן על אזרחינו בצורה אחרת.

מיכאל קליינר: אני לא אומר, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, לא להסגיר.

מיכאל קליינר: רק אמרתי, שההסגרה לא תהיה אוטומטית.

אופיר פינס-פז: אתה אומר לא להסגיר יהודים.

מיכאל קליינר: לא, סליחה.

מיכאל קליינר: אני אומר שההסגרה לא תהיה אוטומטית.

אופיר פינס-פז: ערבים אתה מוכן להסגיר.

מיכאל קליינר: לא, לא, אופיר, בלי דמגוגיה, לא מתאים לך.

מיכאל קליינר: הרי אתה מתקדם, אתה כבר יושב-ראש ועדת החוקה.

מיכאל קליינר: תשנה קצת את הטונים האלה.

מיכאל קליינר: אני מדבר על כך שממשלת ישראל ברוב חבריה תחליט.

מיכאל קליינר: מה, אתה מטיל דופי בממשלת ישראל?

מיכאל קליינר: ממשלת ישראל לא תסגיר יהודים שהם עבריינים באמת?

מיכאל קליינר: אני אומר רק לא לתת לבית-דין בין-לאומי באופן אוטומטי מעמד של מדינה, כי לא כל בתי-הדין הבין-לאומיים ראויים, וכל מה שאני רוצה הוא שתהיה איזו מסננת שתמנע הסגרה אוטומטית.

מיכאל קליינר: נכון, אופיר, בגדול, בין השאר הקמנו מדינה יהודית כאן בארץ-ישראל כדי שלא להסגיר יהודים חפים מפשע.

מיכאל קליינר: זה עניין שטבוע בגנים היהודיים – לא להסגיר את אחינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בין המסתייגים שנוכחים באולם יש אחד בשם חבר הכנסת יצחק גאגולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא מוכן ורוצה לנמק את הסתייגותו, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מסתייגים אחרים לא נמצאים באולם, ואנחנו נמשיך כמובן את הדיון בלי שהם יוכלו להעלות את הסתייגויותיהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבר הודיעו לפני שבהצבעה יצביעו על ההסתייגויות גם אם המסתייגים לא יהיו באולם ולא יעלו אותן מעל הדוכן.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, הערה לסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה.

אופיר פינס-פז: הערה לסדר בעקבות ההערה של חבר הכנסת רביץ, שניהל את הישיבה עד עכשיו, וההערה שלך.

אופיר פינס-פז: אני הסכמתי לכך שמסתייגים שלא הגיעו לאולם, יהיה אפשר להצביע על ההסתייגויות שלהם, אף שזה בניגוד לתקנון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך הבנתי גם אני.

אופיר פינס-פז: הסכמתי.

אופיר פינס-פז: אבל אז נודע לי, שמזכירות הכנסת הודיעה למסתייגים: חברים, ההסתייגויות שלכם, נא להעלות אותן.

אופיר פינס-פז: לא הודיעו רק בלוח המודעות, צלצלו אליהם אישית.

אופיר פינס-פז: לכן אני חושב, שאין סיבה לתת למישהו העדפה כפולה, בכל הכבוד הראוי.

אופיר פינס-פז: קיבלו הודעה.

אופיר פינס-פז: עובדה שחבר הכנסת קליינר פה וחבר הכנסת גאגולה פה.

אופיר פינס-פז: כל היתר קיבלו הודעה.

אופיר פינס-פז: אני מבקש כתוצאה מכך דווקא כן לשמור על התקנון ולהצביע רק על ההסתייגות שנומקה, ולא לנהוג לפנים משורת הדין, כי מסתבר שהם קיבלו הודעה שמית, ממש אישית, לבוא ולהסתייג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: טוב, כולנו שמענו את הערתו של יושב-ראש ועדת החוקה לעומת מה שהודיעו קודם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מצפה שתיתנו לנו הודעה סופית לאחר בירור במזכירות אם אכן הודיעו לכולם, ואם אכן כך המצב אנחנו ננהג בהתאם.

אופיר פינס-פז: אני מציע להעביר את זה למזכיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והוא ייתן לנו תשובה סופית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת יצחק גאגולה, בבקשה.

יצחק גאגולה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אי-אפשר להתחיל את נאומי בנושא ההסתייגות שלי ללא שנתייחס למה שקורה מסביבנו, בתוך תוכנו, בתוך המדינה, כאשר לפני דקות מספר קרה פיגוע שלישי ודם יהודים נהיה פשוט הפקר.

יצחק גאגולה: אני פשוט קורא כאן מעל במה זו לראש הממשלה מר אריאל שרון שיפעל – ויפעל כפי שבאמת הציבור מצפה ממנו בשעה קשה זו, כי אי-אפשר שהמצב הזה יימשך עוד, שאנחנו פשוט נספוג ונספוג ללא שום היגיון ואיזה ביטחון אישי, כפי שהיה ראוי בכל מדינה מתוקנת.

יצחק גאגולה: לעצם העניין – אני העליתי את ההסתייגות שלי בנושא ההסגרה.

יצחק גאגולה: קודם כול, יש הרבה היגיון במה שאמר קודמי, חבר הכנסת קליינר.

יצחק גאגולה: אני מצטער שהוא לא נמצא כאן, אבל אין ספק שיש הרבה מאוד היגיון בהסתייגות הראשונה שהוא הגיש, ואני הייתי מצטרף להסתייגות הזאת אילו ההלכה היתה באמת מגבילה את הדבר הזה בגלל הסגרה למדינה זרה.

יצחק גאגולה: יש פה איזו בעיה.

יצחק גאגולה: בהסתייגות שלו הוא אומר: "אם שוכנע בית-המשפט כי האדם נעשה אזרח ישראלי ותושב ישראל רק כדי לשאת את עונשו במדינת ישראל, לא תהיה המדינה המבקשת חייבת להעבירו חזרה למדינת ישראל לשם נשיאת עונשו בה".

יצחק גאגולה: קודם כול, הרשויות צריכות לבדוק את הנושא הזה לעומק, אם אדם בא לכאן, בתוך תוכנו, להיות אתנו רק בשביל המטרה הזאת, שהוא ישיג את ההישג הזה שהוא יקבל את ריצוי העונש שלו כאן בכלא הישראלי.

יצחק גאגולה: אבל, כמו שאמרתי, הנושא הזה הוא נושא שההלכה היהודית כמובן לא נותנת לו יד, כי אחרי הכול, כל יהודי באשר הוא יהודי חייב להיות לו בית כאן במדינה ואי-אפשר להסגירו, כי לפי ההלכה זה פשוט להפקיר את היהודי.

יצחק גאגולה: לכן אני מסתייג פה ואומר בהסתייגותי, שריצוי העונש יהיה כאן במדינה בכל מצב שלא יהיה, אף שההיגיון היה אומר כמו שאמר קודמי, חבר הכנסת קליינר, ואני הייתי אומר כאן, מעל במה זו, שבחוק הזה יש הרבה סעיפים שהיינו צריכים ללמוד אותם יותר לעומק ולא רק בדיון במליאה, אלא היינו צריכים לקחת אותם לוועדה, לבדוק את זה יותר לעומק.

יצחק גאגולה: אני מקווה שיושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת אופיר פינס, אכן ייתן יד להורדת הנושא לוועדה שהוא עומד בראשה, ואני מקווה שבעזרת השם, כל הדרכים שעומדות לפנינו כחברי הכנסת יינתנו לנו כדי שנוכל להפיק מהחוק הזה את המירב.

יצחק גאגולה: רבותי חברי הכנסת, יש הרבה מאוד מקרים שאני מכיר אישית – יש הרבה אנשים שיש להם אזרחות כפולה והם נעצרים במדינות הזרות.

יצחק גאגולה: אי-אפשר, אנחנו כמדינת ישראל, ממשלת ישראל, מאז תחילתה ועד היום, תמיד דאגה לאזרח הישראלי באשר הוא.

יצחק גאגולה: והיום, אני יכול לומר שהמצב הזה לא עומד כמו שהיה עד עכשיו בכל הדרכים, ואני מקווה שממשלת ישראל באמת תדאג לכלל אזרחי המדינה, ושכל אזרחי המדינה שיש להם אזרחות ישראלית יהיו אתנו.

יצחק גאגולה: גם אם יש להם דרכון, אזרחות של מדינה אחרת, הם אחרי הכול יהיו אתנו כאן במדינה הזאת ויקבלו את המשפט וגם ירצו את עונשם אצלנו.

יצחק גאגולה: תודה רבה לכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת גאגולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת, אני לא אקרא בשמותיהם של יתר המסתייגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה שהיו פה העלו את ההסתייגויות שלהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באולם נמצא רק חבר כנסת אחד בינתיים, נוסף על חבר הכנסת גאגולה, הוא חבר הכנסת עסאם מח'ול, ואני רואה את חבר הכנסת מקסים לוי נכנס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבין שחברי הכנסת הנוכחים אינם בין המסתייגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מסתייג לחוק ההסגרה, חבר כנסת לוי?

מקסים לוי: כן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לך הסתייגות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה רוצה להעלות אותה, או שאתה מוותר?

מקסים לוי: אני מוותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת לוי אכן מסתייג, אבל הוא מוותר על העלאת הנושא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכן, חברי הכנסת, ההצבעה על חוק ההסגרה תהיה במועד אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא תעלינה עוד הסתייגויות היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו חוזרים לסדר-יומנו ולדיון שהיינו בו קודם, לפני שהוא נקטע לעניין חוק ההסגרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו דנים בהנמקת הסתייגויות להצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 2001), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבין שחברי הכנסת תמר גוז'נסקי ואברהם רביץ הם בדרך אלינו והם שני המסתייגים שיהיו לנו עתה – –

מקסים לוי: אני יכול להסתייג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – לאחר שני מסתייגים אלה תהיה זכות – אגב, הם לא מסתייגים אלא מתדיינים – תהיה זכות להתדיין לחברי הכנסת חוסניה ג'בארה, מיכאל איתן, אמנון כהן, אברהם פורז, טלב אלסאנע, יהודית נאות, והרשימה ארוכה לפי הסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שוב אני מדגיש – עכשיו אנחנו עוברים להתדיינות, למתדיינים בעניין חוק ההסדרים, ולא מסתייגים כפי שנאמר בטעות קודם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההסתייגויות היו לעניין חוק ההסגרה, שתם הדיון בו להיום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההצבעה לגבי ההסתייגויות והחוק עצמו תהיה במועד אחר, כאמור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, חבר הכנסת מקסים לוי, אמרת משהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שומע.

מקסים לוי: אני יכול להסתייג במקומם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יכול להתדיין, אם אתה רוצה.

מקסים לוי: להתדיין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מוצא לנכון לתת לחבר הכנסת מקסים לוי לעלות לדוכן ולהעלות את נימוקיו כמתדיין, היות שהוא גם עזר לנו ולא דיבר כמסתייג בחוק הקודם – לפנים משורת הדין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לאחר חבר הכנסת מקסים לוי תדבר חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת רביץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מקסים לוי, בבקשה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו זה יממה אולי מדברים על חוק התקציב ועל ההסתייגויות שלנו בחוק ההסדרים.

מקסים לוי: אני אחזור אולי על אותם דברים שנאמרו וייאמרו אולי עד מחר.

מקסים לוי: התקציב הזה, שהוכן על-ידי הממשלה הקודמת, איננו בשורה לא למובטלים, לא לעיירות הפיתוח, לא לזוגות הצעירים ובוודאי לא לזרוע המבצעת, שזה השלטון המקומי.

מקסים לוי: כבר אמרתי בבוקר, שתוכניות ההבראה והקיצוצים של מענק האיזון לרשויות המקומיות מביאות את הרשויות המקומיות לפיטוריהם של אלפי עובדים סוציאליים, קהילתיים, שכונתיים, והמתנ"סים נסגרים בערים ובעיירות הפיתוח.

מקסים לוי: אתמול כבר הודיע שר הפנים לראשי הרשויות, שמענק האיזון שלהם יוקטן השנה כיוון שהתקציב מורה על ירידה בתקציב מענק האיזון לרשויות המקומיות.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם רבים מאתנו יודעים מה זה מענק איזון.

מקסים לוי: מענק האיזון שניתן לרשויות בהעדר הכנסה מתעשייה ומארנונה בא לאזן תקציבים ברשות המקומית כדי שהם יבצעו את חובתם בנושאי החינוך והרווחה.

מקסים לוי: ובכן, רשויות מקומיות מחזירות היום הלוואות שלקחו כדי לאזן את תקציבן על-ידי כך שוועדת הכספים של הכנסת אישרה לפרוס ל-25 שנה את התקציב הגירעוני ברשויות המקומיות, ובמשך עשר שנים הרשויות מחזירות מאות מיליונים של שקלים לבנקים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמורות להחזיר, נדמה לי – יותר מדויק – הן מקבלות את הכסף כדי להחזיר.

מקסים לוי: מחזירות ומחזירים.

מקסים לוי: ובא מענק האיזון כדי לתת להם צורך ועזרה בשירותי רווחה וחינוך, והנה הרשויות המקומיות – – –

דוד לוי: היושב-ראש תיקן: אמורות להחזיר, וזה נכון.

מקסים לוי: לא, הן מחזירות, על-פי חוק.

דוד לוי: אני רק רוצה להוסיף, שמשום שהן מחזירות, אין ממה לשלם משכורות.

מקסים לוי: מה שאני רציתי לומר הוא, שמענק האיזון בא לאותם יישובים ומועצות וערים שהמדינה מחויבת לסייע להם, ואז מענק האיזון הופך להחזר ההלוואות האלה.

מקסים לוי: בכך הרשויות אינן מסוגלות לטפל לא בחינוך ולא ברווחה, והופכים את ראשי הרשויות לקבצנים.

מקסים לוי: התקציב הוגש על-ידי בייגה שוחט, והלכנו לבחירות, וראש הממשלה שרון נבחר על-ידי 90% מבני עיירות הפיתוח ואנשי השכונות, והוא היה אמור לתת להם בשורה חדשה, הוא היה אמור לתת להם בתקציב המדינה משהו, איזה שינוי שיורגש, אבל אותו תקציב מביאים לאישור היום, וכאשר אני רואה את ספסלי הליכוד, אף אחד לא קם ומתרעם על כך שרשויות מקומיות מתמוטטות, שהאבטלה הולכת וגוברת, שזוגות צעירים אינם יכולים לרכוש דירה, שבני עיירות הפיתוח אינם מסוגלים להיכנס לאוניברסיטאות בשל שכר הלימוד.

מקסים לוי: הממשלה רומסת בצורה גסה ודוחה חוקים שנקבעו כאן בכנסת, כמו חוק הנגב.

מקסים לוי: חוק הנגב עתיד לתת בשורה לאנשי מצפה-רמון ודימונה, באר-שבע ואופקים, לתת יוזמה ליזמים שכדאי להשקיע בנגב, אבל ממשלה זו, שנבחרה בזכות אותם אנשים, מאותן עיירות פיתוח, באה ורוצה לדחות את החוקים האלה או לסרס אותם.

מקסים לוי: הייתי בוועדת הכספים.

מקסים לוי: אני מבין שכשמביאים חוק לאישור, גם האוצר או המציעים מביאים בחשבון את התקציב שלו.

מקסים לוי: בחוק הזה לא צבוע תקציב; כלומר, הכנסת קיבלה חוק, אבל אין מימון בתקציב המדינה לחוק הזה, וגם אם הוא יאושר מחר בבוקר, אין רואים כסף צבוע לחוק הנגב בכלל.

מקסים לוי: אלא מה?

מקסים לוי: יתעוררו אחרי הגשת התקציב ואישורו ויאמרו: רגע אחד, ניקח מקו העימות?

מקסים לוי: ניקח מעיירות הפיתוח?

מקסים לוי: מאיפה נשיג את התקציב הזה?

מקסים לוי: ואז יבוא משקיע, יוליכו אותו שמאלה וימינה, וודאי שלא יהיה כסף.

מקסים לוי: אומרים שהוצע בוועדת הכספים לקחת את המענקים בנושא התיירות באילת ואת נושא ההקצבות לכימיקלים, לקחת את התקציב הזה ולהעביר אותו לחוק הנגב.

מקסים לוי: אני הלכתי לבדוק בספר התקציב ולא מצאתי תקציב לא לכימיקלים ולא להקמת בתי-מלון, כי השימוש בתקציב הזה כבר היה לשנים 2001 ו-2002.

מקסים לוי: או שעובדים על אנשים או שאנשים לא קוראים.

מקסים לוי: אם התקבל חוק, צריך שיהיה בו מימון.

מקסים לוי: אם אין בו מימון, הוא חוק ריק לגמרי.

מקסים לוי: אני כבר אמרתי הבוקר בעקבות המצב שמפעלים נסגרו ויש קריסה מוחלטת – אנחנו יודעים על 200,000 איש מובטלים, אבל אנחנו שוכחים להזכיר שלמעלה ממיליון עובדים בישראל משתכרים שכר מינימום.

מקסים לוי: זוג צעיר כזה, שמשתכר שכר מינימום של 3,000 שקל, מנין הוא יכול לרכוש דירה?

מקסים לוי: איזה בנק יכול לתת לו, איזו ערובה יש לבנק שהאדם הזה יוכל להחזיר בכלל?

מקסים לוי: כשהשכר הוא 3,000 שקל, מה רמת ההוצאות של האדם?

מקסים לוי: ארנונה – הממשלה מציעה בחוק שראשי הערים יגבו יותר ארנונה כדי לכסות את גירעונם.

מקסים לוי: מים, חשמל, גנים – מאיפה הוא יממן את מימון המשכנתה שלו?

מקסים לוי: נותנים לזוגות צעירים להיות משועבדים לבנקים, ובאותה מידה, כשאתה רואה שאלפי זוגות צעירים היום ניצבים מול בתי-המשפט כאשר יש הוצאה לפועל לזרוק אותם מהבתים ולמכור את נכסיהם – איפה יישנו האנשים האלה?

דוד לוי: תסכים אתי, חבר הכנסת מקסים לוי, שמה שמטריד היום את הממשלה זה לשלם את הסוויטות לשרים.

מקסים לוי: זה נכון.

מקסים לוי: כשאני שואל מדוע מדינה נאורה עושה זאת – הייתי באירופה, למשל הייתי בגרמניה; איך התמודדו בגרמניה עם נושא הדיור?

מקסים לוי: אמרו שיש שלושה שלבים לאדם.

מקסים לוי: הם מוכנים לתת ליזמים ולקבלנים לבנות בתים, ולוקחים 25% מההכנסה שלהם תמורת הבית.

מקסים לוי: אם אדם מרוויח, למשל, 3,000 שקל, לוקחים ממנו 25%, וכך לפחות מתמודדים עם הבעיה.

מקסים לוי: הממשלות שעברו, וגם היום, אטומות למצבם של זוגות צעירים.

מקסים לוי: חוק הדיור הציבורי – כבר אמרתי לפני כמה דקות כאן – שבעצם חוקק בכנסת, בעניין אותן משפחות של שנות ה-50, שבאו וקיבלו דירת "עמידר", דירת "עמיגור", ושוכרים במשך 50 שנה, באה הכנסת ותיקנה את העוולה הזאת לאותם אנשים שגרים בדירות האלה ומשלמים שכר דירה.

מקסים לוי: במשך שנים רבות ניסינו להעביר את הדירות על-פי שמאות של "עמידר" ו"עמיגור", כדי שאנשים יוכלו לרכוש, שיהיה להם נכס.

מקסים לוי: למה לקיבוצים כן?

מקסים לוי: מדוע לקיבוצים נותנים 27% מהקרקע לכמה משפחות?

מקסים לוי: למה לעיירות הפיתוח לא מגיע?

מקסים לוי: ודווקא האיש שרון נבחר בזכותם של 90% מבני עיירות הפיתוח.

מקסים לוי: זו בושה וחרפה לא רק לשרון אלא גם לאנשים שנבחרו בזכות אותם אנשים.

מקסים לוי: כאשר אתה רואה את התקציב האומלל הזה, אתה שואל את עצמך אם יש בו כדי לחנך את הדור בעיירות הפיתוח לא לנגרות, לא לטקסטיל או לטכנולוגיה מתפתחת, אלא להעמיד דור שיוכל להתמודד עם ההיי-טק.

מקסים לוי: ואתה שואל את עצמך על בקשת הסליחה של ברק – לא, אני חשבתי לתומי אולי, שאותם אנשי ליכוד, ובראשם שרון, יבוא ויגיד לבני עיירות הפיתוח לפחות: לכם אני מעניק חינוך חינם להשכלה גבוהה.

מקסים לוי: למה שהם ילכו לאנגליה כדי ללמוד חינם?

מקסים לוי: מדוע לא ילמדו אותם מקצועות כדי שיהיו עצמאים, שלא יהיו תלויים במוסד לביטוח לאומי, כדי שאם ייפתח מפעל תהיה עתודה של אותם אנשים שלמדו?

מקסים לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, כשאני רואה את התקציב האומלל הזה, אינני יכול שלא להתרעם על כך שלממשלה החדשה אין שום בשורה, לא לעיירות הפיתוח ולא לגבי התבערה החברתית הקיימת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מקסים לוי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה – חבר הכנסת אברהם רביץ.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנתונים על המשבר הכלכלי המחריף הולכים ומצטברים, הן הנתונים על הגידול באבטלה, הן הנתונים על המשך הירידה במכירת דירות, הן הנתונים על ההתמוטטות של חברות, לרבות חברות היי-טק, וסגירת מפעלים.

תמר גוז'נסקי: הסך הכול הזה של המשבר הכלכלי הוא מסוג העובדות שלדאבוני נהגו להכחיש אותן בימי הממשלה הקודמת, כאשר ראש הממשלה ושר האוצר בממשלה הקודמת הכריזו בוקר, צהריים וערב, שמצבנו הכלכלי מעולם לא היה טוב יותר ושהצמיחה הכלכלית היתה נפלאה ביותר ושהכול בכלל בסדר.

תמר גוז'נסקי: האמת טופחת היום על פני כל אלה שחשבו שמדיניות העמקת פערים תבטיח צמיחה יציבה וכל אלה שחשבו שמדיניות הפרטה והעשרת עשירים תקטין את האבטלה.

תמר גוז'נסקי: עכשיו באה ממשלה חדשה, ראש ממשלה אחר ושר אוצר אחר, ולדאבוני הרב, התקציב הוא אותו תקציב: חוק ההסדרים הישן פלוס חוק ההסדרים החדש, וכאילו שום עובדה לא פורסמה – לא שר האוצר, לא בנק ישראל, לא האקדמיה ולא כל מי שאמור לקום ולזעוק חמס על התקציבים שמונחים לפנינו ועל חוק ההסדרים או חוקי ההסדרים שמונחים לפנינו.

תמר גוז'נסקי: בהקשר זה אני רוצה להדגיש כמה דברים.

תמר גוז'נסקי: ראשית, כאשר אנו מדברים על מצוקה ועל הצורך בתשובות על מצוקות, אסור לנו בשום פנים ואופן להישאר ברמת הממוצעים ולומר, שבדרך כלל, באופן כללי, זה המצב, כי הפערים בין המרכז לבין הפריפריה, בין מרכז הארץ לבין צפונה ודרומה, בין התושבים ביישובים של גוש-דן, בין גדרה לחדרה, לבין התושבים שגרים בדרום או בצפון, ובמיוחד הפערים ההולכים ומעמיקים בין האוכלוסייה הערבית לבין האוכלוסייה היהודית – לכל הדברים האלה אין שיקוף אמיתי בתקציב שמונח לפנינו.

תמר גוז'נסקי: אם אנחנו מקבלים דיווח שיש היום 26 מוקדי אבטלה, לפי הדיווחים שמגיעים מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אז מתוך 26 מוקדי אבטלה 21 הם יישובים ערביים.

תמר גוז'נסקי: אפשר לדבר באופן כללי על אבטלה, אבל אי-אפשר להתחמק מהעובדה, שהרוב המכריע של היישובים שבהם האבטלה היא ברמה מסוכנת ביותר הם יישובים ערביים.

תמר גוז'נסקי: אי-אפשר להתעלם מהעובדה, שביישובים האלה אין הצעות עבודה, שבלשכות התעסוקה שם לא מציעים שום דבר למובטלים או למובטלות, ושמדובר במשפחות שבדרך כלל יש להן מפרנס אחד, ואם המפרנס הזה מובטל – למשפחה אין הכנסה נוספת.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אנחנו יודעים על הגזירות הכלולות בחוק או בחוקי ההסדרים.

תמר גוז'נסקי: כבר דיברנו על הביטול או הדחייה, שזה בעצם ביטול, של חוק פעוטות בסיכון וחוקים אחרים שנוגעים לילדים, למקבלי הבטחת הכנסה, לנכי רדיפות הנאצים וכו'.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להתריע על כוונת הממשלה – לא שמעתי על כוונה אחרת, כך שאני חייבת להתריע – לבצע תוכנית או החלטת ממשלה קודמת מאוגוסט.

תמר גוז'נסקי: אשמח מאוד אם לשר המקשר תהיה אינפורמציה אחרת והוא יגיד לי שזה לא נכון.

תמר גוז'נסקי: באוגוסט האחרון קיבלה הממשלה הקודמת החלטה להחמיר בצורה דרסטית עם מקבלי הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: החלטת הממשלה מאוגוסט אומרת, שמקבל הבטחת הכנסה שזכאי כיום להנחה בארנונה, לסיוע בשכר דירה, להנחה בתשלום למעון-יום, להנחה באגרת הטלוויזיה ועוד כמה הנחות – אם הוא ירצה להבא לקבל את ההנחות האלה, הוא יצטרך בכל מקום להוכיח את הכנסותיו ואת זה שהוא בכלל אדם חסר הכנסות.

תמר גוז'נסקי: במלים אחרות, יבוא לעירייה אדם עם אישור מהביטוח הלאומי שהוא מקבל הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: כדי לקבל את האישור הזה, הוא כבר הציג בפני הביטוח הלאומי את כל המסמכים והוכיח שאין לו חסכונות, שאין לו מכונית ואין לו כל מה שצריך.

תמר גוז'נסקי: הוא יבוא ויבקש את ההנחה בארנונה, ויגידו לו: רגע, זה שאתה מקבל הבטחת הכנסה עוד לא אומר כלום.

תמר גוז'נסקי: תביא לנו את האישורים מהבנק.

תמר גוז'נסקי: תביא לנו את האישורים על הרכב.

תמר גוז'נסקי: תביא לנו את כל האישורים האלה.

תמר גוז'נסקי: כתוצאה מהטרטור הזה, מי שחלש יותר – כל מיני קשישים וקשישות, כל מיני אנשים, כל מיני עולים שלא מכירים את השפה וכל מיני אנשים שגרים במרחק – הם אלה שלא יקבלו את ההנחות.

תמר גוז'נסקי: אתם יודעים מי יקבל את ההנחות – מי שיודע לדפוק על השולחן ולעשות רעש.

תמר גוז'נסקי: כתוצאה מזה, המדינה תחסוך כסף, שהרי עד שהם יקבלו זה ייקח זמן.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת: לא מצאה הממשלה במי להתעלל חוץ מאשר במקבלי הבטחת הכנסה?

תמר גוז'נסקי: אז באים ואומרים לנו: אבל זה לא יכול להיות.

תמר גוז'נסקי: 312,000 משפחות מקבלות הבטחת הכנסה.

תמר גוז'נסקי: איזה פרזיטים.

תמר גוז'נסקי: האומנם פרזיטים?

תמר גוז'נסקי: מי הם מקבלי הבטחת ההכנסה?

תמר גוז'נסקי: קודם כול, יש קשישים שמקבלים השלמה, מאחר שיש להם הכנסה רק מהביטוח הלאומי – האם גם אותם אנחנו צריכים לטרטר, אשה בת 80 שמקבלת השלמת הכנסה?

תמר גוז'נסקי: האם אנחנו צריכים לטרטר נכים?

תמר גוז'נסקי: האם אנחנו צריכים לטרטר ראשי משפחה שעובדים אבל הכנסתם כל כך נמוכה, שבהתחשב בגודל המשפחה הם מקבלים השלמה?

תמר גוז'נסקי: גם אותם אנחנו צריכים לטרטר?

תמר גוז'נסקי: האם אנחנו צריכים לטרטר נשים שמקבלות דמי מזונות?

תמר גוז'נסקי: על מי אנחנו מדברים?

תמר גוז'נסקי: על אילו אוכלוסיות?

תמר גוז'נסקי: אלה אוכלוסיות פרזיטיות, או שאלה אוכלוסיות נפגעות גורל, אם זה נכים, קשישים, אלמנות או מקבלות דמי מזונות?

תמר גוז'נסקי: אני לא יודעת מה הממשלה הזאת מתכוונת לעשות, אבל נכון לרגע זה החלטת הממשלה מאוגוסט לא בוטלה, ולפי ההחלטה היא אמורה להתחיל להתבצע אחרי אישור התקציב.

תמר גוז'נסקי: לכן, אדוני השר המקשר, מאוד אודה לך אם תודיע לנו, לחברי הכנסת, מה החליטה ממשלת שרון בנושא הגורלי והחשוב הזה.

תמר גוז'נסקי: האם היא מתכוונת לבצע את ההחלטה הנוראה, האנטי-סוציאלית הזאת, או לא?

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, בשארית זמני אני רוצה לעבור לנושאים הפוליטיים.

תמר גוז'נסקי: כולנו שמענו בזעזוע ובכאב עמוק את הידיעה על הריגתה, על הירי, של שלהבת בת עשרת החודשים.

תמר גוז'נסקי: מותה של ילדה, כפי שהיטיב לומר המשורר שלנו – למותו של ילד אין נקמה ואין אפשרות של פיצוי כלשהו.

עסאם מח'ול: – – –

תמר גוז'נסקי: אבל הכאב הזה מחייב אותנו למחשבה עמוקה ביותר.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהיתה אשליה איומה ונוראה כאשר במהלך ששת חודשי האינתיפאדה נורו למוות למעלה מ-400 פלסטינים, ובהם קרוב ל-100 ילדים ובני נוער; היתה איזו אשליה כאילו מותם של פלסטינים, או מותם של ילדים פלסטינים תורם לנו משהו לביטחון.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר, באופן הנחרץ ביותר, שמותם של ילדים פלסטינים, או מותם של ילדים ישראלים לא תורם שום דבר לביטחון של העמים.

תמר גוז'נסקי: זה תורם לשנאה, לניכור, לאיבה, לזעם, למחאה ולכל דבר שנאמר.

תמר גוז'נסקי: לכן, ברור שאנחנו לא באים פה לספור ולשקול את הדם של הקורבנות הישראלים או הפלסטינים, או הילדים הפלסטינים והילדים הישראלים.

תמר גוז'נסקי: אחרי שאמרנו את הדברים האלה, השאלה מה היא התשובה.

תמר גוז'נסקי: שמעתי הבוקר את נציגי המתנחלים שיושבים בלב לבה של חברון – הם אמרו לממשלה, שמה שצריך לעשות עכשיו זה לתפוס עוד איזו גבעה, להקים שם כמה בתים של מתנחלים, או לפנות את התושבים הפלסטינים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו לא גבעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו גבעה שהיא ממוקמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו שכונה.

תמר גוז'נסקי: כן, שכונה.

תמר גוז'נסקי: לתפוס את השכונה בתוך חברון הסמוכה ולמקם שם בתים של המתנחלים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהנצחת זכרם גם של שלהבת הקטנה וגם של הילדים הפלסטינים היא רק בדבר אחד – שנעשה את השינוי הדרוש כדי שיהיה שלום בין העמים וילדים יפסיקו להיות קורבנות של מלחמה בלתי נגמרת.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שזאת התשובה ההומנית, התשובה הדמוקרטית והתשובה שנחוצה לילדים, למשפחות, לשני העמים.

תמר גוז'נסקי: כל תשובה אחרת, שאומרת להחריף את העימות, שאומרת מה שהם קוראים: נקם, שאומרת להתנפל על אוכלוסייה שלווה, שאומרת להחזיר אחר כך בהטמנת מטענים ופיצוצים ושוב ירי וחוזר חלילה – כל זה לא יוביל אותנו לשום פתרון.

תמר גוז'נסקי: לכן, השאלה המרכזית שהיתה ונותרה גם בפני הממשלה הנוכחית, לאחר שהממשלה הקודמת לא פתרה את הבעיה, והלכה והסתבכה באינתיפאדה, היא האם הממשלה הנוכחית בראשות שרון תהיה מוכנה להגיע להסדר על הבסיס הבין-לאומי המוסדר של שתי מדינות, של קווי ה-4 ביוני ושל שתי בירות בירושלים.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לכל ההורים בישראל, שהיום מודאגים כאשר ילדיהם יוצאים מהבית, לכל אלה שיש להם בנים בצבא ולכל המשפחות בקרב שני העמים שמסתכלים בחרדה על המחר: בתוך ישראל יש שוחרי שלום.

תמר גוז'נסקי: מספרם הולך וגדל, והוא עדיין לא מספיק גדול.

תמר גוז'נסקי: ואני חושבת, שהפעולות שאנחנו עושים, יהודים וערבים יחד, למען השלום, זאת התשובה האמיתית על הקורבנות האלה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא רוצים קורבנות נוספים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא רוצים שפיכות דמים.

תמר גוז'נסקי: לכן אני שומעת בדאגה את מה שדווח לנו בביקור של חבר הכנסת עסאם מח'ול ושלי בעזה מראשי הרשות הפלסטינית, נושאי תפקידים שם, כאילו ראש הממשלה שרון – הם אמרו לנו – העביר להם הצעה בעצם להגיע לאיזה הסדר ביניים ארוך טווח, שעל חצי משטח הגדה תוקם מין מדינונת חסרת כל אפשרות קיום, מדינונת פלסטינית כזאת, וכו'.

תמר גוז'נסקי: כבר עברנו את תוכנית-אלון, עברנו את כל תוכניות הסיפוח למיניהן ועברנו את תוכניות הרחבת ההתנחלויות בשם הביטחון, ובסופו של דבר כל התוכניות האלה הביאו אותנו רק לעימות הנוכחי, שלא רואים את סופו.

תמר גוז'נסקי: לכן, ראש הממשלה, מבחנו יהיה אם הוא ישכיל לקדם את השלום ואת ההסדר בין שני העמים, את השלום הצודק ואת ההסדר.

תמר גוז'נסקי: מבחינת התקציב, התקציב הזה, שמונח לפנינו, מן הראוי שהכנסת תדחה אותו ותחזיר אותו לממשלה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברי הכנסת אברהם רביץ, חוסניה ג'בארה, מיכאל איתן, אמנון כהן, בנימין אלון, טלב אלסאנע ועוד.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, חברת הכנסת גוז'נסקי, אני רוצה להתחיל במקום שסיימה חברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

עסאם מח'ול: אני חושב שאי-אפשר שלא לעשות היום את החיבור בין כלכלה לבין מדיניות כללית בפוליטיקה.

עסאם מח'ול: גם מבחינה מספרית ומבחינת ניתוח התקציב המוצע, אי-אפשר לבטל ולהעלים את הקשר בין המספרים שמובאים לנו על המצב הכלכלי ועל תוכניות התקציב הזה לבין ההתרחשויות בשטח, בשטחים הכבושים, זה חצי שנה כמעט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השטחים הכבושים הם חצי שנה?

עסאם מח'ול: לא.

עסאם מח'ול: מה שמתרחש בשטחים הכבושים זה חצי שנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההתרחשויות זה חצי שנה.

עסאם מח'ול: כן.

עסאם מח'ול: כמובן מדובר על ההשלכות של העמקת הדיכוי בשטחים הכבושים ובשטחי הרשות הפלסטינית במשך ששת החודשים האחרונים על התיירות, החקלאות והבנייה.

עסאם מח'ול: כל אלה הם סעיפים בתקציב, וכל אלה הם תחומים שהמצב הפוליטי-המדיני מכה בהם מכה אדירה וקשה, ומותיר את חותמו גם על המצב החברתי ועל רבבות אנשים שלא עובדים ונזרקים לשוק האבטלה ומאבדים את מקומות עבודתם, ובכלל משלמים את המחיר, בסופו של דבר בצורה כלכלית, של המדיניות הזאת, שמתבצעת אולי על-ידי טנקים, על-ידי מסוקים, על-ידי פצצות וכו'.

עסאם מח'ול: מובן שאני שותף לכל ההתייחסות שהציגה כאן חברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי בעניין הפעוטה מחברון והפעוטות הפלסטינים והילדים הפלסטינים, שסוף-סוף מישהו החליט בסוף השבוע האחרון לתת להם גם צורה בעמוד או בשני עמודים במוסף בעיתון "הארץ".

עסאם מח'ול: סוף-סוף לא מדברים רק על כמה פלסטינים הרוגים ולא רק על כמה ילדים הרוגים, אלא פתאום נותנים ל-66 הילדים הפלסטינים פנים, חיוך וגם שפם שצומח לפעמים.

עסאם מח'ול: מדובר ב-66 ילדים פלסטינים שנפלו כקורבן למדיניות האיוולת הזאת, שנמשכת ונמשכת, ומחפשים את הפתרון ואת המוצא רק על-ידי שימוש ביותר כוח, ביותר אלימות וביותר מלחמה.

עסאם מח'ול: אני רוצה להגיד, שספירת הדם הזאת חייבת להיעצר.

עסאם מח'ול: חובתנו בכנסת להגיד לציבור את האמת גם ביום קשה וגם ביום עמוס בדם כמו היום הזה.

עסאם מח'ול: חובתנו להגיד את האמת מה המוצא ומה הדרך לשים קץ להרוגים, לשפיכות הדמים ולמעגל האיום הזה שמאיים על כולם באזור – על שני העמים – ומכה בהם חזק יום-יום ושעה-שעה ופוגע בביטחון של שניהם.

עסאם מח'ול: אנחנו כבר יכולים להגיד בבטחה, ששלומו של עם אחד משני העמים בארץ הזאת כרוך ומעורבב כל כך חזק באפשרות לשמירת ביטחונו של העם השני.

עסאם מח'ול: אין ביטחון לעם אחד כאשר אין ביטחון לעם השני.

עסאם מח'ול: לכן, השאלה המהדהדת, השאלה המרכזית שהממשלה הרחבה שלנו תצטרך להתמודד אתה וראש הממשלה מר שרון יצטרך לתת מענה עליה, היא לא רק הכרזות מרגיעות.

עסאם מח'ול: חשובה גם הנימה, אבל זה לא מספיק.

עסאם מח'ול: חשוב הרצון, ולדבר על רצון להגיע לשלום, אבל זה לא מספיק.

עסאם מח'ול: צריך לתרגם את הרצון הזה, אם הוא כן, לתוכנית פעולה, לתוכנית פוליטית, למעשה.

עסאם מח'ול: צריך לתרגם את האמירה הזאת להכרעה חד-משמעית – הכרעה שכבר עשו שני העמים לפני עשר שנים וחשבו שהם לא יצטרכו להיזקק ולהדגיש אותה מחדש – שאין פתרון כוחני למשבר בין שני העמים ואין פתרון צבאי למשבר בין שני העמים.

עסאם מח'ול: יש פתרון מדיני.

עסאם מח'ול: יש פתרון פוליטי, ואין זולתו.

עסאם מח'ול: לכן, זו צריכה להיות אמירה חד-משמעית בימים האלה, ומשמעות האמירה הזאת מבחינת ראש הממשלה חייבת להיות שכנוע, הודאה והכרה בכך שמסע הדה-לגיטימציה של הרשות הפלסטינית, שדווקא לא מר שרון, ראש הממשלה הנוכחי, התחיל בו, אלא ראש הממשלה הקודם, מר ברק, כדי לקבוע את מה שרצה להוכיח, כנראה מראש, שאין פרטנר בצד הפלסטיני להסכם השלום – אני אומר, שחייבים להודות ולהכיר בכך, שהדה-לגיטימציה של הרשות הפלסטינית ושל העומד בראשה, היושב-ראש יאסר ערפאת, לא תוביל לשום מקום.

עסאם מח'ול: היא לא תוביל למימוש שום אינטרס ישראלי.

עסאם מח'ול: היא לא תוביל לשום ביטחון ישראלי.

עסאם מח'ול: היא תוביל לקעקוע כל אופציה לפתרון מדיני.

עסאם מח'ול: חברת הכנסת גוז'נסקי סיפרה על הביקור שלנו בעזה, ואני אומר לכם את כל מה ששמעתי בצורה כל כך ברורה בעניין הזה: גם ברחוב הפלסטיני, גם ברשות הפלסטינית, יש הרגשה, שהשנאה שהצליחו לייצר בין שני העמים בששת החודשים האחרונים, על-ידי הניסיון לכפות על העם הפלסטיני את התוכנית הכביכול נדיבה של ברק, באמצעות טנקים ומסוקים ומצור והרעבה, לא תוביל לשום מקום.

עסאם מח'ול: לא היה כדוגמתה משך 70 שנה.

עסאם מח'ול: אנחנו עדיין חושבים, והם אמרו את זה, עדיין מאמינים שהדרך היא דרך מדינית, והמאבק שלהם הוא על דבר אחד – על שלום צודק; לא שלום שישאיר בידי ישראל 58% מהשטח, כפי שמציע מר שרון היום, על-ידי הצעת המדינה הפלסטינית על 42%, אלא שלום שמשמעו ביצוע כל ההסכמים.

עסאם מח'ול: אם מר שרון אומר שהוא מחויב רק להסכמים חתומים, אדרבה, מרימים את הכפפה, שיבצע את כל ההסכמים החתומים.

עסאם מח'ול: זה יהיה בסיס מצוין להמשך המשא-ומתן לפתרון הקבע.

עסאם מח'ול: שיבצע את הסכם "וואי פלנטיישן", שיבצע את הסכם אוסלו כפי שהוא.

עסאם מח'ול: אדרבה, אדוני השר, תבצעו את ההסכמים החתומים.

עסאם מח'ול: גם בצד הפלסטיני מסכימים.

עסאם מח'ול: אבל אל תתחמקו מהם, לפחות ממה שאתם חתמתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לרשותך עוד זמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יכול גם לחסוך את זה לפעם הבאה, אם אתה רוצה.

עסאם מח'ול: לא, אני אשתמש בזה.

עסאם מח'ול: אני חושב שהכדור נמצא היום במגרש הישראלי, לא על-ידי התלהמות, לא על-ידי דחיפה להסלמה וליותר כוחניות, אלא בדיוק בתנאים האלה יש פרטנר בצד השני, ואסור וזה יהיה פשע לשכנע את הציבור בישראל בטענה השקרית כאילו בצד השני לא רוצים פתרון שלום ולא מחפשים.

עסאם מח'ול: הם רק מחפשים פתרון שלום.

עסאם מח'ול: אין להם אשליה שהם יכולים להגיע לפתרון בדרך אחרת.

עסאם מח'ול: לכן, יש להפסיק את המסע הזה ועכשיו.

עסאם מח'ול: אני חושב שצריך להגיד את האמת הזאת לציבור בישראל, ומי שנדבק לעלילה הזאת, שאין פרטנר בצד השני וערפאת אחראי לפעולות טרור וכו' וכו', הוא מחפש אליבי בשבילו מכיוון שהוא לא רוצה שלום.

עסאם מח'ול: אדוני השר, יש לכם פרטנר.

עסאם מח'ול: אזרו אומץ, תחליטו שאתם רוצים לחזור לשולחן המשא-ומתן, וסביב שולחן המשא-ומתן אפשר להגיע להפסקת אלימות בשני הצדדים, והדיכוי, ההרעבה, הסגר ומה שלא תרצה.

עסאם מח'ול: אני אומר את זה, מכיוון שאם לא רואים את החיבור הזה בין המצב הקשה הזה, הבלתי-נסבל, ברמה הביטחונית, המדינית – אם זה לא זז, כל העגלה נשארת בבוץ גם בענייני התקציב, ולא רק בענייני התקציב, אדוני השר, אלא באווירה שליוותה ומלווה את הקמתה של הממשלה הזאת.

עסאם מח'ול: אתמול היתה לנו, לסיעת חד"ש, פגישה ראשונה, ביוזמתו של ראש הממשלה, וזה היה מעניין ביותר.

עסאם מח'ול: אמרנו את זה.

עסאם מח'ול: העמדנו את השאלה הזאת – האם יש לממשלה הזאת היום מה להגיד לגבי האווירה שנוצרה סביב היבחרה.

עסאם מח'ול: כי נוצרה אווירה איומה, אדוני השר, ברחוב, אפילו מעל הבמה הזאת לפעמים, בקרב אנשי אקדמיה, אנשים באליטה האקדמית הביטחונית, ופורסם בסוף השבוע שעבר מסמך שיוחס למי שהיה היועץ המדיני של ראש הממשלה לשעבר נתניהו, ממשלה שגם אדוני השר כיהן בה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא כיהן בה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא היה מזכיר הממשלה.

עסאם מח'ול: נכון.

עסאם מח'ול: הוא היה כל כך פעיל שם שנראה כמו שר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בגלל זה עכשיו הוא שר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו היתה הדרך להגיע לפה כשר.

עסאם מח'ול: חשוב להתייחס לדוח הזה דווקא בימים אלה, כשאנחנו מתקרבים ל"יום האדמה", 25 שנה אחרי ההתנגשות הקשה ביותר בין המדינה ומוסדותיה לבין האוכלוסייה הערבית שקמה להגן על זכויותיה האזרחיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דווקא לקראת הסוף העלית את הנושא החשוב הזה.

עסאם מח'ול: זה לא יהיה הסוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תסכם את זה במשפטים קצרים.

עסאם מח'ול: אני יכול להאריך על חשבון הדיון הבא?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא כל כך מאמין, אבל תנסה לסכם את זה כמה שיותר קצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא תכניס אותנו עכשיו לעשר דקות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תסיים בשתיים-שלוש דקות.

עסאם מח'ול: אני אעשה מה שאדוני מציע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תחזור על זה אחר כך.

עסאם מח'ול: ב"יום האדמה" הראשון המדינה ומוסדותיה לא השכילו להבין ולהשלים עם כך שהאוכלוסייה הערבית כקולקטיב קמה ומגינה על זכותה, על רכושה, על אדמתה, על עתידה נגד האפליה נגדה, וגם אז חשבו, אדוני השר, שאת הסכנה הזאת אפשר למגר בכוח ולשבור בכוחניות.

עסאם מח'ול: ואז אותו רפאל איתן חשב וגילה ואמר וסיפר, שהוא הולך לכבוש את סח'נין ועראבה מחדש.

עסאם מח'ול: כך מתייחסים לאזרחים?

עסאם מח'ול: היום, אחרי 25 שנה, עומדת השאלה של ועדת החקירה שמתקיימת בבית-המשפט, ועדת-אור.

עסאם מח'ול: מנסים להפוך את הסיפור של הוועדה הזאת כאילו הוא הסיפור של השוטר הזה והשוטר ההוא, ואב שיצא מכליו והתפרע; ואנחנו נגד מה שקרה, אבל אנחנו מבינים מה קרה.

עסאם מח'ול: בצורה אנושית אנחנו מבינים את זה.

עסאם מח'ול: אנחנו חושבים שהאחריות מוטלת על בתי-המשפט, על האחראים לספק תנאים פיזיים, שלא יאפשרו את זה.

עסאם מח'ול: אנחנו לא נוכל להתעלם ממה שהילך בנפשו, ממה שקרה בנפש אותו אב באותו רגע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מח'ול, תמשיך בפעם הבאה.

עסאם מח'ול: אבל אני אומר, וחשוב לומר זאת, 25 שנה אחרי "יום האדמה" ושישה חודשים אחרי אירועי אוקטובר, מה שעומד על הפרק היום הוא השאלה של הלויאליות של המדינה ללגיטימיות של אזרחות האזרחים הערבים בה, ולא להיפך.

עסאם מח'ול: 52 שנים נדרשנו אנחנו כאזרחים לענות על שאלת הלויאליות של האזרח הערבי למדינה.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן לשאול את השאלה בסדר ההפוך: האם המדינה הזאת לויאלית, האם הממשלה הזאת לויאלית, כנציגה של המדינה, ללגיטימיות של האזרחות שלי, כאזרח ערבי במדינה הזאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הייא לא תהיה כאן – חברי הכנסת אמנון כהן, זבולון אורלב, בנימין אלון וטלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בבקשה, מר רביץ.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, באופן טבעי הכנתי נאום תקציבי, אבל אינני יודע אם ייוותר לי זמן לומר כמה מלים גם על התקציב, כי אני באמת מרגיש שביום כזה מן הראוי שנקדיש קצת זמן ומחשבה אמיתית למה שקורה כאן לכולנו.

אברהם רביץ: אנחנו נמצאים בימים קשים מאוד.

אברהם רביץ: אתמול, היום כבר פעמיים, דם נשפך, בוודאי דם של חפים מפשע, בפרט התינוקת.

אברהם רביץ: כולם חפים מפשע, איש לעבודתו ולעמלו ילך ומוצא עצמו בתוך שלולית של דם.

אברהם רביץ: אני לא יכול להשתחרר מזה, לעלות לכאן ולהתחיל לדבר במספרים על התקציב ועל סעיף זה או אחר, למרות חשיבותם הרבה גם של הדברים האלה לחיינו, לחיי היום-יום, לחיי המדינה והחברה.

אברהם רביץ: אני באמת רוצה לשאול – אני שומע מחבר הכנסת עסאם מח'ול שיצא לכם לבקר בימים האחרונים, כך אני מבין, בעזה.

אברהם רביץ: אני שואל, אני פשוט שואל שאלות.

אברהם רביץ: לא את הכול אני יודע ובוודאי לא את הכול אני מבין: יש לנו כאן מעגל קסמים שאנחנו לא פורצים אותו.

אברהם רביץ: מצד אחד אנחנו שומעים מהרשות הפלסטינית, אולי גם מהעם הפלסטיני, שרוצים שלום.

אברהם רביץ: רוצים להגיע לשלום, רוצים להפסיק את שפיכות הדמים ולהתחיל לחיות כבני עם עצמאי וחופשי, עם ריבונות מדינית כמו לכל העמים.

אברהם רביץ: וזה דבר גדול, דבר עצום מאוד.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת מח'ול, אני אולי מהיחידים כאן, במליאת הכנסת, שלחם כדי לגרש את הבריטים מכאן, עם הרבה סיכוני נפש.

אברהם רביץ: הייתי צעיר מאוד.

אברהם רביץ: אגב, בחלק מהתקופה גם עם אזרחים ערבים בשותפות אחת, מתוך מחשבה אחת:

אברהם רביץ: לגרש את השלטון הזר כדי להקים כאן מדינה לעם היהודי לאחר השואה ולאחר כל מה שעבר עלינו, לאחר היסטוריה כל כך ארוכה, עם כמיהה למדינה לעצמנו לאחר הגלגולים הנוראים בגלות.

אברהם רביץ: אני מבין את מה שמרגישים הפלסטינים, אני מבין את זה היטב.

אברהם רביץ: יצא כך, שאנחנו נמצאים באותה כברת ארץ.

אברהם רביץ: אתה יודע מה, אולי מפני שאנחנו בני-דודים, אנחנו פה.

אברהם רביץ: אמרתי פעם, בתקופה יותר מוקדמת, בתגובה על אמירה של גולדה מאיר כאשר היתה שרת החוץ, כבר אז אמרתי את זה.

אברהם רביץ: היא אמרה, שהעם הפלסטיני הוא לא עם, פשוט לא עם.

אברהם רביץ: זה נכון שלא היתה עצמאות פלסטינית לעם הפלסטיני בתור שכזה במשך מאות שנים, או בכלל אולי לא היתה.

אברהם רביץ: אבל מה זה עם?

אברהם רביץ: עם הוא קבוצת אנשים די גדולה, לא קטנה, שנמצאת בכברת ארץ ואומרת: אני עם.

אברהם רביץ: זהו עם, ולא יעזרו נאומים, לא באומות המאוחדות ולא בכל פורום אחר, כאשר יבוא מישהו ויאמר: אתם לא עם.

אברהם רביץ: נכון שלעם היהודי יש גם אידיאולוגיה, יש דת שעושה אותנו לעם, לא רק כברת ארץ.

אברהם רביץ: מבחינת התפיסה הדתית אנחנו לא קוראים לארץ מולדת.

אברהם רביץ: החילונים קוראים לכך מולדת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מר רביץ, נדמה לי שאמרת קודם את המלים לא עם, אחר כך כן עם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי תגיד במשפט אחד מה העמדה שלך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היתה כאן כנראה אי-הבנה.

אברהם רביץ: אני מסכים עם קבוצת אנשים שהם הפלסטינים.

אברהם רביץ: אם הם קוראים לעצמם עם, הם עם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז לא נכון מה שאמרה גולדה מאיר.

אברהם רביץ: לא נכון, כבר אז אמרתי שזה לא נכון.

אברהם רביץ: זה עם.

אברהם רביץ: זו שאלה של משחקי מלים.

אברהם רביץ: אני אומר, שלעם היהודי יש גם שורשים דתיים בהיותו עם.

אברהם רביץ: למשל, אנחנו הדתיים או החרדים – עושים אצלנו הבדלות – לא קוראים לארץ מולדת, מכיוון שאנחנו נולדנו עוד לפני שהגענו לארץ, וזאת כעם וכקבוצה.

אברהם רביץ: "היום הזה נהיית לעם", זה היה כאשר היינו במדבר וקיבלנו תורה שעשתה אותנו לעם, בעוד רוב עמי העולם או כל עמי העולם נעשים לעם מכיוון שקבוצת אנשים מגדירה את עצמה בכברת ארץ: אנחנו פה.

אברהם רביץ: יש הבדלים.

אברהם רביץ: גם אמריקה היא עם, משום שגרים שם אנשים שהכריזו על עצמם כעם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה להפריע לך, אבל לפי הטיעון הזה המולדת היא מצרים, אם כך.

אברהם רביץ: לא.

אברהם רביץ: במצרים לא היה דבר שאיחד אותנו מספיק, אלא במדבר, כאשר קיבלנו את התורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז המדבר.

אברהם רביץ: אבל הוא לא מולדת.

אברהם רביץ: אין לנו מולדת, אנחנו הולדנו את הארץ.

אברהם רביץ: הקדוש-ברוך-הוא נתן לנו את הארץ, לא הארץ הולידה אותנו אלא אנחנו הולדנו את הארץ.

אברהם רביץ: זו האמת.

אברהם רביץ: הקדוש-ברוך-הוא נתן לקבוצת האנשים הזאת, שהוא בחר בהם לתת להם את התורה, ובתורה הבטיח להם את הארץ הזאת.

אברהם רביץ: עם תנאים מסוימים, זה לא פשוט.

אברהם רביץ: אני שואל שאלה: בואו נשבור את מעגל הקסמים הזה.

אברהם רביץ: כך אני רואה את הדברים, אלא אם תסבירו לי אחרת, ועוד לא שמעתי הסבר אחר.

אברהם רביץ: נעזוב את כל ההיסטוריה – מה קורה כאן היום.

אברהם רביץ: היו לי שיחות עם ראש הממשלה הנוכחי, והוא יודע את העמדה הבסיסית שלנו, שאנחנו בעד שלום.

אברהם רביץ: הוא אמר לי: אנחנו נעשה שלום, אנחנו מתחייבים לזה.

אברהם רביץ: אבל הוא אומר, ובצדק לפי דעתי: אני לא יכול לשבת ליד שולחן הדיונים כאשר יש שפיכות דמים, יש טרור, תוקפים אותנו.

אברהם רביץ: וזה נכון: מדינה כל כך חזקה כמו מדינת ישראל, מבחינה צבאית אנחנו מדינה מאוד חזקה, תיכנע למעשי שפיכות הדמים ולטרור?

אברהם רביץ: היא תבוא על ארבע ותשב ליד שולחן הדיונים?

אברהם רביץ: זה לא סביר, לא מסתבר.

אברהם רביץ: אינני יודע אם יש בכוחה של הרשות הפלסטינית, באמת אינני יודע, אני שומע פנים לכאן ולכאן, אבל מה נדרש מהרשות הפלסטינית, אם יש לה הכוח – אם אין לה הכוח, זה סיפור יותר עצוב, אבל אם יש לה הכוח, מה נדרש ממנה?

אברהם רביץ: אתה יודע מה, חבר הכנסת עסאם מח'ול?

אברהם רביץ: כאשר תהיה בפעם הבאה בעזה, אני בטוח שיש שם אנשים חכמים, כמו שפה יש חכמים וטיפשים, כנראה גם שם יש – מה נדרש מהם: לחודש ימים, אולי אני אפילו מגזים כאשר אני אומר חודש, לחודש ימים לתפוס את כל הכוחות שלפעמים מצטיירים בעינינו כשוליים ובלתי ממושמעים.

אברהם רביץ: אני מבין, שהיושב-ראש הוא איש חזק בקרב בני עמו והוא יכול לכפות את רצונו, אם זה לתועלת העם הפלסטיני, ולעצור את שפיכות הדמים לחודש ימים.

אברהם רביץ: אז יבוא עם אתגר אל ממשלת ישראל ויאמר: הנה יש שקט.

אברהם רביץ: אתם אומרים שבתנאי שקט תשבו ליד שולחן הדיונים, אתם אומרים – כפי שאתה ציינת קודם – שהסכמים חתומים אתם מקבלים, זה בסדר בשבילכם, ואת זה אתה הבטחת, אדון שרון, עצרנו את שפיכות הדמים, אין יריות, לא נהרגים אנשים.

אברהם רביץ: אני יודע את הטענה שכנגד, שאנחנו גם עושים צרות שם, עושים סגר וכתר ויריות והכול, אבל אנחנו חיים בתוך עמנו ואנחנו יודעים שזאת תשובה.

אברהם רביץ: אולי תשובה יותר מדי חזקה, יכול להיות, אבל זאת תשובה על הירי הקטן, על הירי הבודד אפילו.

אברהם רביץ: מה קורה כאן?

אברהם רביץ: איפה החוכמה, אפילו מעט, לבוא ולומר לעם הפלסטיני: חבר'ה, בואו ננסה אותם, נפסיק את הירי, נשב ליד שולחן הדיונים, נציג את הניירות שחתמנו עליהם ונגיד לממשלת ישראל – הנה, אלה הניירות, אנחנו את חלקנו בתנאים שנקבעו גם בקמפ-דייוויד וגם ב"וואי פלנטיישן", אנחנו את חלקנו נקיים.

אברהם רביץ: למה אי-אפשר להגיע לזה?

אברהם רביץ: מה קרה פה?

אברהם רביץ: איפה טיפת החוכמה?

אברהם רביץ: אינני יודע.

אברהם רביץ: אני אגיד לך את האמת, חבר הכנסת מח'ול, אני מפחד משני דברים.

אברהם רביץ: ראשית, שמא הרשות הפלסטינית, כמו שאומרים לנו, לא מעוניינת בשלום.

אברהם רביץ: אתם קוראים את המאמרים שאני קורא, ואתם קוראים פעמים לא מעטות שנכתב שם, שיאסר ערפאת, כל קיומו הוא על כך שהוא יעשה טרור, אחרת הוא לא יהיה קיים; כל מיני דברים כאלה, שחלקם שטויות.

אברהם רביץ: אני מסכים, אתה לא צריך אפילו להגיד לי.

אברהם רביץ: אני פוחד גם מדבר אחר, והוא שהרשות הפלסטינית לא יכולה.

אברהם רביץ: אם היא לא יכולה, נשאלת השאלה, מה באמת אנחנו יכולים לעשות?

אברהם רביץ: מי שאומר: אין פרטנר – יש אנשים שאומרים סתם שאין פרטנר, כי הם לא רוצים פרטנר, אבל יש אנשים שחוששים באמת שאין פרטנר.

עסאם מח'ול: יש כאלה שחוששים שיש פרטנר.

אברהם רביץ: יש גם כאלה, נכון, יש הכול.

אברהם רביץ: אני מדבר על אנשים שחוששים באמת שאין פרטנר, ואז אתה חותם על נייר והחתימה לא שווה את הנייר שעליו היא כתובה.

עסאם מח'ול: ברשות היושב-ראש, מה שאמרת עכשיו מזכיר לי בדיוק מה שהיושב-ראש ערפאת אמר בזמנו לשמעון פרס – תנו לנו שלושה ימים בלי הלוויות, ואנחנו נמנע את זה – – – נחשוב לרגע שבדיוק אותם גורמים, גם בשטחי הרשות הפלסטינית, לא מעוניינים ששני הצדדים יגיעו להסכם או לשולחן הדיונים.

עסאם מח'ול: יש כאלה אולי גם בעמדות נוספות.

עסאם מח'ול: אולי שני הצדדים האלה מעוניינים שלא נגיע להסכם.

אברהם רביץ: יש, בוודאי, אני מסכים.

עסאם מח'ול: אולי המפתח הוא דווקא כן לשבת.

אברהם רביץ: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אתה גם איש של כבוד, אני הבחנתי בזה.

אברהם רביץ: אתה לא יכול לבקש ממדינה, שגם רוצה כבוד, להתחנן.

אברהם רביץ: והמדינה לא מדברת רק בשפה של כבוד, אבל היא אומרת: לא ייתכן, שמדינה ריבונית, שהיא גם חזקה, תלך ותשב על ברכיה לפני מדינה הרבה יותר חלשה ממנה, הרי היא ניצחה אותה.

אברהם רביץ: הרי אלה הן עובדות החיים.

אברהם רביץ: הרשות הפלסטינית לא מתיימרת להיות חזקה כישראל, להיפך, מה שיש לרשות הפלסטינית זה כוחו של החלש.

אברהם רביץ: יש גם פה ויש גם שם, אבל אני אומר לך, חבר הכנסת עסאם מח'ול, לי לא כל כך נוח לנסוע לעזה, כפי שאתה יכול לתאר לעצמך, אבל לך אין בעיה.

אברהם רביץ: למה שלא תיגש לשם ותדבר אתם.

אברהם רביץ: תגיד להם: אתם רוצים באמת להגיע לשלום?

אברהם רביץ: תתפסו את השוליים האלה, שעושים צרות, תכניסו אותם להיכן שצריך להכניס אותם לחודש ימים, תנקו את השטח.

אברהם רביץ: אני מביא לך את שרון ותביא אתה אחר כך את – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יפה, הצעה טובה לסיכום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי באמת, חברי הכנסת רביץ ומח'ול, שניכם יחד, תואילו בטובכם לעשות קצת משאים בין שני הצדדים.

אברהם רביץ: אני מדבר עם חברי הקואליציה ועם חברי הממשלה.

אברהם רביץ: אני אמור להיכנס לקואליציה, אני עוד לא בקואליציה.

מיכאל איתן: אתה רוצה שגם הוא לא יוכל לנסוע?

מיכאל איתן: לא מספיק שאתה?

מיכאל איתן: אחרי שהוא יגיד את זה, גם הוא לא יוכל לנסוע.

אברהם רביץ: להערכתי, אפשר להביא כמעט את כל הימין אל שולחן הדיונים.

אברהם רביץ: לסיכום, אני רוצה לומר לך מלה אחת על ערביי ישראל, ועל התקציב אני אדבר בפעם הבאה.

אברהם רביץ: אני מדבר קצת בציניות והרבה במרירות.

אברהם רביץ: אתה יודע כמה תועלת – ואני אומר את זה עם הרבה מאוד צער – יש לנו, לציבור החרדי, מהעובדה שיש ערביי ישראל ומבחינה כלכלית בנושאים רבים בעייתנו משותפת?

אברהם רביץ: מכיוון שלא רוצים לפגוע בכם, נותנים גם לנו מעט.

אברהם רביץ: זאת הרגשה די טובה בשביל ערביי ישראל, מה שאמרתי עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת רביץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת מיכאל איתן, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חברי הכנסת אמנון כהן, זבולון אורלב ובנימין אלון.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לקרוא מכאן לראש הממשלה אריאל שרון, לשר האוצר וליושב-ראש הקואליציה לעשות מעשה, להגיע הנה לבניין ולזרז את הקואליציה הגדולה הזאת בדיוני התקציב.

מיכאל איתן: ברגעים אלה יש כאן מצב שאני, כוותיק בבית הזה, פשוט לא זוכר אותו.

מיכאל איתן: ראש הממשלה איננו, שר האוצר איננו, בוועדת הכספים מהומה, ואנחנו חייבים להשלים את מלאכת התקציב אם הממשלה חפצת חיים.

מיכאל איתן: על מנת להשלים את התקציב, התקציב צריך לעבור בוועדת הכספים וחוק ההסדרים צריך לעבור בוועדת הכספים.

מיכאל איתן: התיקונים בחוק ההסדרים וביטולי החקיקה הפרטית צריכים לעבור בוועדת הכספים.

מיכאל איתן: מצבו של החוק, נכון לרגע זה – אנחנו במשבר עמוק ואין בכנסת בעל-בית.

מיכאל איתן: אני מאוד מודאג מהעובדה שהדברים מתבצעים בצורה שונה.

מיכאל איתן: לא הכרתי אותה בעבר, אני יודע שהיא דרך לא נכונה, ואני מקווה מאוד שראש הממשלה ישמע את הדברים שאני שולח אליו מכאן, ייקח את העניינים לידיים ויתקן את הקלקולים שמתרחשים עכשיו למטה בוועדת הכספים.

מיכאל איתן: אשר לדברים הפחות-דרמטיים, שהכנתי בעוד מועד על מנת להעלות אותם כאן מעל דוכן הכנסת, אני רוצה לציין, שלא מקובלת עלי העובדה, שבדיונים האלה נשמעים בעיקר קולות האופוזיציה, וחברי הקואליציה אינם כאן על מנת להביע גם את דבריהם.

מיכאל איתן: בזמנים עברו היה דיון על חוק ההסדרים וזה שבוע שנוצל לדיונים על התקציב כולו, לא רק על חוק ההסדרים.

מיכאל איתן: אותו שבוע הפך לאיזה שבוע שבו הכנסת מתמודדת מול הממשלה בנושאים שונים, הקואליציה כמובן מחויבת ובסופו של דבר מצביעה עם הממשלה, אבל גם לחברי הקואליציה יש הערות שונות והתייחסויות שונות לנושאים שקשורים בתקציב ובתוכנית העבודה של הממשלה לשנה הבאה.

מיכאל איתן: הם באים הנה ואומרים את דברם, וגם שרים השתתפו בדיונים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל גם אז המעמסה הגדולה היתה על האופוזיציה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא ארגנה את הימים האלה?

מיכאל איתן: כן, האופוזיציה היתה זו שיזמה והגישה את ההסתייגויות, אבל אני זוכר שהיה מאבק.

מיכאל איתן: אני הייתי אולי אחד הבולטים מבין אלה שעיצבו את השבוע הזה.

מיכאל איתן: לפני שאנחנו – – –

אברהם רביץ: כמה שעות דיברת?

מיכאל איתן: דיברתי פעם 11.5 שעות רצוף, אבל באותו שבוע דיברתי אולי 40 שעות, כי דיברנו והעלינו נושאים.

מיכאל איתן: אבל מה עשתה הקואליציה נגדנו?

מיכאל איתן: הביאה את דובריה על מנת שלא להפקיר את הבמה, והיה כאן ויכוח.

מיכאל איתן: זה לא שהם אמרו לאופוזיציה: דברו לקיר.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים אל הציבור.

מיכאל איתן: אז תנו כבוד לציבור.

מיכאל איתן: נכון שכאן, עכשיו, הכיסאות ריקים, אנחנו מדברים על כבוד לציבור, ומהכבוד הזה ומהצורך לעמוד בפני הציבור ולומר את דעתו לא משוחרר גם חבר קואליציה שתומך בממשלה, אבל הוא צריך לעמוד כאן ולדבר אל הציבור.

מיכאל איתן: זאת ההזדמנות שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי בגלל זה השר המקשר הרשה לעצמו להיעדר קמעה ולתת לך לדבר עכשיו בהיעדרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא הקפיד לשבת פה כמעט כל הזמן.

מיכאל איתן: אז אני מדבר כרגע לא רק על חבר כנסת בודד זה או אחר, אלא על כלל חברי בקואליציה, שאני חושב שהיו צריכים בהחלט להשתלב בדיון.

אברהם רביץ: יש בעיה הפעם בקואליציה, שהיא לא הכינה את ספר התקציב.

מיכאל איתן: זה לא משנה.

מיכאל איתן: אולי דווקא יותר קל לה בהיבט הזה, שהיא יכולה להעיר הערות שנוגעות להכנת ספר התקציב על-ידי הממשלה הקודמת, ואני בטוח שחלק מההערות שהשמיעו חברי הקואליציה של היום, אותו חלק בקואליציה שהיה באופוזיציה, או אומר יותר מפורש – עמיתי לסיעת הליכוד, שהיו להם הערות – יש מידה של יושר אינטלקטואלי ואפשר לבוא היום ולהגיד: כן, היינו באופוזיציה והיו לנו הערות.

מיכאל איתן: ההערות האלה שרירות וקיימות, והיום אולי יש לנו אילוצים, שאנחנו חייבים להסכים ובסופו של דבר להצביע עבור הצעות שאנחנו לא שלמים אתן, אבל מותר להגיד לציבור, מותר להסביר לו.

מיכאל איתן: ואם צריך לעשות שינויים או דחיות או הארכות, הדבר הכי הגון והכי ישר הוא לבוא מול המצלמה, מול הציבור ולומר: זאת אמונתנו, אלה דעותינו, יש לנו אילוצים קואליציוניים, ואנחנו צריכים לוותר על זה כרגע.

מיכאל איתן: כאשר ירווח לנו מבחינה קואליציונית, כאשר הליכוד יהיה סיעה של 40 חברי כנסת במקום 19 שהוא היום, הוא יוכל לבצע יותר דברים, הן בפוליטיקה, שמבצעים את הכול – אבל בהחלט מותר להביע דעה, ובסופו של דבר להתפשר, כי בקואליציה ובממשלה ובפוליטיקה בכלל יש דעות ויש גם פשרות.

מיכאל איתן: מי שעוסקים בדעות ובאמונות בלבד הם הנביאים.

מיכאל איתן: מי שעוסקים בפשרות הם הכוהנים.

מיכאל איתן: הנביא הוא האידיאולוג, הכוהן הוא הפוליטיקאי, וצריך גם את זה וגם את זה.

מיכאל איתן: זה לא רעיון מקורי שלי, אלא של אחד העם, שכתב מאמר נפלא בשם "כוהן ונביא", שבו הוא ממחיש את הפונקציות השונות האלה של התפקידים שאנחנו בפוליטיקה – אנחנו מדברים כנביאים ונוהגים ככוהנים, ואומרים עלינו שכתוצאה מזה אולי לפעמים יש לנו שתי דעות ולא עושים בדיוק מה שאנחנו אומרים.

מיכאל איתן: ויש בזה מידה רבה של אמת, כי אנחנו מדברים על מה שאנחנו רוצים שיהיה ועושים את מה שאנחנו יכולים לעשות, על מנת להוציא את המקסימום באותו כיוון.

מיכאל איתן: להוציא את המקסימום באותה דרך ובאותה אידיאולוגיה, פירושו להתפשר.

מיכאל איתן: כל פשרה יש בה מידה מסוימת של בגידה בעיקרון הצרוף שלך, אבל בלי פשרה לא תוכל לקבל שום דבר.

מיכאל איתן: אז נביא יכול להרשות לעצמו, כך מתאר אחד העם, לומר את האמת האמיתית שלו.

מיכאל איתן: העם סוקל אותו באבנים, העם רודף אותו, כי העם לא יכול לחיות בלי הפשרה.

מיכאל איתן: העם רוצה את הפשרה, והוא כל הזמן אומר להם: אתם לא בסדר, גם בפשרה אתם חיים בחטא.

מיכאל איתן: דינו ודרכו זה להשפיע על מקבילית הכוחות.

מיכאל איתן: יש לו השפעה, אבל הוא לא יכול לנהל.

מיכאל איתן: חבר הכנסת רביץ, אני רואה שאתה מהנהן בראשך, אתה מזדהה עם הדברים.

מיכאל איתן: אני אומר עוד הפעם: זה לא שלי, זה מפי אחד העם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא בטוח שהוא מזדהה.

אברהם רביץ: יש נביא, כוהן ומלך.

אברהם רביץ: המלך הוא הרשות המבצעת.

מיכאל איתן: לא, ההבחנה כאן היא לא עניין של רשויות.

מיכאל איתן: הפרדת הרשויות באה אחר כך, זה סיפור אחר.

מיכאל איתן: כאן לא מדובר על רשויות שלטוניות שונות.

מיכאל איתן: מדובר פה על כוחות חברתיים; מה משפיע על החברה ועל ההתנהלות של החברה, של העם.

מיכאל איתן: הכוח של האידיאולוגיה, של אמיתות מסוימות, והכוח של המציאות שיש בה הפשרה.

מיכאל איתן: ההתנגשות בין שני הגורמים האלה היא מתח טבעי שקיים, והיום אנחנו רואים את ההבדל בין האידיאולוגים שמחברים את המצעים או עדיין נאמנים למלה הכתובה, להבטחות ולהתחייבויות של המפלגה במצע האידיאולוגי שלה – נגיד תנועות הנוער במידה רבה – לבין אלה הפוליטיקאים שיושבים כאן, כמוני כמוך, שבסופו של דבר אומרים: בסדר, זה כתוב במצע, אבל אנחנו צריכים לבצע, ואנחנו לא יכולים לבצע את זה, אנחנו צריכים להתפשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת איתן, קיבלת תשע דקות עד עכשיו.

אברהם רביץ: זה בדמות האמת היחסית.

מיכאל איתן: כן, האמת המוחלטת.

מיכאל איתן: אולי אומרים שהפוליטיקה זה אמנות מיצוי האפשרי, למצות את כל מה שאפשר, והאמת בעצם נמצאת בתחום הרצוי, בתחום האידיאי, בתחום הדברים שרוצים להשיג, ששואפים אליהם.

מיכאל איתן: צריך לכוון אותנו אליהם, אבל כנראה אי-אפשר להגיע אליהם.

מיכאל איתן: החתירה אליהם היא העיקר.

מיכאל איתן: אני רוצה לעבור מהדיונים הרעיוניים האלה לדבר מאוד פרוזאי, שאני רוצה לשמש לו לפה, ואני מתכוון לידידי ראש העיר יהוד, עוזי מאיר, שנמצא פה בשביתה לא רחוק מכאן, והוא מוחה על כך שמיום שנבחר הוא לא יכול לנהל את העיר שעליה הוא מופקד.

מיכאל איתן: אני חושב שהסיפור של יהוד הוא סיפור שהכנסת צריכה לדון בו ולהסיק ממנו מסקנות.

מיכאל איתן: אני מחזיק ביד טבלה שערך עיתון "הארץ", והיא צמודה למאמר של מזל מועלם, מיום שני, 26 במרס, והטבלה הזאת מראה את הגירעון של עיריית יהוד.

מיכאל איתן: עיריית יהוד כאן היא משל, היא דוגמה.

מיכאל איתן: בשנים 1997-1994, הגירעון נע בין 4.5 מיליוני שקלים בשנה ל-7 מיליוני שקלים בשנה.

מיכאל איתן: בשנת 1998, שהיתה שנת בחירות, ראש העיר הקודם הכניס את העיר יהוד לגירעון של 25 מיליון שקל.

מיכאל איתן: נבחר ראש עיר חדש, ומהיום שהאדם הזה נבחר – והיה לי חלק קטן בבחירתו, צנוע מאוד, אבל שכנעתי חברים לתמוך בו והם באים אלי בטענות היום.

מיכאל איתן: הם אומרים לי: מהיום שהאדם הזה נבחר, העיר יהוד על הפנים.

מיכאל איתן: אין כסף לתקן את הכבישים, אין כסף לתקן מדרכות, אין כסף לתקן שירותים, ועכשיו גם אין כסף לשלם משכורות.

מיכאל איתן: כל העירייה מושבתת.

מיכאל איתן: אני הולך לראש העיר, אני אומר לו: תשמע, אתה שומע מה התושבים אומרים?

מיכאל איתן: הוא אומר לי: הם צודקים.

מיכאל איתן: מהיום שנכנסתי לתפקיד, החובות של העיר הם עצומים.

מיכאל איתן: באתי למשרד הפנים, הציעו לי תוכנית הבראה, אני עומד בכל תוכנית ההבראה ואני לא יכול לעשות שום דבר חוץ מאשר להפריש את הכסף לתשלום הריביות והחובות ואין לי אגורה אחת שחוקה, לא לפיתוח ולא לשלם משכורות אפילו.

מיכאל איתן: אני קורא בעיתון – לא ממנו, שלא יגידו שאני לא אובייקטיבי או שהוא לא אובייקטיבי והוא חשוד – אבל המוסדות שלנו, ממשלת ישראל, השרים הממונים, שר האוצר ושר הפנים, ובמיוחד שר הפנים, משרד הפנים, הדרג המקצועי, אומר: כן, הבן-אדם הזה צודק.

מיכאל איתן: הוא צודק, והוא יושב פה באוהל שובת רעב, כי הוא נמצא במצב שאין לו מה לחזור ליהוד.

מיכאל איתן: אין לו לאן לחזור.

מיכאל איתן: למה אנחנו צריכים להגיע לזה?

אברהם רביץ: למה נגרע חלקה של יהוד?

מיכאל איתן: כיוון שביהוד היה הגירעון מעל ומעבר ובלי פרופוציות.

מיכאל איתן: 27 מיליון שקל בשנה אחת.

מיכאל איתן: אני אמרתי שבשנים הקודמות החוב היה בן 4, 5, 6 מיליונים, והוא צמח ל-27 מיליון בשנת הבחירות.

מיכאל איתן: זאת אומרת, לראש העיר הקודם נתנו להוציא.

מיכאל איתן: איפה הבקרה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי זה המקום להזכיר, שיש כמה רשויות שחלקן במצב גרוע יותר מהמצב ביהוד.

מיכאל איתן: אני לא מאמין.

מיכאל איתן: דרך אגב, מארנונה יש לעיר הכנסות שוטפות, העיר התפתחה יפה בשנים האחרונות, לא בגלל פרנסי העיר הקודמים לעוזי מאיר שמבזבזים, אלא משום שהאזור קרוב לתל-אביב.

מיכאל איתן: היו שם הכנסות ויש אוכלוסייה, אפשר לאזן, אבל אפשר לאזן אם הממשלה יכולה לגשת לאוהל של עוזי מאיר ולפתור לו את הבעיה, שאין אדם אחד שאומר שהוא לא צודק, אין אדם אחד שאומר שהוא יכול להתגבר על הבעיות של העירייה בלי שייתנו לו אפשרות למחוק את חובות העבר, או לפרוס אותם בתנאים שהוא ינהל ביעילות את התקציב השוטף, שהוא ינהל אותו כאיש כלכלי.

מיכאל איתן: אני מכיר אותו, הוא אדם אמיתי, הוא אדם שיודע לנהל עניינים.

מיכאל איתן: אבל הוא לוקח נייר ועיפרון, הוא מנסה, והוא לא יכול.

מיכאל איתן: הוא יושב שם, אף אחד לא ניגש אליו.

מיכאל איתן: אומרים לו: אחרי התקציב.

מיכאל איתן: לצערי הרב, כשאני רואה פה איך מנהלים את ענייני התקציב, אני לא יודע מתי זה יהיה אחרי התקציב.

אברהם רביץ: זה יהיה ברגע האחרון.

מיכאל איתן: אבל למה צריך בינתיים לגרום סבל גם לעיר, גם לפרנסיה, גם לתושביה.

מיכאל איתן: הרי משהו יקרה בסוף.

מיכאל איתן: ייתנו את הכסף.

מיכאל איתן: ככה אי-אפשר לנהל עיר.

זאב בוים: ככה תמיד מנהלים.

זאב בוים: זו הבעיה.

מיכאל איתן: זה מה שאני אומר.

מיכאל איתן: ידידי יושב-ראש הקואליציה, אתה עצמך היית ראש רשות ואתה יודע.

מיכאל איתן: מדוע נגזר עלינו שזה ייעשה בצורה כזאת?

מיכאל איתן: אני יכול להבין הכול.

מיכאל איתן: יש קריטריונים, יש תוכניות הבראה, אבל כשגומרים עניין עם ראש רשות ואומרים לו: אם תעמוד בתוכנית הבראה אתה תקבל את כל הסיוע להיחלץ ממצב כזה – שיעמדו בזה, ולא ישימו לו מייד מכשולים.

זאב בוים: והוא עומד בזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מיצית את כל הזמן.

מיכאל איתן: את כל הרבע-שעה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את כל הרבע-שעה ועוד כמה שניות טובות.

זאב בוים: מה זה רבע שעה לעומת 11 שעות פיליבסטר.

מיכאל איתן: אני אסיים, כמובן, עכשיו, על-פי ההוראות והכללים.

מיכאל איתן: אני רק מקווה מאוד, שבסבב הבא שיינתן לי לדבר כאן אוכל להתייחס לנושא שבו רציתי לפנות במיוחד אליך, שקשור ביום האדמה ובמערכת היחסים בין היהודים ובין הערבים במדינת ישראל.

מיכאל איתן: אני מקווה שניפגש כאן במהלך היום.

מיכאל איתן: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו נהיה פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מזמין את חבר הכנסת אמנון כהן – איננו כאן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברי הכנסת זבולון אורלב, בנימין אלון – גם הם אינם כאן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שומע שחבר הכנסת בנימין אלון ביקש לאחר קצת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא יהיה פה, הוא ידבר אחרי חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלא על חשבונו של חבר הכנסת מיכאל איתן – אמרתי שיש רשויות שמצבן יותר גרוע, ואכן יש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מכיר רשות שקוראים לה בענה, בצפון, מזרחית לעכו, בין עכו לצפת, שלא שילמה משכורות שבעה-שמונה חודשים לפחות, אם אני לא טועה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש מג'ד-אלכרום ויש הרבה רשויות כאלה.

מיכאל איתן: במקרה אני מכיר את ראש הרשות.

מיכאל איתן: אני גם דיברתי אתו בזמנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הייתי בדיונים של ועדת הכספים וסברתי שהממשלה תתעשת ולא תתנגד לחוקים שנוגעים לנגב, אבל היא ממשיכה בעקשנותה.

טלב אלסאנע: אף-על-פי שבוועדת הכספים יש רוב מוחץ בעד החוקים האלה ונגד כל פגיעה בהם, הממשלה הודיעה שהיא מושכת את הצעת חוק ההסדרים – הסעיפים הנוגעים לכל החקיקה הפרטית.

טלב אלסאנע: זה ניסיון לעשות הפגנת שרירים של הממשלה כנגד הכנסת.

אברהם רביץ: אם היא מושכת, החוקים נשארים.

טלב אלסאנע: הרב רביץ, אתה צודק.

טלב אלסאנע: אם היא מושכת, החוקים נשארים בתוקף.

טלב אלסאנע: אבל כל המטרה היא בעצם להפעיל לחץ על השותפות הקואליציוניות, להשתמש במנוף הפוליטי שיש לה כממשלה כדי להכניע את רצונם של חברי הכנסת וכדי לפגוע בעצמאותם של חברי הכנסת כנבחרי ציבור וכנציגי ציבור ולהפוך אותך למשועבדים לשיקולים קואליציוניים פוליטיים שמשרתים את הממשלה ואת השיקולים שלה.

זאב בוים: זה הפוך.

זאב בוים: זה שהממשלה מושכת מראה שהיא מקבלת את האיתות של חברי הכנסת.

טלב אלסאנע: אני מקווה.

טלב אלסאנע: אתה אופטימי.

טלב אלסאנע: אני מתפלל שזו הכוונה.

טלב אלסאנע: אני התרשמתי שהמשיכה היא לא לכוונה זו.

טלב אלסאנע: אבל אם היא מושכת על מנת שלא להגיש את החוק הזה מחדש ולקבל את החוקים שיישארו בתוקף, אנחנו מברכים על הדבר הזה.

טלב אלסאנע: העניין הנוסף הוא המדיניות הממשלתית כלפי האזרחים הערבים.

טלב אלסאנע: מדינת ישראל, שמגדירה את עצמה כמדינה שמתנהגת באופן שוויוני כלפי כל אזרחיה, באופן שיטתי מתעלמת מהזכויות החברתיות והכלכליות שמגיעות לאזרחיה הערבים.

טלב אלסאנע: לכן, לא מקרי שאנחנו רואים את הבעיות ההולכות ומחמירות במגזר הערבי, ומצד שני באים בטענות למגזר הערבי ואומרים שהוא המקצין.

טלב אלסאנע: שמעתי את חבר הכנסת מיכאל איתן לפני כמה דקות מדבר על יום האדמה, כאילו ביום האדמה האוכלוסייה הערבית החליטה באופן פתאומי לצאת להפגנות, כשהיום הזה מבטא זעקה אמיתית, מצוקה אמיתית, קריאת תיגר נגד מדיניות נישול האדמות, נגד יצירת מדיניות מפלה שהפכה את המגזר הערבי למוכה אבטלה ועוני.

טלב אלסאנע: זו לא גזירה משמים שהיישובים הערביים, הם ורק הם, תופסים מקום ראשון באבטלה ובעוני, מרהט בדרום עד עין-מאהל בצפון ועד סח'נין ותמרה וכל היישובים הערביים.

טלב אלסאנע: זו לא גזירה משמים, אלא זה נגזר ממדיניות מפלה על רקע לאומי; זה נגזר ממדיניות שיטתית שמתייחסת ומתנהגת כלפי אזרחי המדינה הערבים בצורה אחרת, כאילו הם אויבים.

טלב אלסאנע: הדבר מצא את ביטויו בצורה חריפה ביותר במהלך ההתנגשות שהיתה באוקטובר האחרון, כשמפגינים ערבים יצאו לבטא את כעסם ומורת רוחם על חילול מסגד אל-אקצא, שהוא המקום הקדוש ביותר לאוכלוסייה המוסלמית.

טלב אלסאנע: במקום לאפשר להם לבטא את עמדתם, את מורת רוחם, מה עשו?

טלב אלסאנע: שלחו שוטרים.

נסים זאב: – – –

טלב אלסאנע: חבר הכנסת בוים, הייתי רוצה לראות איך היית מתנהג אם המשטרה היתה יורה כדורים במפגינים יהודים חרדים בירושלים כשהם סגרו את רחוב בר-אילן – איך היית מתנהג.

טלב אלסאנע: הרי ערך החיים הוא הערך הקדוש ביותר.

טלב אלסאנע: ואנחנו כולנו צריכים לא לתת שום צידוק, בשום נסיבות, לפגיעה בחייו, לשלילת חייו ולהריגתו של אדם כאדם, מה גם שאין סיבה ואין הצדקה.

טלב אלסאנע: הם לא באו להרוג אף אחד, הם באו למחות.

טלב אלסאנע: מחאה חריפה ככל שתהיה איננה מצדיקה שימוש בכדורי גומי ואש חיה, ואסור שמפגינים יצאו להפגנה כשהם חיים ויחזרו מתים.

טלב אלסאנע: הדבר הזה לא בא מאליו.

טלב אלסאנע: זו תוצאה של דה-לגיטימציה הנעשית באופן שיטתי לאוכלוסייה הערבית, ניסיון לשים את המגזר הערבי בשולי החברה הישראלית, כאילו הם לא אזרחים, ולפעמים אפילו כאילו הם לא בני אדם; הכאב שלהם הוא לא כאב, הדם שלהם הוא לא דם והזכות שלהם לכבוד ולשוויון היא לא זכות.

טלב אלסאנע: הכול ניתן למשא-ומתן, הכול ניתן כדי לסלף ולטייח.

טלב אלסאנע: גם כשהם משמיעים זעקה אמיתית, מאשימים אותם בהקצנה.

טלב אלסאנע: המציאות היא כל כך קיצונית עד שאין אפשרות לדבר על הקצנה.

טלב אלסאנע: נמצא כאן אומנם שר הבריאות, אבל סיעת ש"ס מופקדת גם על משרד הדתות.

טלב אלסאנע: היעלה על הדעת, שמדינה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משרד הדתות בהחייאה עכשיו.

טלב אלסאנע: – – – שממשלה או מדינה מנשלת את אזרחיה מהמקומות הקדושים שלה?

טלב אלסאנע: במרוקו הממשלה או המדינה הפקיעה בתי-כנסת של יהודים והפכה אותם למוזיאונים?

טלב אלסאנע: היתה מעזה מדינה כלשהי היום, באירופה או בכל מקום אחר, להפקיע בתי-כנסת של יהודים ולהפוך אותם למסעדות או לבארים או כל מיני דברים כאלה?

טלב אלסאנע: איך יכול להיות שמדינה המתיימרת להיות דמוקרטית מרשה לעצמה לעשות דבר כזה – להפקיע מסגדים ולהגיד שהמסגדים האלה הם נכסי נפקדים.

טלב אלסאנע: מה זאת אומרת נכסי נפקדים?

טלב אלסאנע: הרי מסגד, אצלנו אומרים, הוא הבית של אלוהים, וכידוע, אלוהים קיים.

טלב אלסאנע: וזה שייך למוסלמים, והמוסלמים קיימים.

טלב אלסאנע: לכן, אם יש דבר שהוא נפקד – הצדק נפקד.

טלב אלסאנע: אם יש משהו נפקד, זה להתיחס למקומות הקדושים למוסלמים כמו שמתייחסים למקומות הקדושים ליהודים – ואהבת לרעך כמוך, ומה ששנוא עליך אל תעשה לאחרים.

טלב אלסאנע: כאן האמונה היא אחרת: כשמדובר באוכלוסייה אחרת, מותר לעשות.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, שלאחרונה אנחנו שומעים בוועדת החקירה, שעקב האירועים האחרונים היה ניסיון לטשטש את דיוני ועדת החקירה.

טלב אלסאנע: היה מקרה קשה, הרב רביץ, שאנחנו לא מסכימים אתו.

טלב אלסאנע: אב שכול, בסערת רגשות, תקף קצין משטרה.

טלב אלסאנע: קצין משטרה פשע – צריך להעמיד אותו לדין.

טלב אלסאנע: לאב אין זכות לתקוף אותו, אבל אפשר להבין את סערת הרגשות של אבא.

טלב אלסאנע: מכאן לבוא ולהגיד שאנחנו צריכים להפוך את הדיונים לדיונים סודיים, במעגל סגור, ולפגוע בעקרון יסוד של פומביות הדיון?

טלב אלסאנע: איפה זה קורה?

אברהם רביץ: הם אומרים שזה היה מתוכנן.

אברהם רביץ: זה יכול להיות, דבר כזה?

טלב אלסאנע: הרב רביץ, אצלנו, כל דבר שעושים הוא תמיד מתוכנן; כל דבר שהערבים עושים הוא אף פעם לא במקרה.

טלב אלסאנע: תמיד יש כל מיני אשמים מראש, ללא משפט.

טלב אלסאנע: חקרו אותו?

טלב אלסאנע: העמידו אותו לדין?

טלב אלסאנע: כבר גזרו שזה היה מתוכנן והיתה כוונה תחילה.

טלב אלסאנע: מה זה?

טלב אלסאנע: זה עניין של בית-משפט.

טלב אלסאנע: הרי יש דיונים בעניין הזה.

טלב אלסאנע: אבל מה זה לעשות הכללה ולפגוע בעקרון יסוד של כל מערך משטר?

טלב אלסאנע: בכל הדיונים המשפטיים יש דבר יסודי.

טלב אלסאנע: מזה נגזר האמון הציבורי.

טלב אלסאנע: הרי בית-משפט אין לו טלוויזיות.

טלב אלסאנע: מאין הוא ניזון ואיך הוא מתקיים?

טלב אלסאנע: מכוח האמון שאנשים רוחשים לו.

טלב אלסאנע: ברגע שאין לי אמון בבית-משפט, אני לא אלך לשם.

טלב אלסאנע: איך אתה רוכש אמון לבית-המשפט?

טלב אלסאנע: בפומביות הדיון.

טלב אלסאנע: באים ואומרים: בעקבות מקרה אחד אנחנו נפגע בפומביות הדיון של ועדת החקירה הממלכתית.

טלב אלסאנע: כאילו שוועדת החקירה באה לשרת צד אחד.

טלב אלסאנע: אנחנו אומרים: ועדת החקירה באה לשרת את הצדק ובאה גם על מנת להסיק מסקנות, כדי שדברים אלו לא יישנו בעתיד.

טלב אלסאנע: זה אינטרס של כולנו, אבל יש כאלה שחושבים: ערבים נהרגו?

טלב אלסאנע: פחות ערבים.

טלב אלסאנע: ערבים נהרגו?

טלב אלסאנע: לא צריך לחקור.

טלב אלסאנע: כך צריך להתנהג אליהם.

טלב אלסאנע: הדבר הזה מאוד מאוד מסוכן.

טלב אלסאנע: הגישה הזאת, המזלזלת, הגישה הזאת המתייחסת לחייהם ולדמם ולחירותם היא מסוכנת, לא רק לערבים.

טלב אלסאנע: היא מסוכנת גם למי שדוגל בה.

טלב אלסאנע: היא יוצרת את האווירה הטעונה הזאת, שאנחנו כולנו חיים בה.

טלב אלסאנע: אין ספק, שקשה היום, בימים האלה, להיות פלסטיני – כמו שאומרים – וגם יהודי.

טלב אלסאנע: גם ליהודים קשה וגם לפלסטינים קשה.

טלב אלסאנע: מי גרם לזה?

טלב אלסאנע: שני הצדדים.

טלב אלסאנע: מי ממשיך לדגול בזה?

טלב אלסאנע: מי שרוצה להנציח את הדבר המעוות הזה – המדיניות הקיימת.

טלב אלסאנע: זאת מדיניות לא שוויונית, לא צודקת.

טלב אלסאנע: מדיניות שלפעמים מגיעה לאפרטהייד כלפי המגזר הערבי, שתושביו אזרחי המדינה, ומנשלת אותם מאדמותיהם.

טלב אלסאנע: אתה מעלה על דעתך, ש-20% מאזרחי המדינה הערבים מחזיקים אך ורק ב-3% מאדמות המדינה?

טלב אלסאנע: לפני שנת 1948 הם החזיקו ב-98% מאדמות המדינה.

טלב אלסאנע: אז איך יכול להיות שהיום הם מחזיקים אך ורק ב-3%?

טלב אלסאנע: כי באופן שיטתי אמרו: אנחנו מפקיעים אותן כרכישה לצורכי ציבור.

טלב אלסאנע: ואין ציבור.

טלב אלסאנע: כאילו הערבים הם לא ציבור, בכלל.

טלב אלסאנע: הם מפקיעים מהערבים ונותנים ליהודים.

טלב אלסאנע: אז קמה זעקה, ויש יום האדמה, שבא לומר: להפסיק עם המדיניות המטופשת הזאת.

טלב אלסאנע: ובמקום להפסיק ולעשות חשבון לגבי מעשה ידיהם, הם שוברים את – – – הם מאשימים את הקורבן.

טלב אלסאנע: אתה מעלה על דעתך, שמקום המדינה ועד היום הוקמו 740 יישובים יהודיים חדשים – עיר, עיירה, מושב וקיבוץ – ואף לא יישוב ערבי אחד?

טלב אלסאנע: מה, הערבים לא מתחתנים?

טלב אלסאנע: לא נולדים ילדים?

טלב אלסאנע: החברה שלהם לא גדלה?

טלב אלסאנע: איך יכול להיות שלא קם אף יישוב ערבי אחד?

טלב אלסאנע: איך יכול להיות?

טלב אלסאנע: איך יכול להיות שבמדינה המתיימרת להיות דמוקרטית לא היה במשך 50 שנה מנכ"ל משרד ממשלתי ערבי אחד, או סגן מנכ"ל משרד ממשלתי?

נסים זאב: – – –

טלב אלסאנע: במשרד הדתות, אחרי הבחירות לברק, אנחנו אמרנו: יכול להיות שידגלו בגישה השוויונית.

טלב אלסאנע: יש מחלקת מיעוטים במשרד הדתות.

אברהם רביץ: לא.

אברהם רביץ: היום היא כבר במשרד המשפטים.

טלב אלסאנע: לא, לא.

טלב אלסאנע: העבירו את בתי-הדין השרעיים למשרד המשפטים, אבל יש מחלקת מיעוטים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק בתי-הדין השרעיים עברו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל היתר זה עם המשרד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה ימות עם המשרד ויחיה עם המשרד.

טלב אלסאנע: מנהל המחלקה קוראים לו מוסא בן-חיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היה, היה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו יש מנהלת.

טלב אלסאנע: הוא יצא לפנסיה.

טלב אלסאנע: הוא יצא לפנסיה, ואנחנו אמרנו לתומנו: הנה, עכשיו יש הזדמנות לגישה השוויונית.

טלב אלסאנע: מנהל מחלקת הדתות, שהיה אחראי למוסלמים, יצא לפנסיה.

טלב אלסאנע: אנחנו תמכנו באהוד ברק רוב מוחץ – 99%.

טלב אלסאנע: ואללה, הוא ימנה מנהל מחלקה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מנהל המחלקה המוסלמית, אתה רוצה להגיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המחלקה המוסלמית.

טלב אלסאנע: בכלל לא.

טלב אלסאנע: הוא מינה מנהל מחלקה מהמגזר הערבי?

טלב אלסאנע: בכלל לא.

טלב אלסאנע: הוא מינה מנהלת שנמצאת שם.

טלב אלסאנע: האם זה מתיישב עם התפיסה הדמוקרטית?

טלב אלסאנע: דמוקרטיה זאת לא ססמה.

טלב אלסאנע: זו לא מלה.

טלב אלסאנע: זו מדיניות.

טלב אלסאנע: האם המדיניות, מבחינת היישום בפועל, בחיי היום-יום, היא באמת דמוקרטית?

טלב אלסאנע: אנחנו ראינו איך מדינת ישראל ממש ובאופן מיידי – וזה משהו שראוי להוקרה ולהערכה – כשיש רעידת אדמה בהודו, מייד שולחת מתנדבים שטסים ומגיעים להודו ולטורקיה ולכל מקום, כדי להושיט עזרה לנזקקים.

טלב אלסאנע: יש היום 70,000 איש בנגב שאין להם קורת גג.

טלב אלסאנע: הם, מבחינת הגדרת החוק, הומלסים.

טלב אלסאנע: אם מישהו מקים פחון, הופכים אותו לעבריין.

טלב אלסאנע: יש היום 70,000 עברייני בנייה.

טלב אלסאנע: מה, הם נהנים להיות עבריינים?

טלב אלסאנע: זה התחביב שלהם?

טלב אלסאנע: או שהמדיניות הפכה אותם לעבריינים?

טלב אלסאנע: אולי המדיניות היא עבריינית?

טלב אלסאנע: אתה מעלה על דעתך שילד בן ארבע נאלץ ללכת ברגל מרחק של 50 קילומטר כדי להגיע לבית-ספר?

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: אומרים: אם אנחנו נקים לו בית-ספר שם, ביישוב שלו, שהוא יישוב לא מוכר, אנחנו נחזק אותו שם.

טלב אלסאנע: אז הוא יישאר שם ואז היישוב יהפוך להיות מוכר.

יהודית נאות: – – –

טלב אלסאנע: אנחנו נעניש את הילד הזה.

טלב אלסאנע: אנחנו לא ניתן לו חינוך שם.

טלב אלסאנע: אנחנו נאלץ אותו ללכת ברגל 60-50 קילומטר.

טלב אלסאנע: הילד הזה לא ימשיך בלימודיו.

טלב אלסאנע: הוא ינשור בכיתה ח', הוא יתחיל להסתובב ברחובות, הוא יתחיל להשתמש בסמים, והוא יהפוך להיות עבריין.

טלב אלסאנע: זה משרת את החברה?

טלב אלסאנע: זה האינטרס של המדינה?

טלב אלסאנע: במקום שהוא יהיה נכס, הוא הופך להיות נטל?

טלב אלסאנע: המדיניות הזאת הפכה חלק מהחברה הזאת – חברה גאה, חברה שיש לה גאווה, חברה שעובדים בה, מייצרים ותומכים – לחי מהבטחת הכנסה, כי היא הפכה את היישובים הערביים ליישובים שאין בהם מקורות תעסוקה.

טלב אלסאנע: אני ביקרתי בכפר-קאסם.

טלב אלסאנע: בלב לבו של היישוב כפר-קאסם יש אזור תעשייה מפואר.

טלב אלסאנע: אני חשבתי שאזור התעשייה הזה שייך לכפר-קאסם.

טלב אלסאנע: אני שואל, ואומרים: לא, זה שייך לראש-העין.

טלב אלסאנע: אזור התעשייה מרוחק אולי 10 קילומטרים מראש-העין, והוא בלב לבו של כפר-קאסם.

טלב אלסאנע: אז איזה היגיון יש בזה?

טלב אלסאנע: מה האטימות הזאת?

טלב אלסאנע: מה חושבים, שהאנשים מטומטמים?

טלב אלסאנע: מה חושבים?

טלב אלסאנע: שהאנשים ימשיכו להיות פראיירים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן.

נסים דהן: – – –

טלב אלסאנע: אני בכוונה לא מדבר על הסכסוך הישראלי-הפלסטיני, כי כולם יזעקו ויגידו: הם אש"פיסטים.

טלב אלסאנע: אני לא מדבר על זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה בהזדמנות הבאה.

טלב אלסאנע: אני לא מדבר על זה, כי שם ההכרעה צריכה להיות הכרעה מדינית.

טלב אלסאנע: שם כל עוד יש כיבוש לא יהיה שקט, לא יהיה שלום ולא יהיה ביטחון.

טלב אלסאנע: מי שרוצה ביטחון, צריך להגיע לשלום.

טלב אלסאנע: לכל דבר יש המחיר שלו.

אברהם רביץ: אני רוצה לשאול אותך:

אברהם רביץ: ערבי שרצה לקנות שטח או בניין באזור התעשייה בכפר-קאסם, לא מכרו לו?

טלב אלסאנע: הרב רביץ, אתה שואל: ערבי שרצה לקנות בניין באזור התעשייה בכפר-קאסם, האם לא מכרו לו.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לך, אני אענה לך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אזור התעשייה של ראש-העין – – – כפר-קאסם.

טלב אלסאנע: א.

טלב אלסאנע: כידוע לך, הרב רביץ, כידוע לך, יזמים מארצות-הברית יכולים לקנות בתל-אביב, אבל אזור התעשייה מהווה הכנסה עצמית לרשות המקומית לתשלומי ארנונה.

טלב אלסאנע: הרשות המקומית יכולה גם להעניק הנחות ליזמים שם.

טלב אלסאנע: וכשזה בכפר-קאסם, אז היזמים, המשקיעים והעובדים יהיו מכפר-קאסם.

טלב אלסאנע: אבל כאן מי ששולט, מי שמפתח, מי שמסייע זה ראש-העין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

טלב אלסאנע: מי שמשקיע זה ראש-העין, והארנונה הולכת לראש-העין, וזו רק דוגמה.

טלב אלסאנע: יש המון דוגמאות במגזר הערבי.

טלב אלסאנע: משפט אחרון, ברשותך, אדוני היושב-ראש – דוגמה זועקת לשמים.

טלב אלסאנע: אני ביקרתי לאחרונה בג'סר-א-זרקא, יישוב שמצדו הצפוני מעגן-מיכאל, מצד הדרומי הרצלייה, מהצד המזרחי כביש תל-אביב–חיפה, וממערב הים.

טלב אלסאנע: מוקף מכל הכיוונים.

טלב אלסאנע: אין שם אפשרות לבנות.

טלב אלסאנע: אנשים רוצים לקבל היתרי בנייה, ולא נותנים להם.

טלב אלסאנע: אבל גם לא נותנים להם היתרי בנייה, וגם כשהם בונים מאשימים אותם בבנייה ללא היתר, וגם תובעים אותם לשלם כפל שווי הבנייה.

טלב אלסאנע: אם הבית עולה 30,000 דולר – לשלם 60,000 דולר.

טלב אלסאנע: איזו התעללות זאת באנשים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

טלב אלסאנע: מה הם חושבים שיצא מההתעללות הזאת?

טלב אלסאנע: יצא טוב למישהו?

טלב אלסאנע: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מבקש מחברת הכנסת נאות אולי להתמהמה שנייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה גם לפי התור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבטחתי לחבר הכנסת אלון, היות שהוא איחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריה ידבר חבר הכנסת בנימין אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל בינתיים יהיה חבר הכנסת בנימין אלון ולאחר מכן אתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כי חבר הכנסת בנימין אלון בא לפני שניכם, והוא ביקש רשות לאחר שתי דקות בלי לאבד את תורו, ונתנו לו את הרשות הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת חטיב, אתה תדבר אחרי חבר הכנסת שמואל הלפרט.

יהודית נאות: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני שומעת שהממשלה עשויה למשוך את החוק לביטול חוקים.

יהודית נאות: הבשורה הזאת די מרנינה את לבי, אף שהיא לא תוצאה של שכנוע, אלא כנראה של כוח הזרוע.

יהודית נאות: לא אני הפעלתי את כוח הזרוע, אבל כנראה זה שבר, וכל זמן ששר האוצר לא ידבר עם ראש הממשלה ו-vice versa, כנראה החוק לביטול חוקים יימשך.

יהודית נאות: אני חשבתי להקדיש את מעט הזמן שהוקצה לי כאן לדון במהות הזאת שנקראת חוק ההסדרים, ובמיוחד בחוק הזה שבעיני הוא החוק לגוויות מתות.

יהודית נאות: באופן עקרוני, מאז נכנסתי לכנסת הגעתי למסקנה, שחוק ההסדרים הוא בעצם המכשיר הכי לא פרלמנטרי שמצוי בידי ועדה, שאני היום קוראת לה סופר-ועדה, ומדוע?

יהודית נאות: 12 חוקים שנשלפו להם באקראי ולא כולם נחקקו לאחרונה, לא כולם העבודה עליהם החלה לאחרונה, לא כולם עברו בחקיקה, שבבוקר קוראים קריאה ראשונה ובערב מאשרים כבר בקריאה שנייה ושלישית.

יהודית נאות: לא כל החוקים היו כאלה.

יהודית נאות: החוקים כולם כאחד התקבלו בוועדות.

יהודית נאות: בוועדות הופיעו המומחים של האוצר, ובוועדות הופיעו המומחים מטעם המשרדים הנוגעים בדבר.

יהודית נאות: כל ועדה קיימה שניים-שלושה דיונים בכל אחת מהצעות החוק.

יהודית נאות: ומי יושב בוועדה?

יהודית נאות: חברי כנסת כמוני, כמוכם וכמו חברי ועדת הכספים.

יהודית נאות: אלא מאי?

יהודית נאות: לוועדת הכספים יש פריווילגיה.

יהודית נאות: בהרף עין החל מהשעה 10:00 היום ועד השעה 14:00, בארבע שעות 12 חוקים.

יהודית נאות: הם גם דנים עליהם את כל הדיונים שנדונו בוועדה, שהרי הם למדים את החוק, והם גם היו צריכים להחליט על גורלם.

יהודית נאות: והגיעו לוועדה חבר הכנסת אזולאי, יושב-ראש ועדת הפנים, שאני חברה בוועדתו, וחבר הכנסת זבולון אורלב, יושב-ראש ועדת החינוך, והסבירו לחברי ועדת הכספים, שהנימוק של האוצר הוא רק פן אחד בשלל הנימוקים שעמדו בפני הוועדות.

יהודית נאות: יש חוק שאני אישית התנגדתי לו בוועדת הפנים.

יהודית נאות: היו נציגי האוצר, אני חשבתי אז כמוהם, ובאופן דמוקרטי הפסדנו, והחוק חוקק.

יהודית נאות: אז היום במחי קולמוס יבטלו את החוק?

יהודית נאות: זה מקומם אותי, אף שבמקור התנגדתי לחוק.

יהודית נאות: אותו דבר לגבי חוק השאלת ספרים.

יהודית נאות: חבר כנסת פרופסור נודלמן, חבר הכנסת קליינר ואנוכי, שניים שלא נפגשו לפני הכנסת, הגישו הצעות חוק שאוחדו להצעת חוק אחת, וישבנו וישבנו שבעה נקיים והחוק הגיע לקריאה שלישית.

יהודית נאות: היום, כך, במחי-יד, כאשר כבר הוכחנו למשרד החינוך שההערכה המקורית של החוק היא לא חצי מיליארד, והיום בוועדה הם אפילו לא העזו לצייץ את המספר הזה.

יהודית נאות: הם כבר מסכימים שמדובר ב-30 מיליון לשנה, ומסכימים שאפשר להעביר את החוק הזה, זה לא הכול ולא כלום, ואם ייתנו 15 מיליון, פשוט נעשה את זה בשלבים יותר מדורגים.

יהודית נאות: אז מה הם המציאו לנו?

יהודית נאות: המצאה חדשה.

יהודית נאות: החוק שלנו מבסס את שאילת הספרים על דמי שאילה.

יהודית נאות: היום זה מתקיים ב-950 בתי-ספר בארץ, ויש דמי שאילה.

יהודית נאות: מי קובע את דמי השאילה?

יהודית נאות: ועדת החינוך של הכנסת קובעת, שלמשל לכיתה שספרי הלימוד שלה עולים כ-800 שקל, דמי השאילה הם 230 שקלים.

יהודית נאות: בא האוצר שכבר הבין שאזלו כל הטיעונים באמתחתו, ואז הוא אומר: אנחנו חוששים שבעתיד ההורים לא ירצו לשלם דמי שאילה.

יהודית נאות: מה זאת אומרת, מי אם לא הכנסת יכולה לפטור מדמי שאילה?

יהודית נאות: ולכן הם מתלים את אישורם או את תמיכתם בהצעת חוק, שמא בעתיד הרחוק הכנסת הזאת תהיה לארג' ותאמר להורים: בעצם ספרים אפשר להניח על שולחנו של כל תלמיד בפתיחת שנת הלימודים.

יהודית נאות: הייתי רוצה, אבל גם אני מכירה בריאליות ובעובדה שתקציב יש לו גבולות.

יהודית נאות: מה חטאה ועדת החינוך?

יהודית נאות: בגלל טיעוני האוצר, ועדת החינוך בין הקריאה הראשונה לשנייה והשלישית הסכימה שהחוק יתחיל בשנת הלימודים תשס"ב.

יהודית נאות: ראו אנשי האוצר תשס"ב?

יהודית נאות: הזיזו לתשס"ג.

יהודית נאות: למה?

יהודית נאות: אנחנו הסכמנו לתשס"ב.

יהודית נאות: אלמלא היינו חברי כנסת רציניים, שמביאים בחשבון את המצוקה הכלכלית של המדינה ותקציב המדינה, זה כבר היה בבסיס התקציב לשנת הלימודים הקודמת.

יהודית נאות: אז יש פה חטא על פשע.

יהודית נאות: עשינו, התחשבנו בנימוקי האוצר והסכמנו ביוזמתנו לדחות.

יהודית נאות: האם על כך ניענש?

יהודית נאות: אני לא מבינה את הדבר הזה.

יהודית נאות: ויותר מכך, אני לא מבינה מדוע בחוק הסדרים, בלי לפנות למציעים, בלי ליידע אותם, בלי לשמוע אותם, בלי לבוא לוועדה הרלוונטית שעסקה בחוק הזה שנה שלמה, ככה במחטף.

יהודית נאות: ואם לא היינו עירנים?

יהודית נאות: ומה לעשות ושלושת המציעים, או לפחות אני יכולה להעיד על עצמי, אני לא הבאתי הנה את כל האמהות שלא יכולות להוציא בתחילת שנת לימודים 4,000-3,000 שקל לספרי לימוד לילדים.

יהודית נאות: לא רציתי לעשות מזה הצגת תיאטרון, לא נראה לי שזו הדרך הראויה לשכנע חברי כנסת.

יהודית נאות: האמנתי שהתקציב משקף את מדיניות הממשלה ואת הכנסת הזאת.

יהודית נאות: לסיעת שינוי יש נציג אחד בוועדת הכספים, ויש הרבה אנשים שהמצוקה הזאת רלוונטית להם.

יהודית נאות: נראה לי שהקרב הזה מיותר; הוא לא הגון.

יהודית נאות: ואם כך, לדעתי, אפשר לוותר על ועדות הכנסת.

יהודית נאות: איך הן בכלל זכאיות לדון בחוקים אם במחי קולמוס מבטלים אותם?

יהודית נאות: האם זה יחס של חברי הכנסת כלפי חבריהם?

יהודית נאות: אני לא שמתי את חברי ועדת הכספים לדון בחוקים של תכנון ובנייה ולא לדון בנושאים שעוסקים בחינוך, אלא בנושאים כספיים.

יהודית נאות: וגם כשיש בעיה כספית, תדונו עליה בוועדה הרלוונטית, וחברי הכנסת הם אלה שיחליטו.

יהודית נאות: במקרה של ועדת החינוך – התחשבנו בטיעוני האוצר, ואני חושבת שאסור להבליג על כך.

יהודית נאות: אשר לחוק ההסדרים המקורי ולארנונה החדשה שהולכת להיות מוטלת באופן רטרואקטיבי ברשויות המקומיות.

יהודית נאות: בחיפה, בימים האחרונים ממש ניתן פסק-דין בבית-משפט מחוזי, שאי-אפשר להחיל ארנונה רטרואקטיבית.

יהודית נאות: מילא משק בית.

יהודית נאות: אבל מה לגבי עסק, שאת כל התכנון הכלכלי שלו, את תקציב הפיתוח, את השכר של העובדים, את כל עתידו מבסס גם על ההוצאות, והארנונה נמנית עם ההוצאות.

יהודית נאות: פתאום בחודש מאי – משום שהחוק הזה לארג', אפשר עד מאי להחליט – בחודש מאי יאמרו לבעל העסק או לתעשיין, שבאופן רטרואקטיבי מינואר הארנונה שלו גבוהה עוד ב-1.25%.

יהודית נאות: איך הוא יבסס עסק?

יהודית נאות: האם כולם צריכים לנהל דברים גירעוניים במדינה?

יהודית נאות: זה נראה לי שערורייתי, ולמצער שהכנסת תרשה להעלות ארנונה רק מיום שמועצת עירייה תחליט על כך.

יהודית נאות: למה ללכת רטרואקטיבית?

יהודית נאות: לדעתי, זה לא חוקי ובוודאי זה לא מוסרי.

יהודית נאות: הממשלה בקושי מכלכלת את מעשיה, אבל האם הממשלה יכולה במאי להתחיל לשלם רטרואקטיבית?

יהודית נאות: אז למה בעל עסק?

יהודית נאות: לדעתי, זה ירוקן את הערים מעסקים ומהתעשייה שלהן.

יהודית נאות: אם אנחנו מדברים על המצב הכלכלי הקשה של הרשויות המקומיות, אנחנו כורתים פה עוד ענף, משום שרוב העסקים ורוב התעשייה יעזבו את הערים – אלה שכביכול מבוססות ויש להן אזורי תעשייה – ויברחו לפריפריה, למקום שהארנונה זולה בו.

יהודית נאות: זה יגרום לכך שהערים תהיינה תלויות בארנונה למגורים, והאוכלוסייה בערים האלה הולכת ונעשית זקנה, וכך יותר ויותר ערים תיכנסנה למעגל העוני מבחינת יכולת הניהול המשאבית שלהן.

יהודית נאות: אני לא מבינה איפה שר הפנים בעניין.

יהודית נאות: אני לא מבינה כיצד שר הפנים מרשה, שעוד ועוד ערים ייכנסו למעגל העוני.

יהודית נאות: הרי בקושי הוא יוכל, גם אם הוא יעשה מאמצי-על, לחלץ את הערים העניות היום, ואנחנו יודעים שהערים האלה הן בעיקר במגזר הערבי – יש גם במגזר היהודי.

יהודית נאות: אבל איך הוא יחלץ אותן?

יהודית נאות: איך הוא סוף-סוף ישקיע ויעביר כספים לתשתיות, לביוב?

יהודית נאות: אני בושה ונכלמת, שיש היום במדינת ישראל ערים, שהביוב בהן זורם ברחוב.

יהודית נאות: אני מרגישה שאני במדינה בלתי מפותחת ובלתי נאורה.

יהודית נאות: זה נכון, בעניין הזה יש אפליה, וצריך להשקיע שם את הכסף.

יהודית נאות: יש עוד ועוד ערים כאלה, ונגיע למצב שחיפה תזדקק למענקים, והרצלייה ותל-אביב.

יהודית נאות: למה?

יהודית נאות: כי התעשייה והעסקים הם התשתית והבסיס הכלכלי של הערים, לא הארנונה של התושבים.

יהודית נאות: לכן, אם נביא עוד ערים לפשיטת רגל, אנחנו נזיק לכלכלה.

יהודית נאות: בדרך כלל אנחנו מחלקים את חברי הכנסת לחברים שיש להם עניין בחוקים חברתיים ולחברים שיש להם נקודת מבט כלכלית-ליברלית.

יהודית נאות: אני סבורה, שהחלוקה הזאת היא לא מדויקת, היא חלוקה גסה, היא חלוקה שאיננה נכונה.

יהודית נאות: השקפת העולם שלי לגבי משק חופשי וכלכלה תחרותית ויוזמה פרטית נובעת מכך שאני מאמינה שרק כלכלה מהסוג הזה תביא לכך שמדינת ישראל תוכל להיות גם מדינת רווחה ולתמוך בחלשים שלה.

יהודית נאות: המטרה שלי היא לא לתת יותר לעשירים.

יהודית נאות: אני לא פוסלת שלאדם יהיה כסף, אבל אני רוצה מדינה שנהיה בה עשירים מספיק כדי לעזור לחלשים שלנו.

יהודית נאות: אני מאמינה בחינוך שווה לכול, אני מאמינה בבריאות שווה לכול.

יהודית נאות: המדינה יכולה לעשות את זה רק אם יהיו לה משאבים.

יהודית נאות: לכן התקציב הוא איזון בין כל הכוחות – כל אחד מרגיש שהוא מייצג את המגזר החלש ביותר.

יהודית נאות: אבל באמצעות חוק הסדרים לעשות מדיניות כלכלית?

יהודית נאות: ומה בחוק להסדרים או בחוק לביטול חוקים?

יהודית נאות: יש שם חוקים שפוגעים בנכים ויש שם חוק שפוגע בחינוך.

יהודית נאות: מי אם לא הממשלה הזאת אמרה שהיא שמה את החינוך בראש סדר העדיפויות?

יהודית נאות: אני רוצה להבין מדוע אין קשר בין הצהרות והבטחות לבין היישום בפועל, כאשר מדובר במיליונים בודדים.

יהודית נאות: אני לא יודעת מדוע חוק שאילת ספרים עלה בגורל.

יהודית נאות: יש לי תחושה כבדה, שזה חוק שאיננו גורף רייטינג.

יהודית נאות: קודם כול, הוא לא מרגיז את אף אחד פה בכנסת, אי-אפשר להתנצח עם אף אחד; הוא לא מרגיז ולא מפלה לרעה אף מגזר; הוא חוק שכולם מסכימים שהוא טוב, ולכן הוא כל כך משעמם בכך שהוא טוב.

יהודית נאות: הוא חוק שנולד מכך שאנחנו כל הזמן מדברים על כך שהחינוך מתחיל בבסיס.

יהודית נאות: אנחנו לא יכולים לפתוח אחר כך את שערי האוניברסיטאות לאלה שאין להם הכשרה לכך ויכולת לכך.

יהודית נאות: בבסיס אנחנו צריכים להביא כל ילד לכך שלא יעשו לו שום פרוטקציה בכניסה.

יהודית נאות: הוא ידע ויהיו לו הכישורים להיכנס לאוניברסיטה.

יהודית נאות: ביטול המבחן הפסיכומטרי אינה הדבר הראוי, ופתיחה לכול אינה הדבר הראוי, משום שייתנו להם להיות שנה ובסוף הם יעופו משם.

יהודית נאות: המטרה שלי, ואני באה ממפלגת שינוי, היא להגיע לכך שכל ילד יקבל בבסיס, החל מגן-הילדים, את ההשכלה הנדרשת לו, כך שהוא יוכל בבוא היום להיכנס לאוניברסיטה בלי טובות ובלי פרוטקציות.

יהודית נאות: באתי לכנסת הזאת במטרה לדאוג כמיטב יכולתי לחוק כזה.

יהודית נאות: אני לא מבינה איך אפשר היום בממשלה שהיא ממשלת אחדות לנסות בכלל לבטל חוק מהסוג הזה.

יהודית נאות: במסגרת התקציב יש עוד דבר שחורה לי.

יהודית נאות: רבות דובר בוועדת-וינוגרד, הוועדה שדנה בגובה שכר הלימוד באוניברסיאות.

יהודית נאות: שוב, אנחנו מדברים בחינוך, לפתוח את השערים ולא להגביל את ההשכלה בהתאם ליכולת הכספית של ההורים.

יהודית נאות: אני לא מאלה שילדי לא יוכלו ללמוד באוניברסיטה בשל המצב הכלכלי של ההורים.

יהודית נאות: אני מדברת על סטודנטים שבאמת יד הוריהם איננה משגת.

יהודית נאות: ישבה ועדת-וינוגרד והציעה הצעות באופן ממלכתי, באופן שווה לכל נפש, איך להוריד את שכר הלימוד.

יהודית נאות: מי שבודק מוצא, שבספר התקציב שהונח אין אפילו רמז לכסף למימוש המלצות ועדת-וינוגרד.

יהודית נאות: אומרים לי שהאוצר הבטיח לדאוג, אבל אני רוצה לשמוע את זה בכנסת, אני רוצה לשמוע הבטחה שלטונית, שאכן המלצות ועדת-וינוגרד להורדת שכר הלימוד לסטודנטים תמומשנה.

יהודית נאות: אחרת, בשביל מה הטריחו את כל האדונים הנכבדים לדון בסוגיה הזאת?

יהודית נאות: ושוב אנחנו מדברים על אפליות.

יהודית נאות: אם אנחנו, חברי הכנסת, לא נתאגד כולנו כדי שהשכלה גבוהה, שהשכלה יסודית והשכלה בבית-ספר על-יסודי תהיינה שוות לכול, ללא קשר למצב הכלכלי של ההורים, אנחנו מחטיאים את המטרה שלשמה באנו הנה, ויותר מכך – אנחנו לא מצדיקים את המשכורת שמשלמים לנו.

מיכאל נודלמן: תודה לחברת הכנסת יהודית נאות.

מיכאל נודלמן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, , כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 14) (שירותי בריאות לתלמיד), התשס"א–2001.

ר' קפלן: הצעת חוק בתי-הדין הדרוזיים (תיקון מס' 12), התשס"א–2001, שחזרה מוועדת הפנים ואיכות הסביבה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ר' קפלן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יום קשה עובר היום על עם ישראל.

בנימין אלון: אנחנו יודעים על התינוקת, שלהבת, מחברון, ואנחנו יודעים שאין לספור ולמדוד אירועים כמו הנס שקרה בפתח-תקווה רק אתמול, והיום – נתפלל לשלומם של כל אלו שנאבקים על חייהם – בגבעה-הצרפתית.

בנימין אלון: אין לספור ולמדוד את הדברים האלו במספר הפגועים, הנפגעים.

בנימין אלון: מבחן התוצאה הוא באפקט שזה משיג.

בנימין אלון: הרי אף אדם ואף ארגון טרור לא מתכוון לנצח מדינה על-ידי זה שהוא הורג ארבעה אנשים.

בנימין אלון: ארגון טרור מתכוון להשיג את מטרותיו המדיניות על-ידי זה שהוא מפחיד 4 מיליוני אנשים.

בנימין אלון: אם בערב פסח אזרחי ישראל חשים אי-נוחות ללכת לקניון, זהו מבחן התוצאה.

בנימין אלון: מבחן התוצאה בטרור – כשהוא הופך מבעיה טקטית פה ושם, ונכון שקשה לתת תשובה הרמטית לכל פיגוע טרור, אבל כשהוא הופך להיות בעיה אסטרטגית של אומה, שהחרדה הופכת להיות מלה נרדפת לאורח החיים שלה, אז אין שלום.

בנימין אלון: "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד" – כשיש חרדה, אין שלום.

בנימין אלון: יש השאיפה לשלום, שקיימת אצל כל אזרחי ישראל, אותה שאיפה שהתבטאה בבחירות האחרונות כשרוב של למעלה מ-24%, כ-25%, ממש ביטאו את הצמא שלהם למנהיגות שתביא שלום, שלום של "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד וחרב לא תעבור בארצכם".

בנימין אלון: היה פה צמא של אזרחי ישראל שחיפשו מנהיגות שמסוגלת להביא שלום.

בנימין אלון: אני לא יודע מה ההבדל בין ביטחון אישי לשלום.

בנימין אלון: במילון שלי זה בדיוק אותו דבר.

בנימין אלון: כאן, רבותי חברי הכנסת, החשש שלי.

בנימין אלון: אני חושב, שראש הממשלה נמצא היום בצומת מנהיגות, שהוא יכול לאבד, בדיוק כמו אותו רכב עם הילוכים – הנקודה שאני זוכר שאישית נכשלתי בה במבחני נהיגה – ולא רכב אוטומטי, ואינך יודע להקשיב היטב בזינוק בעלייה, ובמקום לזנק אתה מידרדר.

בנימין אלון: אם אינך יודע לשחק נכון בין הבלם לבין הגז, אתה מידרדר.

בנימין אלון: זו היתה הנקודה שאהוד ברק, ראש הממשלה הקודם, איבד בה את המנהיגות שלו.

בנימין אלון: אזכיר לכם בדיוק מתי היא היתה – אחרי עשרה ימים של אירועים קשים, מלחמת אוסלו התחילה בראש השנה, וביום כיפור אמר ברק: "24 שעות", "אני רואה זאת בחומרה", "נדע מה לעשות כשנגיע" ו"ידו הארוכה של צה"ל".

בנימין אלון: העם נתן אמון במלים האלו.

בנימין אלון: היתה גם ממשלה רחבה בהתחלה.

בנימין אלון: ואז התחיל הרכב של אהוד ברק, בהנהגתו של אהוד ברק, להידרדר דרדור אחרי דרדור, כי או שאתה מזנק בעלייה או שאתה מידרדר.

בנימין אלון: מה ששבר אותו היה אדון ביל קלינטון, שצלצל ואמר: בוא ונמתין עוד מעט; ושיקולים כאלו, עם כל החשיבות שלהם: הוא עזר לי בבחירות, הוא נשיא ארצות-הברית, בוא וניתן לו צ'אנס ועוד מעט הוא הולך.

בנימין אלון: כאן איבד ראש הממשלה את מנהיגותו, כי העם צמא לשלום.

בנימין אלון: העם צמא לביטחון אישי.

בנימין אלון: העם צמא למנהיגות.

בנימין אלון: העם צמא ללכידות.

בנימין אלון: כל אלו חד הם.

בנימין אלון: ממשלת האחדות הזאת היא לא מטרה כשלעצמה.

בנימין אלון: היא מקרינה חוסן פנימי וגם כלפי חוץ.

בנימין אלון: כאשר יאסר ערפאת רואה שהוא לא השיג דבר בדרכי טרור והממשלה שקמה חזקה לא פחות, אז זה מקרין כלפי חוץ ביטחון וכלפי פנים – אווירה טובה, ואז יש גם מקום, לו מנהיגות כזאת היתה באה אל העם ואומרת: חכו מעט עם כמה מהחוקים החברתיים החשובים.

בנימין אלון: יש לנו הוצאות ביטחוניות נוראות עכשיו.

בנימין אלון: בואו ונמתין מעט, כך וכך חודשים.

בנימין אלון: נעשה דחייה, ותאריך תחילה – למרות שהוא אמור להתחיל עכשיו, נתחיל עכשיו.

בנימין אלון: מנהיגות כזאת העם היה מכבד, וגם לחברי הכנסת היה קשה להתנגד.

בנימין אלון: אבל, כשמאבדים מנהיגות, כשהמנהיגות מאבדת את הפוקוס, כשהמנהיגות שוכחת למה היא הגיעה לכיסא – הכול מתפספס.

בנימין אלון: אני לא מספיד את המנהיגות של אריק שרון.

בנימין אלון: אני דואג.

בנימין אלון: עכשיו הוא נמצא ברכב ומתלבט, ואין זמן להתלבט.

בנימין אלון: זה צריך להיות אינסטינקט בין הבלם של האיפוק לבין הגז של מהירות התגובה.

בנימין אלון: אם הוא לא יקשיב טוב, הרכב יידרדר.

בנימין אלון: העם לא ייתן אמון, וההידרדרות תהיה גדולה יותר מאשר ההידרדרות שהיתה לברק, משום שהיא באה אחריה.

בנימין אלון: אינני מדבר על תגובה.

בנימין אלון: תגובה זה דבר חד-פעמי.

בנימין אלון: אני מדבר על מדיניות, על אסטרטגיה שראש הממשלה הבטיח שהוא נושא באמתחתו, ואני מאמין שיש לו.

בנימין אלון: חייבים לציין, שראש הממשלה שינה את היעדים האסטרטגיים של הממשלה הקודמת, והרמטכ"ל והמטכ"ל קיבלו אכן שני שינויים מהותיים: שינוי ראשון– שאין משא-ומתן תחת אש, שצה"ל יכול להציע פעולות בלי להתחשב שכרגע מיסטר X ומיסטר Y נפגשים וזה יכול לגרום לאיזו בעיה במשא-ומתן, ושינוי שני – שלפחות מבחינת הדרישה של המדינה מן הצבא, יש דרישה למלחמה טוטלית בהתפרעות, במרידה, במלחמה שקמה עלינו, ולא רק למזער, לעשות למינימום או להוריד את הנזק.

בנימין אלון: אלה הם שני שינויים משמעותיים.

בנימין אלון: לכן, כשהם הגיעו, היתה ציפייה שגם הביצוע יהיה מיידי ובהתאם.

בנימין אלון: אין לי החוצפה לומר, כחבר כנסת, לראש הממשלה, שהוא אמור להיות מי שיושב במקום הרגיש ביותר, שאני לא אתן לו את המנדט להחליט אם לפעול היום כך או מחר אחרת.

בנימין אלון: זה מנדט של ראש הממשלה.

בנימין אלון: אבל, כשאני שומע שזה תלוי בוועידת פסגה, שזה תלוי בקלינטון – ועכשיו אין קלינטון, אז זה בתיאום עם פאוול ובוש – שזה תלוי במועצת הביטחון, שקשה לאמריקנים להטיל וטו, ועכשיו בדיוק זה הדיון וזה בדיוק בין שרי החוץ בפסגה לבין המנהיגים של הפסגה, זה מזכיר מנגינות שהיו לא מזמן.

בנימין אלון: זה מקרין חולשה.

בנימין אלון: זה מתחיל להראות, שאנחנו בכיוון ההידרדרות.

בנימין אלון: אין לאזרחי ישראל, בשום פנים ואופן, הלוקסוס הזה של: בואו ונעשה ניסוי מעבדתי.

בנימין אלון: נראה אם ראש הממשלה מצליח או נכשל.

בנימין אלון: אנחנו עוסקים פה בחיי האומה, מעבר לחיים של אלו שנאבקים על חייהם.

בנימין אלון: כמו שאמרתי, הצלחה של טרור מבחינת האויב לא נמדדת בזה שהוא הורג ארבעה, חמישה או עשרה.

בנימין אלון: היא נמדדת בזה שהוא מצליח להכות ברוח העם, שהוא מצליח להפחיד את העם, שהוא מצליח להכניס ייאוש בלבות העם, שהוא מצליח להכניס אמירות שאתה שומע: מה כבר משנה?

בנימין אלון: כולם פוליטיקאים.

בנימין אלון: יהיה זה, יהיה אחר.

בנימין אלון: אין מה לעשות.

בנימין אלון: הנה, כבר אי-אפשר כך ואי-אפשר אחרת.

בנימין אלון: בשום פנים ואופן, לא.

בנימין אלון: לכן, אין לי ספק שמבחינת הכישורים, לראש הממשלה אריאל שרון יש הכישורים הטובים ביותר לעת כזאת.

בנימין אלון: והעם חשב כך, והעם בחר בו.

בנימין אלון: אני מקווה מאוד שנשמע במהדורות החדשות הקרובות, הקרובות ביותר, שראש הממשלה הורה את ההוראה הנכונה – לא תגובה מיידית או איזה פעילות חד-פעמית, ההיפך; לא אהבתי את הצגות התכלית של כל מיני נותבים שאתה רואה על מסך הטלוויזיה ומסבירים לך שהמסוקים עושים כך והטנקים עושים כך.

בנימין אלון: לא אני אהבתי את זה, לא ה-CNN אהב את זה ואני לא יודע כמה היה יעיל סוג התגובה הראוותני הזה.

בנימין אלון: להיפך, אשמח מאוד אם לא היו לנו הצגות גדולות שכאלה.

בנימין אלון: אבל אם נשמע ונראה ונחוש שלא טעינו בבחירות ולעם יש הנהגה שהוא ראוי לה, ואריק שרון מנהיג שיכול להוביל את העם לשלום, שלום שקודם כול הוא – ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד וחרב לא תעבור בארצכם.

בנימין אלון: אני מאוד מאוד חרד למשמע הדברים שאני עצמי אומר עכשיו.

בנימין אלון: כל כך מעט זמן עבר מהבחירות, ואני צריך לומר את הדברים ביום קשה שכזה לא בסימן קריאה אלא בתקווה, בתפילה, שאכן לא התבדינו, ואכן יש מנהיגות, ואכן יש מנהיג, והמנהיג הזה אכן מסוגל להוביל את העם הזה לביטחון אישי, כלומר לשלום.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אמרתי קודם, הייתי שמח מאוד לדבר כמו שאני נוהג כל שנה על תקציב המדינה ועל חוק ההסדרים.

בנימין אלון: אני מרגיש פשוט שאין בי היכולת.

בנימין אלון: אני גם חושב שחברי הכנסת היו, כמו שאמרתי, מתחשבים במנהיגות ומוכנים להתייחס גם בוועדת הכספים וגם במליאה ביתר הבנה לדרישות תקציביות לו היו אומרים להם: רבותי, אנחנו בשעת-חירום, אנחנו במלחמה, ההוצאות הן כאלה וכאלה; זה דבר שאתה לא יכול להתעלם ממנו, הוא באוויר, הוא בחוץ.

בנימין אלון: אבל הוא לא בחוץ; רק כשיש פיגוע והאמבולנסים מייללים, ואז זה מגיע ומפסיק את מהלך המנהיגות והפטפוטים הרגילים של הרדיו לכמה דקות.

בנימין אלון: זה הכול.

בנימין אלון: אין האווירה הזאת שיש כאן איזו מטרה שלשמה הוקמה הממשלה, אחדות, ומייד אחר כך ביטחון אישי ושלום.

בנימין אלון: אני מקווה מאוד שדברי הם אכן לא ניתוח שאחרי כישלון אלא דאגה בלב איש – ישיחנה, שיחה שלפני הצלחה.

בנימין אלון: אני מאוד מתפלל ומקווה שנזכה באמת לראות ממשלה שמגיבה כמו שצריך.

בנימין אלון: לסיום, אדוני היושב-ראש, אחד הדברים המרכזיים שאני מצפה מהממשלה, וזה בדיוק מה שקרה בחברון – כאיש שנוסע לביתו וכל לילה לא יודע אם יהיו יריות או לא יהיו יריות, אני גר בבית-אל – אחד הדברים המרכזיים והמיידיים – אם זו מלחמה, כמו שאומר ראש הממשלה, שמטיל את האחריות על הרשות הפלסטינית ועל יאסר ערפאת – לא לקדש את האותיות האנגליות B ,A ו-C.

בנימין אלון: אם יש צורך בתפיסת הגבעה שממנה צלפו על שלהבת והיא באזור 1H או A, תיתפס הגבעה.

בנימין אלון: אם יש צורך בתפיסת טווח ביטחון מגילה לבית-ג'אלה בטווח של קילומטר, זמנית, עד שהשקט המוחלט יחזור – ייתפס האזור.

בנימין אלון: אני לא מדבר על רצועת ביטחון כמו בלבנון של 20 קילומטר, כי בסך הכול מדובר בנשק קל.

בנימין אלון: אם חלילה נמתין, הרי המרגמות שהתחילו בגוש-קטיף יעברו למקומות רחוקים, ואז נדבר על טווחים של קילומטרים, ויהיה מאוחר מכדי לפעול ולהגיב.

בנימין אלון: ולכן, אחד הדברים שאני מצפה להם, ואני יודע שהם באמתחתו של ראש הממשלה, הוא אי-קידוש המונחים האלה, B ,A ו-C, הכול לפי הצורך הביטחוני, הכול לפי הצורך של השלום; כי הרי זהו השלום, אין שלום אחר.

בנימין אלון: אין שלום שאנשים פוחדים בו ללכת אל הקניון.

בנימין אלון: אין שלום שאין בו ביטחון אישי.

בנימין אלון: אין שני דברים, ביטחון ושלום; צריך להשתחרר מהמשוואות האלה.

בנימין אלון: אני מקווה מאוד, שאכן ממש בקרוב נשמע שראש הממשלה תופס את ההגה ומוביל אותנו, כל האזרחים, בדרך בטוחה, ומחזיר את האווירה של האחדות, הלכידות, השלום והביטחון לרחובותינו.

בנימין אלון: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לחבר הכנסת בני אלון.

מיכאל נודלמן: אני מזמין את חבר הכנסת שמואל הלפרט.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום זה קשה להתחיל לדבר על תקציב המדינה ועל חוק ההסדרים במשק בלי להתייחס לפיגועים החמורים שהיו היום בירושלים ואתמול בחברון.

שמואל הלפרט: ארגוני המחבלים, בשמותיהם השונים, ממשיכים בפיגועים רצחניים, כאשר כל מטרתם הרג ורצח של יהודים באשר הם יהודים.

שמואל הלפרט: להם לא משנה אם מדובר בתינוקת בת עשרה חודשים או בחייל ושוטר; הם מפוצצים מטענים בקניונים עמוסי אדם, באוטובוסים ובכל מקום שבו יכולים לגרום להרג יהודים.

שמואל הלפרט: אני בטוח שראש הממשלה ושר הביטחון, עם הממשלה כולה, ינקטו את כל האמצעים הדרושים הן כדי להבטיח את שלום אזרחי המדינה והן כדי למנוע פיגועים נוספים, בכל דרך אפשרית שתיראה להם.

שמואל הלפרט: נדמה לי, שאם הממשלה גילתה עד כה התאפקות, מתוך התחשבות בוועידת הפסגה הערבית או ב"יום האדמה" ביום שישי – הרי הסאה הוגדשה וגל הטרור הנוכחי חייב לקבל תשובה ברורה וחדה בשטח.

שמואל הלפרט: במקביל, מן הראוי שמשרד החוץ יביא את הדברים והעובדות כפי שהם בפני העולם כולו, יציג את מסכת הטרור וההרג של המחבלים הנעשים בהשראתה ובידיעתה של הרשות הפלסטינית והעומדים בראשה.

שמואל הלפרט: יש לנצל את המעשים החמורים הללו להסברת עמדתה של ישראל, ולא להפקיר את השטח למצלמות ולעיתונאים שמצלמים רק תמונות שבהן נראים חיילים ושוטרים ישראלים פועלים נגד פלסטינים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, בראשית דברי על חוק ההסדרים במשק ברצוני להביע את תודתי והערכתי לראש הממשלה מר אריאל שרון, ממלא-מקום ראש הממשלה מר שמעון פרס ושר האוצר מר סילבן שלום על תמיכתם בחוק הסיוע למשפחות ברוכות ילדים, הנותן פתרון מסוים ועזרה למאות אלפי ילדים עניים במדינה.

שמואל הלפרט: אני מבקש לציין במיוחד את נחישותו של ראש הממשלה לטובת החוק ואת הדגשתו את חשיבות החוק כעניין אידיאולוגי למען עתידו של העם היהודי; ואת דבריו של ממלא-מקום ראש הממשלה מר שמעון פרס: "ילד חרדי רעב הוא קודם כול ילד רעב, ואני לא עושה חשבונות מפלגתיים".

שמואל הלפרט: כיום, כמה חודשים לאחר שהחוק נכנס לתוקף והוא מופעל הלכה למעשה, הולך ומתברר, כי חוק זה הוא חוק חברתי וסוציאלי ממדרגה ראשונה, וכי הוא תורם רבות לצמצום העוני במדינה ולסגירת הפערים החברתיים בישראל.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חוק ההסדרים במשק הוא חוק אנטי-דמוקרטי ופסול, שכל מטרתו עקיפת חוק התקציב וביצוע מחטפים של עשרות חוקים ללא חקיקה מסודרת.

שמואל הלפרט: החוק הזה מופעל פעם אחת לצורך חקיקה חפוזה, תוך עקיפת כללי החקיקה הרגילים, ופעם אחת לצורך ביטול חוקים שהתקבלו בכנסת אחרי עמל של שנים מצד חברי הכנסת, חוקים שעברו את כל השלבים המקובלים של החקיקה וההצבעות.

שמואל הלפרט: בשנים עברו שרי האוצר לדורותיהם הודו במפורש שחוק ההסדרים הוא לא הליך תקין, ותמיד הבטיחו ש"זו הפעם האחרונה שמשתמשים בכלי הזה של חוק ההסדרים ובעתיד הדבר לא יישנה".

שמואל הלפרט: אולם לאחרונה הדבר הפך נורמה מקובלת, בבחינת: עבר ושנה נעשה בעיניו כהיתר.

שמואל הלפרט: שרי אוצר מגישים את חוק ההסדרים במשק כאילו כבר אי-אפשר להגיש את חוק התקציב בלעדיו, ושוכחים שבעצם מדובר בחוק פסול מעיקרו.

שמואל הלפרט: לדעתי, מן הראוי היה שנגיש הצעת חוק לביטול חוק ההסדרים במשק, כדי למנוע הבאת החוק שוב לכנסת בעתיד.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, ברצוני לשבח את החלטת שר האוצר להוציא מחוק ההסדרים את ההחלטה שהיתה כלולה בו בתחילה, למנוע מתן טופס-17 בקופת-חולים למי שפונה לרופא פרטי ואין לו ביטוח משלים.

שמואל הלפרט: מדובר בצעד נכון ומחויב המציאות, שכן לא ייתכן לחייב בני משפחה, שמוכנים לשלם יותר בעבור בריאות יקיריהם, לשלם מס מיוחד בעבור האשפוז.

שמואל הלפרט: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

מיכאל נודלמן: אני מזמין את חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

מיכאל נודלמן: אם חבר הכנסת דהאמשה לא יהיה, אחריו – חבר הכנסת דן מרידור.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אני חייב לטעון מחדש מה שטענתי תמיד, במיוחד אחרי הדיונים היום בוועדת הכספים, שחוק ההסדרים במשק המדינה הוא חוק הבלגן במשק המדינה.

תאופיק חטיב: הוא לא חוק הסדרים, וכל פעם שהקואליציה מצביעה על חוק ההסדרים ומאשרת אותו, היא מצביעה באותו רגע אי-אמון בעצמה.

תאופיק חטיב: הכנסת שחוקקה את החוקים של חוק השוואת זכויות פנסיה, חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], חוק הבטחת הכנסה, חוק הרשויות המקומיות (גמלאות), חוק תכנון ובנייה, חוק השאלת הספרים, חוק חינוך חינם לילדים חולים, חוק לעידוד השקעות הון – זה שייך לנגב, חוק הלוואות דיור – גם זה שייך לנגב – ופקודת מס הכנסה, חוק נכי רדיפות הנאצים וחוק ביטוח בריאות ממלכתי, אותה כנסת שעבדה שנים מספר כדי להעביר את החוקים האלה, באה ובמחי יד מצביעה נגד אותם חוקים, ורק בגלל משמעת קואליציונית.

תאופיק חטיב: פעם אמרו שחוק ההסדרים הובא כחוק חד-פעמי, זמני, כדי לייצב את המשק.

תאופיק חטיב: הוא הפך הרבה יותר מזה, הוא הפך חוק קבוע, הנספח לחוק התקציב.

תאופיק חטיב: כאילו אין חוק תקציב בלי חוק ההסדרים, או "חוק הבלגן", כפי שאני קורא לו.

תאופיק חטיב: אני ממש מצטער לומר, שהוכח לי מעל לכל ספק שהמדינה מנוהלת על-ידי פקידים – –

נסים דהן: איפה היית עד עכשיו?

תאופיק חטיב: – – מנוהלת לא רק במשמעות של ניהול הניירת, הספרים, הסידורים, הרבה מעבר לזה.

תאופיק חטיב: אני מתכוון לניהול המדיניות.

תאופיק חטיב: חברי הכנסת יושבים ומתווכחים עם אנשי האוצר על כל אותם חוקים, וכאשר אנשי האוצר משתכנעים שהם לא יכולים להעביר את מה שהם רוצים, הם מצהירים מול חברי הכנסת, שבשם הממשלה הם רוצים למשוך את החוק.

תאופיק חטיב: הם מאיימים על חברי הכנסת בפיזור הכנסת אם החוק לא יעבור עד ה-30 בחודש.

תאופיק חטיב: לזה התכוונתי בניהול המדינה.

תאופיק חטיב: הכוונה שלי היא לניהול המדיניות, ניהול כל העניינים.

תאופיק חטיב: הם הופכים להיות הרבה מעל לכנסת המחוקקת, הם מדברים בשם הממשלה.

תאופיק חטיב: הממשלה עצמה לא נוכחת אפילו, אבל הם הממשלה, הם הכנסת, ואו-טו-טו הם יהפכו גם לרשות השופטת.

תאופיק חטיב: אני ממש מצטער להגיד עוד הפעם שהרגשתי נבוך מול העוצמה שהם מרגישים ומול העוצמה שהם מקרינים, כאילו הכנסת היא דבר משני, והמחוקקים אינם ראויים לכיסא שהם יושבים עליו, ומה שהם עושים זה סתם משחקי ילדים, והם חייבים גננת מעליהם שתפקח ותסדר את העניינים ותמנע מהם לחרוג מהמסגרות שהוקצו להם כמחוקקים.

תאופיק חטיב: האנשים שאמורים לשמש כגננת הם אנשי האוצר.

תאופיק חטיב: זו ההרגשה שהיתה לי מהימים האחרונים בוועדת הכספים.

תאופיק חטיב: אני רק אביא דוגמאות של עוולות שהיו, ופה ושם הצלחנו להסדיר אותן.

תאופיק חטיב: בדיון על רשימת היישובים הזכאים להנחה במס הכנסה, יישובי הצפון, הסבו את תשומת לבי ראשי היישוב שיח'-דנון, השוכן ממערב לקיבוץ יחיעם וממזרח למושב נתיב-השיירה, ששני היישובים האלה כבר מקבלים הנחה של 15% במס הכנסה, ושיח'-דנון, שנמצא בדיוק ביניהם, באותו קו רוחב, מקבל אפס.

תאופיק חטיב: אומנם הדיון היה קצת ארוך וקשה, אבל בסוף, בתמיכה של חברי הכנסת, כאשר גם אנשי האוצר נוכחו לדעת שאין להם ברירה, מול בג"ץ כנראה, והם הסכימו להעכניס את היישוב הזה לרשימה.

תאופיק חטיב: אני מצר על כך שבדיון על בעיות הנגב היום קיבלנו את האיום המשמעותי ביותר מפקידי האוצר, שאם עמדתם לא תתקבל הם מושכים את החוק.

תאופיק חטיב: שוב, אני לא אצטער אם ימשכו את חוק ההסדרים, כי אם ימשכו אותו אין ביטול חוקים, אבל אני בטוח שכוונתם היא לא רק למשוך את חוק ההסדרים, אלא למשוך את חוק ההסדרים וחוק התקציב שיבוא יחד אתו, כי בשבילם שני החוקים הם מקשה אחת, והשם לא משנה.

תאופיק חטיב: ברשותכם וברשות היושב-ראש, רציתי להביא כמה עיוותים שקיימים בתקציב המדינה לשנת 2001.

תאופיק חטיב: אין שינוי בסדר העדיפויות, בכיוון ששני ראשי הממשלות האחרונים הצהירו עליו בפומבי, והוא הנושא שמעניין אותי במיוחד, המגזר שאני מייצג, המגזר הערבי.

תאופיק חטיב: הממשלה הקודמת הבטיחה לשם תיקון העוולות של השנים הקודמות תקצוב של 4 מיליארדי שקלים, שהם 2 מיליארדי שקלים נטו למשך ארבע שנים.

תאופיק חטיב: בתקציב – אין.

תאופיק חטיב: הבטיחו 200 מיליון שקל לתוכניות המיתאר.

תאופיק חטיב: לא ראיתי אפילו אגורה שחוקה אחת בנושא הזה.

תאופיק חטיב: להיפך, עדיין אין שינוי בנוסחת סוארי והרשויות המקומיות כנראה ימשיכו לקרוס.

תאופיק חטיב: צריך להבין גם, שכאשר מדברים על התייעלות ואומרים שבנקודה הזאת יש שוויון, צריך להתייעל כדי לקבל תקציבים, לא מביאים בחשבון שנקודת המוצא שונה.

תאופיק חטיב: משמע שבסיס התקציב של הרשויות הערביות הוא בסיס נמוך מאוד, שתחילתו מאז 1991, ולא כפי שהיה צריך להיות כבר מ-1948.

תאופיק חטיב: עד 1991 כמעט שלא היו מענקים לרשויות המקומיות הערביות.

תאופיק חטיב: התיקונים שהוחלט עליהם ב-1991, שהיום באים לידי ביטוי של 70% עד 80% בערך, תלוי במיקום הרשות בנוסחת סוארי – באים היום ורוצים למתוח קו ולומר: מכאן והלאה המצב צריך להיות שווה בקיצוצים, שווה בנקודת הייחוס של נושא ההתייעלות, משמע הפיטורים וכו'.

תאופיק חטיב: אבל לא מביאים בחשבון את המצב ההתחלתי, את נקודת המוצא של הרשויות המקומיות.

תאופיק חטיב: ואחרון אחרון, הנגב ותוכניות המיתאר.

תאופיק חטיב: כידוע, הממשלה מדברת על כך שיש בנגב קרוב ל-10,000 צריפונים שנבנו שלא כחוק.

תאופיק חטיב: יכול להיות שתיאור המצב נכון, השאלה היא איך אפשר לבנות לפי חוק ביישובים שיש בהם בין 1,000 ל-3,000 תושבים ואין להם תוכנית מיתאר, ואפילו אין תוכנית מפורטת?

תאופיק חטיב: משמע שכל אוהל שמקימים באותו יישוב, או בניין, במרכאות או שלא במרכאות, לא חוקי באופן אוטומטי כאשר אין תוכנית מיתאר.

תאופיק חטיב: שואלים את השאלה, האם יש גם תכנון שתהיה תוכנית מיתאר?

תאופיק חטיב: עד היום לא שמעתי על כוונות כאלה מכיוון הממשלה, שהולכים לעשות תוכניות מיתאר לאותם יישובים, להכיר בהם קודם כול.

תאופיק חטיב: אלה יישובים שקיימים מלפני קום המדינה, ויש להכיר בהם ולעשות תוכניות מיתאר, ואז להתחשבן עם התושבים, להעניש כאשר צריך להעניש, ולהגיד: הנה יש תוכנית מיתאר; מי שלא בונה על-פי תוכנית המיתאר הוא עבריין.

תאופיק חטיב: אבל כאשר לא נותנים את תוכנית המיתאר, אין אפשרות לבנות לפי חוק.

תאופיק חטיב: מה שעושים – רק מענישים את מי שבונה לא לפי החוק, ואני שואל, איך אפשר לבנות?

תאופיק חטיב: אם אין אפשרות לבנות לפי החוק, אז בונים לפי מה?

תאופיק חטיב: אם אין תוכנית מיתאר ואין תוכנית מפורטת, אז מדוע מענישים?

תאופיק חטיב: אולי צריך למצוא מנגנון להעניש את אלה שלא מאפשרים לבנות לפי החוק.

תאופיק חטיב: בקשר לתוכניות המיתאר, בסוף ימיה של הממשלה הקודמת היו שתי ישיבות במשרדו של השר מתן וילנאי והובאו שם נתונים על כך שיש במגזר הערבי קרוב ל-30 תוכניות מיתאר.

תאופיק חטיב: אני טענתי שיש אפס.

תאופיק חטיב: אנשי משרד הפנים טענו שיש כ-30 תוכניות מיתאר.

תאופיק חטיב: אמרתי שיש כ-30 תוכניות של מצב קיים.

תאופיק חטיב: תוכנית מיתאר אמורה לענות על המצבים העתידיים של היישוב, לתת פתרונות עתידיים לטווח של 15-10 שנים.

תאופיק חטיב: אבל כאשר התוכנית לא נותנת פתרון לטווח של שנה אחת, היא לא תוכנית מיתאר.

תאופיק חטיב: היא יכולה להיות תוכנית מצב קיים ולא יותר.

תאופיק חטיב: כך נעשה בשנות ה-70, כאשר שר הפנים דאז קבע את גבולות השיפוט של הרשויות הערביות.

תאופיק חטיב: אז הוא מתח קו באופן שרירותי מסביב לכל יישוב, וזה הפך להיות תחום השיפוט של היישוב, וכל מי שבנה בית מעבר לקו הזה, מטר מעבר לקרקעות של היישוב, הבית הפך לבית בלתי חוקי.

תאופיק חטיב: כך נוצרה הבעיה של הבתים הלא-חוקיים, ואין פתרון קסם.

תאופיק חטיב: הפתרון הוא דרך תוכניות מיתאר שנותנות פתרון אמיתי, חוקי, לכל המצב ביישובים, לרבות היישובים הערביים, וכאשר יש תוכנית מאושרת ולאנשים יש אפשרות לבנות לפי התוכנית הזאת ואנשים לא בונים לפיה, אז ניתנת האפשרות לבוא ולטעון, בצדק, שהבנייה הזאת היא בלתי חוקית וצריך לטפל בה.

תאופיק חטיב: אבל כאשר האפשרות הזאת לא קיימת, אין שום אופציה לראשי היישובים לעשות אפילו תוכנית מיתאר במשך 20 שנה, התוכניות מוקפאות במשרד הפנים, מכל מיני טעמים וסיבות.

תאופיק חטיב: כאשר אין אפשרות להעביר תוכנית מיתאר אחת כזאת שתיתן פתרונות ותשובות לשנים הקרובות, ברור מאליו כמעט באופן ודאי שהבנייה שממילא תתבצע, ממילא היישוב גדל, ממילא אנשים צריכים לבנות, תהפוך בנייה בלתי חוקית, ואז יתחילו לחפש איך להכשיר אותה בדרכים-לא-דרכים.

תאופיק חטיב: הצעתי ובקשתי היא קודם כול לטווח הקרוב והיותר-רחוק, לבטל לגמרי את מה שקרוי חוק ההסדרים.

תאופיק חטיב: יש חוק תקציב, צריך לטפל בחוק התקציב כפי שהוא כמו מדינה מתוקנת, ולא צריך להביא חוק הסדרים שמבטל את כל החוקים שעברו בשנים האחרונות, שהכנסת הזאת היתה צריכה להיות קיימת פה כדי להעביר אותם.

תאופיק חטיב: ואם הם לא צריכים להיות, אז נראה שלא צריך כנסת.

תאופיק חטיב: שנית, בנושא הנגב ובנושא הבנייה הלא-חוקית, כפי מה שהיא קרויה, צריך לעמוד ולהמשיך בתוכנית של השר מתן וילנאי להקים, לבנות, לתכנן את כל מה שדרוש לסיים את תוכניות המיתאר למגזר הערבי, כדי שלא לטעון יותר מאוחר ובדיעבד שהיתה בנייה לא-חוקית, בגלל אותו טיעון שאין תוכנית מיתאר, ובאמת אין תוכניות מיתאר כאלה.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה לחבר הכנסת תאופיק חטיב.

מיכאל נודלמן: עכשיו אני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת דן מרידור, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא רואה פה לא את השר התורן ולא את השר המקשר ולא שום נציג, לא של הממשלה, לא של הקואליציה, ואני חושב שהמצב הזה איננו סביר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות שאנחנו – – –

מיכאל נודלמן: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, בדיונים על התקציב, לדבר אל הקירות או אל עצמנו או אל כמה חברי כנסת, שכולם מהאופוזיציה במקרה הזה.

מיכאל נודלמן: שר הבריאות היה כל הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, היה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא עייף, אם הוא לא יכול להיות, שיבוא שר אחר במקומו.

מוחמד ברכה: הנה סגן השר אלי בן-מנחם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא מוכן להתנדב במקרה הזה, אין לי בעיה.

אלי בן-מנחם: למה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לייצג את הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין פה אף שר.

אלי בן-מנחם: באתי אל דוד לב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אה, באת אל דוד לב, בסדר.

מוחמד ברכה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם היה לו – אין לי בעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם סגן שר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשבילי כל אחד שיבוא לייצג את הממשלה מקובל עלי.

מיכאל נודלמן: כמה דקות – – – יגיע השר.

קריאה: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא, זה לא עניין של קישוט, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא יושב, הוא לוקח עליו אחריות לשמוע את הדברים, לרשום אותם ולהעביר אותם למי שצריך, כדי שתהיה אחר כך תשובה על זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי בשביל זה יש פה שר מקשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא שהוא יקשט לנו את האולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האולם מקושט מספיק גם בלי – – –

מיכאל נודלמן: ביקשו שידאגו לשר.

מיכאל נודלמן: יהיה פה שר עכשיו.

אלי בן-מנחם: אני לא לוקח אחריות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא לוקח אחריות, אני יודע, זכותך.

מיכאל נודלמן: אתה מחכה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בוודאי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אני אדבר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל מי אני מדבר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אומנם יושבים פה חברי כנסת נכבדים, זה בלי ספק, אני חושב שגם נכבדים אחרים מאזינים לנו, אבל מי שחייב להאזין לדברים האלה, לשמוע אותם ומן הסתם גם להגיב עליהם לאחר מכן זה נציג הממשלה.

מיכאל נודלמן: הזמן הוא על חשבון השר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ודאי שהזמן הוא על חשבון השר; מה, על חשבוני אני?

מוחמד כנעאן: אין סיכוי – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אין סיכוי, אז נספיד את הממשלה או שהיא תגיש התפטרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממילא אנחנו שומעים על בעיות בוועדת הכספים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כזאת קואליציה עצומה, גדולה, מנופחת – – –

מקסים לוי: אתה לא רוצה לדבר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה אתה מציע, חבר הכנסת מקסים לוי? יש לך פתרון?

מקסים לוי: תדבר.

מקסים לוי: אתה מדבר לערוץ-33.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אה, אני לא מדבר לממשלה?

מקסים לוי: עיני כל התושבים נשואות אליך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, התושבים גם יראו שאין ממשלה ואין שר, דווקא בדיוני התקציב, כשהממשלה עדיין טרייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שבועיים בסך הכול הממשלה הזאת מכהנת וכבר אין בה אנשים, אין בה שרים, אין בה נציגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איך זה יכול להיות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 26 שרים ועוד 14 סגני שרים, נדמה לי, עברה את ה-40.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שליש הכנסת כבר נמצא בממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שבגלל זה דווקא הם לא נמצאים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז שיהיו חברי כנסת.

מיכאל נודלמן: עכשיו צריך להגיע שר.

דן מרידור: חבר הכנסת דהאמשה, מה יותר מדאיג אותך – כשהם פה או כשהם יושבים במשרדים?

דן מרידור: מתי הנזק יותר גדול?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אילו ידעתי שהם עובדים במשרדים, תאמין לי שהדבר היה פחות מדאיג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל נדמה לי שאת עבודתם העיקרית, הראשונה במקרה הזה, את חובתם להיות בכנסת ולייצג את הממשלה בפני הכנסת, הם לא עושים, אז אתה מאמין שהם יושבים עכשיו במשרדים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי ממילא צריך להיות פה שר מקשר או שר תורן או איזה נציג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדבר הנכון הוא ששר האוצר צריך לשבת פה, הוא עצמו, אולי גם ראש הממשלה, כאשר אנחנו נמצאים בימים קשים כאלה ובמצבים קשים כל כך, גם מבחינה תקציבית וגם מבחינה כלכלית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל כאשר ראש הממשלה לא נמצא וגם שר האוצר עצמו לא נמצא ולא סגן שר האוצר ולא שר חשוב כלשהו ולא שר בכלל, גם לא סגן שר; במקרה סגן השר שכיבד אותנו בנוכחותו אומר שהוא לא מוסמך והוא לא מוכן לקבל על עצמו אחריות לייצג את הממשלה במקרה זה, והוא אומר את זה בצדק ובצורה נכונה.

מיכאל נודלמן: אמרו ששר הבריאות נמצא פה.

מיכאל נודלמן: התיק שלו נמצא פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש הרבה תיקים, יש הרבה שמות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התברכנו בשולחן מורחב, בשולחן חדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בוא נמנה את הכיסאות, יש לנו יותר מ-40.

מיכאל נודלמן: רואים אותך עכשיו בטלוויזיה.

מיכאל נודלמן: אתה מתחיל?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, אבל אנחנו עובדים בכנסת מול ממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הטלוויזיה אומנם מסקרת את האירועים האלה ומעבירה אותם לצופים ולאזרחים, אבל אני חושב שאנחנו לא מדברים בשביל הטלוויזיה אלא בשביל הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי אמור להגיע, אדוני המזכיר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שר האוצר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מצוין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הוא יכבד אותנו בנוכחותו, כבר השגנו את המטרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי יותר משר האוצר חייב להיות וראוי להיות בדיון הזה.

מיכאל נודלמן: בינתיים אני מפעיל את השעון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על חשבונו של מי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלא תגיד לי אחר כך שנגמר הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שצריך להפסיד את הזמן הזה זה כולנו: הכנסת קודם כול והממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אולי זה באמת ייתן לנו אינדיקציה או ייתן לממשלה.

מיכאל נודלמן: שר הפנים מגיע עכשיו, ואחריו שר האוצר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מקבל, אין לי שום התנגדות בעניין הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בכל אופן, חבר הכנסת דן מרידור, חבר הכנסת היחיד שנמצא פה, וכבוד היושב-ראש, אני אולי בכל זאת אתחיל.

מוחמד ברכה: גם אני פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת ברכה, אתה בפאתי האולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מסתכל על הכיסאות, הייתי רוצה לראות אותך ממלא את הכיסא שלך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: או, הנה התכבדנו בשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, תאמין לי, אני אומר את זה בתום לב, באיזה משרד אדוני עכשיו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עבודה ורווחה לא, את זה עזבת?

רן כהן: נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שר בלי תיק?

רן כהן: שר עם תיק בסופו של דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איזה תיק?

רן כהן: נחשוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אה, בתיק עתידי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני, שר בלי תיק בינתיים, אני מקווה עם תיק עתידי, גם כפי שהיית רוצה וכפי שאתה ראוי בהתאם לכישוריך, בזמן הקרוב ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עמדתי פה כמה דקות מפני שלא היה שום שר שייצג את הממשלה, וגם אם באת בתיאום או שבאת רק במקרה, בכל אופן, אני רואה בך שר – – –

רן כהן: קראו לי.

סאלח טריף: אני גם באתי לכבודך, אדוני, ואני מודה שהשר רענן כהן מייצג פה את הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה לשר בלי תיק סאלח טריף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד השר רענן כהן, אני בטוח שדווקא אתה, כמי שאנחנו מכירים ומוקירים, יודע טוב מאוד את הבעיות של המגזר הערבי, וגם כשר בממשלה הקודמת בוודאי היתה לך יותר מאשר הזדמנות לגעת בבעיות האלה, ואולי גם לדוש בהן לעומק, להכיר אותן וללמוד אותן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לומר לך מייד בהתחלה, שלמרבה הצער, ולפי מחקר שנמצא בפני, מחקר סטטיסטי, המצב הולך ונעשה יותר גרוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה שהמגזר הערבי זה 52 שנה איננו זוכה לא בחלק ולא במחצית החלק ולא בעשירית החלק כפי שהוא היה ראוי כחלקו באוכלוסייה, לתשומת לבה של הממשלה או מהתוכניות הכלכליות או מתקציב המדינה, זאת עובדה שאין עליה חולקים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל זה שהמצב 52 שנה אחרי קום המדינה ילך וייעשה עוד יותר חמור, נדמה לי שזה אומר הרבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אומר, קודם כול, שכנראה גם כאשר אנחנו שומעים משרים ומראשי ממשלה דברים יפים ודברים בכיוון הנכון, הדברים האלה אינם עוברים את מתק השפתיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע שהשר יקום אולי ויגיד: היתה ממשלתו של יצחק רבין שהתחילה בכיוון הנכון והתחילה לתקן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל מה היה אחרי כן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרי זה אנחנו הולכים מדחי אל דחי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני רק אדגים פה כמה דברים, אדוני השר רענן כהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נמצא בפני לוח של האשכולות החברתיים ושל מספר היישובים הערביים והאחוז שלהם בכל אשכול ואשכול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתחיל דווקא לא לפי הדיאגרמה אלא מהדרגה הגבוהה ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדרג הגבוה ביותר נקרא דרג 10 בלוח שלפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין בו שום יישוב ערבי וכמובן שום אחוז ליישובים הערביים בדרג הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדרג שמתחתיו הוא דרג 9.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם פה אין שום יישוב ערבי, וכמובן אין שום ייצוג ליישובים הערביים אפילו באחוז מזערי באשכול הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול השמיני – שום יישוב ערבי ושום ייצוג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול השביעי, זו הדרגה הרביעית מלמעלה, גם פה אין שום יישוב ערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול השישי, וזה בדיוק האמצע, האשכול החמישי מלמעלה מבין עשרה אשכולות, יש ליישוב הערבי ייצוג מזערי ביותר והוא 1%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 1% מהיישובים הערביים נמצא באמצע הדירוג של האשכולות, וזה היה בשנת 1997.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשנת 1999 הייצוג הזה עלה ל-2.7%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול החמישי, שזה האשכול השישי מלמעלה, היו מיוצגים בשנת 1997 8.5% מהיישובים הערביים, ובשנת 1999 – אפס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עוד הפעם חזרנו לאפס יישובים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול הרביעי – יותר קל עכשיו גם לנו וגם למאזינים שניקח את זה מלמטה למעלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול הרביעי מלמטה, זאת אומרת, האשכול מספר ארבע, לא הגרוע ביותר, ולא השני ולא השלישי, אלא מספר ארבע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בדרגה הזאת היישובים הערביים מתחילים להיות מיוצגים, בשנת 1997 ב-55% ובשנת 1999 ב-52%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול השלישי מבחינת הדרגה הנמוכה ביותר שהוא דרגתיים – שתי דרגות מעל האשכול הנמוך ביותר, היישובים הערביים בשנת 1997 הם 67%, ובשנת 1999 – 78%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול השני, הדרגה שלפני הדרגה הנמוכה ביותר, היישובים הערביים הם 71% בשנת 1997 ו-88% בשנת 1999.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אגב, זה שהאחוזים עולים רק מראה שהייצוג יורד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם עולים ככל שאנחנו יורדים למטה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנה ניקח את האשכול הנמוך ביותר, וזה אומר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באשכול הנמוך ביותר – ואני אפרט פה יותר מדרגות או רק אחוזים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מספר היישובים הערביים שהיו באשכול הנמוך ביותר בשנת 1997 היה 11.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשנת 1999 היה המספר תשעה יישובים; מעט שיפור, אבל מבחינת האחוזים של כלל היישובים הערביים באשכול הזה שהוא הנמוך ביותר – ב-1997 79% מהיישובים הערביים היו באשכול הנמוך ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב-1999 כל היישובים הערביים, 100% היישובים הערביים נמצאים באשכול הנמוך ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה עובדות סטטיסטיות של מחקר סטטיסטי, והעובדות האלה אומרות הרבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפילו בהשוואה לשנת 1997, וזה מה שנמצא לפנינו עכשיו, המצב הולך מדחי לדחי, והמצב הולך ומידרדר, ואני הבאתי את הדברים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה לדבר על הדברים הקלאסיים שכולנו מכירים, על זה שביישובים הערביים, היישוב הראשון שאיננו יכול לשלם לעובדיו ולעובדי הרשות המקומית, חייב להיות ערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 20 היישובים הראשונים מבחינת סולם העוני במדינה, 20 היישובים המובילים במדינה, הם יישובים ערביים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מבחינת אחוזי אבטלה, 20 היישובים הראשונים שמובילים בעניין הזה, הם יישובים ערביים, ולא שאחר כך אין יישובים ערביים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לך יישוב אחד או שניים יהודיים ועד ה-30 שוב חוזרים היישובים הערביים לככב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וככה אנחנו מגיעים לכך, שכל היישובים הערביים נמצאים בסל או באשכול הנמוך ביותר מבחינת הדרגה, ורוב היישובים העניים במדינה כולה, 20 הראשונים בכל המדינה, הם יישובים ערביים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש יישוב אחד או שניים של המגזר היהודי ואחר כך שוב חוזרים ליישובים הערביים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני שואל, רק אתמול ביקש ראש הממשלה ביוזמתו לשוחח עם חברי הכנסת הערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי בין אלה שישבו עם ראש הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמענו ממנו דברים שהם לכאורה דברים רציניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבר בראשית השיחה הוא אמר:

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לפתוח דף חדש ביחסים של ממשלת ישראל והשלטון בישראל עם האוכלוסייה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אכן הגיע הזמן לפתוח דף חדש, ובמיוחד לאחר החודשים האחרונים – אולי בשנה-שנתיים האחרונות בכנסת הזאת – כאשר היו כל ענייני ההסתה נגד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה התחיל בחלק מחברי הכנסת הערבים, אחר כך זה כלל את כולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחר כך את מנהיגי הציבור הערבי, אחר כך את כל האוכלוסייה הערבית כולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש פה מסע מתוכנן, יזום של הסתה פרועה נגדנו כציבור וכמייצגי ציבור וכתושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כנראה מישהו מעלה על דעתו, ואולי חושב – אני יכול להבין שבתחילת ממשלתו של ברק היו כאלה אנשים בצד הזה של הבית, בצד ימין, שראו בזה אסטרטגיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מצד אחד, אנחנו ננגח את הממשלה הקיימת, נפחיד אותה, נרתיע אותה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מצד שני, נעלה את חלקנו בציבור הימני ובציבור הלאומני, וכנראה התכוננו למערכת הבחירות שאכן לא איחרה לבוא, והם עשו להם אסטרטגיה כזאת לתקוף אותנו ולנסות להוציא אותנו אל מחוץ לכל מסגרת או לגיטימציה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים האלה קורים, ודווקא בעקבות הדברים האלה עולה ראש ממשלה חדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז אמת שהדבר הנכון ביותר לעשותו הוא לפתוח דף חדש ביחסים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה למהר ולהוציא פסק-דין על מר שרון ועל ממשלתו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רק שם בפניך, אדוני, כנציג הממשלה, את העובדות כפי שהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רואים בדבריו של ראש הממשלה ושל הממשלה כולה מין התחייבות, מין אמירה רצינית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא רוצים לומר שהדברים נאמרו כדי לסבר את אוזנינו, או כדי שימצאו חן בעינינו או בעיני הציבור שאנחנו מייצגים, אלא שמדובר באיש רציני, בראש ממשלה שמתכוון למה שהוא אומר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו השעה, זו ההזדמנות לומר לכם ולהדגיש בפניכם, בפני הממשלה, כמובן, שאתה מייצג אותה, שהגיע אכן הזמן לפתוח דף חדש עם האוכלוסייה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אנחנו מדברים על התנאים הכלכליים – ואני לא לקחתי את התנאים החמורים ביותר, לא את הפקעת הקרקעות, ולא את היישובים הבלתי-מוכרים, ולא את תוכניות המיתאר, ולא את תוכנית ייהוד הגליל, שרק בשבוע-שבועיים אנחנו מתחילים לשמוע עליה מחדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש חידוש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני ראיתי אתמול בטלוויזיה, פתאום במשגב חסרים תושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם עושים לנו עכשיו פרסומת בטלוויזיה שרוצים תושבים במשגב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משגב זה לא יישוב אחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משגב זה כל יישובי הגליל התחתון, כמעט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו מועצה אזורית שבאופן יחסי יש בה כ-200 דונם לכל תושב יהודי, ויש לה כדונם אחד לכל תושב ערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תארו לכם מועצה אזורית כזאת – ואני מדבר על הוצאת הערים חיפה ועכו וערי המפרץ, מזרחה עד בואכה רמת-הגולן, ולהוציא אולי את יישובי עמק-יזרעאל צפונה כמעט עד סוף הגליל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה להגזים, אולי עד 10 קילומטר לפני גבול הלבנון, ושם יש מועצה אזורית אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה כל הגליל למעשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשטח הגדול הזה, בשטח של מיליוני דונמים, בלי מדיניות מתוכננת מראש, בלי מדיניות קבועה, בלי מדיניות שהתחילה גם להתבצע עכשיו עוד הפעם, מר ליברמן כבר מיהר להפשיר – קוראים לזה להפשיר, כאילו מישהו הקפיא את זה פעם – שטחים לתוכניות מיתאר ולהרחבת שטח השיפוט של היישובים היהודיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אגיד לך את האמת, עיני לא צרה בשום יישוב, אף שזה נעשה למעשה בצורה מנקרת עיניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל היכן הגבול?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי סוף-סוף צריך להיות איזה גבול של שפיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכול להיות שלתושב אחד יהיו 200 דונם להתפתחות עתידית ולפיתוח ולתושב אחר יהיה דונם אחד, כאשר כל 200 הדונם, אתה יודע מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה להגזים, בוא נשים בצד את מה שנקרא אדמות של נכסי נפקדים, התושבים שעזבו ב-1948.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא מדבר על זה עכשיו, ואני לא מדבר על אדמות אקרית ובירעם, אגב, ולא על אל-ע'בסיה, ולא על ערב-אלבקארה, ולא על יישובים שיש החלטות של בג"ץ להחזיר אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היה לי הכבוד להיות באקרית לפני שבועיים בלבד, וראיתי שם תושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה היה ביום ראשון, וראיתי את הכנסייה, ראיתי את התושבים שבוכים שם בכל יום ראשון ובכל יום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני גם הלכתי באותו יום לבירעם וראיתי את התושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האנשים האלה זועקים לשמים: זאת היא אדמתנו, זהו כפרנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא נפקדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יצאנו, לא במלחמה ולא לפניה ולא באיזה זמן סמוך לה מבחינת הלחימה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יצאנו לפי הבטחה מוסכמת שאנחנו נצא לשבועיים לצורכי אימונים של הצבא ונחזור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי אפילו שזה לשבוע אחד לא לשבועיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והנה, כאשר התמהמהו הרשויות לאפשר לתושבים לחזור, איתרע מזלם ופנו אז לערכאה הגבוהה ביותר במדינה, לבית-המשפט הגבוה לצדק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בית-המשפט הזה אכן נתן את הכרעתו, נתן את החלטתו, אמר להחזיר אותם לכפריהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה היתה התוצאה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי איתרע מזלם, יכול להיות שאיתרע מזלם, אולי מבחינה משפטית צרה, אבל מבחינה מעשית גרוע מזלם, הצבא עלה על הכפרים האלה והרס אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להוציא את בתי-הקברות ושתי הכנסיות בשני הכפרים האלה, אתה לא תראה בית קיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אסיים, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נגעתי רק בכמה בעיות כאובות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבאתי פה סטטיסטיקה של המצב הכלכלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נכנסתי למצב הביטחוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו על סף "יום האדמה", ועל זה אני מקווה לדבר בהזדמנות אחרת, אני לא רוצה לגזול זמנם של האחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה ליושב-ראש ותודה רבה לאדוני השר רענן כהן.

מיכאל נודלמן: תודה לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

מיכאל נודלמן: אני מזמין את השר רענן כהן.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת דן מרידור.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, מכובדי חבר הכנסת דהאמשה, אני מציע לכל חברי הכנסת ולבית הזה להקשיב לדברים שנאמרו כאן.

רן כהן: אני חושב שחבר הכנסת דהאמשה הציג את המאטריה של הבעיות האמיתיות בלי להיכנס לפולמוס.

רן כהן: הוא לא נכנס לשום ויכוח אלא העמיד את הבעיות האמיתיות, כפי שהן מצטיירות כתוצאה של 52 שנות חיים משותפים של יהודים וערבים.

רן כהן: שאלת הדו-קיום היהודי-הערבי היא שאלה שתעסיק אותם בשנים הקרובות אולי יותר מכל דבר אחר בחיינו בתוך מדינת ישראל.

רן כהן: התופעות לעתיד במגזר הערבי מאוד מאוד קשות.

רן כהן: באחד הימים אנחנו יכולים להגיע למציאות שבה, גם אם נציע את כל הכספים שבעולם – המרירות, התסכול, האווירה והמתח יגברו על כל דבר אחר.

רן כהן: אנחנו מתקרבים ל-30 במרס, ואני פונה מכאן לכל ערביי ישראל, לראשי היישובים, לראשי המועצות, לחברי הכנסת ולמנהיגות הערבית: חייבים להעביר את היום הזה בשקט.

רן כהן: אבל, אסור לשכוח שיש לנו חוב גדול למגזר הערבי.

רן כהן: השוני בינם לבין יתר האוכלוסייה הוא, שהם נשארו מתוך רצון להיות במדינה הזאת, הם חלק ממנה, ונפל בגורלנו לחיות יחד.

רן כהן: אני אומר זאת, בדיוק אני עושה עבודה מאוד מעמיקה בנושא ערביי ישראל.

רן כהן: בניתוח שאני עושה – אני חושב שאנחנו הולכים לתקופה, אולי מן הקשות ביותר בחיינו ובחיים המשותפים שיהיו לנו.

רן כהן: אולי האירועים שקרו הם כאין וכאפס לעומת מה שעלול לקרות בעתיד.

רן כהן: אני רוצה להזהיר את הרוב היהודי במדינת ישראל, שהבעיה הזאת של דו-קיום בינינו ובין ערביי ישראל היא לא בעיה שנפתרת בשיחה או בפתרון בעיה כזאת או בעיה אחרת.

רן כהן: פה אנחנו צריכים ליצור מערכת מנהיגות משותפת, מערכת יחסים שקשה מאוד ליצור אותה, מכיוון שהניגודים בינינו לבינם מאוד גדולים; שפה אחרת, תרבות אחרת, דת אחרת.

רן כהן: השאלה שעומדת בפנינו היא שאלה קריטית: האם פני ערביי ישראל להשתלבות או פני ערביי ישראל לעימות?

רן כהן: כשהם נמצאים בתסכול לא קטן.

רן כהן: הם חיים במדינה הזאת, והם צריכים להזדהות עם הסביבה שלנו.

רן כהן: אבל מה לעשות והעם שלנו נמצא במלחמה אתם, והתסכול גדול מאוד ולא פשוט.

רן כהן: אני אומר את הדברים כאן ועכשיו, כי אני מאוד מוטרד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – אתה נמצא במלחמה אתם?

רן כהן: אני, אני כיהודי נמצא במאבק מתמיד עם העולם הערבי במשך 100 שנה.

רן כהן: הסכסוך הישראלי-הערבי לא הסתיים, ואתם נמצאים בתווך, אתם נמצאים באמצע.

רן כהן: זה מה שאמרתי.

רן כהן: מה שאמר בזמנו עבד-אלעזיז זועבי, זיכרונו לברכה, ששימש סגן שר הבריאות מטעם מפ"ם: עמי לוחם במדינתי.

רן כהן: אני חושב שבמושג הזה אפשר בהחלט לכלול את כל הדברים, איך להיות ערבי שחי במדינה הזאת, ואיך הרוב היהודי נמצא במאבק מתמיד, בסכסוך מתמיד של שנים רבות עם העם שלו, שהוא חייב להזדהות אתו והוא חלק ממנו, והוא ימשיך להיות חלק ממנו, מבחינת דרכו, דרך תרבותו ודרך סגנונו.

רן כהן: זו טרגדיה לא פשוטה.

רן כהן: אין בעולם מיעוט כזה שחי במציאות כזאת.

רן כהן: אבל המיעוט הזה נמצא לפעמים תחת הנהגה מסוימת שמתחילה לפרק את כל הדברים.

רן כהן: למה אני מתכוון כשאני אומר – לפרק את כל הדברים?

רן כהן: היום הם רוצים לבטל את כל הסמלים שלנו.

רן כהן: השאלה, מהי מדינת ישראל?

רן כהן: האם זו מדינה של כל אזרחיה, או מדינה עם רוב יהודי?

רן כהן: אני לא מבין איך אפשר להזדהות עם הפלסטינים בלי ההיבט הלאומי, והאם יש לנו היבט לאומי בשאלות האלה.

רן כהן: ודאי שיש.

רן כהן: ואז, ללכת על כל אותם מוסדות חלופיים שהקימה מדינת ישראל בדרך להקמת המדינה, אם הסוכנות היהודית ואם הארגונים השונים שהוקמו.

רן כהן: ואז בא המיעוט ואומר: כל המושגים האלה לא צריכים להיות, כי אנחנו לא מוכנים לשיר את ההמנון, לא מוכנים לקבל את הדרכים, ולא את הדברים שהקימו את המדינה הזאת.

רן כהן: אבל עם זאת אני רוצה לקבוע, בשם העם היהודי – – –

נסים זאב: זו לא הבעיה שהערבים לא מוכנים לקבל את ההמנון, הבעיה שיש חברי כנסת יהודים שחושבים – – – עם הערבים אין ויכוח.

רן כהן: אני דווקא רוצה לדבר על ההיבט הערבי במכלול הכללי, בספקטרום הרחב ביותר של אדם שחי.

רן כהן: אני מסכים אתך שיש כאן גם בעיה פנימית, אבל אני רוצה להתרכז אך ורק בהיבט הערבי ואני לא רוצה להרחיב מעבר לזה.

רן כהן: ואז השאלה שצריכה להישאל, האם באמת יש סיכוי?

רן כהן: האם אין לנו אחריות כללית, של כולנו, ערבים ויהודים, להתחיל לחשוב ביחד איך להציל את החברה במדינת ישראל?

רן כהן: אני מאוד מוטרד מכך שבדרך שאנחנו הולכים בה יהיה מאוד קשה.

רן כהן: לא ירחק היום שערביי ישראל ידרשו גם אוטונומיה, לא רק תרבותית, לא רק חינוכית, ידרשו אוטונומיה גיאוגרפית באחד האזורים החשובים ביותר, כמו אזור הגליל, שם יש להם רוב.

רן כהן: גם היום כשאנחנו מסתכלים אנחנו רואים את מערכת העמותות שקמות באותם תחומים שהמגזר היהודי או הממסד היהודי לא מצליח לפתור את הבעיות בהם.

רן כהן: הם מצליחים לגייס מערכות, מתנהגים בדיוק עם – – – אני רוצה לסיים ולומר, אתם ואנחנו חייבים להתחיל לבחון את יכולת הדו-קיום בינינו.

רן כהן: אין לי ויכוח על כך שצריך להיות שוויון.

רן כהן: אין לי ויכוח עם המספרים שהצגת פה וצריך לתקן אותם.

רן כהן: אני רואה את הדברים שהצגת כדברים מובנים.

רן כהן: אבל מעבר לכל זה, נצטרך לעשות הכול כדי לגלות את החיוב בדו-קיום – אולי נהווה דוגמה לכל העולם – ולא את השלילה, שמיום ליום התחומים של דו-קיום הולכים ומתנפצים, וכולנו, אתם ואנחנו, נשלם על כך.

רן כהן: אני מקווה שנראה ימים טובים יותר, ימים של אחווה, של הבנה, של דו-קיום אמיתי, עם שוויון שאנחנו, כחברה גדולה וחברת רוב, מחויבים לדאוג לדברים האלה.

רן כהן: כי אחרת לא יהיה טוב.

רן כהן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לשר רענן כהן.

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת דן מרידור, בבקשה.

מיכאל נודלמן: אחריו – ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ויצמן שירי.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זה יום קשה, שבוע קשה, זו תקופה קשה.

דן מרידור: אנחנו לא נמצאים מול אינתיפאדה, אנחנו נמצאים מול טרור.

דן מרידור: אנחנו לא מתמודדים עם המונים מדוכאים, אנחנו מתמודדים עם קבוצות, חוליות ויחידים שיורים בנו.

דן מרידור: אתמול כיוונו רובה צלפים והרגו תינוקת שלא הגיעה לגיל שנה בחברון, היום רצו לגרום פיצוץ והרג המוני בתלפיות בירושלים, ואחר כך פיגעו בגבעה-הצרפתית, ולצערי עוד ידם נטויה.

דן מרידור: בשעה כזאת, כאשר ברור לכולנו שאין פטנטים ואין דרך קלה לגבור על טרור ברגע אחד, צריכים לדעת כל אלה שאוחזים בנשק נגדנו ואלה השולחים אותם נגדנו שני דברים: אחד – אל תטעו, יש לנו אורך נשימה, יש לנו כוח לעמוד, אנחנו באמת הרבה יותר חזקים בכל המובנים.

דן מרידור: הדבר השני – שגם אותו צריך לזכור – הם הביאו אותנו חזרה לאותה נקודה שבה ברור לכל אשה, איש, ילד וילדה בישראל, שאין לנו ברירה.

דן מרידור: נשק האין-ברירה חוזר ותופס את מקומו במאבק היהודי בארץ-ישראל אחרי הוויתורים הגדולים שהוצעו ואחרי המהלכים אמיצי הלב, אולי המופרזים, שננקטו.

דן מרידור: אין לשום אדם אשליה מה רוצה הצד השני.

דן מרידור: הוצעה לו מדינה פלסטינית כמעט על כל השטח, הוצעו לו נוסחאות מדיניות שבגללן ראש הממשלה הקודם איבד את כיסאו, והתשובה היתה פשוטה, אבל מאוד ברורה: לא, לא מספיק, רוצים עוד.

דן מרידור: "עוד" פירושו סיכון הקיום שלנו.

דן מרידור: אין לנו ארץ אחרת, איש מאתנו איננו מתכוון ללכת למקום אחר בעולם, באנו הנה לבנות את הארץ שלנו.

דן מרידור: גם במחיר כבד.

דן מרידור: גם ביום שבו אנחנו קוברים הרוגים הצד השני צריך לדעת, שככל שיענו אותו כן ירבה וכן יפרוץ, ככל שיכו כן נעמיק פה שורשים, והנשק הזה יהיה להם יותר ויותר ברור עם הזמן.

דן מרידור: לא ראיתי לנכון לפתוח דיון כזה בלי להזכיר את המאורעות הקשים המאיימים עלינו גם היום, גם הבוקר, אולי גם מחר.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, לפני שאגע בתקציב המדינה ובעניין הכלכלי אני רוצה להעיר הערה, שהיא חשובה בעיני, על נושא אחר לגמרי.

דן מרידור: אתמול נפל בישראל דבר שאני לא זוכר כמוהו, ואני חושב שממשלת ישראל היתה צריכה לנקוט צעד שהיא לא נקטה.

דן מרידור: בישראל קיים שלטון של חוק, בישראל יש משטרה שתפקידה לאכוף את החוק כלפי כל מי שמפר אותו, תפקידה לחקור, תפקידה למצוא, למנוע ולהעמיד לדין.

דן מרידור: זה תפקיד קשה, לפעמים כפוי טובה.

דן מרידור: כשמתעסקים בעבריינים קטנים, "חשודים קטנים", הציבור מבין וזה קל, לפעמים המשטרה חייבת לחקור כדי לברר האשמות יותר כבדות.

דן מרידור: אינני יודע דבר על החקירה המתנהלת עכשיו, מלפני ימים ספורים – בתקשורת דווח עליה – בעניין רכישת המניות של "בזק"; אינני יודע דבר על זה.

דן מרידור: אינני יודע אם החשודים אשמים, אינני יודע אם יש בסיס, אבל דבר אחד אני יודע: כשיש חקירה כזאת, והיא קשה, המשטרה איננה גוף פרטי, היא מנהלת את החקירות האלה מטעם המדינה, המנוהלת – כך צריך לקוות – על-ידי ממשלה.

דן מרידור: אתמול, לראשונה מאז קמה המדינה, שמענו, ששר בממשלה מודיע לכל הציבור בישראל, שאין לו אמון בחוקרי המשטרה.

דן מרידור: דבר כזה עוד לא היה: שר בממשלה מודיע שמתאנים לאזרחים בחקירה שלהם.

דן מרידור: אני חושב ששר כזה לא יכול להישאר בתפקידו יום אחד אם הוא לא מתנצל וחוזר בו מייד.

דן מרידור: אגב, להתנצל הוא יודע, הוא עשה את זה לאחרונה, ואפילו קיבל הקלה מהיועץ המשפטי לממשלה.

דן מרידור: אני מעיר את ההערה הזאת, שהיא לא תקציבית, לא מדינית ולא ביטחונית, אבל אם אני מבין נכון איך מדינות מתקיימות ואיך חברות מצליחות לחיות ביחד, זה קורה ומצליח כשיש כיבוד של כללי המשחק של שלטון החוק.

דן מרידור: לא יעלה על הדעת שבמדינה נורמלית הדואגת לעתידה הממשלה תתקוף את המשטרה.

דן מרידור: מי יגן על השוטרים האלה?

דן מרידור: מי ישמור עליהם כשהם עומדים במשימה קשה?

דן מרידור: תפקידם איננו להביא אשמים לדין, תפקידם קודם כול לברר את האמת.

דן מרידור: יכול להיות שאיש איננו אשם, יכול להיות שכל החשדות יתבררו כחשדות שווא, יכול להיות שאנשים יובאו לדין ויזוכו, או יורשעו, אינני יודע ואינני מביע שום דעה, אבל יכולה לבוא הממשלה, או שר בממשלה, שר בקבינט, שר חשוב – כולם חשובים – ולומר שהוא לא סומך על כל ראשי אגף החקירות ביחד?

דן מרידור: יכולנו לומר, כמו שנאמר אתמול על-ידי השר ליברמן, שמנסים להפיל אדם מפני שהוא מצליח?

דן מרידור: מה יגידו אזובי הקיר אם בארזים נפלה שלהבת?

דן מרידור: מה יגיד אזרח פשוט שחוקרים אותו כשהממשלה אומרת לו: לא סומכים על המשטרה, על ראשי אגף החקירות?

דן מרידור: בזמנים כתיקונם ממשלה לא היתה נשארת יום אחד על מכונה כשהיא מדברת כך על שלטון החוק.

דן מרידור: זה, אגב, מסביר לי למה הם לא רצו בקואליציות מסוימות באנשים מסוימים, בתפקידים מסוימים.

דן מרידור: זה מתחיל להיות ברור.

דן מרידור: מכאן, אדוני היושב-ראש, לנושאים הכלכליים העומדים על סדר-היום.

דן מרידור: המצב הכלכלי קשה, האינתיפאדה והטרור שבאו עלינו מאז ראש השנה יצרו שינוי לרעה במצבה הכלכלי של ישראל, הדברים ברורים ואפילו לא צריך להסביר.

דן מרידור: בנוסף, הנפילה המשמעותית של מניות הטכנולוגיה והבורסה האמריקנית בעולם הגלובלי, שלמזלנו אנחנו חלק ממנו, משפיעה גם היא על הכלכלה הישראלית.

דן מרידור: נוסף על כל אלה יש מדיניות שגויה של הבנק המרכזי, כבר זמן רב, שבמכוון גורמת למיתון כדי להילחם באינפלציה שהדברנו אותה כבר מזמן.

דן מרידור: שלושת הגורמים האלה – המצב הכלכלי העולמי, המצב הביטחוני בישראל והמדיניות המוניטרית המכבידה – יוצרים קושי גדול לכלכלה הישראלית.

דן מרידור: הקמנו כאן ממשלה רחבה, ממשלת אחדות.

דן מרידור: מה בדרך כלל יתרונה של ממשלת אחדות?

דן מרידור: – שהיא מסוגלת לנקוט צעדים לא פופולריים.

דן מרידור: בשביל לנקוט צעד פופולרי שהעם רוצה אותו מספיק רוב של 61 בכנסת, אין צורך בכתפיים כל כך רחבות.

דן מרידור: ממשלת אחדות בעבר, בשנים 1986-1984, של הליכוד והעבודה, בראשותו של מר פרס ובהשתתפותם של מר שמיר ומר מודעי, עליו השלום, הצליחה לנקוט צעד מאוד לא פופולרי אבל עשתה מהפכה בכלכלה הישראלית: היא ייצבה את המחירים וגמרה עם האינפלציה.

דן מרידור: זה היה קשה.

דן מרידור: הורידו את השכר בצורה דרמטית, קיצצו בתקציב הביטחון לעומק, מאוד קשה.

דן מרידור: תוצאה – ישראל התחילה לפרוח.

דן מרידור: ממשלה שלא היה לה אומץ ללכת נגד דעת הקהל, לא יכולה היתה להצליח, וגם מחר לא תצליח.

דן מרידור: נאמר על יהושע, כשהוא עמד להחליף את משה רבנו: איש אשר רוח בו.

דן מרידור: ומפרש רש"י, מה זה איש אשר רוח בו – שהוא יכול להלוך כנגד רוחו של כל אדם.

דן מרידור: מהי מנהיגות?

דן מרידור: מנהיגות היא לא לשמוע מה שהציבור אומר לך.

דן מרידור: זו לא מנהיגות.

דן מרידור: בשביל זה צריך מנהל מכון סקרים.

דן מרידור: מנהיגות היא היכולת ללכת כנגד מה שבאותו רגע אנשים רוצים, כי אתה מבין, כי אתה יודע, כי אתה קורא את החומר, כי יש לך היכולת להסתכל לטווח ארוך.

דן מרידור: לכן אנחנו צריכים לבחון את הממשלה לא בשאלה איך היא עוברת הצבעה על התקציב בכנסת.

דן מרידור: זה לא חשוב.

דן מרידור: לשרוד זה לא תפקידה של הממשלה, זה תנאי יסודי בפוליטיקה.

דן מרידור: לעשות דברים קשים, בשביל זה יש ממשלה כזאת.

דן מרידור: היום הממשלה עושה את זה.

דן מרידור: היום אנחנו רואים פה הצעות לרפורמות קשות, שממשלות קודמות פחדו לעסוק בהן או לא יכלו לעסוק בהן.

דן מרידור: האם אנחנו רואים את המשך מהלך התחרות, או שאנחנו רואים את ההיפך?

דן מרידור: הוזכר כאן המגזר הערבי בישראל.

דן מרידור: אנחנו נמצאים בתקופה קשה ביחסים בתוך המדינה אחרי המאורעות של תחילת אוקטובר, אחרי המעשים הקשים שקרו ואחרי ש-13 אזרחים ישראלים נהרגו בידי משטרת ישראל; דבר קשה מאין כמותו, שלא קרה מעולם בארץ.

דן מרידור: הדברים נבדקים, וטוב שהם ייבדקו בידי ועדת חקירה, כדי לוודא, לברר מי אשם, מי טעה, כיצד צריך לתקן.

דן מרידור: אני לא חושב שהמאורעות האלה קשורים באיזו דרך לעניין התקציבי.

דן מרידור: זה עניין אחר.

דן מרידור: אבל אנחנו צריכים לעשות מהלך גדול של תיקון בחלוקת המשאבים לכיוון המגזר הערבי בלי קשר לשאלה השנייה, וצריך להתנהג ולפעול בכל חומר הדין כלפי המתפרעים וגם כלפי אנשים מן הרשות, אם יתברר שנהגו שלא כדין, כי קרה לנו דבר שאסור היה שיקרה בכל המובנים.

דן מרידור: האם התקציב הזה עונה על השאלה הזאת?

דן מרידור: האם התקציב הזה מתמודד נכון עם שאלות הפער בחברה הישראלית, בין הפריפריה והמרכז?

דן מרידור: כשמסתכלים לטווח ארוך ולא לטווח קצר, אני מצטער לומר שאני לא רואה התמודדות כזאת.

דן מרידור: אני אתן שתי דוגמאות; אני אומר איך פתרו אותן.

דן מרידור: החברים כאן עשויים שלא להסכים אתי, אבל אני אומר את דעתי.

דן מרידור: בחברה הישראלית הולכת ומתפתחת תופעה מסוכנת, שפחות אנשים נושאים על גבם את עול העבודה, השירות והייצור ויותר אנשים אינם משתתפים במעגל הזה.

דן מרידור: במונחים כלכליים, יש אוכלוסייה הולכת וגדלה, שהכנסתה העיקרית היא הכנסה של תשלומי העברה ולא הכנסת עבודה.

דן מרידור: עם שלם לא יכול לשאת בתופעה הזאת לאורך זמן מבחינה כלכלית, מבחינה מוסרית, מבחינה חברתית.

דן מרידור: מדברים על 9% אבטלה.

דן מרידור: קשה.

דן מרידור: גם זה, אגב, לא ידי שמים.

דן מרידור: ממשלת נתניהו החליטה, במודע, בניגוד לדעתי כשר האוצר, ללכת על מדיניות מוניטרית, שהביאה בין השאר למיתון הזה.

דן מרידור: ממשלת ברק לא שינתה, לצערי, את הדרך.

דן מרידור: אבל 9% אבטלה הם לא כל התמונה.

דן מרידור: המספר הזה נמדד מתוך מי שמבקש עבודה.

דן מרידור: כמה אנשים לא נכנסים לשוק העבודה?

דן מרידור: מישהו יכול להשוות את ההשתתפות בשוק העבודה שלנו עם ההשתתפות של האמריקנים, של ההולנדים?

דן מרידור: בבדיקה שנעשתה לפני כמה שנים נמצא, כי גברים בארץ, בגיל העבודה, מ-20 ומשהו עד 60 ומשהו, משתתפים בשוק העבודה ב-5% פחות מהאמריקנים.

דן מרידור: אנשים אלה לא הולכים לעבוד כלל, הם לא מופיעים ברשימת המובטלים כי הם לא מחפשים עבודה.

דן מרידור: כי אנחנו ייצרנו פה עוני על-ידי זה שאפשרנו לאנשים לחיות רק מקצבאות ומתמיכות.

דן מרידור: אני חושב שאין דרך יותר בדוקה להנציח את העוני מאשר ליצור תמריצים שלא לעבוד.

דן מרידור: לפי דעתי, כל בדיקה פשוטה תוכיח, שהחלק של תשלומי ההעברה בתקציב הולך וגדל.

דן מרידור: משמעות הדבר, שהאנשים העובדים, שמייצרים את התקציב, נותנים משלהם לאלה שלא עובדים יותר ויותר.

דן מרידור: בכל חברה יש גם כאלה שאינם עובדים.

דן מרידור: מה מספרם?

דן מרידור: מהי מגמת ההתפתחות של המספר הזה?

דן מרידור: אצלנו הוא גדל ולא קטן.

דן מרידור: יש לכך היבט נוסף, והוא העניין שהממשלה חזרה בה, לצערי, מכוונתה.

דן מרידור: לפני כמה חודשים עבר כאן, לצערי, החוק האנטי-ציוני החמור ביותר בתמיכה של סיעות שקוראות לעצמן לאומיות.

דן מרידור: הוא חוק שנועד לשנות באופן ברור את המאזן הדמוגרפי כך שהמספר של הלא-ציונים ילך ויגדל על חשבון מספר הציונים במדינה.

דן מרידור: וכך יוצא, שבחוק הזה שנקרא חוק הביטוח הלאומי (סיוע למשפחות ברוכות ילדים) אנחנו מעודדים באופן מלאכותי ילודה אצל המגזרים שבאופן מובהק הם מגזרים לא-ציוניים.

דן מרידור: אדם לא-ציוני הוא אדם כמוני וכמוך.

דן מרידור: הוא זכאי להוליד ולגדל כמו כל אחד.

דן מרידור: המדינה צריכה להתייחס אליו בשוויון בין שהוא יהודי ובין שהוא ערבי.

דן מרידור: אבל באופן מלאכותי להגדיל את הילודה דווקא במגזרים האלה וליצור לנו מצב שכבר היום הוא כזה שהילודה שם היא פי-שלושה מהילודה במגזר האחר – אנחנו מביאים לסיכון, שלא לומר יותר, של המהלך הציוני שהתחלנו בו לפני 100 שנה.

דן מרידור: זה חוק מבייש גם כלכלית, חצי מיליארד שקל, אבל זה לא העיקר בעיני.

דן מרידור: הכיוון ארוך הטווח פירושו, שהציונים יהפכו מיעוט בכוחם שלהם.

דן מרידור: חלק אחד של הקואליציה דרש את החוק הזה.

דן מרידור: חלק שני אמר: לא.

דן מרידור: היתה הצעה אחרת בנושא אחר.

דן מרידור: יש לנו בעיה קשה באבטלה ובתעסוקה נמוכת הכנסה בפריפריה.

דן מרידור: 40 שנה ניסינו שלא להשקיע את הכסף בתשתיות ובחינוך אלא בסובסידיה לבעלי ההון.

דן מרידור: ראינו איך נוצרו עיירות פיתוח, שהשכר שם נמוך ביותר.

דן מרידור: מדוע?

דן מרידור: כי חוק עידוד השקעות הון מעודד את ההשקעות בהון, לא באנשים.

דן מרידור: מה עושים עכשיו, אחרי שהלכנו מהלך נכון בשנים האחרונות?

דן מרידור: חוזרים אחורה כדי להנציח את העוני שם.

דן מרידור: נמשיך את הסובסידיות להון, נגדיל את הסובסידיות להון בחוק עידוד השקעות הון, והתוצאה תהיה שאנחנו במרכז נהיה מבסוטים, יהיה בסדר.

דן מרידור: הם שם ימשיכו לקבל 3,000-2,500 שקלים לחודש, ויחיו עם זה.

דן מרידור: את זה דרש חלק אחר בקואליציה.

דן מרידור: במקום להגיד גם לאלה וגם לאלה לא, עשו את ההיפך, גם זה וגם זה, והתוצאה – לא מחר בבוקר, ארוכת הטווח – היא המשך הפער בישראל והגדלת החלק הלא-עובד על חשבון החלק העובד והחלק הלא-ציוני על חשבון החלק הציוני.

דן מרידור: אותו כסף שעולה החוק הזה, חצי מיליארד, מיליארד, 100 מיליון, תן אותו למקומות האלה.

דן מרידור: תן אותו לחינוך שם, תן אותו לתשתיות שם, תן אותו לשיפור ולטיוב של כוח-אדם.

דן מרידור: אל תיתן אותו לבעלי ההון, שהתוצאה תהיה שיעסיקו פועלים ב-2,000 שקל לחודש.

דן מרידור: לפי דעתי, הממשלה נכשלה במבחן הזה.

דן מרידור: היא לא מסתכלת לטווח ארוך, היא מסתכלת לטווח קצר.

דן מרידור: יש לה פוטנציאל ויכולת שלא היו לקודמותיה.

דן מרידור: היא ממשלה מאוד רחבה, והיא יכולה היתה לנקוט צעדים שתוצאותיהם תהיינה טובות לכלכלה הישראלית ולחברה הישראלית.

דן מרידור: גם ביחסים בתוך החברה הישראלית היהודית, בין היהודים לערבים, בין הפריפריה למרכז, טווח הראייה קצר מדי.

דן מרידור: חבל, ציפיתי לתוכנית טובה יותר.

דן מרידור: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לחבר הכנסת דן מרידור.

מיכאל נודלמן: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט – הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון מס' 2) (סמכויות שיפוט בעניינים אחרים) (הוראת שעה), התשס"א–2001, של חבר הכנסת שמואל הלפרט.

ד' לב: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מיכאל נודלמן: אני מזמין את ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת ויצמן שירי.

נסים זאב: לא ידעתי שיש לו תואר נוסף.

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ימים קשים עוברים על ישראל.

ויצמן שירי: אנחנו רואים שלא כל כך משנה איזו ממשלה יש בישראל ולא כל כך משנה מי ראש הממשלה בישראל.

ויצמן שירי: אנחנו עדים לכך שהטרור לא עושה הנחה לאיש.

ויצמן שירי: אנחנו נמצאים במלחמת קיום אמיתית.

ויצמן שירי: אני אומר תמיד לחברים, שרק על דבר אחד אני מודה לראש הממשלה הקודם אהוד ברק – על כך שהוא חשף בפני כל העולם ובפני כל עם ישראל את פרצופו האמיתי של ערפאת.

עסאם מח'ול: – – – התפקיד ההיסטורי שלו.

ויצמן שירי: ככל שתעבור התקופה גם אתה, ידידי מח'ול, תתגעגע לראש הממשלה הקודם, מסיבה פשוטה, כי בסופו של דבר הוא חשף את פרצופו האמיתי של ערפאת והוא הוכיח בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, שאין עם מי לדבר.

ויצמן שירי: אני אומר את מה שאני חש, ואני מתאר לעצמי שאני אומר את מה שרבים רבים בעם הזה חשים.

עסאם מח'ול: אפילו במפלגה שלך לא חושבים ככה.

ויצמן שירי: אפילו חברים שלך, שהם לא קיצונים כמוך, חושבים כמוני.

ויצמן שירי: אנחנו עסוקים בימים של תקציב, ושמעתי את חברי הקודם, שר האוצר לשעבר דן מרידור, מסביר עד כמה החוק לעידוד השקעות הון מתמרץ את בעלי ההון ולא את העובדים.

ויצמן שירי: אני אומר, שלא רק שהוא טועה, הוא גם מטעה.

ויצמן שירי: הרי אף אחד לא עשה הנחה לממשלות ישראל, כפי שקרה ביומיים האחרונים, כפי שהנגב עשה במשך שנים.

ויצמן שירי: מה לעשות?

ויצמן שירי: גם בנגב אנשים התפכחו ואמרו: אם אין אני לי מי לי.

ויצמן שירי: כשהוא ירד מהדוכן שאלתי אותו:

ויצמן שירי: מדוע כשאתה היית שר האוצר לא דאגתם לתת פריווילגיה לאזור הנגב כפי שנתתם לאזור יהודה ושומרון, שמרוחק מכאן 20 דקות?

ויצמן שירי: לא שעיני צרה, אבל לא יכול להיות שבברקן, בדימונה ובירוחם יקבלו בחוק עידוד השקעות הון אותם מענקים.

ויצמן שירי: מי יגיע לנגב?

ויצמן שירי: אף אחד.

מקסים לוי: באוניברסיטה בנגב למעלה מ-85% מסיימים אותה ועוזבים, כי אין מפעלי היי-טק.

ויצמן שירי: אני יודע.

ויצמן שירי: לא רק זה, חבר הכנסת מקסים, ידידי.

ויצמן שירי: אני לא רוצה להתיימר ולהגיד שאני הנציג של הנגב, אבל אני חושב שאני מכיר את הבעיות האמיתיות קצת יותר טוב מכל אחד.

ויצמן שירי: אני נוסע כל יום הביתה, אני מכיר את הדרך, אני מכיר את האווירה ומכיר את האנשים.

ויצמן שירי: שמעתי את חבר הכנסת טומי לפיד, ויש לי כאן התמליל של הדברים שלו, שמדבר על החוקים שנעשו על הנגב, שהם פופוליסטיים.

ויצמן שירי: הוא התמקד בחוק שבמקרה לא אני חוקקתי אותו, אלא חבר הכנסת ישראל כץ, יושב-ראש ועדת הכספים, הוא האיש שחוקק אותו, חוק זיכוי במס הכנסה.

ויצמן שירי: הוא עמד כאן במצח נחושה, לא התבייש לשקר, ואני מצטט: "אנחנו ראינו מה קרה עכשיו סביב לנגב, כאשר חבר כנסת שהוא בעל וילה מפוארת באחד היישובים הכי עשירים בארץ, בעומר, דאג לכך שכל הנגב יקבל הנחות במס.

ויצמן שירי: אני מרשה לעצמי לשאול, מדוע איש עני בחדרה לא יכול לקבל הנחה במס, אבל איש עשיר בעומר מקבל עכשיו הנחה במס.

ויצמן שירי: ההנחה במס חלה גם על העשירים בנגב.

ויצמן שירי: זה סוג של הפרוטקציה שאנחנו מטפחים בכנסת הזאת, ואם אתה מדבר על זה, אז אתה נגד יישוב הנגב ונגד בן-גוריון".

ויצמן שירי: אדוני היושב-ראש, זו חוצפה של חבר כנסת כשהוא חושב שאם לא נמצא לפניו האדם שהוא מזכיר את שמו מותר לו להיות ציני אבל בעיקר לשקר בלי שום בעיה.

ויצמן שירי: אני מכיר את הסגנון של טומי לפיד, ובבית הזה הוא וחבריו, כל מה שלא מזוהה אתם, הם יצביעו נגד.

ויצמן שירי: כל מה שלא קשור אליהם, הם מבינים שזה על חשבונם.

ויצמן שירי: אני אומר לך: טול קורה מבין עיניך בעניין הזה.

ויצמן שירי: גם אני, טומי לפיד, לא רק משלם הרבה יותר ממך מס הכנסה, אלא יש אנשים בנגב שעבדו קשה בשביל להגיע לאן שהם הגיעו.

ויצמן שירי: וילה בעומר עולה פחות מדירה של ארבעה חדרים במרכז תל-אביב, וההנחה הזאת במס הכנסה שיזם חבר הכנסת ישראל כץ היא הנחה צודקת מסיבה אחת פשוטה: ממשלות ישראל הזניחו את הנגב.

ויצמן שירי: אנחנו רואים ביומיים האחרונים שהנגב כולו מושבת ואנחנו לא שומעים בדיוק את התקשורת במדינת ישראל ששה ללכת לבדוק מה קורה שם.

ויצמן שירי: מבקר המדינה כתב בדוח האחרון שלו, אדוני היושב-ראש, שתושבי הנגב הופלו על-ידי ממשלות ישראל, והוא ציין 3,680 פר-תושב.

ויצמן שירי: תכפילו את זה בכמעט 600,000 תושבי הנגב והגעתם לקרוב ל-2.5 מיליארדי שקל בשנה מתקציב משלם המסים.

ויצמן שירי: מה קרה בינתיים?

ויצמן שירי: תושבי הנגב, עם המחצבים שיש בנגב, מסבסדים אנשים כמו טומי לפיד באזור המרכז.

ויצמן שירי: ולא שאנחנו יכולים להמשיך לשבת סביב דודאים או רמת-חובב ולקבל את האשפה של ה"צפונים" למיניהם.

ויצמן שירי: אני קורא לראש הממשלה ואני קורא לשר האוצר, שהוא איש באר-שבע, ואני אומר להם בצורה שלא משתמעת לשתי פנים – למעשה כבר עשיתם 60% מהדרך.

ויצמן שירי: חוק עידוד השקעות הון, החוק שלי, התפשרנו עליו והגענו להבנה.

ויצמן שירי: החוק של ישראל כץ – תתאמצו עוד טיפה, ואפשר לגמור את העניין.

ויצמן שירי: החוק של חבר הכנסת סבן הוא חוק צודק, שלא עולה אגורה שחוקה למדינת ישראל.

ויצמן שירי: בכך תוכלו להוכיח, שהממשלה הגדולה והרחבה הזאת, שהיא ממשלת אחדות, מאוחדת סביב דבר אחד שאין עליו ויכוח, שכל חברי הבית חוץ מטומי לפיד מסכימים על כך שהנגב הוזנח והופקר על-ידי ממשלות ישראל וזה הזמן לתקן.

ויצמן שירי: יש לנו בסך הכול עוד 24 שעות, ולא צריך לחכות.

ויצמן שירי: היום עמדו למעלה מ-500 אנשים מהנגב מחוץ לבניין והפגינו, סגרו צמתים בנגב, השביתו את החינוך בנגב, ואי-אפשר להתעלם מהם.

ויצמן שירי: יש שם אוכלוסייה כל כך גדולה, שמדינת ישראל שלחה לשם לפני הרבה מאוד שנים, מאות אלפי עולים שמדינת ישראל שלחה לשם, ואותם בדואים שעדיין חיים בתוך צריפים ובתוך פחונים.

ויצמן שירי: אי-אפשר להמשיך כך, כי זה יחזור אלינו כבומרנג.

ויצמן שירי: אני קורא לכל חברי הבית לתת יד לנושא הזה.

ויצמן שירי: זה לא עניין מפלגתי וזה לא עניין פופוליסטי.

ויצמן שירי: הרי אם תהיה הנחה במס הכנסה, התושבים יעבדו יותר והמדינה תשלם פחות דמי אבטלה.

ויצמן שירי: אם ימכרו יותר דירות, המדינה תקבל יותר מסים והאנשים יעבדו בשביל לשלם את המשכנתה שלהם.

ויצמן שירי: אם ייתנו באמת העדפה למפעלים, ויש לממשלה אפשרות להחליט לאילו מפעלים כן ולאילו מפעלים לא, יעדיפו את המפעלים בנגב.

ויצמן שירי: אין לי צל של ספק שתהיה יותר תעסוקה, וכך זה צריך להיראות.

ויצמן שירי: במקביל צריך לדאוג לכך שתהיה תנועה חזקה של רכבות ויהיה שדה תעופה, והבית הזה יוכל לבוא ולומר, שלא רק דיברנו ומכרנו ססמאות ולא רק מכרנו סימפתיה, אלא גם דאגנו מתקציב של 245 מיליארד שקלים לתת מיליארד אחד לתושבי הנגב המסכנים, שכל שנה מספרים להם עד כמה הם צודקים אבל ביום הקובע כולם שוכחים זאת.

ויצמן שירי: אני מודה לך, אדוני.

מיכאל נודלמן: תודה רבה לחבר הכנסת ויצמן שירי.

מיכאל נודלמן: אני מזמין את חבר הכנסת עסאם מח'ול.

מיכאל נודלמן: אחריו – חבר הכנסת יעקב ליצמן.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השאלה שאנחנו אמורים להתייחס אליה בגדול, בלי לתעתע בציבור עם כל מיני דקויות וכל מיני סעיפים וחלקי סעיפים, קשורה לאמירה הבסיסית של התקציב שעליו אנחנו דנים.

עסאם מח'ול: זו שאלה שקובעת ומתמודדת עם התופעה של העוני, של האבטלה, של המיותרות בחברה המודרנית.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על התקציב של שנת 2001, על האלף השלישי, ועדיין צריך לשאול את השאלה המרכזית, מדוע העוני כה שכיח בעולם שהוא כה עשיר.

עסאם מח'ול: הרי העניים, לא בעולם ולא בישראל, הם לא עצלנים או טיפשים או מושחתים יותר מאחרים, להיפך.

עסאם מח'ול: השאלה המרכזית היא, למה הם נשארים עניים.

עסאם מח'ול: האם זאת בחירה שלהם?

עסאם מח'ול: האם זאת מכת שמים, הרב נסים זאב?

עסאם מח'ול: לא, זה פועל יוצא של מדיניות חברתית-כלכלית, שמוצאת את ביטויה בתקציב שמוגש מדי שנה וקובע עקרון יסוד בו – הרפרודוקציה של העוני, לייצר מחדש את העניים, להרחיב את השכבה של העניים ולהעמיק את העוני.

עסאם מח'ול: לא מכיוון שזה ערך עליון אצל מישהו, אלא מכיוון שככל שיש יותר עניים, יש מעטים, שהולכים ונעשים מעטים יותר ויותר, שמרוויחים יותר.

עסאם מח'ול: זאת המשוואה.

עסאם מח'ול: זה מה שצריך להעביר היום לציבור בישראל.

עסאם מח'ול: צריך לדאוג שהשאלה הזאת לא תיענה רק על-ידי מודלים מתמטיים ולא על-ידי כל מיני סטטיסטיקות, אלא יש להתייחס לעני לא במסגרת של מודל מתמטי, אלא כאל כבשר ודם, כשאלה חברתית, כשאלה אישית.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים כאן הרבה על ביטחון ועל עתיד, וכשיש צורך להתלהם כולם מתלהמים, אבל אין ביטחון יותר חשוב ויותר קובע, בסופו של דבר, ויותר מקיף לגבי חלקים בציבור מאשר הביטחון הזה.

נסים זאב: טרור לא הולך עם ביטחון כלכלי.

עסאם מח'ול: בחלק הראשון של דברי היום דיברתי על הקשר בין השלום לבין הכלכלה, בין העדר השלום והעמקת הדיכוי והמלחמה לבין קריסת החקלאות וקריסת התיירות וקריסת השירותים וקריסת הכלכלה.

עסאם מח'ול: לכן אני פטור מלהתייחס להערה החשובה שהערת כרגע.

עסאם מח'ול: אנחנו עומדים כרגע בפני הצעת תקציב, ואסור להתייחס להצעת התקציב אלא מנקודת המוצא שהעליתי כאן.

עסאם מח'ול: מה היא באה להגיד?

עסאם מח'ול: איזה סדר חברתי מציעה הצעת התקציב הזאת?

עסאם מח'ול: הרי זאת הצעת תקציב של שתי ממשלות.

עסאם מח'ול: תמיד היתה לנו הצעה גרועה של ממשלה אחת, עכשיו יש לנו הצעה אחת גרועה, שמגלמת בתוכה את הרוע של הגישה הכלכלית-החברתית של שתי ממשלות.

עסאם מח'ול: ניקח את הדוגמה של הצעת התקציב.

עסאם מח'ול: הרי לא מזמן הוקמה כאן ממשלת אחדות, רחבה ככל שאתם רוצים.

עסאם מח'ול: אין לה מקום לשבת כאן, לכן כולם לא באים.

עסאם מח'ול: הממשלה הזאת היתה ממשלת אחידות, מכיוון שאין שני מסרים של שתי מפלגות השלטון בישראל בשאלות האלה, יש מונוליתיות, יש עמדה אחת, יש חשיבה חד-ממדית.

עסאם מח'ול: עם השבעת הממשלה קראתי שזאת ממשלת ה"בבושקה הרוסית", שהיא בובה בתוך בובה בתוך בובה, וכולן אותו דבר, אחת בקטן ואחרת בגדול.

עסאם מח'ול: זאת היא האמת של הממשלה הזאת גם כשאנחנו מתייחסים לשאלה של התקציב, ובעיקר כשאנחנו מתייחסים לשאלה של התקציב ושל המדיניות החברתית-הכלכלית שלה.

עסאם מח'ול: את מי משרתת הצעת התקציב הזאת?

עסאם מח'ול: האם היא תוביל למצב שיהיו בישראל פחות עניים ביום למחרת?

עסאם מח'ול: האם היא תוביל למצב שיהיו פחות מובטלים בישראל?

עסאם מח'ול: האם היא תוביל למצב שיותר פעוטות בסיכון יקבלו את מה שקובע חוק פעוטות בסיכון?

עסאם מח'ול: האם יותר ילדים, שעל-פי חוק צריכים לקבל חינוך טרום-חובה חינם, יקבלו אותו?

עסאם מח'ול: האם יהיה יותר צדק חברתי בחברה הישראלית אחרי אישור התקציב?

עסאם מח'ול: לא.

עסאם מח'ול: האם יועברו טובות ההנאה מהציבור הרחב לקבוצה מצומצמת של אנשים?

עסאם מח'ול: כן.

עסאם מח'ול: בחוק עיגון זכויות בקרקע מדובר ב-18.5 מיליון דונם קרקע בישראל, מתוכם 11 מיליון דונמים דרומית לבאר-שבע.

עסאם מח'ול: נשארים כ-7.5 מיליוני דונם צפונית לנגב.

עסאם מח'ול: מ-7.5 מיליוני הדונמים האלה רוצים לעגן זכויות של חקלאים שיכולים להוות 3% מכוח העבודה בישראל.

עסאם מח'ול: האם זה צודק?

עסאם מח'ול: האם זה עונה על הצרכים החברתיים של החברה הישראלית, או שזה הופך את הממשלה למתווך נדל"ן?

עסאם מח'ול: אלה השאלות המרכזיות.

עסאם מח'ול: זאת ממשלה כמו הממשלה הקודמת בדיוק.

עסאם מח'ול: היא אנטי-חברתית ואנטי-עממית, והיא מתעמרת בחלשים.

עסאם מח'ול: היא לא מנסה לטפל בבעיית האבטלה, אלא לטפל במובטלים, להצר את החיים שלהם עוד יותר, להציק להם עוד יותר.

עסאם מח'ול: אלה שאמורים לקבל הבטחת הכנסה – הם היעד, שם צריך להכות, על כל רוחבה של הממשלה הרחבה וצרת האופקים הזאת.

עסאם מח'ול: אבל השאלה שתחזור, ואחזור ואעמיד אותה כאן מאה פעמים ואלף פעמים, היא של מי המדינה הזאת.

עסאם מח'ול: האם היא לציבור כולו?

עסאם מח'ול: האם היא לאזרחי מדינת ישראל או לבעלי ההון?

עסאם מח'ול: זאת השאלה המרכזית, חבר הכנסת נסים זאב.

נסים זאב: בינתיים היא מדינה יהודית.

עסאם מח'ול: יהודית או לא יהודית, תיכף נשמע.

עסאם מח'ול: אבל דע לך שהיא לא יהודית ולא ערבית, היא ארץ שמוותרים עליה בשירות בעלי ההון, ולא משנה אם הם יהודים או לא.

עסאם מח'ול: תהיה בטוח שבעיקר היא מדינה שהיא בידיים לא-יהודיות.

נסים זאב: לבעלי ההון מגיע הקרדיט, שבזכותם לעניים – – –

עסאם מח'ול: טוב, אני לא חשבתי לרגע שאתה מייצג את העניים.

עסאם מח'ול: הקיום שלך דווקא כרוך בזה שיש עניים, ואתה לא הכי מעוניין שהמצב הזה ישתנה, אבל זה דבר אחר.

מוחמד ברכה: הוא מתפרנס מהעוני, אבל לא – – –

עסאם מח'ול: כן, זאת הגדרה נכונה שאתה מתפרנס מהעוני.

נסים זאב: – – –

עסאם מח'ול: הדבר החשוב שצריך לומר אותו כאן לאנשים שחושבים שהם לבד ואין להם כוח להיאבק ואין להם מה לעשות, זה שיש מה לעשות.

עסאם מח'ול: בימים אלה יש אנשים וקבוצות שהחליטו שהם לא ממשיכים לשבת בשקט ולסבול את המדיניות הזאת, את הקו הזה ואת הכיוון הזה.

עסאם מח'ול: יהודים וערבים, אנשים שאין להם, אנשים שיודעים ומכירים הכרה עמוקה שיש להם זכות שיהיה להם, והם יצאו לרחובות והם ייאבקו, והם ייאבקו לשינוי הסדר החברתי הזה, מכיוון שזה סדר קטלני, סדר נפשע, סדר שאי-אפשר לתת לו לגיטימיות ולהשאיר אותו על כנו.

עסאם מח'ול: ולכן, קבוצות של אנשים מובטלים ושל עניים מתחילות להתארגן; קבוצות שמחפשות דרך לצאת ולפעול נגד, ולא רק בישראל, בכל העולם, החל בסיאטל, המשך בפראג וכלה בתל-אביב.

עסאם מח'ול: זה יהיה סימן ההיכר של התקופה הבאה – מאבק של העניים, מאבק של השכבות החלשות, מאבק של השכבות שמנסים לתת להן את ההרגשה שהן מיותרות.

עסאם מח'ול: רוצים שהן ירגישו, שכאשר הן מקבלות דמי אבטלה, עושים להן טובה.

עסאם מח'ול: השכבות האלה לא רוצות ולא מחפשות דמי אבטלה.

עסאם מח'ול: הן מחפשות עבודה.

נסים זאב: בארצות-הברית הגדולה יש דמי אבטלה.

עסאם מח'ול: האם זו דוגמה?

נסים זאב: זו לא דוגמה.

עסאם מח'ול: טוב שאתה אומר.

עסאם מח'ול: צריך לומר שהדוגמה שאתה סוגד לה היא לא דוגמה טובה.

נסים זאב: מדינת ישראל כן נותנת.

עסאם מח'ול: זה לא העיקר.

עסאם מח'ול: השאלה היא: מה זה דמי אבטלה?

עסאם מח'ול: זאת לא טובה.

עסאם מח'ול: אף עובד לא מחפש דמי אבטלה ולא הבטחת הכנסה, והוא לא מחפש לשכת תעסוקה.

עסאם מח'ול: הוא רוצה תעסוקה ועבודה.

עסאם מח'ול: הוא מושפל כשהוא מקבל את דמי האבטלה.

עסאם מח'ול: הוא רוצה תעסוקה ועבודה, ומה שמשלמים לו זה דמי מיותרות בחברה הישראלית, כאילו אומרים לו שהוא כבר מיותר – אנחנו לא צריכים אותך, אנחנו חייבים לזרוק אותך, ולכן אנחנו נותנים לך לאכול.

עסאם מח'ול: זאת האמירה של דמי האבטלה.

עסאם מח'ול: לכן, אף אחד לא עושה טובה למובטל, ואף אחד לא עושה טובה לשכבות החלשות ולעניים מחוסרי הבית, מחוסרי העבודה והמובטלים.

עסאם מח'ול: אם אנחנו נראה את הדברים מהזווית הזאת, כל הפרטים של התקציב הזה ייראו אחרת.

עסאם מח'ול: אני רוצה לסיים בהתייחסות לנושא אחר.

עסאם מח'ול: אני חושב שכאן טמונה התשובה על השאלה, למה התקציב הזה כל כך גרוע, וכל כך מתעקש לחזור אלינו פעם אחר פעם.

עסאם מח'ול: יש ההיגיון בחברה הקפטיליסטית ובחברה הישראלית, שמתחיל בכתיבת מחקרים.

עסאם מח'ול: במסמך של עוזי ארד על עידן החוסן והביטחון הלאומי של ישראל הוא מראה כמה הערבים מסוכנים, איזו סכנה דמוגרפית הם מהווים לישראל, ואיך צריך להשתמש בטרנספר ובהחלפת אוכלוסין כדי לעבור את הסכנה הזאת, שכל ילד או כל אדם חמישי בישראל היום הוא מוסלמי.

עסאם מח'ול: זאת הסכנה המעיקה עליו, והוא מציע להפסיק את הקצבות הילדים.

עסאם מח'ול: הוא רוצה להפסיק את ההקצבות שרק עכשיו נאבקת עליהן, חבר הכנסת נסים זאב, בעבור הערבים, מכיוון שהוא מתייחס אליהם כאל סכנה ביטחונית ולא כאל חלק מהמציאות החברתית של מדינת ישראל.

עסאם מח'ול: אבל אותו מסמך ואותה חשיבה, לאן מובילים?

עסאם מח'ול: הם מובילים לחלק הכלכלי במסמך.

עסאם מח'ול: גם בחלק הכלכלי של המסמך יש המלצה שנויה במחלוקת.

עסאם מח'ול: נכתב: בישראל יש שתי אוכלוסיות שונות: 4 מיליוני בני-אדם החיים בחברה המערבית הטכנולוגית מול 2 מיליוני בני-אדם ערבים, חרדים או פועלים זרים – אתה רואה איפה ממקמים אותך – החיים בחברה של העולם השלישי.

עסאם מח'ול: החקיקה הסוציאלית בישראל גורמת לעידוד הריבוי הטבעי של האוכלוסיות הלא-ציוניות בכך שהיא מעבירה משאבים מהאוכלוסייה הציונית.

עסאם מח'ול: והוא אומר: אין לנו ברירה.

עסאם מח'ול: יש שתי אופציות: או אופציה איכותית, או אופציה שתטפל ותתייחס לזכויות של האדם – – –

מיכאל נודלמן: חבר הכנסת מח'ול, אתה לא צריך להשלים את הכול.

עסאם מח'ול: אתה נכלל אתנו באותה משבצת.

עסאם מח'ול: אני קורא מכאן: רק מאבק משותף של כל אלה שנזרקים מחוץ למעגל, על-פי הקריאות האלה והמחקרים האלה, יכול לשנות את סדר הדברים.

עסאם מח'ול: מי שנגרר להסתה אנטי-ערבית, יכול למצוא את עצמו הקורבן הבא.

עסאם מח'ול: את זה אני לא אומר לך, נסים זאב, אלא אומר לאנשים של ש"ס, למצביעים של ש"ס, ולא להנהגה של ש"ס, כי אני מאמין שהם יתפסו את זה יותר טוב.

עסאם מח'ול: תודה רבה.

נסים זאב: אני מקווה שתשמע את תשובתי.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: אני מזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת יוסי כץ.

): אדוני היושב-ראש, יש לי שתי הודעות קצרות לפני הנושא של סגנית יושב-ראש הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הריני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים כדלקמן: מטעם סיעת ישראל אחת יכהן בוועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת שלמה בן-עמי במקום הפנוי השמור לסיעת ישראל אחת.

): הוא לא מאויש.

): אבקש להודיע בזאת, כי ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יוסי שריד, ישתתף באופן קבוע בישיבות ועדת החוץ והביטחון ללא זכות הצבעה, בהתאם לנוהג שהיה קיים עד כה.

): אנחנו טרם סיכמנו באופן מלא וסופי את כל תנאי – לא עבודתו – כהונתו ומעמדו של יושב-ראש האופוזיציה בהתאם לחוק, אבל חשבנו שהמסורת שלפיה יושב-ראש האופוזיציה משתתף באופן קבוע בישיבות ועדת החוץ והביטחון צריכה להימשך.

אברהם רביץ: אריק שרון היה אז – – –

): כן, בהחלט, לא על המכסה.

): ביררתי את העניין, וגם שמעון פרס בשעתו לא היה על המכסה.

): אני עשיתי בירור יסודי של העובדות האלה לפני שהבאתי את זה לידיעת הכנסת.

נסים זאב: אנחנו תומכים בכך שיוסי שריד יהיה בקבינט – – –

מיקי לוי: תודה רבה.

): תודה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 1 לתקנון הכנסת, ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לבחור בחברת הכנסת נחמה רונן לכהן כסגנית יושב-ראש הכנסת, במקום חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף, שנתמנתה לסגנית שר הביטחון.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): תודה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים.

מיקי לוי: חברת הכנסת נחמה רונן עומדת להיות סגנית, אחרי ההצבעה.

מיקי לוי: הצבעה מס' 1 בעד הצעת ועדת הכנסת – 8 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חברת הכנסת נ' רונן כסגנית ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

מיקי לוי: שמונה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מיקי לוי: בחרו בנחמה רונן כסגנית יושב-ראש הכנסת.

מיקי לוי: שיהיה לה בהצלחה.

מיקי לוי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק בתי-הדין הדרוזיים (תיקון מס' 12), התשס"א–2001, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מיקי לוי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, חבר הכנסת דוד אזולאי.

מיקי לוי: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הצעת חוק בתי-הדין הדרוזיים (תיקון מס' 12), התשס"א–2001, באה לפתור בעיה, או יותר נכון מצב מסוים שלא היה לפני כן, כאשר בשעה טובה ומוצלחת נבחר בפעם הראשונה במדינת ישראל שר דרוזי לכהן בממשלת ישראל, מר סאלח טריף, וזאת ההזדמנות לברך אותו ולאחל לו הצלחה בתפקידו.

דוד אזולאי: תיקון החוק הזה בא להתאים את החוק למצב החדש שנוצר כאשר עד היום חבר הכנסת סאלח טריף היה נציג הכנסת בוועדה למינוי קאדים דרוזים.

דוד אזולאי: מאחר שהוא נבחר לממשלה וכל הנושא של בתי-הדין הדרוזיים עבר ממשרד הדתות למשרד המשפטים, ובראש הוועדה למינוי קאדים יכהן שר המשפטים ושר אחר שהממשלה תבחר – אני כמובן מקווה שזה יהיה השר סאלח טריף שייצג את הדרוזים, ואז נוכל להגיד שבשעה טובה ומוצלחת הוועדה למינוי קאדים תוכל להתכנס ולמלא את התקנים החסרים בשני בתי-הדין הדרוזיים, שלצערי הרב זה זמן רב אינם מתכנסים ואינם מתפקדים.

דוד אזולאי: כתוצאה מכך שהוועדה למינוי קאדים לא מתכנסת יש תקנים שלא מאיישים אותם.

דוד אזולאי: אני מקווה מאוד שהחוק הזה בא לפתור את הבעיה הזאת.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, אדוני היושב-ראש, ולהודות באופן מיוחד למנהלת הוועדה גברת יפה שפירא וליועצת המשפטית של הוועדה מרים פרנקל-שור ולמזכירת הוועדה גברת שוש אזולאי, שעשו עבודה יוצאת מן הכלל בצורה מהירה מאוד על מנת שהחוק הזה יאושר.

דוד אזולאי: ואכן בזמן קצר עברנו את כל ההליכים על מנת להביא את החוק עד הלום, ואני מודה לכם על כל העזרה.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: ובכן, חברי הכנסת, הצעת חוק זו נדונה בקריאה ראשונה בכנסת ביום ב' בניסן והועברה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

מיקי לוי: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות לקריאה שנייה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על חוק בתי-הדין הדרוזיים (תיקון מס' 12), התשס"א–2001.

מיקי לוי: הצבעה מס' 2 בעד סעיף 1 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מיקי לוי: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיקי לוי: הצעת החוק נתקבלה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על החוק בקריאה שלישית.

מיקי לוי: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק בתי-הדין הדרוזיים (תיקון מס' 12), התשס"א–2001, נתקבל.

מיקי לוי: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מיקי לוי: הצעת החוק עברה בקריאה שלישית.

מיקי לוי: אני מזמין את השר סאלח טריף.

מיקי לוי: בבקשה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני מודה לך.

סאלח טריף: שנית, אני רוצה להודות לחברי הכנסת, ובראשם יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דוד אזולאי חברי הטוב, ולכל צוות הוועדה – גברת יפה שפירא, מנהלת הוועדה הנמרצת, היועצת המשפטית עורכת-הדין מרים פרנקל-שור וכל צוות הוועדה שטרח להביא את החוק במהרה ולסיים אותו.

סאלח טריף: אני גם רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות ליושב-ראש הכנסת שפעל כדי לסייע לנו להביא את החוק לסדר-היום; כמו כן ליושב-ראש ועדת השרים לחקיקה, שר המשפטים מאיר שטרית, לכולכם.

סאלח טריף: אני חושב, וראוי שידעו חברי הכנסת, שחשוב מאוד שוועדת המינויים תוכל לפעול בקוורום מלא כדי להשלים את החסר ולעשות את עבודתה נאמנה.

סאלח טריף: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: תודה רבה ובהצלחה.

מיקי לוי: הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

ד' לב: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, מטעם ועדת הכספים – הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (הוראת שעה) (תיקון מס' 8), התשס"א–2001; הצעת חוק הסדרים במגזר החקלאי (תיקוני חקיקה) (הוראת שעה), התשס"א–2001.

ד' לב: תודה.

ד' לב: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מיקי לוי: אנחנו ממשיכים בהנמקת ההסתייגויות להצעת חוק ההסדרים במשק המדינה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתקציב המדינה לנושא הביטחון יש לדעתי להוסיף תקציב למקומות הקדושים.

יעקב ליצמן: הר-הזיתים הוא היום מקום מסוכן מאוד.

יעקב ליצמן: אנשים פוחדים לקבור את מתיהם, ואלו שרוצים לעלות למקומות הקדושים, לקברי צדיקים, צריכים ליווי משטרתי וגם רכב מוגן.

יעקב ליצמן: אני חושב שאם המשטרה תעשה קו תחבורה מסודר להר-הזיתים – – –

נסים זאב: המשטרה אומרת שאין צורך בקו להר-הזיתים.

יעקב ליצמן: כן, אבל לעומת זאת היא לא לוקחת אחריות.

יעקב ליצמן: זה לא קונץ להגיד שאין צורך.

יעקב ליצמן: כשבאים למקום 10,000 איש, מי יכול להגיד שאין צורך?

יעקב ליצמן: עובדה שעד היום – במשך שנה וחצי אנחנו מדברים כאן, וגם דובר על כך בלובי הדתי, שיש לעשות קו סדיר להר-הזיתים, כפי שיש גם להר-המנוחות, ומשרד התחבורה, המשטרה והמשרד לביטחון פנים, אף אחד לא עושה את זה.

יעקב ליצמן: זה אומר דורשני.

יעקב ליצמן: אותו הדבר הייתי אומר גם לגבי קבר-רחל.

יעקב ליצמן: צריך להגביר את הקו, יש דרישה שם, ואם צריך אפילו כלי רכב מוגנים, צריך לעשות את זה.

יעקב ליצמן: כרגע יש קצת משבר בוועדת הכספים בעניין ההצבעה על ביטול חוקים.

יעקב ליצמן: אני לא מבין את הממשלה, ואני חוזר על זה עוד הפעם.

יעקב ליצמן: עד היום כל כסף שיש בתקציב הלוואות, משכנתאות, במשרד השיכון – זה תקציב סגור.

יעקב ליצמן: זאת אומרת, כסף שלא מנוצל אי-אפשר להשתמש בו לדברים אחרים.

יעקב ליצמן: חברי הכנסת מאיר פרוש וסבן הציעו בחוק להוסיף כסף לירושלים ולנגב כדי להגדיל את ההלוואות.

יעקב ליצמן: אני לא רואה שום סיבה שלא להוסיף ולא לקיים את החוק הזה, היות שהכסף שלא מנוצל לא חוזר ואי-אפשר להשתמש בו למשהו אחר.

יעקב ליצמן: אז למה הממשלה מתנגדת לזה?

יעקב ליצמן: זה כעין משק סגור.

יעקב ליצמן: מבחינתנו זה כמו זה נהנה וזה לא חסר.

יעקב ליצמן: הציבור יכול ליהנות, לקבל את ההלוואות המוגדלות, אבל בכסף שנשאר אי-אפשר להשתמש בתקציב לדברים אחרים.

יעקב ליצמן: אני גם רוצה לדבר על תקציב קופות-החולים, מס בריאות.

יעקב ליצמן: הכסף משנה שעברה נשאר בתקציב – 800 מיליון שקל – ואם הממשלה היתה רוצה לשפר את המצב בבתי-חולים, במחשוב וגם בתרופות, לא היו מציעים את הכסף הזה, 800 מיליון שקל שנשארו, למשרדים אחרים, והיו משקיעים זאת אך ורק בבתי-חולים ובתרופות.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים.

מיקי לוי: חבר הכנסת נחום לנגנטל – איננו.

מיקי לוי: חבר הכנסת יגאל ביבי?

יגאל ביבי: – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת האשם מחאמיד – לא נוכח; חבר הכנסת משה גפני – לא נוכח; חבר הכנסת אברהם פורז – לא נוכח; חבר הכנסת מיכאל קליינר – לא נוכח.

מיקי לוי: חבר הכנסת אברהם רביץ, בבקשה.

מיקי לוי: מתי חבר הכנסת יגאל ביבי רוצה לדבר?

יגאל ביבי: לאחר מכן.

מיקי לוי: יכול להיות שאנשים חושבים שיש להם עוד חצי שעה או עוד רבע שעה.

יגאל ביבי: – – –

מיקי לוי: טוב.

נסים זאב: מי שלא היה מפסיד את תורו, או שרבע שעה שמורה לו בכל מקרה?

נסים זאב: זה תלוי ביושב-ראש.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש – – –

מיקי לוי: תודה רבה על הסיוע.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, הבוקר הכריזה שרת החינוך כי שעת הלימודים הראשונה בתי-הספר תיוחד לנושא האלימות.

אברהם רביץ: אני חושב שזה דבר נחוץ מאוד, ואינני יודע אם שעה אחת יכולה לסייע במשהו.

אברהם רביץ: מצב האלימות בבתי-ספר הוא פשוט בגדר של קטסטרופה.

אברהם רביץ: אנחנו קוראים דוחות על מצב האלימות בבתי-ספר, וראיתי דוח אחד שאומר שמצבנו הוא מן הגרועים בעולם מבחינת האלימות של תלמידים נגד תלמידים וגם נגד מורים.

נסים זאב: מקום רביעי.

אברהם רביץ: מקום רביעי בעולם.

אברהם רביץ: הרי זה דבר נורא.

אברהם רביץ: טוב שהיא הכריזה על השעה הזאת.

אברהם רביץ: אני רוצה להתמקד בבעיה של אלימות בבית הזה – במערכת היחסים שיש לנו, כחברי כנסת, עם הממסד.

אברהם רביץ: אני אומר, שכאשר אני חווה משא-ומתן שאנחנו כחברי כנסת עורכים עם הממשל, אני יוצא מתוך משא-ומתן כזה עם רגש נוראי כאילו יצאתי מאיזו מערכת של אלימות.

אברהם רביץ: מובן שמדובר על אלימות מילולית, על מערכת יחסים בלתי הוגנת, על מערכת יחסים שמראש אתה יושב כאילו מול אויב, ואתה צריך להשתמש בכל התחכומים שבעולם, הלקוחים מעולם המסחר, העליון והתחתון גם יחד, על מנת להעביר מסרים ולהתמודד עם בעיות אנושיות שצריכות להיות של כולנו.

אברהם רביץ: אני רוצה להתמקד בדבר אחד שבעצם מלווה אותנו כבר שנים רבות, והוא הדבר – קצת קשה באולם כשאין חברי כנסת רבים ושומעים רעשים.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

מיקי לוי: אני יכול לבקש שם קצת שקט?

אברהם רביץ: זה אפילו לא חבר כנסת.

מיקי לוי: נכון.

יעקב ליצמן: – – – סגן מזכיר הכנסת.

אברהם רביץ: תודה.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לכם, שאני נמצא בכנסת כבר 13 שנים, ותמיד הייתי מעורב במשאים-ומתנים בעקבות או לקראת תקציב המדינה.

אברהם רביץ: הדבר הזה חוזר על עצמו – האלימות הזאת, וכך אני קורא לזה – כל שנה.

אברהם רביץ: היכן נמצאת הרעה החולה?

אברהם רביץ: התפתח כאן מצב של סוג כזה של משא-ומתן, שכבר מזמן לא קיים בעולם המסחר.

אברהם רביץ: פעם זה היה חלק מהעניין, אבל כבר מזמן זה לא קיים, כמובן במדינות תרבותיות.

אברהם רביץ: יושב מולך אדם שיודע שדרישותיך הן דרישות צודקות, ויש לכך הוכחה – כי בסוף היום הוא בעצם נותן לך.

יעקב ליצמן: כבר עשר שנים הוא נותן לך את זה.

אברהם רביץ: הוא נותן לך בסוף היום, כי הוא חושב שאתה צודק.

אברהם רביץ: איך זה שלא תצדק ברצון לקבל בעבור מערכות החינוך שלך כמו לכל ילד בישראל?

אברהם רביץ: הרי זה לא ייתכן שלא תהיה צודק.

אברהם רביץ: איך זה שלא תצדק ברצון לקבל אותם תנאים מינימליים בכל חלקי החיים כמו כל אזרחי המדינה האחרים?

אברהם רביץ: נכון, אורח החיים שלך שונה, אתה נראה אולי אחרת, יש לך תפיסת עולם אחרת והתנהגות אחרת – אתה אדם דתי או אדם חרדי.

אברהם רביץ: מתוך זה שאתה אדם שומר מצוות יש לך מערכת התנהגויות שלך, של החברה שלך, שהיא שונה – לצערי, היא שונה – מכלל החברה החילונית הקיימת היום במדינה.

אברהם רביץ: אתה דורש את הדרישות הדומות בדיוק, ולהיפך – אתה כבר מראש בא מוכה וחבול וכבר מראש מוותר, אבל תן לי את המינימום.

אברהם רביץ: אנשים יושבים מולך, ובציניות ובקשיחות משחקים אותה – את המשחק הזה שבעצם לא מגיע לך, שבעצם אתה אזרח סוג ד' או סוג ה'.

אברהם רביץ: למה?

אברהם רביץ: כי אתה שונה.

אברהם רביץ: אם אתה שונה, אז מה?

אברהם רביץ: ילדיך לא ראויים לקבל ארגז חול בגן-הילדים שלהם או כוס חלב בערים שמחלקים בהן חלב לילדי ישראל?

אברהם רביץ: היכן אנחנו גרים?

אברהם רביץ: איך זה יכול היה לקרות בכלל?

אברהם רביץ: או שאתה תקבל פחות שעות לימוד מכל שאר ילדי ישראל?

אברהם רביץ: איך הדבר הזה קורה?

אברהם רביץ: אנחנו הפוליטיקאים משתמשים בכל התחכום שלנו ובכל התרגילים ובאיומים כאילו, ובסוף היום אנחנו מקבלים – לא כמה שרצינו.

אברהם רביץ: ואז מדביקים לנו את הסטיגמה שאנחנו סחטנים.

אברהם רביץ: אנחנו סחטנים, כי גם אנחנו קיבלנו בברזים שלנו כוס מים.

אברהם רביץ: הרי על זה מדובר.

יעקב ליצמן: לא חלב, חלילה.

יעקב ליצמן: חלב הרי – – –

אברהם רביץ: מי חולם על זה?

אברהם רביץ: גם אנחנו קיבלנו כוס מים בסופו של היום.

מיקי לוי: אבל "מים שאל, חלב נתנה".

יעקב ליצמן: – – –

אברהם רביץ: הדבר הזה מבייש, מדכא ומבטל את כל ההשפעה שלך כנציג ציבור, כאשר אתה עומד או יושב מול הממלכה הזאת.

אברהם רביץ: שנים רבות אמרנו, שאנחנו מוכנים לוותר, אבל לקבל את מה שאנחנו מקבלים בכבוד.

אברהם רביץ: יש גם כבוד בחיים.

אברהם רביץ: את מה שמגיע לנו, לפי כל הדעות – שלא נצטרך להתמקח על כך.

אברהם רביץ: רבותי חברי חברי הכנסת, אם אנחנו לא היינו מתמקחים ולא היינו מאיימים – אנחנו כן קואליציה ולא קואליציה, וכן נצביע ולא נצביע – ילדינו היו לומדים היום בתת-תנאים, באוהלים, בדיוק כך, כפי שעדיין יש אלפי ילדים.

אברהם רביץ: לפי סקר של משרד החינוך עצמו, אנחנו מתקרבים לכ-1,000 חדרי כיתות החסרים בחינוך החרדי.

אברהם רביץ: דרך אגב, כל מה שאני מדבר, במידה מסוימת, אני גם מניח שאני מדבר בשם האזרחים הערבים במדינת ישראל.

אברהם רביץ: בנאום קודם שלי היום רציתי להרגיע קצת את חברי הערבים ואמרתי להם: אתן לכם הרגשה טובה.

אברהם רביץ: חלק מהדברים שאנחנו מקבלים, זה משום שאנחנו די קשורים מבחינת התנאים הכלכליים אל המגזר הערבי ולכן אי-אפשר להתעלם מאתנו גם כן.

אברהם רביץ: זה המצב.

אברהם רביץ: רבותי, זאת אלימות.

אברהם רביץ: כאשר מערכת יחסים בין מפלגה – בעצם לא מדובר במפלגה, כי אנחנו מייצגים מבחינת מספרית, בנפשות, כנראה למעלה ממיליון אזרחים במדינת ישראל.

אברהם רביץ: ש"ס, אנחנו, המפד"ל, גם הם סובלים; לא כמונו, אבל גם הם סובלים.

זבולון אורלב: יותר, יותר.

אברהם רביץ: אני מוכן לקנות את זה.

אברהם רביץ: בוא לא נריב על הסבל.

אברהם רביץ: ברגע שאתה שונה, ברגע שאתה מופלה, זה כבר לא משנה כמה זה.

אברהם רביץ: אתה מופלה.

אברהם רביץ: נקודה.

אברהם רביץ: זה אומר שהתפיסה החברתית במדינת ישראל חולה.

אברהם רביץ: ולכן ביקשנו במשא-ומתן שלנו, אדוני היושב-ראש, מהפרטנרים שלנו, שלא נדבר בכלל לא על כסף ולא על מחיר ולא על שום דבר.

אברהם רביץ: בואו נדבר על כך, שמה שאתם סבורים שמגיע לנו, תכניסו לספר התקציב.

אברהם רביץ: אל תיתנו לנו תמיכות.

אברהם רביץ: אבל הם נורא אוהבים לתת תמיכות.

אברהם רביץ: יהודים נותנים צדקה, אז הם רוצים לתת לנו תמיכות.

אברהם רביץ: מה שמגיע לנו, שיהיה בספר, שלא נצטרך לעמוד כעניים בפתח.

אברהם רביץ: הנה אני אביא לכם דוגמה למה שקרה עכשיו.

אברהם רביץ: אין תקציב למדינה, ולפי החוק כאשר אין תקציב למדינה אתה מחלק את מה שכתוב בספר התקציב 1 חלקי 12, ל-12 חודשי השנה.

אברהם רביץ: ומכיוון שאנחנו לא כתובים בספר התקציב בחלק גדול ממה שאנחנו זכאים, אנחנו לא מקבלים, ואצלנו אנשים רעבים ללחם.

אברהם רביץ: יש אנשים שחודשים לא מקבלים משכורות.

אברהם רביץ: נראה איך הם יתנהגו לאחר ההצבעה על התקציב, מה יקרה בשבוע הבא.

אברהם רביץ: זה יהיה מבחן הכנות שלהם.

אברהם רביץ: אבל אנחנו מבקשים אחרת.

אברהם רביץ: אמרו שאנחנו רוצים להיות שונים ולסחוט עוד ועוד ועוד.

אברהם רביץ: אני מצהיר כאן בשם 27 חברי כנסת דתיים וחרדים, שאנחנו לא רוצים לקבל שום דבר מחוץ לספר התקציב, אבל תכניסו הכול לספר התקציב.

אברהם רביץ: רבותי, זו רעה חולה.

אברהם רביץ: זאת אלימות.

אברהם רביץ: אני קורא לזה אלימות בגישה, ביחסים של בין אדם לחברו.

אברהם רביץ: אנחנו גם לא נקראים אופוזיציה, אנחנו בדרך אל הקואליציה.

אברהם רביץ: נתאר לעצמנו מה עוד יעשו לאלה הנמצאים באופוזיציה.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, כדי שנהיה חברה מתוקנת, חברה שנעים לחיות בה, אנחנו חייבים לראות איש את זולתו כשווים, לכבד איש את זולתו ולהבין שיש דברים שאינם תלויים בשום דבר.

אברהם רביץ: יש זכויות שאינן תלויות כלל בחובות.

אברהם רביץ: זה פשוט שקר מוסכם שהזכויות המינימליות, היסודיות, הבסיסיות, תלויות בחובות.

אברהם רביץ: אין דבר כזה בחברה תרבותית.

אברהם רביץ: אם אדם יושב בבית-סוהר על פשע שהוא עבר, אז ילדיו לא יקבלו חינוך?

אברהם רביץ: ילדיו לא יקבלו מים?

אברהם רביץ: כל התפיסה הזאת היא תפיסה מעוותת; היא נשמעת כאן מעל הבמה הזאת שמוע וחזור ושמוע מכל מיני חוכמולוגים שאינם מבינים ביחסי אנוש כלל.

אברהם רביץ: הזכויות הבסיסיות הן זכויות המגיעות לך בהיותך אדם, ולא שום דבר אחר.

אברהם רביץ: אני מסכים שיש בעלי זכויות, בעלי חובות אחרים, שמגיע להם תמורת החובות, מגיע להם הרבה, אבל לא הזכויות הבסיסיות של אדם לקיומו.

אברהם רביץ: אני האזנתי להרבה נאומים היום.

אברהם רביץ: כאשר עולים לכאן אנשים, ואנחנו כבר במאה ה-21 היום, ומדברים על בני-אדם שנולדו כעל מין נטל על החברה, ומתווכחים אם זה "ברוכות" או "מרובות" ילדים, הרי זה עיוות של המין האנושי להסתכל כך על בני-אדם.

אברהם רביץ: אדם, כל אדם, נברא בצלם אלוקים.

אברהם רביץ: כל אדם.

אברהם רביץ: כי כשאדם נברא בצלם אלוקים עוד לא היתה כלל חלוקה בין עמים ובין דתות, כי בצלם אלוקים ברא אלוקים את האדם.

אברהם רביץ: זה מחייב את כולנו לנהוג באדם כאילו הוא בצלם אלוקים, בכבוד, בהערכה, בהבנה.

אברהם רביץ: ואת זאת כולנו צריכים לתקן.

אברהם רביץ: כשאני אומר כולנו אני מדבר כמובן גם על עצמי, בהתייחסותנו לזולת, לכל אחד.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: חבר הכנסת יגאל ביבי, אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין לי מצב רוח.

יגאל ביבי: חשבתי לעתים שרק לי אין מצב רוח.

יגאל ביבי: אבל אתה שואל את בני ביתך, וגם להם אין מצב רוח.

יגאל ביבי: אתה הולך ל"סופר" ואתה רואה אנשים שפופים.

יגאל ביבי: יש כאן אווירה של עצבות, של תהיות.

יגאל ביבי: בעוד שבוע וחצי מגיע החג, ואנחנו לא שמחים.

יגאל ביבי: אתה רואה אנשים מתנהלים בכבדות.

מיקי לוי: יש אחרים ששמחים והם בקואליציה, ויש להם שרים.

יגאל ביבי: תאמין לי, אדוני היושב-ראש, הכול מתגמד מול ההרג והצרות.

מיקי לוי: אני מסכים אתך במאת האחוזים.

יגאל ביבי: אתה פותח את הטלוויזיה, עובר מערוץ לערוץ ואומר שאולי יהיו שם שרים, יופיעו מנהיגים, יבשרו מסר לאומה, ישמחו אותנו.

יגאל ביבי: בחצי שעה של צפייה בטלוויזיה אתה יכול לראות שלושה שרים, וכל אחד אומר לך משהו אחר.

יגאל ביבי: אתה לא שומע את הקול הברור, כיוון מסוים.

יגאל ביבי: באותן חמש דקות אתה שומע שר שאומר כך, וחמש דקות לאחר מכן שר אחר אומר אחרת.

יגאל ביבי: אין מצב רוח לדבר על תקציב.

יגאל ביבי: אני זוכר שנים רבות – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת ביבי, אם המפד"ל היתה בממשלה המצב היה משתנה מקצה לקצה?

מוחמד ברכה: אותם שרים היו מדברים אותם דברים.

יגאל ביבי: אתה לא יודע שהמפד"ל זה הקמיע של הממשלות?

יגאל ביבי: ברגע שהמפד"ל בממשלה, סימן שיש יציבות, יש רצינות, אבל לא רק בגלל זה.

מוחמד ברכה: – – –

יגאל ביבי: אנא עארף.

יגאל ביבי: בסיר חיר, יא ברכה.

יגאל ביבי: אני זוכר, בטח חבר הכנסת רביץ, מהוותיקים, גם הוא זוכר את תקופת התקציב, היה פה תקציב.

יגאל ביבי: מחר זה היום האחרון שבו הממשלה יכולה להגיש תקציב, ואתה רואה איך ועדת הכספים מתנהלת לה בכבדות, באטיות.

יגאל ביבי: שר האוצר קצת כועס על ראש הממשלה, כך קראנו, שעקף אותו.

יגאל ביבי: הוא עוד חדש.

יגאל ביבי: עוד לא עבר ירח הדבש של הממשלה וכבר ראש הממשלה עוקף את שר האוצר, שר האוצר עוקף את ראש הממשלה.

יגאל ביבי: רבותי, לעם אין מצב רוח.

יגאל ביבי: בואו נהיה יותר רציניים, בואו ניתן לעם הרגשה שלפחות יש לו הנהגה יציבה, יש כאן רצינות בבית הזה, שנותנת לו קצת חיות.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר שאנחנו נמצאים כאן בשתי חזיתות, החזית הפנימית והחזית החיצונית, ויפה אמר הרב רביץ קודם על העניין של האלימות שפשתה במחננו.

יגאל ביבי: מי היה מעלה על הדעת שצריך לשתול סוכנת, סוכנים בבתי-הספר, לתפוס את מוכרי הסמים לילדים קטנים.

יגאל ביבי: מי היה מאמין שחוץ מהסנדוויץ' לארוחת עשר שהילד צריך להביא לבית-הספר, הוא מביא את הסכין, את האלה, לשם הגנה עצמית?

יגאל ביבי: אבל, רבותי, לא יעזור.

יגאל ביבי: כבר אמר אברהם אבינו: אמרתי אין יראת אלוקים במקום הזה והרגוני.

יגאל ביבי: אם אדם לא פוחד מבוראו, אם אדם לא מתחנך על ערכים, אז יש והרגוני, וההרג בחברה הישראלית הולך וגדל.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שחייבים, בתחום הזה הפנימי, אם אנחנו רוצים חוסן פנימי, לעשות שינוי מערכות, ואני קורא לידידי יושב-ראש ועדת החינוך, אולי אחד המוכשרים ביותר שהיו לנו בשנים האחרונות, ואני כאן הרבה שנים, אני יודע שוועדת החינוך של הכנסת עסוקה מאוד, אבל אני הייתי מציע שאתה, אדוני, יושב-ראש ועדת החינוך, תהיה הרמטכ"ל ותעמוד בראש החזית של התוכנית הלאומית למלחמה באלימות המתחילה בחינוך בבתי-הספר.

יגאל ביבי: אני חושב שוועדת החינוך צריכה להכין תוכנית חומש לחינוך ולבדוק מוסכמות.

יגאל ביבי: ואני אומר כאיש חינוך, כמורה לשעבר, זה מתחיל עם ילד שבא פרוע לבית-הספר וצבוע בצבע אדום, ירוק, סגול, עם הבגדים, עם העגילים באף והעגילים באוזן וכל הדברים האלה.

יגאל ביבי: צריך לחשוב על התלבושת האחידה שנותנת לילד הרגשה שהוא תלמיד, ולא בכל התלבושות המשונות האלה; וצריך לחשוב על תלמיד שקם בפני המורה, וצריך לחשוב אולי שמורה צריך שיקראו לו המורה, ולא איציק או שמוליק.

יגאל ביבי: יכול להיות שהדברים הקטנים האלה עושים את המכלול ואת הפאזל הגדול.

יגאל ביבי: אני חושב שכאדם שהיה הרבה שנים מנכ"ל משרד החינוך והוכיח את עצמו בחקיקה רבה בשנה האחרונה, אתה צריך ליזום את תוכנית החומש למאבק באלימות, ואולי אתה צריך להקים ועדה בראשותך, משותפת לכמה ועדות בכנסת, ולטפל בנושא החמור והקשה הזה.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר שאתה צריך גם להתערב בתכנים של רשות השידור.

יגאל ביבי: 800 מיליון שקלים נותנים לערוץ-1, יותר מתקציב כל שירותי הדת, הרב רביץ, היושב-ראש.

יגאל ביבי: כל שירותי הדת במדינה, כל הרבנים האלה, כל הסחטנים האלה, בתי-העלמין, מועצות דתיות, כשרות, הכול, הכול, הכול בצד אחד, כדי להפעיל ערוץ טלוויזיה אחד – אותו כסף.

יגאל ביבי: יש מי שחושבים שהמדינה הזאת כולה מוצפת רבנים המקבלים משכורות.

יגאל ביבי: כל רבני ישראל הם 600.

יגאל ביבי: רשות השידור – מעל 2,000.

יגאל ביבי: אני לא יודע אם הם עובדים, אבל לא אכפת לי שיש ברשות השידור 2,000 עובדים.

יגאל ביבי: מה החומר שהם מייצרים שם?

יגאל ביבי: מה האיכויות שהם עושים שם?

יגאל ביבי: ואם לא ניתן מכשיר חינוכי-רוחני – ואני אישית החלטתי להתלבש על הנושא הזה, להקים את הערוץ היהודי הרוחני הערכי שייתן תוכן לאנשים.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, אני לא יודע אם אחד מהשרים, ראש הממשלה או מישהו שומע אותי, היום היתה קריאת מלחמה של ערפאת.

יגאל ביבי: היום, לעיני כל העולם, הוא הכריז שהאלימות תימשך, בעוד הססמאות של ראש ממשלתנו, של אריק שרון, היו – שלום.

יגאל ביבי: במשך חודשים כל העולם ראה ראש ממשלה שמתבסס על התוכנית – שלום.

יגאל ביבי: היום ראש הרשות הפלסטינית הכריז על מלחמה והודיע קבל עם ועולם: אנחנו נמשיך.

יגאל ביבי: המנות הראשונות של המלחמה שלו היו הבוקר, אחרי חברון – תלפיות והגבעה-הצרפתית.

יגאל ביבי: ומישהי כבר אמרה לי: היום אני גרה בגוש-עציון, אבל לאן אני אעבור?

יגאל ביבי: לגבעה-הצרפתית או לתלפיות?

יגאל ביבי: לכן אני רוצה לומר, אולי, בואו נלמד מהגויים.

יגאל ביבי: בארצות-הברית לנשיא יש חדר סגלגל.

יגאל ביבי: אין שם תמונות, יש שם רק מזמור תהילים אחד, והנשיא, כשהוא הולך לקבל החלטות קשות או להיאבק או לשלוח כוחות או לעשות פעולה צבאית, נכנס לחדר הזה לבד וקורא את פרק התהילים ואז הוא פועל.

יגאל ביבי: אני ממש מרגיש צורך, אולי, היות שאני בטוח שראש הממשלה לא ייכנס לשום חדר אצלו בלשכה, אני לא יודע אם יש לו חדר שיש בו מזמור תהילים, והוא לא יקרא פרק תהילים לפני המאבק הצפוי, שאין לנו ברירה ואנחנו נעשה אותו, וכדאי מוקדם ולא מאוחר.

יגאל ביבי: מצאתי לנכון, כצעד לא שגרתי שלי, לקרוא את המזמור בתהילים שהנשיא בארצות-הברית קורא, אולי במקום ראש הממשלה: מזמור לדוד, ה' רועי לא אחסר, בנאות דשא ירביצני, על מי מנוחות ינהלני.

יגאל ביבי: נפשי ישובב, ינחני במעגלי צדק למען שמו.

יגאל ביבי: גם כי אלך בגיא צלמוות לא אירא רע כי אתה עמדי.

יגאל ביבי: שבתך ומשענתך המה ינחמוני.

יגאל ביבי: תערוך לפני שולחן נגד צוררי – ויש לנו צוררים רבים – דישנת בשמן ראשי כוסי רוויה.

יגאל ביבי: אך טוב וחסד ירדפוני כל ימי חיי, ושבתי בבית ה' לאורך ימים.

יגאל ביבי: נשיא ארצות-הברית יכול לקרוא פרק זה.

יגאל ביבי: אני מקווה שראש הממשלה שלנו קצת יישען יותר על המקורות, קצת יישען יותר על הערכים, קצת ייתן הרגשה של יותר אמונה.

יגאל ביבי: אם הוא יהיה חדור באמונה, הוא יעשה את מלאכתו נאמנה.

יגאל ביבי: אני רוצה לסיים ולומר, שאנחנו נמצאים בתקופה קשה.

יגאל ביבי: את התקופה הזאת חזה הרב קוק לפני עשרות שנים.

יגאל ביבי: הרב קוק תיאר את המציאות הישראלית הנוכחית.

יגאל ביבי: הוא אמר, שברגע שתבוא הגאולה תהיה לנו מדינה, יהיה שפע כלכלי, יהיה עושר, תהיה צמיחה במדינה, אבל יהיה שבר רוחני גדול בעם.

יגאל ביבי: כך צפה הרב קוק.

יגאל ביבי: השבר הזה יגרום נזק עצום בעם, אבל כשהוא יהיה בשפל של השבר תקום רוח גדולה בעם, ואז העם יתעורר ויחזור לצור מחצבתו, לערכיו, לרוחניות.

יגאל ביבי: אנחנו מחכים לרוח הגדולה בעם, אבל הרוח הגדולה בעם תוכל לבוא כאשר המנהיגות תהיה רוחנית, ערכית, אמונית, עם ערכים.

יגאל ביבי: הייתי רוצה פעם אחת לשבת כאן באולם ולראות ראש ממשלה עולה ואומר איזה רעיון רוחני, רעיון יהודי, רעיון עם ערכים.

יגאל ביבי: אתה שומע כאן את הדלות של העולם הרוחני, של הערכים היהודיים, של ההישענות על המקורות, של צדקת דרכנו המבוססת על התנ"ך.

יגאל ביבי: היית שומע את זה מבן-גוריון, היית שומע את זה מאחרים.

יגאל ביבי: אבל המנהיגות של היום דלילה ברוחניותה.

יגאל ביבי: הייתי מציע לראש הממשלה אולי פחות ישיבות אבל יותר התחזקות ברוח, אשר תביא גם את הכוח ואת העשייה.

אברהם רביץ: תודה רבה לחבר הכנסת יגאל ביבי, גם על פרק התהילים.

אברהם רביץ: מוזמן חבר הכנסת זבולון אורלב.

יגאל ביבי: היום יהיה זה גם הפרק לעילוי נשמותיהם של ההרוגים.

אברהם רביץ: אחרי חבר הכנסת אורלב – חברי הכנסת האשם מחאמיד, משה גפני, אברהם פורז, מיכאל קליינר, עבד-אלמאלכ דהאמשה, נסים זאב, מוחמד כנעאן, יוסף פריצקי וחוסניה ג'בארה.

אברהם רביץ: בבקשה, אדוני.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בבוקר כשדיברתי ופתחתי בתנחומים למשפחת פס על רצח בתם, הרצח הנתעב של בתם שלהבת, לא ידענו שכעבור כמה שעות יהיה עוד פיגוע רצחני כאן בירושלים, והנה יש לנו שני פיגועים בירושלים – הבוקר בשכונת תלפיות, אזור הומה אנשים, אנחנו כירושלמים יודעים זאת, ובצהריים פיגוע רצחני בתוך אוטובוס של אנשים תמימים, ישרי דרך, תלמידים, אמהות.

זבולון אורלב: אני מאוד מאוד מקווה, שראש הממשלה שרון לא ישכח את מחויבותו לציבור שבחר בו על רקע המדיניות הביטחונית הכושלת של ברק.

זבולון אורלב: אני מאוד מקווה שראש הליכוד לא ישכח את מחויבותו לביטחון, והוא הלך בססמה הזאת לציבור.

זבולון אורלב: אם אדם מבטיח הוא צריך גם לקיים.

זבולון אורלב: הציבור קצה נפשו במצב הביטחון המעורער.

זבולון אורלב: אנשים פוחדים, תלמידים לא יוצאים לטיולים.

זבולון אורלב: אני מאוד רוצה לקוות ששרון, ראש הממשלה, לא ייבהל לא מהתקשורת העולמית ולא מכינוס ראשי מדינות ערב בירדן.

זבולון אורלב: לא שאני מזלזל בהם, חס וחלילה, ולא שאני חושב שלא צריך להתחשב בהם, אני רק חושב שבסדר החשיבות, האחריות של ראש ממשלה היא קודם כול כלפי הביטחון.

זבולון אורלב: אני חושב שמאז הקמת המדינה לא היו 24 שעות קשות ואיומות כאלה, שאזרחי ישראל נרצחים באופן כזה על-ידי פיגועי תופת, בסדרה כזאת של פגיעת צלף בתינוקת בת עשרה חודשים, של מכונית תופת בשכונת תלפיות, של פיגוע תופת באוטובוס ציבורי, וזהו דבר שאסור לעבור עליו לסדר-היום.

זבולון אורלב: קשה מאוד לעבור לענייני היום, אבל אמרתי גם בבוקר – אנחנו אומרים, בדמייך חיי.

זבולון אורלב: גם מתוך הדמים, הדם הניגר של אזרחינו בפיגועים, אנחנו משתדלים לבנות את החיים, ואם אנחנו עוסקים בתקציב, אז דמים בדמים נגעו, וודאי שתקציב משקף את המדיניות, את כיוון החיים של מדינת ישראל.

זבולון אורלב: יש כנראה חולשה של כל שר אוצר, של כל ראש ממשלה ושל ממשלה, בנטייה לפגוע תמיד בתחומים שידוע שאין להם מגינים.

זבולון אורלב: אני מאוד מעריך את תושבי הנגב, אני חושב שהחוקים למען הנגב הם חוקים מאוד חשובים, אני תמכתי בהם, אני תומך בהם גם היום.

זבולון אורלב: הטבות לתושבי הנגב הן לא הטבות לתושבי הנגב, הן הטבות לכל מדינת ישראל, כדי שהנגב יהיה חזק.

זבולון אורלב: כשהנגב יהיה חזק יהיה טוב לכולנו.

זבולון אורלב: לכולנו יש עניין שהנגב יהיה חזק.

זבולון אורלב: אבל כשאני רואה את המאבק שעושים למען חוקי הנגב, והוא מאבק נכון, חוץ מעניין השבתת בתי-הספר שאני מתנגד לו, אני שואל: מי יעשה את המאבק בשביל הילדים שיד הוריהם אינה משגת לרכוש ספרי לימוד?

זבולון אורלב: מי יעשה את המאבק כדי שילדים החולים במחלות כרוניות ושוכבים בבתיהם למעלה מ-21 ימים יוכלו לקבל חינוך חינם בבתיהם, כמובן לא תוכנית לימודים מלאה, אבל אלה שצריכים להתכונן לבחינות הבגרות ואלה שצריכים ללמוד ולא לאבד את הישגי כיתתם – מי ידאג לאותם ילדים?

זבולון אורלב: למה החוקים האלה נדחים כל כך בקלות?

זבולון אורלב: עד שאנחנו מחוקקים, עד שבאה הנחמה – כמו שאמר הסופר ש"י עגנון – יוצאת הנשמה.

זבולון אורלב: אנחנו עובדים על החוקים האלה שעות רבות, עמלים כדי להגיע לפשרות, להסדרים, והנה חוקקנו שני חוקים שבאמת עוזרים לאוכלוסייה חסרת ישע: האחד – חוק חינוך חינם לילדים חולים, כדי להסדיר את הזכאות של אותם ילדים, שלא יצא שרק ילד בריא המדינה מקיימת כלפיו את החובה של חוק חינוך חינם.

זבולון אורלב: גם אם ילד חולה, תהיה חובה של המדינה לדאוג ללימודיו, ולא, חס וחלילה, שהכנסת העזה לבקש שילד ילמד תוכנית מלאה של 30 שעות בשבוע כשהוא שוכב בבית.

זבולון אורלב: אבל שילמד בשבוע – הרב רביץ, אתה גם איש חינוך – שעה ביום, מגיע לו, כדי שלא יפסיד את תלמודו?

זבולון אורלב: בוודאי יש לקבוע עתים לתורה, אבל יש גם ללמוד מתמטיקה, אנגלית, כדי שכשיחזור ויהיה בריא יוכל להשתלב בכיתתו ולא יפסיד עוד שנת לימודים.

זבולון אורלב: וכן אלה שמתכוננים לבגרות.

זבולון אורלב: אז לא העזנו לקבוע בחוק כמה לימודים צריך לתת.

זבולון אורלב: אמרנו: השר יקבע לפי התקציב שיש לו.

זבולון אורלב: גם את זה האוצר מבקש לדחות בשנה.

זבולון אורלב: למה לדחות בשנה?

זבולון אורלב: מה קרה?

זבולון אורלב: מה זה, כולם בריאים?

זבולון אורלב: למה לוקחים את כבשת הרש של האוכלוסייה החלשה?

זבולון אורלב: חוק חינוך חינם לילדים חולים מסתובב כאן כבר מהכנסת ה-13.

זבולון אורלב: יזם אותו אז מי שהיה חבר הכנסת עוזי לנדאו, היום הוא השר לביטחון פנים, ואני מאחל לו הצלחה.

זבולון אורלב: אבל הוא היום שר בממשלה.

זבולון אורלב: אז הוא שבוי, הוא אנוס על-פי הדיבור ועל-פי הצבעתו, אני לא רוצה לעמוד במקומו, ואיננו יכול להרים את קולו, ולכן אני מרים את קולי.

זבולון אורלב: אבל לא ראיתי איזה לובי, לא ראיתי ראשי ארגונים, לא ראיתי מהומה בחברה, כשפוגעים בזכויות יסוד של ילד חולה.

זבולון אורלב: על מה?

זבולון אורלב: זה חוק פופוליסטי?

זבולון אורלב: זה חוק של עשרות מיליוני שקלים?

זבולון אורלב: זה חוק של מאות מיליוני שקלים?

זבולון אורלב: מי הפופוליסט הזה שאמר שאלה חוקים פופוליסטיים?

זבולון אורלב: זה ממש מדהים.

זבולון אורלב: והתקשורת נופלת למלכודת הזאת וקוראת לחוקים האלה חוקים פופוליסטיים.

זבולון אורלב: אלה דברים פשוט מדהימים.

זבולון אורלב: מיהו הפופוליסט?

זבולון אורלב: והחוק להשאלת ספרי לימוד.

זבולון אורלב: יש שיטה שבית-הספר ישאיל את ספרי הלימוד לתלמידים תמורת אגרה של הורים בסך 250-200 שקלים, תלוי בדרגת הכיתה.

זבולון אורלב: ככל שהכיתה נמוכה יותר האגרה נמוכה יותר, ככל שהכיתה גבוהה יותר האגרה גבוהה יותר.

זבולון אורלב: ובמקום שהורים ישלמו 600, 800, 1,000 שקלים כדי לרכוש ספרים, הורים ישלמו רק רבע מזה.

זבולון אורלב: וההפרש אינו נופל על המדינה.

זבולון אורלב: הסוד הוא בכך שזאת תוכנית של השאלת ספרים ולא רכישת ספרים.

זבולון אורלב: כל מה שצריכה לעשות המדינה – להשקיע בכל בית-ספר 40,000 שקלים.

זבולון אורלב: יש 2,000 בתי-ספר שעדיין לא בתוכנית.

זבולון אורלב: פירושו של דבר שצריך להשקיע בתוכנית הזאת 80 מיליון שקל.

זבולון אורלב: ידידי חבר הכנסת נסים זאב ומכובדי חבר הכנסת האשם מחאמיד, קבענו בחוק ש-80 מיליון שקלים לחינוך הם הרבה כסף, מי ייתן לנו.

זבולון אורלב: אמרנו, נחלק את התוכנית הזאת לשלוש שנים, כל שנה 20 ומשהו מיליון שקלים.

זבולון אורלב: בתוך תקציב משרד החינוך, של 23 מיליארד שקלים, 27 מיליון האוצר יוסיף.

זבולון אורלב: ומי צריך את הספרים האלה?

זבולון אורלב: התלמידים שידי הוריהם אינם משגת לקנות ספרים חדשים.

זבולון אורלב: אני מעיד בפניכם שיש תלמידים שמגיעים לבתי-הספר ואין להם ספרים.

זבולון אורלב: התוכנית הזאת יכולה לעזור.

זבולון אורלב: כששמענו שרוצים לבטל אמרנו: קשה לכם מאוד להוציא על תלמידים עניים 27 מיליון שקלים כדי שיהיו להם ספרים – אגב, זו הוצאה חד-פעמית, זה לא כל שנה, זה חד-פעמי, המדינה עוזרת פעם אחת ב-40,000 שקל לבית-ספר, ומכאן השיטה מתנהלת על-פי האגרה שההורים משלמים.

זבולון אורלב: הוצאה חד-פעמית.

זבולון אורלב: כלומר, אם נחלק את הסכום הזה של 80 מיליון שקלים ל-12 שנים שתלמיד לומד, תחשבו שזה סכום פעוט ביותר.

זבולון אורלב: אז באנו לאוצר ואמרנו: או.

זבולון אורלב: קיי.

זבולון אורלב: , קשה לכם להוציא בשנה הראשונה 27 מיליון שקלים, כמה אתם יכולים להוציא?

זבולון אורלב: תוציאו 15 מיליון שקלים, אבל תתחילו ליישם את החוק.

זבולון אורלב: רבותי, אני אומר לכם, חוץ מהחברים הנמרצים של תנועת "התעוררות", אף אחד לא התעורר בחברה.

זבולון אורלב: עומדים לדחות את החוק שפוגע באופן ישיר בתלמידים שהוריהם לא מסוגלים לקנות ספרי לימוד.

זבולון אורלב: אני, חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבר הכנסת נסים זאב, בוודאי אנחנו ומשפחותינו, מסוגלים לקנות ספרי לימוד לילדים שלנו, לנכדים שלנו, אבל מה אפשר לעשות, 400,000 תלמידים חיים מתחת לקו העוני.

זבולון אורלב: 400,000 ילדים.

האשם מחאמיד: מובטלים ועניים.

זבולון אורלב: 400,000 ילדים של המובטלים ושל העניים ושל הנכים ושל כל אלה שנמצאים במעגל המצוקה, ושל עולים חדשים ובמגזר הבדואי ובמגזר הערבי, במגזר החרדי ובכל המגזרים.

זבולון אורלב: העוני חוצה את כל המחנות.

זבולון אורלב: 400,000 ילדים.

זבולון אורלב: אז כל מה שהכנסת עשתה בשנה וחצי האחרונה – בחוקים הפופוליסטיים היא סידרה 27 מיליון שקלים כדי שלתלמידים יהיה במה לקנות ספרים.

זבולון אורלב: ועל זה, רבותי, אנחנו נרים יד ביום רביעי.

זבולון אורלב: אני יודע שכולנו צינים, עובדה, כמה נמצאים כאן באולם, תהיה פה מכונה דורסת של הקואליציה.

זבולון אורלב: ועכשיו, ברגעים אלה, קראו לראשי הקואליציה וגם לנציג מפלגתי, כי אנחנו משתדלים להיות חלק מהקואליציה לעניין התקציב, קראו לנו עכשיו כדי שהמשמעת הקואליציונית לא תיפגם ואיש לא יעז לשנות את דברי החכמים שישבו בוועדת שרים וקבעו מי לשבט ומי לחסד.

זבולון אורלב: ועדת שרים לא קראה לנוגעים בדבר, הם קיבלו אינפורמציה חלקית.

זבולון אורלב: אמרה היום סגנית הממונה על אגף התקציבים בוועדת הכספים כששאלו אותה, איך אתם יכולים להתנגד לכזה חוק של השאלת ספרים?

זבולון אורלב: היא אומרת: אנחנו מתנגדים כי ההורים צריכים לשלם אגרה של 250-200 שקלים.

זבולון אורלב: אנחנו חוששים שוועדת החינוך תבטל בעתיד את האגרה, ואז כל העומס ייפול על הממשלה.

זבולון אורלב: אתם מאמינים לדברים האלה?

זבולון אורלב: כך שכנע אגף התקציבים את ועדת השרים לחקיקה לדחות את החוק הזה, כי אולי ועדת החינוך תבטל בעתיד את האגרה.

זבולון אורלב: זה נכון, אגב, אני מתנגד לתשלומי הורים, אני חושב שזה עושה פלסתר את חוק חינוך חינם.

זבולון אורלב: הורים משלמים היום למערכת החינוך כמיליארד שקלים, ולא כולם ידם משגת.

זבולון אורלב: יש ילדים שלא יוצאים לטיולים, יש ילדים שלא נהנים מסל תרבות, יש ילדים שלא נהנים מהרבה שירותי חינוך, מתוכנית לימודים נוספת, רק בגלל מחסור כספי.

זבולון אורלב: אני חושב שזה מס רגרסיבי, כי מי שיש לו יותר ילדים צריך לשלם יותר תשלומי הורים.

זבולון אורלב: ולמי יש יותר ילדים?

זבולון אורלב: לאלה שהם יותר עניים.

זבולון אורלב: אבל זאת סיבה לדחות חוק.

זבולון אורלב: לכן, עם כל הכבוד למשמעת הקואליציונית של חברי הכנסת, אני מאוד מכבד אותה, אני מבקש לנסות להסביר לראשי המפלגות שיש כמה דברים שאי-אפשר לעבור עליהם לסדר-היום.

זבולון אורלב: בכל זאת, הכנסת היא לא מכונה עיוורת שמצביעה באופן אוטומטי – כי אחרת צריך להישיר מבט לציבור ולהסביר מה אנחנו עושים.

זבולון אורלב: אני לא חושב שאם ישבו עשרה שרים או 11 שרים ובתוך דקות ספורות קבעו מי לשבט ומי לחסד – ולוקחים את כבשת הרש של תלמידים באמת מסכנים, תלמידים חולים ותלמידים עניים.

זבולון אורלב: אני גם הגשתי הסתייגות נוספת לחוק ההסדרים שמטפל בנושא של מאבטחי מוסדות חינוך.

זבולון אורלב: כידוע, פתחתי בדברים ובזה נסיים, המצב הביטחוני הוא בכי רע, ויש בוודאי צורך להגביר את השמירה ואת האבטחה במוסדות החינוך.

זבולון אורלב: אבל חסרים שומרים משוחררי צה"ל.

זבולון אורלב: בוגרי היחידות הקרביות לא נוטים ללכת להיות שומרים ומאבטחים במוסדות חינוך ולא נוטים ללוות טיולים, כי השכר זעום.

זבולון אורלב: יש בחוק הביטוח הלאומי הסדר, שחיילים משוחררים שהולכים לעבודות מועדפות – מה זאת עבודה מועדפת?

זבולון אורלב: להיות מתדלק בתחנת דלק, לעבוד בבניין, לעבוד בחקלאות, לעבוד בתיירות, זה בוודאי חשוב – ביקשתי להוסיף לרשימת העבודות המועדפות לחיילים משוחררים גם מאבטחים במוסדות חינוך.

זבולון אורלב: אגב, אם הם עובדים בעבודה מועדפת ומחזיקים חצי שנה מעמד, הם מקבלים מענק 7,000 שקל; סכום אסטרונומי, פופוליסטי, 7,000 שקל לחייל קרבי ששירת שלוש שנים.

זבולון אורלב: זה חוק פופוליסטי.

זבולון אורלב: האוצר גם כן מתנגד.

זבולון אורלב: השר לביטחון פנים תומך ואומר שזה חיוני, והמשטרה תומכת, שר החינוך תומך, השר הממונה על הביטוח הלאומי, שר העבודה והרווחה תומך, שר הפנים תומך, כי השלטון המקומי צריך לארגן את השמירה.

זבולון אורלב: מי לא תומך?

זבולון אורלב: שר האוצר.

זבולון אורלב: אומרים לו: או.קיי.

זבולון אורלב: , מה הפתרון?

זבולון אורלב: אז תשפר את השכר למאבטחים.

זבולון אורלב: אבל הוא אומר: לא, לא נשפר.

זבולון אורלב: לכן אני מגיש הסתייגות, היא מופיעה בחוק ההסדרים, ואני מקווה שגם פה המשמעת הקואליציונית לא תהיה דורסנית.

זבולון אורלב: הלוואי שאוכל להגיע לאוזניהם של חברי הכנסת, והלוואי שנוכל לשכנע את שר האוצר וראש הממשלה שלא להיות אטומים.

זבולון אורלב: אלה לא חוקים שהורסים את הכלכלה.

זבולון אורלב: אני דוחה בבוז ובשאט נפש כמה מאמרים בעיתונים הכלכליים ובמדורים הכלכליים; אינני רוצה לנקוב בשמותיהם של אותם כלכלנים מצטיינים של העיתונות המכנים אותנו כמי שהורסים את הכלכלה.

זבולון אורלב: שום חוק של 27 מיליון שקלים לא הורס את הכלכלה, ושום חוק של תלמידים חולים שעולה 10 מיליונים – אפשר להתחיל אותו בשנה הבאה – לא הורס את הכלכלה, ושום חוק של עבודה מועדפת למאבטחי מוסדות חינוך לא הורס את הכלכלה.

זבולון אורלב: אלה דברים בטלים, ואני חושב שיש פה אחיזת עיניים ומדביקים לנו דברים לא נכונים, ועל-ידי כך משתדלים לפגוע דווקא בחלשים ודווקא באלה שלא מסוגלים לעזור לעצמם.

זבולון אורלב: אני מקווה מאוד – ואני מקווה שאינני תמים לחלוטין – שבתוך כל עשרות אלפי ההסתייגויות כמה הסתייגויות חברתיות נוכל להעביר לטובת אלה שצריך לעזור להם.

זבולון אורלב: תודה רבה.

יגאל ביבי: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החינוך.

יגאל ביבי: כמי שמכיר אותך אין לי ספק שחוק להשאלת ספרים יהיה במוקדם או במאוחר; גם מאבטחי מוסדות חינוך.

יגאל ביבי: אתה לא תוותר על העניין הזה, אני בטוח.

יגאל ביבי: אני חושב, שהכנסת, לאחר המהומה של התקציב, תעשה את קואליציית אורלב למען הספרים והמאבטחים.

יגאל ביבי: אני מזמין את חבר הכנסת האשם מחאמיד.

יגאל ביבי: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

יגאל ביבי: אחריו – חבר הכנסת נסים זאב.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברי השרים, שרי הממשלה; אין שרים, נכון, אדוני היושב-ראש?

יגאל ביבי: יש יותר מדי שרים, אבל לא פה.

האשם מחאמיד: כמה שרים יש?

האשם מחאמיד: 28, חוץ מסגני השרים.

האשם מחאמיד: וכבר יש הרבה סגני יושב-ראש כנסת.

יגאל ביבי: אבל זה לא שייך לפה.

האשם מחאמיד: זה לא שייך.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה לומר מלה טובה לחבר הכנסת אורלב, שאני מאוד תומך בהרבה דברים שהוא אמר, פשוט משום שהוא צודק בחוק שהוא דיבר עליו, על השאלת ספרים.

האשם מחאמיד: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה לפסוח על כמה דברים חשובים שרציתי לומר כדי שיהיה לי זמן לדבר על דברים אולי יותר חשובים בסקלה של החשיבות הזאת, בעיות של דיור ותוכניות מיתאר ואזורי עדיפות א' וב', ואני מתכוון לאוכלוסייה הערבית, שאינם קיימים, וההריסות, והמצב בנגב, העוני, האבטלה.

יגאל ביבי: יש לכם אזורי פיתוח ב'.

האשם מחאמיד: יש אחד.

האשם מחאמיד: אולי עראמשה ליד גבול לבנון.

יגאל ביבי: לא, ב' יש הרבה.

האשם מחאמיד: אתה יודע מה?

האשם מחאמיד: אני אתן לך דוגמה.

האשם מחאמיד: אום-אל-פחם, אחת הערים העניות ביותר בישראל, שהיא לא א' ולא ב'.

האשם מחאמיד: אני בטוח שאין, אולי כמה מקומות פה ושם שהם כן, אבל מעטים מאוד, אדוני היושב-ראש, ואין לגביהם שום קנה מידה שיקשור אותם.

האשם מחאמיד: אולי שניים, שלושה, ארבעה יישובים מקסימום, אני מוכן להתערב על זה, ויש אולי ממקומות מאוד מכובדים, אבל הם נידחים, הם קטנטנים, אבל הבוחטות של האוכלוסייה הערבית בארץ פשוט לא שייכות לעניין.

האשם מחאמיד: זכותו של אזרח לבוא ולשאול: למה אני לא שם?

האשם מחאמיד: מדוע אני לא שם?

האשם מחאמיד: מישהו יודע בכלל לפי איזה קריטריון?

האשם מחאמיד: יש לא-קריטריון שתיכף אני אגיע אליו, אדוני היושב-ראש, ולכן אני לא רוצה להאריך בנושא הזה.

האשם מחאמיד: אבל תראה, כפרים בלתי מוכרים, כאשר משנת 1996 הובטחו להם בסך הכול 50 מיליון שקל, משנת 1996, ועדיין לא שולם.

האשם מחאמיד: זה לא תוקצב באגורה אחת, כדי לתכנן אותם כפרים שהוכרו.

האשם מחאמיד: הם הוכרו על הנייר, אבל באופן מעשי, פרקטי, שום דבר לא נעשה לכפרים האלה.

האשם מחאמיד: ועוד דבר שאני חייב לומר: אוניברסיטאות, סטודנטים, כל ההבטחות לחינוך גבוה חינם הובטחו גם על-ידי ראש הממשלה הקודם.

האשם מחאמיד: באים ומשווים עם ארצות ערב.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר לאדוני היושב-ראש, שבארצות ערב, כמעט בכולן, החינוך הוא לא כמו שאמר חבר הכנסת אורלב – פה החינוך העממי והתיכוני עולה מיליארד שקל להורים, והחינוך הגבוה עולה מאות מיליונים למשפחות.

האשם מחאמיד: בארצות ערב השכנות, שהן יותר עניות מישראל, אנחנו מדברים בהן על ממוצע לנפש של הרבה פחות מאשר בישראל, אבל לפחות שם החינוך הגבוה הוא חינם.

האשם מחאמיד: בירדן, בסוריה, במצרים, איפה שתרצה.

האשם מחאמיד: חינוך חינם – אפילו בתימן.

האשם מחאמיד: ופה באים ואומרים שאין תקציבים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לעבור ולומר כמה מלים על "יום האדמה" שיחול ב-30 במרס.

האשם מחאמיד: אנחנו ישבנו עם השר לביטחון פנים.

האשם מחאמיד: כל הסיעות הערביות ישבו אתו, ואנחנו סיכמנו שאנחנו רוצים שהיום הזה יעבור בצורה מסודרת.

האשם מחאמיד: אנחנו רוצים למחות על הרבה דברים, שחלק מהם אני תיכף אומר; בצורה מסודרת.

האשם מחאמיד: אנחנו לא מבקשים שום התנגשות עם אף אחד, אבל אנחנו לא רוצים גם פרובוקציות.

האשם מחאמיד: ולכן סוכם שבאותו יום וגם באותו לילה המשטרה לא תיכנס לכפרים הערביים, משום שלי, אישית, יש רגישות למג"ב ולשוטרים שירו.

האשם מחאמיד: יש לי רגישות.

האשם מחאמיד: גם לילדים שלי יש רגישות.

האשם מחאמיד: אנחנו לא יכולים לראות אותם בכפרים שלנו באותו יום שבו אנחנו אולי נלך בתהלוכות, נשבות, נכעס, נבטא את המרירויות שלנו.

האשם מחאמיד: אני שמח על כך שהוחלט שהמשטרה לא תיכנס.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לומר שזה אכן יעבור בצורה שקטה באותו יום, כי ככה אנחנו רוצים, ככה הילדים שלנו רוצים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לדבר על ההריסות במג'ד-אל-כרום, ומאות ואלפי צווים להריסה בגליל, במשולש, בנגב, או מה שנקרא כפל שווי, בפורידיס, בג'סר-א-זרקא, והסברתי זאת פעם בכנסת.

האשם מחאמיד: כפל שווי – אם האגרה עולה 200,000 שקל, אתה משלם 400,000 שקל בקנס.

האשם מחאמיד: איפה זה קיים?

האשם מחאמיד: על מה?

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה?

האשם מחאמיד: תן לי היתר בנייה.

האשם מחאמיד: אני לא אבנה בלי היתר.

האשם מחאמיד: אני רוצה היתרי בנייה.

האשם מחאמיד: אני רוצה תוכניות מיתאר.

האשם מחאמיד: והנה, אדוני, אנחנו מתבשרים על מבצעי בנייה ללא תקדים בגליל, במשולש ובנגב.

האשם מחאמיד: במשולש, ראש הממשלה הנוכחי יש לו תוכנית שנקראת "שבעת הכוכבים", שבה הוא רוצה להאיר את הגבעות של ואדי-עארה והמשולש.

האשם מחאמיד: להאיר, במובן שלו, זה ליישב את הגבעות האלה ביהודים.

האשם מחאמיד: אני לא נגד יהודים, ואתה מכיר אותי במשך השנים.

האשם מחאמיד: אנחנו פשוט מאוד נעדרים מהתוכניות האלה.

האשם מחאמיד: לא קיימים.

האשם מחאמיד: לא קיימים.

האשם מחאמיד: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על מה שאנחנו קוראים ייהוד הגליל, או בשם החדש, היותר-פוטוגני, התוכנית לחיזוק ולפיתוח הגליל.

האשם מחאמיד: למה?

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, במוסף "ממון", ב-13 במרס 2001, יום ג', אומר עופר פטרסבורג, שהיישובים היהודיים הפכו ליישובים נצורים בלב אוכלוסייה עוינת לוחמנית.

האשם מחאמיד: זה אנחנו.

האשם מחאמיד: יישובים שמצאו את עצמם מסוגרים ללא אספקת מוצרי יסוד, לאחר שכל הדרכים אליהם נחסמו.

האשם מחאמיד: ואני חשבתי שהוא מדבר על רמאללה, על שכם, על הגדה המערבית.

האשם מחאמיד: לא חשבתי שהוא מדבר על ישראל, על היישובים היהודיים בישראל ועל אוכלוסייה עוינת שהיא חלק מאזרחי המדינה.

האשם מחאמיד: הוא אומר: המסקנות הוסקו, ולכן עומדים להתחיל במבצע מסיבי לעיבוי היישובים היהודיים בגליל.

האשם מחאמיד: מבצע האכלוס הראשון ייעשה בשיתוף הסוכנות היהודית והמועצה האזורית משגב.

האשם מחאמיד: תוכנית ייהוד הגליל, כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, מופיעה לעתים תחת שמות פוטוגניים וזוכה לתמיכה הנמרצת של ראש הממשלה החדש, הנוכחי, וממשלתו.

האשם מחאמיד: לא רק עיבוי אלא גם תוספת של עשרה יישובים יהודיים חדשים בגליל.

האשם מחאמיד: מאחורי התוכניות האלה קיימים שיקולים ביטחוניים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, כאשר קיימים שיקולים ביטחוניים נגד אוכלוסייה מסוימת ובעד אוכלוסייה אחרת עושים מאתנו עוינים ואויבים של המדינה.

האשם מחאמיד: ככה מציירים אותנו.

האשם מחאמיד: ד"ר רחל אלתרמן, מתכננת ערים בטכניון, אומרת, כי השיקולים הביטחוניים באו לידי ביטוי ביחסם של מוסדות התכנון למיעוט הערבי בישראל.

האשם מחאמיד: בפועל, מדיניות התכנון והקצאת הקרקעות כוונה בעיקר לתועלתו של הרוב היהודי.

האשם מחאמיד: התברר גם שיש נתונים דמוגרפיים שמופיעים במסמך פנימי במשרד השיכון וכו' וכו', אדוני.

האשם מחאמיד: אחר כך יש נתונים על כמה יהודים יש במקום זה, 20%, 33%, וכו' וכו'.

האשם מחאמיד: אבל אני רוצה לקרוא, ברשותך, דבר מסוים, וחבל שאין פה אנשים שחורים כמוני במליאה.

האשם מחאמיד: הייתי רוצה שיהיו פה אנשים שחורים כמוני במליאה הזאת.

יגאל ביבי: חרדים או ערבים?

האשם מחאמיד: גם חרדים, גם ערבים וגם מזרחים, ספרדים בכלל, ואגיד למה.

האשם מחאמיד: שלחתי היום ל-120 חברי כנסת העתק ממאמר שפורסם בעיתון "הארץ" ביום שישי האחרון, 23 במרס 2001, מאת יאיר שלג.

האשם מחאמיד: את תגובתי שלחתי גם לנשיא המדינה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, בטקס חגיגי בכינוס שהיה במרכז הבין-תחומי בהרצלייה קיבל נשיא המדינה חוברת, מסמך, והוא לא אמר מלה.

האשם מחאמיד: נשיא המדינה, שגם הוא שחור, וגם הוא בא משכבת מצוקה, קיבל את המסמך הזה, ולא הוציא הגה, ולא אמר מלה.

האשם מחאמיד: הוא מתחיל אתי, אדוני היושב-ראש, אבל הוא מגיע גם אליך.

האשם מחאמיד: ומה הוא אומר?

האשם מחאמיד: היו שם הצמרת של המדינה, הצמרת הביטחונית, הפוליטית והאקדמית.

האשם מחאמיד: מה הצמרת, אם הצמרת אומרת כך, מה תאמר התחתית?

יגאל ביבי: אתה מסקרן אותנו, מה הוא אמר?

יגאל ביבי: מעניין מה הצמרת אומרת.

יגאל ביבי: אומנם אתה צריך לסיים, אבל הדברים שלך מאוד מסקרנים, אז אתן לך עוד כמה דקות.

האשם מחאמיד: אני מבקש ממך, אדוני, כי זה חשוב מאוד, לא רק לי, זה חשוב מאוד למדינת ישראל.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אם מדינת ישראל רוצה באמת להמשיך ולהתקיים כמדינה נורמלית, היא לא יכולה לפסוח על דבר כזה, ואגיד מה.

יגאל ביבי: תגיד את עיקרי הדברים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, החוברת נקראת: "מאזן החוסן והביטחון הלאומי; כיוונים למדיניות".

האשם מחאמיד: החוברת יצאה בשבוע שעבר והוגשה בטקס חגיגי לנשיא המדינה משה קצב.

האשם מחאמיד: זה מסמך מדהים בהמלצותיו.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, לפני שאמשיך אני רוצה להגיד עוד משפט לגבי היידר.

מיכאל קליינר: תשאיר את זה לסיבוב הבא, גם אני רוצה – – –

האשם מחאמיד: רגע, אגיד שהיידר נכשל, ואני שמח שהוא נכשל, אבל למה הוא צריך לקום כמו זיקית במדינת ישראל, בצורה המונית, בצמרת של המדינה?

האשם מחאמיד: מה הם דורשים?

נחום לנגנטל: מתי הוא מסיים?

יגאל ביבי: פשוט הוא אומר דברים כל כך חשובים.

מיכאל קליינר: לא, אני – – – אמרו לי – – –

האשם מחאמיד: כשזבולון אורלב דיבר לא קמתי ואמרתי מתי הוא מסיים.

זבולון אורלב: אני לא שאלתי.

האשם מחאמיד: החבר שלך שואל.

נחום לנגנטל: לא אתה, דיברתי על קליינר.

יגאל ביבי: חברים, המאמר הזה מדבר נגד השחורים, מעניין לדעת מה נאמר בו.

יגאל ביבי: רבותי, האשם מדבר כל כך יפה, בנימוס, הוא הכריז הכרזה יפה מאוד, שנבחרי הציבור יעבירו את "יום האדמה" בשקט והם פועלים בכיוון חדש, אז בואו ניתן צ'אנס לחידוש.

האשם מחאמיד: חבר הכנסת אורלב, באמת תקשיב.

האשם מחאמיד: כל הכבוד לספרים, אבל אני רוצה שיהיו אנשים שיקראו ספרים.

האשם מחאמיד: אני רוצה בני-אדם שיקראו ספרים, אני גם רוצה ספרים מסוג אנושי.

האשם מחאמיד: אני רוצה שגם אתה וכולכם תעמדו אתי.

האשם מחאמיד: באותה חוברת שהוגשה לנשיא המדינה בטקס חגיגי אומרים: פיזורה של האוכלוסייה היהודית באזורים בעייתיים מבחינה דמוגרפית, במיוחד בגליל, בעמק-יזרעאל ובנגב, וכו' וכו'.

האשם מחאמיד: אחר כך: הכללת גושי התיישבות יהודיים הסמוכים ל"קו הירוק", מצדו המזרחי, בתחומי ישראל – –

יגאל ביבי: מה הוא נגד המזרחים?

יגאל ביבי: תגיע למזרחים.

האשם מחאמיד: – – לעומת העברת גושי אוכלוסייה ערביים בחלקים מהמשולש הקטן והנגב אל הרשות הפלסטינית.

האשם מחאמיד: זה הוגש לנשיא המדינה שהוא גם נשיא שלי, כביכול.

האשם מחאמיד: ועכשיו לגביך, גם אתה שחור – – –

יגאל ביבי: אבל נאווה, שחורה אני ונאווה.

זבולון אורלב: אני משוחרר?

האשם מחאמיד: אתה לבן.

האשם מחאמיד: גם בחלק הכלכלי של המסמך – זבולון, תקשיב – יש המלצה שנויה במחלוקת.

האשם מחאמיד: בישראל, נכתב, יש שתי אוכלוסיות שונות: 4 מיליוני בני-אדם החיים בחברה מערבית טכנולוגית, מול 2 מיליוני בני-אדם – יפה, לפחות קורא להם בני-אדם – ערבים, חרדים ופועלים זרים – איזה יופי, היידר כבר נופל, ופה הזיקית פשוט מקבלת שמות שונים וגם צבעים אחרים – החיים כחברה של העולם השלישי.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אנחנו העולם השלישי.

יגאל ביבי: הדברים שלך מאוד מעניינים, אבל אני מבקש ממך לסיים.

האשם מחאמיד: אני מסיים.

האשם מחאמיד: ואחר כך: – – – גורמת לעידוד הריבוי הטבעי של האוכלוסיות הלא-ציוניות בכך שהיא מעבירה משאבים מהאוכלוסייה הציונית.

האשם מחאמיד: והוא מסכם ואומר: כדי לשמר את היתרון האיכותי ולהכין את התשתיות הדרושות לחברה טכנולוגית – – – דרושות השקעות גדולות בשכלול מערכת החינוך של האוכלוסייה החזקה.

האשם מחאמיד: זאת אומרת, יחיו החזקים במדינת ישראל, ימותו החלשים במדינת ישראל.

האשם מחאמיד: האם זה לא גזענות ואפרטהייד?

האשם מחאמיד: בושה וחרפה.

יגאל ביבי: חס וחלילה, היה לא תהיה.

יגאל ביבי: תודה רבה.

יגאל ביבי: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

נחום לנגנטל: אדוני היושב-ראש, תורי לדבר.

מיכאל קליינר: לא, לא, לא, סליחה, אורלב דיבר במקומך.

מיכאל קליינר: אורלב נכנס במקומך.

יגאל ביבי: לא, הוא היה אצל ראש הממשלה והוא ביקש – – –

מיכאל קליינר: אבל אורלב דיבר במקומו.

יגאל ביבי: טוב, חבר הכנסת קליינר, אני רואה שאתה לחוץ, אז בבקשה.

מיכאל קליינר: אני לא לחוץ, אבל היה רשום: חבר הכנסת לנגנטל.

מיכאל קליינר: חיכיתי כאן באולם ואמרו לי: אורלב.

מיכאל קליינר: אמרתי: הוא לא רשום, אמרו לי: במקום לנגנטל.

יגאל ביבי: טוב.

יגאל ביבי: חבר הכנסת נחום לנגנטל אחרי חבר הכנסת קליינר, ואחריו – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

מיכאל קליינר: לדעתי, חברת הכנסת ג'בארה צריכה להיות אחרי.

מיכאל קליינר: עם כל הכבוד.

מיכאל קליינר: לא היית רשום, נכנס במקומך אורלב.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יד המקרה היתה לי ששמעתי את הדברים שקרא כאן חבר הכנסת האשם מחאמיד, ופתאום לא מוצאים חן בעיניו מחקרים מסוימים.

מיכאל קליינר: דברים שהיו ביסוד ומסד המדינה הזאת, כמו ייהוד הגליל, פתאום הם מוגדרים אצלו: היידר.

מיכאל קליינר: היה ייהוד הגליל, ויהיה ייהוד הגליל, והמדינה הזאת קמה כדי להיות מדינה יהודית ומדינת המיעוט שמוכן לקבל את העובדה שזו המדינה היהודית.

מיכאל קליינר: באוסטריה, בצרפת או בכל מדינה אחרת אין שום מיעוט שרוצה שאוסטריה תפסיק להיות אוסטרית או שצרפת תפסיק להיות צרפתית, ולכן המיעוטים האלה נהנים משיווי זכויות.

מיכאל קליינר: אנחנו הקמנו מדינה ברוח מגילת העצמאות – – –

האשם מחאמיד: – – – היידר קיים שם.

מיכאל קליינר: האשם מחאמיד, אתה אמרת בעזה מה שאמרת, ומפאת כבודך אני לא רוצה לחזור על הדברים הקשים שאמרת.

מיכאל קליינר: אתה משווה להיידר?

מיכאל קליינר: אתה תומך במדינה פלסטינית.

נסים זאב: זה לכבודו שתחזור על מה שהוא אמר.

מיכאל קליינר: אתה יודע מה?

מיכאל קליינר: אני לא רוצה להעליב אותו.

האשם מחאמיד: – – – זאת לא גזענות?

מיכאל קליינר: אה, זה מביא לך קולות.

מיכאל קליינר: אמרת: לשרוף את מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: אתה רוצה שאחזור על זה, זה מועיל לך.

מיכאל קליינר: הציבור שלך אוהב את זה, הוא יקבל אותך בפרחים.

מיכאל קליינר: לשרוף את מדינת ישראל – אני מבין, אני מבין מצוין.

מיכאל קליינר: אתה יודע מה?

מיכאל קליינר: אני לא רוצה לעשות לך תעמולה.

מיכאל קליינר: אני מכיר אותך כאיש שיודע להתבטא בצורה תרבותית, ואני רוצה לקוות שמה שנפלט לך בעזה מול ההמון המשולהב היה מעידה חד-פעמית, היה מעידה חד-פעמית.

נסים זאב: הוא יגנוב קולות מהשמאל.

האשם מחאמיד: נסים זאב לא היה פה, הוא לא ידע שהוא גם מותקף.

האשם מחאמיד: אתה עולם שלישי, אתה נרמס, אתה שחור.

מיכאל קליינר: אתה יודע מה, נסים זאב לא זקוק לסניגוריה שלך.

מיכאל קליינר: תאמין לי, הוא מגן על עצמו מצוין, ואתם לא תצליחו לתקוע טריז בעם היהודי, הוא הוכיח את זה בבחירות האחרונות.

מיכאל קליינר: מול האיום של ערפאת ושל תומכיו, לרבות תומכיו אזרחי ישראל, הציבור היהודי מתלכד מעבר לכל המחלוקות שקיימות בין השבטים השונים.

מיכאל קליינר: בינתיים יש פה בארץ חברה דמוקרטית, כשמצד אחד אתם תוקפים אותה, מצד אחר אתם נהנים מפירותיה, אבל החברים המסכנים שלכם, האחים ביהודה, בשומרון ובעזה נאנקים תחת עול הטרוריסטים שהסכם אוסלו הביא להם מתוניס, כשעושקים להם את הכספים.

מיכאל קליינר: הרי סדאם חוסיין לא מוכן לתת לערפאת שלכם את הכסף.

האשם מחאמיד: זה הכיבוש.

מיכאל קליינר: אה, הכיבוש?

מיכאל קליינר: סוריה בכיבוש?

מיכאל קליינר: למה, סוריה יותר דמוקרטית, עירק יותר דמוקרטית?

מיכאל קליינר: גם את סוריה כבשנו, גם את עירק כבשנו?

מיכאל קליינר: משטרים שחיים בהם מ-2 דולרים ליום, משטרים חשוכים?

האשם מחאמיד: מה שייך סוריה לכאן?

מיכאל קליינר: כשאתה אומר שאתה היית פותח פה – האם יש איזו מדינה באזור חוץ ממדינת ישראל שבה ערבי היה מעז לקום בפרלמנט ולהתקיף את הממשלה?

מיכאל קליינר: הוא היה יכול, אבל זו היתה הפעם האחרונה.

מיכאל קליינר: במקרה הטוב היו שמים אותו בבית-הסוהר לכל החיים, או שהיו תולים אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

האשם מחאמיד: – – –

יגאל ביבי: חבר הכנסת קליינר, היתה פה אווירה טובה.

יגאל ביבי: אני מבקש ממך, היום יום די עצוב, אנשים נמצאים כאן בהרגשה של פיוס, אני מבקש להנמיך את הטון.

יגאל ביבי: אני לא רוצה כאן עכשיו אווירה כזאת.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אתה תגן עלי?

יגאל ביבי: אתה מתחיל לדבר בטון כזה, ואני מבקש להנמיך את הטון.

מיכאל קליינר: אדוני, אני מבקש לא לקבוע לי את סדר-היום.

יגאל ביבי: אני מבקש להנמיך את הטון.

מיכאל קליינר: אני אבחר את הטון.

יגאל ביבי: אין היום מצב רוח לאומי למלחמות.

מיכאל קליינר: יש מצב רוח שהרגו לנו תינוקת.

יגאל ביבי: אז תדבר בכאב, אבל לא התבטאויות כאלה.

מיכאל קליינר: אני אדבר על הנושאים הלאומיים ולא על כל מיני נושאים ששמענו אתמול באולם המליאה, וחבר הכנסת רובי ריבלין היה לו מה לומר עליהם.

מיכאל קליינר: היום זה דיון על התקציב, אבל יש כאן חברים שלא היו רוצים לראות את הסמל הזה על הדוכן, ולא היו רוצים לראות את הדגל הזה.

מיכאל קליינר: אתה היית רוצה לראות את הסמל הזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שאתה אומר.

מיכאל קליינר: אתה לא היית מעדיף שיהיה כאן סמל אחר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מעדיף שתדבר אחרת.

מיכאל קליינר: לא, אתה תענה על השאלה שלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא בהסתה גזענית כזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יושב פה, אני רואה מה שיש פה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השאלה מה אתה חושב ומה אתה עושה.

מיכאל קליינר: אני שר את ההמנון שלי בגאווה, ולא "בילאדי בילאדי".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לי כמה אפשרויות להתבטא.

מיכאל קליינר: ואני נאמן למדינה שלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז תהיה נאמן.

מיכאל קליינר: ואני נאמן לדגל שלה ואני נאמן לסמל שלה ואני לא נאמן לישות אחרת, ואני מייצג את האינטרסים של העם שלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תדבר בשם עצמך.

יגאל ביבי: יש לכם עוד דקה לריב.

מיכאל קליינר: אני מייצג את האינטרסים של העם שלי, ואני גאה בזה, וכל עוד נשמה באפי אלחם שהמדינה הזאת תישאר כמו שקמה – מדינה יהודית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש גבול להסתה.

מיכאל קליינר: אתם יכולים ליהנות מאזרחות, אבל הרי אתם לא רוצים להיות אזרחים שווי זכויות במדינה יהודית, אתם רוצים להפוך אותה למדינת כל אזרחיה – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו כאן רוצים שנהיה אזרחים.

מוחמד כנעאן: אנחנו כאן לפניך.

מיכאל קליינר: – – לבטל את חוק השבות.

מיכאל קליינר: לא ניתן לכם לבטל את חוק השבות.

מיכאל קליינר: לא ניתן לכם להחליף את ההמנון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את הזכויות שלנו תיקח.

מיכאל קליינר: לא ניתן לכם להחליף את הדגל.

מיכאל קליינר: לא יעזור לכם.

מיכאל קליינר: אם אתם רוצים מדינה פלסטינית, יש בעזה – – –

מוחמד כנעאן: – – –

האשם מחאמיד: – – –

יגאל ביבי: חברי הכנסת, עוד מעט יהיה לכם זמן לדבר.

מיכאל קליינר: לא יעזור לכם.

מיכאל קליינר: מה זה כאן, אינתיפאדה, אדוני היושב-ראש?

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש יגן עלי.

יגאל ביבי: אתם יודעים את דעותיו.

האשם מחאמיד: תגיד מלה על היידר, תגיד.

מיכאל קליינר: מה שאתם עושים זה אינתיפאדה.

האשם מחאמיד: תורת הגזע.

יגאל ביבי: חבר'ה, אתם יודעים את דעותיו.

מיכאל קליינר: אולי תפסיקו את האינתיפאדה הזאת.

יגאל ביבי: חברי הכנסת, אני מבקש.

מיכאל קליינר: אולי תפסיקו את האינתיפאדה הזאת?

מיכאל קליינר: לא מוצא חן בעיניכם, לא רוצים לשמוע?

מיכאל קליינר: מה יש, אני יושב כאן ושומע את דברי הנאצה, את דברי ההסתה.

מיכאל קליינר: שמעתי את הדברים שלך נגד ייהוד הגליל.

יגאל ביבי: חבר הכנסת קליינר, תעבור הלאה, די.

יגאל ביבי: אמרת את שלך.

מיכאל קליינר: עם כל הכבוד, מה זה עבור הלאה?

מיכאל קליינר: אנשים לא מוכנים לשמוע – – –

יגאל ביבי: בסדר, אמרת להם שהם נגד זה ונגד זה.

מיכאל קליינר: אדוני, אני מוכן לקבל קריאת ביניים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבל על הזמן, אדוני היושב-ראש.

מיכאל קליינר: האנשים האלה לא נותנים לדבר ואדוני לא מפעיל את סמכותו, עם כל הכבוד.

יגאל ביבי: דבר, אדוני, דבר.

מיכאל קליינר: אם הגענו למצב שבכנסת ישראל אי-אפשר לומר דברים שלא נעימים לאוזני דהאמשה, מה לעשות?

מיכאל קליינר: אני נשבעתי לומר רק מה שמוצא חן בעיני דהאמשה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל תסית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר לומר כל מה שאתה רוצה, אבל את האמת.

יגאל ביבי: מספיק, רבותי, ח'לס.

מיכאל קליינר: זה לא ח'לס, הם לא נותנים לדבר.

יגאל ביבי: ח'לס זה מספיק.

מיכאל קליינר: כן, אבל יש אמצעים אחרים, עם כל הכבוד.

יגאל ביבי: אני מבקש, אין כאן הרבה חברי כנסת, שידבר.

יגאל ביבי: פעם ראשונה אתם שומעים את דעותיו?

יגאל ביבי: אלה דעותיו, זכותו.

האשם מחאמיד: שידבר על – – –

מיכאל קליינר: לא מוצא חן בעיניכם, תצאו מהאולם.

יגאל ביבי: חברי הכנסת, מספיק.

מיכאל קליינר: קשה לכם לשמוע את האמת, זה לא נעים, אני יודע.

האשם מחאמיד: לא נצא.

מיכאל קליינר: הם לא אוהבים לשמוע שזו מדינה יהודית, מה לעשות?

מיכאל קליינר: לא מוצא חן בעיניך.

יגאל ביבי: יא חביבי, די.

מיכאל קליינר: תגיד לי, תתחנן לפניהם?

מיכאל קליינר: אולי תרד ותלטף לו את הראש?

יגאל ביבי: אני מבקש, ח'לס.

יגאל ביבי: עבד-אלמאלכ, סכתנה שוואיה.

יגאל ביבי: די, אני לא רוצה אווירה קשה פה.

יגאל ביבי: אתה רואה שהם מכבדים אותי.

יגאל ביבי: תכבד אותי עכשיו גם אתה.

מיכאל קליינר: לא, אני אומר את האמת שלי, אדוני, גם אם היא לא מוצאת חן בעיני דהאמשה.

מיכאל קליינר: מה אני יכול לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

יגאל ביבי: חבר הכנסת דהאמשה, הבטחת – – –

מיכאל קליינר: אולי אדוני יקרא אותי לסדר, כי אני מדבר כאן – – –

יגאל ביבי: דבר חופשי מה שאתה רוצה.

מיכאל קליינר: לא, אדוני יקרא לי לסדר כי אולי הדברים לא מוצאים חן בעיניך.

יגאל ביבי: הם לא יגיבו.

יגאל ביבי: דבר, בבקשה.

מיכאל קליינר: קברנו היום בעקבות פיגועי טרור אחד, שני, שלישי – קורבנות, ואנחנו לא מגיבים ומבליגים כי יש היום ליגה ערבית.

מיכאל קליינר: אתמול הבלגנו כי היה האו"ם.

מיכאל קליינר: עוד כמה ימים נבליג כי יש ליגה לאומית.

מיכאל קליינר: מה יש עוד – "יום האדמה".

מיכאל קליינר: נו, מה הקשר?

מיכאל קליינר: שמעתי את דוברי הממשלה אומרים, שבגלל "יום האדמה" לא נגיב כלפי ערפאת.

מיכאל קליינר: לכאורה, מה הקשר?

מיכאל קליינר: ערביי ישראל יש להם "יום האדמה", מכבדים את זה והכול בסדר.

מיכאל קליינר: גם אמרו שלא יהיו בעיות ב"יום האדמה" אם משטרת ישראל לא תתקרב או לא תיכנס לאום-אל-פחם, לסח'נין ולמשולש, אז הכול יעבור בשלום.

מיכאל קליינר: כלומר, זה לא המפלגה שלי, או הדעות שלי שלא מוצאות חן בעיני החברים, זו משטרת ישראל.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת ביבי, אתה כבר לא גר בטבריה, אתה גר היום ביישוב מעבר ל"קו הירוק".

מיכאל קליינר: תאר לך שאתה עושה איזו הפגנה ואתה אומר למשטרת ישראל: אל תעזו להיכנס ליישוב, כי יכול להיות שזו תהיה פרובוקציה.

מיכאל קליינר: מישהו יעלה זאת על הדעת?

מיכאל קליינר: יבוא מישהו ויגיד שלא ייכנסו לבני-ברק.

האשם מחאמיד: יכול להיות שיהרגו אותי, אבל אותו לא יהרגו.

מיכאל קליינר: אנשים שיש להם חוצפה באים להגיד, שאם המשטרה הריבונית של מדינת ישראל לא רוצה מהומות, שלא תיכנס ליישובים.

מיכאל קליינר: מה המשמעות של זה, מותר לי להגיד את זה, אדוני היושב-ראש, או שזה ירגיז אותם?

יגאל ביבי: אני לא מגביל אותך.

מיכאל קליינר: לא, כי אדוני הרי לא מגן עלי כשהם קוראים לי קריאות ביניים.

מיכאל קליינר: מותר לי להגיד את הדברים האלה?

יגאל ביבי: תגיד חופשי חופשי.

האשם מחאמיד: אנחנו לא רוצים למות, זה הכול.

מיכאל קליינר: אני חושב שהתופעות חמורות כשאנחנו מבליגים.

מיכאל קליינר: אני חושב שמה שקורה בוועדת החקירה זו אינתיפאדה והמשך המהומות של אוקטובר הגיע לבית-המשפט.

מיכאל קליינר: מביאים אנשים כדי שישתוללו, כדי שיפעילו לחץ על ועדת-אור.

מיכאל קליינר: שוטר עולה להעיד, אז יושבים שם אנשי "עדאלה" ומייד יש זמזום בקהל.

מיכאל קליינר: הוא יודע שאם הוא יספר מה היה שתי דקות לפני שהתחיל הירי – שלא ירו על אנשים שטיילו לתומם בשמש של אחר-הצהריים ברחוב אלא ירו באנשים שקודם שרפו סניף של בנק, או קודם שרפו תחנת דלק, או שודם ירדו לכביש ואדי-עארה וחסמו את הכביש, או שקודם הסתערו על השוטרים וצעקו משולהבים "אידבח אל-יהוד", ושקודם ניסו להתקרב למצפים בגליל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המלה הזאת לא נשמעה.

מיכאל קליינר: נשמעו המלים "אידבח אל-יהוד", אני ראיתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם היא נשמעה אני נותן לך מה – – –

מיכאל קליינר: הפרוטוקול נרשם.

מיכאל קליינר: מה שאומר חבר הכנסת דהאמשה הוא, שבכל המהומות האלה מעולם לא נשמעו המלים "אידבח אל-יהוד".

מיכאל קליינר: אני מציע שהדבר יירשם וייבדק.

מיכאל קליינר: אני שמעתי בטלוויזיה "אידבח אל-יהוד".

האשם מחאמיד: – – –

מיכאל קליינר: סניפי בנק נשרפו, תחנות דלק נשרפו.

מיכאל קליינר: עצרו מכוניות ובדקו את תעודת הזהות אם הדובר הוא יהודי או ערבי?

מיכאל קליינר: ז'אן בכור נהרג בכביש חיפה–תל-אביב כתוצאה מבלוק אבן שמישהו מג'סר-א-זרקא זרק עליו.

מיכאל קליינר: משטרת ישראל לא נהגה במהומה רגילה, ואז באים לבית-המשפט ולא מתארים שם מה קרה לפני אלא רק מה קרה באותו רגע.

מיכאל קליינר: וגם אז, אם השוטר אומר מלה אז מתנפלים עליו ואומרים: ודאי שאפשר.

מיכאל קליינר: מה, אי-אפשר להבין את זה?

מיכאל קליינר: אב שכול התנפל עליו, כאילו לא היו מאות משפטים במדינת ישראל שבהם ישבו אבות שכולים מול האנשים שהיו חשודים ברצח היקר להם מכול, ולא ראיתי מקרה אחד שאב שכול באיזה בית-משפט התנפל.

האשם מחאמיד: אני לא ראיתי במדינה דמוקרטית שמשטרה רוצחת את אזרחיה.

מיכאל קליינר: זאת אומרת, המשטרה כבר רצחה.

האשם מחאמיד: ודאי.

מיכאל קליינר: זאת אומרת שהיא לא צדקה.

מיכאל קליינר: אתה כבר לא צריך ועדת חקירה.

מיכאל קליינר: אתה כבר יודע את המסקנה.

מיכאל קליינר: כלומר, כשוועדת המעקב ביקשה להקים ועדת חקירה, זה לא כדי שוועדת החקירה תרד לחקר האמת, אלא כדי שוועדת החקירה תיתן גושפנקה לאמת שלך, או לאמת של ועדת המעקב.

מיכאל קליינר: תיכף אתן לך להשיב.

מיכאל קליינר: אני שואל אותך שאלה אחת.

יגאל ביבי: מה זה, דיאלוג פה?

מיכאל קליינר: זכותי לשאול אותו.

מיכאל קליינר: אם ועדת-אור תקבל מסקנות שיהיו דומות למה שאתה רוצה, או ועדת המעקב, אז אנחנו יודעים שהציבור היהודי פחות או יותר יקבל אותן.

מיכאל קליינר: תהיה ביקורת, לא תהיה ביקורת, אבל אף אחד לא יחסום כבישים ולא יעשה מהומות משום שוועדת-אור קיבלה החלטות שלא נראות לחלק מהציבור היהודי.

מיכאל קליינר: אני שואל אותך, אם יקרה ההיפך, אם ועדת-אור תקבל החלטות שיגידו שמשום שאולי ההכנה היתה לקויה, ומשום שהיו מקרים שהיו מעט שוטרים מול אלפי מפגינים או מאות מפגינים שסיכנו את חייהם לא היה מנוס מירי, עם כל הצער והכאב, אבל ודאי שבאותו מצב אם השוטרים לא היו יורים הם היו נהרגים, או היו הולכים לאיזה מצפה – האם הציבור הערבי, האם אתה תקבל את המסקנות האלה?

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אפשר לענות?

יגאל ביבי: חצי דקה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש – – –

מיכאל קליינר: לא, אני רוצה לדעת את זה.

מיכאל קליינר: אני אגיד לך ממה אני חושש – שאם ועדת-אור לא תגיע למסקנות כמו שהם רוצים, יהיו כאן מהומות.

יגאל ביבי: חבר הכנסת מחאמיד, אל תענה, אתה דיברת מספיק.

האשם מחאמיד: תפקידה של הוועדה הזאת הוא לא רק להגיד מי רצח.

האשם מחאמיד: תפקידה להוציא את הכתם הזה מעל פרצופה של המדינה.

מיכאל קליינר: אתה כבר יודע את המסקנות מראש.

מיכאל קליינר: אם הוועדה תקבל מסקנות שלא ימצאו חן בעיני האשם מחאמיד וחבריו – – –

האשם מחאמיד: אז למה אתה מבטל אותה?

מיכאל קליינר: אני בעד ביטולה, ואגיד לך למה.

מיכאל קליינר: כי הוועדה תגיד את האמת, והאמת הזאת, אפילו אם היא תהיה בחצי הדרך, אתה לא תאהב אותה, ואז יהיו כאן מהומות שהמהומות של אוקטובר יחווירו לעומתן.

יגאל ביבי: חבר הכנסת קליינר, תודה רבה.

יגאל ביבי: לאור בקשה מיוחדת של חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, היא תדבר רק חמש דקות, ואחריה – חבר הכנסת נחום לנגנטל.

נחום לנגנטל: לא, אדוני היושב-ראש, אני צריך לרדת לוועדת הכספים.

יגאל ביבי: היא לא מרגישה טוב ויש לה סיבה.

יגאל ביבי: היא ויתרה על עשר דקות.

יגאל ביבי: חמש דקות בדיוק, על השעון.

יגאל ביבי: בבקשה.

יגאל ביבי: אתה תדבר אחריה.

נחום לנגנטל: אתה מוכן להקשיב לי, אדוני היושב-ראש?

יגאל ביבי: עד שהיא תגיע לדוכן, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

נחום לנגנטל: אני יורד לוועדת הכספים.

נחום לנגנטל: כשאני אעלה תיתן לי לדבר.

יגאל ביבי: בסדר, מקובל.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (הנחות ממס הכנסה) (הוראת שעה), התשס"א–2001, שהחזירה ועדת הכספים לקריאה שנייה ושלישית.

ר' קפלן: תודה רבה.

ר' קפלן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יגאל ביבי: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה.

חוסניה ג'בארה: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבל שחבר הכנסת קליינר יצא מהאולם.

חוסניה ג'בארה: רציתי לבקש ממנו אולי שנדבר בנימה אחרת.

חוסניה ג'בארה: נדבר בשפה של דו-קיום, של קיום משותף.

חוסניה ג'בארה: אין לנו ארץ אחרת, אנחנו חיים ביחד ונחיה ביחד.

חוסניה ג'בארה: שיפסיק עם האמירות שלו: אתם ואנחנו.

חוסניה ג'בארה: חבל שחבר הכנסת קליינר מדבר בנימה הזאת.

חוסניה ג'בארה: מהבוקר הוא צועק.

חוסניה ג'בארה: גם בוועדות וגם במליאת הכנסת וגם בכל מקום הוא צועק: אנחנו ואתם, אנחנו ואתם, אתם ואנחנו.

חוסניה ג'בארה: מספיק עם הדבר הזה.

חוסניה ג'בארה: די, אנחנו לא יכולים.

חוסניה ג'בארה: באמת, אי-אפשר לסבול את זה.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה להתייחס, אדוני היושב-ראש, לנושא מאוד רגיש וחמור.

חוסניה ג'בארה: לפני שבוע ימים פנו אלי קבוצות אנשים מאלה שהפקיעו את הקרקעות שלהם בסלילת כביש חוצה-ישראל.

חוסניה ג'בארה: 18,000 דונם הפקיעו למגזר הערבי כתוצאה מסלילת כביש חוצה-ישראל, וחברת חוצה-ישראל הבטיחה, בסופו של דבר, אחרי מאבק כל כך גדול של בעלי הקרקעות והאדמות, לתת אדמה מול אדמה.

חוסניה ג'בארה: הגיעו למצב של חתימה על הסכם בין החברה לבין הבעלים של הקרקעות, ולפיו אנחנו, חברת חוצה-ישראל, מסכימים לתת אדמה מול אדמה.

חוסניה ג'בארה: נקודה.

חוסניה ג'בארה: מתי?

חוסניה ג'בארה: לא ידוע.

חוסניה ג'בארה: איפה?

חוסניה ג'בארה: לא יודעים.

חוסניה ג'בארה: פניתי אל מנכ"ל חוצה-ישראל וביקשתי ישיבה דחופה עם הנציגים של בעלי הקרקעות.

חוסניה ג'בארה: דיברתי עם הנציג שלו, והוא הבטיח והוציא מכתב שאנחנו מסכימים להעביר את האדמות בתוך שמונה עד 12 חודשים.

חוסניה ג'בארה: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול שאלה.

חוסניה ג'בארה: בעלי הקרקעות האלו, החקלאים, הפלאחים הפשוטים, מה יעשו ופרנסתם באה מאדמות, מעיבוד האדמות החקלאיות האלו?

חוסניה ג'בארה: מה יעשו במשך 12 חודשים?

חוסניה ג'בארה: והאם לפי ההסכם הזה בתוך 12 חודשים בעלי הקרקעות והאדמות יקבלו את האדמות שלהם, או זה כמו שאומרים חארטה-ברתה?

חוסניה ג'בארה: כי אם דוחים אותם לתקופה של 12 חודשים, אחרי זה לא יודעים כלום.

חוסניה ג'בארה: נכנסים עכשיו לאדמות באזור המשולש, נכנסים לסלילת הכבישים, וכאשר סוללים את הכביש ומפקיעים את האדמות והקרקעות, מי יודע, אולי לא ייתנו לבעלי האדמות אדמה חלופית, כי עד היום לא ראיתי ולא שמעתי שחברת חוצה-ישראל קנתה ורכשה קרקעות חלופיות לקרקעות שהופקעו מבעלי האדמות במגזר הערבי.

חוסניה ג'בארה: רכישת קרקעות מהקיבוצים ואדמות המינהל זה לא דבר קל ופשוט לביצוע בתוך זמן כל כך קצר.

חוסניה ג'בארה: אני עומדת על כך שגם הממשלה וגם הכנסת לא יאפשרו לחברת חוצה-ישראל להפקיע את האדמות האלו כל עוד בעלי האדמות לא קיבלו אדמות חלופיות.

חוסניה ג'בארה: ומה יעשו הפלאחים הפשוטים?

חוסניה ג'בארה: ממה הם יתפרנסו?

חוסניה ג'בארה: יש לנו עוני גואה בחברה הערבית ובמגזר הערבי, ועכשיו נוספה על רשימת האנשים שחיים מתחת לקו העוני רשימה של חקלאים שהאדמה שלהם הופקעה.

חוסניה ג'בארה: נוסף על כך, אדוני היושב-ראש, יש לנו במגזר הערבי קשישים שעל שמם רשומה חלקת אדמה קטנה, אפילו חצי דונם, והקשישים האלו מקבלים מהביטוח הלאומי קצבת זיקנה.

חוסניה ג'בארה: מקזזים להם כמעט 50% מהקצבה שלהם, משום שרשומה על שמם חלקת אדמה, שהיא חלקת אדמה שאף אחד לא משתמש בה, והם משאירים אותה עד הזיקנה.

חוסניה ג'בארה: אני רוצה לשאול, למה מקזזים להם חצי קצבה, אדוני היושב-ראש, ואיך הקשישים האלו ירכשו את התרופות שלהם מחצי קצבה.

חוסניה ג'בארה: הרי כולנו יודעים, שסל התרופות הוא סל מאוד מצומצם, וחסרות בו הרבה תרופות שמיועדות לקשישים, והקשישים צריכים לרכוש את התרופות האלו בכסף שלהם, והם לא מוצאים עזרה משום מקור לרכישת התרופות.

חוסניה ג'בארה: אני דורשת ממשרד האוצר, שבמקום שיאשר תקציבים כל כך גבוהים לדברים שוליים בחברה שלנו, ידאג לקצבה של הקשישים האלו ויוסיף גם לסל התרופות את התרופות של הקשישים האלו.

יגאל ביבי: תודה רבה לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה, ואני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהמאשה ל-15 דקות, ואחריו – את חבר הכנסת נסים זאב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת ג'בארה שאלה שאלה מעניינת: למה לא ידבר חבר הכנסת קליינר בשפה אחרת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והתשובה כל כך ברורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שזה כשנה וחצי, מאז עלותו של ברק לשלטון, חברי כנסת מהימין, במיוחד ממפלגת הטרנספר של זאבי, קליינר עצמו ומפלגת הליכוד, מצאו לנכון לאמץ אסטרטגיה של תקיפת חברי הכנסת הערבים והציבור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דרך ההתקפות האלה הם חשבו להעלות את המניות שלהם בציבור וגם לזכות בבחירות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואכן כך קרה, בלי שום אחריות, בלי שום ממלכתיות, גם לא בממשלת ברק, גם לא במה שנקרא שמאל ומרכז, האנשים האלה באמת הדליקו את הציבור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם הדליקו פה מדורה שאיננה נכבית, והשיגו כנראה את היעדים שלהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל מה קרה עם קליינר המסכן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קליינר לא השיג דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא היה בחוץ ונשאר בחוץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפילו עצם קטנה לא זרקו לו, לא בקואליציה ולא בשום מקום, שום ועדה ושום דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז איך הוא לא ישתגע לגמרי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איך הוא לא ייתקף בהתקפות כאלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי הוא עשה את המלאכה והוא תקף יותר מהאחרים והסית יותר מהאחרים וגרם יותר מהאחרים לכל הסחף הציבורי הזה, ובסוף הוא נשאר מוקצה מחמת מיאוס, ולכן הוא ממשיך בשלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לי טענות כלפי חבר הכנסת קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת זאב, אני הייתי מצפה מחבר כנסת שישמור על רמה מינימלית גם בוויכוח ציבורי, גם בוויכוח שיכול להיות קשה ואנחנו יכולים להיות בו חלוקים מקצה לקצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר לומר את הדברים הקשים בצורה מתורבתת ובשמירה על האמת, בלי להסית, בלי לשים דברים בפי הזולת ובלי להשתמש בדמיון ובהזיות שאין להם כל יסוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פתאום הוא נביא זעם, כי הוא יודע מה אנחנו חושבים, מה אנחנו רוצים ועל מה אנחנו חולמים, והוא מדבר בשם ציבור שלם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נתן לך רשות כזאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי נתן לך סמכות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איך אתה מעז לומר בשמם של אחרים מה הם חושבים ומה הם לא חושבים, בדרך של ההסתה הזולה והגרועה הזאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מאיץ בו ובאחרים, למען רמה מינימלית, למען מינימום של שפיות ושל אחריות, לא לרדת לרמה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מתווכח אתו, ואני אמרתי עליו דברים שאני חושב שהם אמת לאמיתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם זה לא נכון, שיבוא ויגיד שזה לא נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נשמע ממנו את ההסברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו הם מהממשלה הגיעו למנוחה ולנחלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה שומע אותם מהליכוד תוקפים אותנו ומסיתים נגד חברי הכנסת הערבים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה חבר הכנסת ישראל כץ?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה זאב בוים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה גדעון עזרא וכל אלה שעשו שמות בעניין הזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פשוט יש להם משהו אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם הגיעו לשלטון ולמנוחה ולנחלה, ואין להם יותר מה לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם קיבלו את מה שהם רוצים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם בש"ס הרי יש לכם מהלכים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי ככה באיזו דרך תדברו עם ראש הממשלה שייתן לו איזה תפקיד של סגן שר בלי תיק?

יגאל ביבי: סגן שר של שר בלי תיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, או סגן שר מספר שתיים של שר בלי תיק, וננוח מהרמה הזאת ומהדרך הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יהיה לנו קצת שקט פה.

יגאל ביבי: בידכ תתרייח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא גם יתרייח...

יגאל ביבי: אבל יהיה משעמם פה בכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא, לא יהיה משעמם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יודע מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר באמת – – –

יגאל ביבי: – – – אולי להעלות את הרמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – ברמה הרבה יותר תרבותית לא ישעמם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מביא לפה נתונים ועובדות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אגב, אני נזכר עכשיו, איפה השר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה הממשלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עם מי אנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת כנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיהיה שר תורן לפחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם לא שר האוצר, אז לפחות שר במקומו.

יגאל ביבי: יש חמישה שרים בלי תיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיבוא שר אחד בלי תיק לפחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר שיהיה פה גם שר בלי תיק, מה נעשה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיהיה פה ייצוג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תראו כמה כיסאות יש לנו פה – יותר מ-30 כיסאות של שרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה הם עושים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה הם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וזאת ממשלה שעדיין היא בראשית דרכה, שצריכה להיות רעננה.

נסים זאב: הם עסוקים באינתיפאדה שלכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רק שבועיים, עוד לא היו צריכים להתעייף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה, כבר נמאס להם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה הם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא יודע, אני משאיר את זה לשיקול דעת היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בישיבה הקודמת, או בפעם הקודמת, אני הפסקתי עד שהגיע שר.

יגאל ביבי: אני חושב שהגיע הזמן שתהיה יוזמה של הכנסת לחוקק חוק שדיוני הכנסת ייפסקו ברגע שאין נציג של הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי זה בסמכותנו, לא צריך חוק.

נסים זאב: אבל מה זה נותן לך?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מציע, ואדוני יכול לעשות את זה – זה בסמכותך – להפסיק את הדיון עד שיהיה פה שר.

נסים זאב: מה זה נותן?

נסים זאב: מה שר יכול לעשות?

יגאל ביבי: בכל אופן בא שר, יש נציג של הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי לכאורה שר האוצר צריך להיות פה, לשמוע את הנואמים, לשמוע את ההערות, לשמוע אותן ולהתייחס אליהן, להסביר ולהראות לנו האם אנחנו טועים, אולי אנחנו קצת מגזימים.

נסים זאב: כשאתה נואם, מוחמד ברכה שווה עשרה שרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא שווה בלי שום ספק, אבל הוא לא שר בממשלה הזאת.

נסים זאב: בדרך כלל ישבו פקידים של משרד האוצר שרשמו את הדיון ואת ההערות של חברי הכנסת.

יגאל ביבי: גם זה כבר אין, אפילו פקידים.

יגאל ביבי: כבר אין פה אפילו פקידים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם יושבים פה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם את מייצגת את האוצר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הכבוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יפה, הנה יש קצת תועלת, ואת רושמת את ההערות ואת הנתונים שאנחנו מדברים עליהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, אני משאיר את זה לשיקול דעת היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה עוד פעם להפסיק את הדיון.

יגאל ביבי: האמת היא שלא שמנו לב שנמצא נציג האוצר.

יגאל ביבי: אנחנו מדברים על הכול, רק לא על התקציב, אז עכשיו אולי גם ידברו על התקציב, מכיוון שיש מישהו שרושם את הדברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב, שאם היו רושמים גם את ההסבר שלי, זה הסבר סביר בהחלט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה לקרוא כליות ולב, אבל ב-99% אני צודק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה גם היה קצת מועיל, להעביר הערה לראש הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, אני אחזור לעובדות היבשות, ואני אדבר עכשיו על חלקו של הציבור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גברתי היושבת-ראש, אני מקדם אותך בברכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את הגעת בדיוק בזמן שאנחנו עושים הפסקה בין שתי דרכי דיבור ובין שני נושאים שאני העליתי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דיברנו על הממשלה שאיננה, ועל כך שלא מתייחסים, לא עונים, לא רואים ולא יודעים מה שאנחנו אומרים פה.

נסים זאב: הנה שר ההסתה הגיע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה, חבר הכנסת נסים זאב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני הייתי מציע באמת לא לדבר ברמה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רק עכשיו נמלכנו בדעתנו וחשבנו על רמה אחרת ועל מינימום שצריך להשתמש בו גם בוויכוח, שיכול להיות לפעמים קשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יכול לומר את הדברים הקשים ביותר, אבל בדרך יותר נעימה ויותר מקובלת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת דעתי, בכל אופן.

יוסף (טומי) לפיד: זכיתי שחבר כנסת ערבי מגן עלי מפני חבר כנסת יהודי.

נסים זאב: אני מסכים אתך שזאת זכות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לגופו של עניין, חבר הכנסת לפיד, אני מציע שנחשוב פעמיים על שפת הדיבור שלנו ועל זה שאנחנו מחלקים את עצמנו לערבים ויהודים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא רואה שיש בזה גם סכנה מסוימת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא רואה שיש בזה גם סכנה לדמוקרטיה ולממלכתיות עצמה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא יותר אחראי ממך, אני גם לא צריך להיות, ואני לא צריך להיות בעל חוש ממלכתי מפותח יותר משל מי מאתנו כאן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל נדמה לי, שכאשר נציגי הרוב מדברים בדרך הזאת ובשפה הזאת, הם חוטאים, חוטאים בגדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מציע שאכן נישמר כולנו מהדרך הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אני כן אדבר עכשיו על ערבים, ואני אדבר עליהם מבחינת התקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש בפני נתונים, גברתי היושבת-ראש וחברי הכנסת, על חלקו של הציבור הערבי בתקציב המדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מדבר על השנים 1999, 2000 ו-2001.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשנת 1999 חלקו של הציבור הערבי בתקציב משרד השיכון היה 7.8%, בשנת 2000 זה ירד ל-4.2%, בשנת 2001 זה ירד ל-3.6%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במשרד החינוך והתרבות, בתוכניות לימוד, ב-1999 זה היה 1%, ב-2000 זה היה 3.3% וב-2001 זה 3.1%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במשרד התחבורה, כבישים פנימיים, ב-1999 זה היה 8.2%, ב-2000 זה היה 6.5% – ירידה משמעותית של 50%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב-2001 זה 6.7%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במשרד העבודה והרווחה, ב-1999 זה היה 9.8%, ב-2000 זה היה 9.8% וב-2001 9.8%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מעניין, זה פשוט לא עלה ולא ירד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שיש פה סיבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שהסיבה שאני מנחש אותה היא הסיבה הנכונה, שמדובר פה בקצבאות של זקנים ושל זוכי הבטחת הכנסה ושל משפחות מרובות ילדים, וכנראה בדברים האלה אין הבדל גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרת אינני יכול להבין למה זה לא עלה ולא ירד, כפי שזה קרה במשרדים האחרים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במשרד החקלאות, ב-1999 היה 0.1%, זאת אומרת עשירית האחוז, אחד חלקי אלף מהתקציב, ב-2000 וב-2001 זה 0%, נמחק, הם לא קיימים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במינהל מקרקעי ישראל, ב-1999 זה היה 2.7%, ב-2000 זה היה 2.9%, וב-2001 חזרנו ל-2.7%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבאתי רק דוגמאות, והמצב במשרדים האחרים איננו שונה, בוודאי לא שינוי מהותי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בדיון הקודם הראיתי איך הערבים מככבים באשכול הנמוך ביותר ובאשכול שלאחריו באחוזים קטנים, והם פשוט לא נמצאים כלל באשכולות של המחצית ומעלה, שם אין כל זכר לערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שואל, והייתי רוצה שחבר הכנסת קליינר וכל אלה שרוצים להטיף בצורה זו או אחרת לערבים ולחברי הכנסת הערבים – הטפות שאין להן מקום, אגב, כי לפעמים שורשן בזיוף מחשבותינו ורצוננו – יאמרו לי מה היו הם עושים כנציגי מיעוט כזה, שזהו מצבו, זאת הבעיה שלו, אלה הם התקציבים שמופנים אליו לאחר 52 שנות קיום של מדינה דמוקרטית, הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון; מדינה שמגילת העצמאות שלה דיברה על אי-אפליה מסיבות של לאום, דת ומין.

יהודית נאות: אדוני, אני מבקשת שתסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קודמי דיבר לפחות חצי שעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא רוצה לדבר חצי שעה, אני רוצה עוד שתיים-שלוש דקות.

יהודית נאות: נתפשר על שתי דקות.

יהודית נאות: נסיים את סדר הדוברים, אבל היות שהשעה 20:00 ועדיין אין תקציב לדון עליו, נוכל לאפשר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אסכם את עיקר הדברים והנתונים גם בשפה הערבית, לשומעינו דוברי השפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האחים המאזינים, התושבים הערבים בכל קצווי מולדת יקרה זו ובכל מקום בו שומעים אותנו המאזינים, השיחה נסובה היום על תקציב המדינה לשנת 2001.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תקציב זה בא לאחר הרכבת הממשלה החדשה, לאחר שלא היה לאל ידה של הממשלה הקודמת לאשרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת מחויבת לפי החוק לאשר תקציב זה עד ליום המחר, או עד לסוף חודש מרס.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מחר תתקיים הישיבה האחרונה, זה יהיה היום האחרון לישיבות הכנסת, ולאחר מכן תתפטר הממשלה לפי החוק אם לא יעלה בידה להעביר את התקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברצוני להתייחס כאן לשיעור שהוקצב לאזרחים הערבים בתקציבי משרדי הממשלה השונים בשלוש השנים האחרונות לפי הטבלה הסטטיסטית הנמצאת לפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עלי לציין, כי חלקם של האזרחים הערבים בתקציב משרד השיכון לשנת 1999 היה 7.8%, בשנת 2000 ירד שיעור זה לכדי מחצית בקירוב, ל-4.2%, ובשנת 2001 ירד שיעור זה ל-3.6%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בתקציב משרד החינוך והתרבות היה השיעור 1% בשנת 1999, 3.3% בשנת 2000 ו-3.1% בשנת 2001.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בתקציב משרד התחבורה ובתקציב המיועד לסלילת הכבישים הפנימיים היה חלקם של האזרחים הערבים בשנת 1999 – 8.2%, בשנת 2000 ירד שיעור זה ל-6%.5 מהתקציב ובשנת 2001 היה השיעור 6.7%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במשרד העבודה והרווחה היה השיעור בשנת 1999 9.8% ושיעור זה נותר בעינו בשנים 2000 ו-2001.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נראה כי הנתונים הנוגעים למשרד העבודה והרווחה לא השתנו, כי הדבר תלוי בקצבאות של המוסד לביטוח לאומי, שלא עלו או ירדו לפי החוק ביחס למשפחות ולתושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנתון האחרון שבידי, ואעסוק בו כעת, מתייחס למשרד החקלאות, שם היה חלקם של האזרחים הערבים 0.1% בשנת 1999 ובשנים 2000 ו-2001 השיעור הוא 0.0%, דהיינו, אין תקציב או הקצבה כלשהם למגזר הערבי במשרד זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני טוען, כי הדבר מעיד על מדיניות מכוונת ומתוכננת, שאין צורך להוכיחה, הקיימת זה 52 שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנני קורא לאנשים החשובים בעלי הסמכויות ולאחראים הבכירים בממשלת שרון, שהבטיחה לנו רק אתמול כי תפתח דף חדש ביחס לאזרחים הערבים, כי תתקן בפועל ולפני כל דבר אחר קיפוח משווע זה נגד האזרחים הערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אך פן אחד מרבים שקיים בהם קיפוח משמעותי ובולט נגד האזרחים הערבים בארץ זו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לך, גברתי יושבת-ראש הישיבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

יהודית נאות: תודה לך, חבר הכנסת דהאמשה.

יהודית נאות: אני מזמינה את חבר הכנסת נסים זאב.

יהודית נאות: אחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

יהודית נאות: אחריו – חבר הכנסת יוסף לפיד, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד ברכה.

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הנביא ירמיה מקונן: "כלו בדמעות עיני חמרמרו מעי, נשפך לארץ כבדי על שבר בת עמי, בעטף עולל ויונק ברחבות קריה; לאמתם יאמרו איה דגן ויין, בהתעטפם כחלל ברחבות עיר בהשתפך נפשם אל חיק אמתם; מה אעידך מה אדמה לך הבת ירושלם, מה אשוה לך ואנחמך בתולת בת ציון, כי גדול כים שברך מי ירפא לך".

נסים זאב: קשה מאוד לדבר, גברתי היושבת-ראש, על תקציב, כאשר דם יהודי נשפך בראש כל חוצות – הזוועה בחברון אמש וגל הפיגועים המתמשכים עד עצם היום הזה.

נסים זאב: אנחנו לא יכולים לעבור לסדר-היום, לא יכולים לעבור לסדר-יום על רצח תינוקת בעריסתה על-ידי ברברים, רוצחים צמאי דם.

נסים זאב: הרצח בוצע בעיר האבות, בעיר חברון.

נסים זאב: כשמדברים על כיבוש ועל מדיניות הכיבוש, אני רוצה להזכיר לחברי חברי הכנסת הערבים, אנחנו מדברים בעיר האבות, מערת-המכפלה, שם נקברו אברהם, יצחק ויעקב.

נסים זאב: בעיר האבות, בשכונת אברהם-אבינו, לרצוח בדם קר, על-ידי צלף טרוריסט, תינוקת, כשהיא נמצאת בזרועות אביה?

נסים זאב: לא שכחנו את הקריאות "אידבח אל-יהוד" בשנת תרפ"ט.

נסים זאב: 66 איש, נער, זקן ואשה, נרצחו, נשחטו, כאשר עשו שם "אידבח אל-יהוד".

נסים זאב: השנאה לעם היהודי עדיין מבעבעת.

נסים זאב: אני לא מבין רק דבר אחד – איך אפשר לבוא ולהצדיק רצח של תינוקות, של אנשים חפים מפשע, לפוצץ אוטובוסים ולהרוג אנשים, נשים וטף, וכל זה בשם השחרור הפלסטיני כביכול?

נסים זאב: הרי ערפאת אמר מפורשות: פני לא לשלום.

נסים זאב: פניו למלחמה.

נסים זאב: הרי במשא-ומתן הוא קיבל הכול, הוא קיבל כמעט את כל ירושלים, להוציא שכונות יהודיות נטו, שבוודאי לא יעלה על הדעת שאנחנו, מדינת ישראל וממשלת ישראל, נעשה להם טרנספר.

נסים זאב: ערפאת לא רוצה שלום.

נסים זאב: המדיניות של ראש הממשלה חייבת להיות ברורה וחד-משמעית.

נסים זאב: הפלסטינים חותרים לצבירת נקודות נוספות בדעת הקהל הבין-לאומית: נציג אש"ף באו"ם משוכנע שהם כבר מקבלים הסכמה של האו"ם להגנה הבין-לאומית על העם הפלסטיני.

נסים זאב: הם זקוקים להגנה מפני התקפותיה של מדינת ישראל עליהם?

נסים זאב: הרי מדינת ישראל וממשלת ישראל בראשה לא יוזמת התקפות, היא אפילו לא נלחמת בטרור כמו שצריך להילחם בו, היא בקושי מגיבה.

נסים זאב: ראש הממשלה אמר, שישראל תתמקד בטרוריסטים ולא באוכלוסיית השטחים, ושניתוקם של עשרות אלפים מהעולם החיצון יכול לעורר גלי שנאה ולהגביר את ההתנגדות הפלסטינית להסדר.

נסים זאב: ברור היום, אין ספקות, הכול נעשה, כל הניסיונות נעשו עד כה.

נסים זאב: הממשלה, לא זאת ולא הקודמת, לא השאירו אפשרות אחת שיכולים לבוא במשא-ומתן עם יאסר ערפאת.

נסים זאב: את הכול עשו – אם זה הקלות, אף שהממשלה הקודמת עשתה כמעט סגר מוחלט.

נסים זאב: דווקא ראש הממשלה אריאל שרון הלך לקראת, אבל אנחנו מקבלים תמורת אותן הקלות עוד רצח ועוד דם יהודי שנשפך.

נסים זאב: אני רוצה להתייחס ל"יום האדמה".

נסים זאב: "האדמה בוערת" – על איזה אדמה אנחנו מדברים?

נסים זאב: "יום האדמה" זה קריאה למרד של ערביי ארץ-ישראל נגד מדינת ישראל, ומי שלא מבין את המשמעות הזאת לא יודע על מה הוא מדבר – –

מוחמד כנעאן: תאמין לי, אתה מטורף, חבל לעשות מאמץ להתייחס לדברים שלך.

נסים זאב: – – מי ששותף, מי שמדבר, מי שמשתתף הוא שותף, וחבר כנסת שמשתתף ומעודד את ההפגנות האלימות נגד מדינת ישראל הוא שותף למרד נגד מדינת ישראל.

נסים זאב: הוא לא יכול לשבת בכנסת הזאת, הוא לא יכול מחד גיסא לקרוא למרד ומאידך גיסא להישבע אמונים, שבועת שווא, שבועת כזב.

מוחמד כנעאן: הדברים שלך הם דברי הבל.

נסים זאב: ועדת-אור הפכה לחושך ואפלה.

נסים זאב: זו ועדה שנועדה לניצול ציני של חברי הכנסת הערבים להסתה נגד מדינת ישראל, נגד שוטרי ישראל, שעשו עבודתם נאמנה.

נסים זאב: אי-אפשר להעמיד לדין שוטרים, כאשר הם קיבלו פקודות מהקצינים ומהמדיניות של ראש הממשלה.

נסים זאב: ההנחיות היו מהדרג המדיני.

נסים זאב: ראש הממשלה, בעקבות האינתיפאדה, בעקבות ההתקוממות העממית, נתן פרס לערביי ארץ-ישראל, ואני בעד לתת להם פרס, אבל לא על התנהגות כזאת ולא על התפרעויות.

נסים זאב: 4 מיליארדי שקלים הובטחו לערביי ארץ-ישראל בתמורה לכך שהתחילו להתקומם, והכול בשם הצדק החברתי כביכול.

נסים זאב: ההתקוממות הזאת באה מתוך התמרמרות כביכול של ערביי ארץ-ישראל שקופחו במשך שנים.

נסים זאב: על איזה קיפוח אנחנו מדברים?

נסים זאב: אצלנו, היהודים, אין עוני?

נסים זאב: אין שכונות עוני?

נסים זאב: ירושלים לא מובילה בעוני?

נסים זאב: 40% מהילדים העניים, שנמצאים מתחת לקו העוני, הם ירושלמים.

נסים זאב: בשם הצדק החברתי אי-אפשר להתקומם ולשתף פעולה עם האויב ולעשות פרעות ולעקור עמודי חשמל, לשרוף בנקים ולהקים את כל מה שהוקם כארגון נגד המדיניות של מדינת ישראל.

נסים זאב: זה היה מאורגן טוב, זה לא דבר שבא באופן ספונטני.

נסים זאב: זה בא במקביל לאינתיפאדה של הפלסטינים.

נסים זאב: זו הזדהות מוחלטת נגד מדינת ישראל.

נסים זאב: לכן, אני חושב שצריך להפסיק לאלתר את כל החקירה המבזה והמביישת, שראש הממשלה החליט באופן שרירותי, מתוך כניעה ומתוך רצון למצוא חן בעיני ערביי ארץ-ישראל – אולי יזכה בקולותיהם כדי להמשיך ולהיות ראש הממשלה.

נסים זאב: יש להפסיק לאלתר את הוועדה הזאת, ולהביא את זה לדיון במליאה הזאת.

נסים זאב: אני בעד להמשיך ולקיים בדיקה, אבל לא ועדת חקירה, וודאי שלא בראשות שופט, לא בבית-המשפט ולא בביזיון הזה, בצורה הזאת ובשיטה הזאת.

מוחמד כנעאן: אתה לא קובע מדיניות, תודה לאל – – –

נסים זאב: גברתי היושבת-ראש, מחובתי לומר גם כמה מלים על נושא התקציב.

יהודית נאות: בארבע הדקות שנותרו.

נסים זאב: אני שמעתי דברים – – –

מוחמד כנעאן: 11 דקות, דברי הבל, ועכשיו – – –

נסים זאב: אני מבקש ממך: אל תחלק לי ציונים.

נסים זאב: תדבר אתה בזמנך.

מוחמד כנעאן: דברי הבל.

יהודית נאות: חבר הכנסת כנעאן, הרי אתה הדובר האחרון.

יהודית נאות: תוכל להגיב.

נסים זאב: את הדברים הזוהרים ביותר והנאורים ביותר – – –

מוחמד כנעאן: – – – תאמין לי.

נסים זאב: אני לא מתחרה אתך.

נסים זאב: אין לי האינטליגנציה שלך.

נסים זאב: אני באמת קטן לפניך.

מוחמד כנעאן: גמרתי.

נסים זאב: אני באמת לא מתכוון להתחרות אתך.

נסים זאב: חברי כנסת אמרו כאן, שהחוק הפופוליסטי האנטי-דמוקרטי, האנטי-ישראלי, הוא חוק משפחות ברוכות ילדים.

נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, שכאשר שר האוצר לשעבר בא לשכנע את הימין ואת השמאל שלא לתמוך בחוק הזה, איך הוא ניסה לשכנע אותם?

נסים זאב: הוא בא לחברי הכנסת מהימין ואמר להם: אתם תומכים בריבוי ערבים במדינה הזאת.

נסים זאב: כשהוא הלך לצד השני, אמר לשמאל: זה יביא הרבה ילודה לחרדים, ואנחנו נמצאים במצב שהחרדים והערבים מתרבים פה כתוצאה מהחוק הזה.

נסים זאב: רבותי, בפועל כולנו יודעים שבאוכלוסייה הערבית ובמגזר החרדי הילודה היא גם אידיאולוגית.

נסים זאב: פי-שלושה או פי שניים-וחצי לעומת האוכלוסייה הכללית; והיא לא באה בעקבות החוק הזה.

נסים זאב: בעצם, החוק הזה בא לצמצם פערים חברתיים ובא לתת תשובה על העוני.

נסים זאב: מדברים פה כל כך הרבה על המלחמה בעוני.

נסים זאב: מה נעשה למען עניי מדינת ישראל, אם לא חוק כזה שיכול לצמצם במעט?

נסים זאב: איפה נמצא העוני אם לא אצל אותן משפחות?

נסים זאב: לכן אני חושב, שלקרוא לנו העולם השלישי ועולם החושך, כמו שקוראים לנו, רק כיוון שאנחנו שותפים לאותן משפחות ברוכות ילדים, כן ירבו – אני בז לאותם חברי כנסת שלא מתביישים להתרברב בצורה כזאת גועלית.

נסים זאב: ברשותך, אני רוצה להתייחס לכמה נקודות נוספות, אם יש לי זמן.

יהודית נאות: בדיוק דקה.

עסאם מח'ול: חבר הכנסת זאב – – –

נסים זאב: בנושא החינוך מדובר על 1,000 כיתות חסרות, שמשרד החינוך לא מתמודד אתן.

נסים זאב: העליתי את הסוגיה של המוכר הלא-רשמי.

נסים זאב: כפי שידוע לכם, הנושא מחולק לממלכתי-דתי ולממלכתי, החינוך העצמאי והרשת והמוכר שאיננו רשמי.

נסים זאב: אני יודע שהיושבת-ראש מתנגדת, אבל אולי בהזדמנות הזאת הרשי לי בחצי דקה להסביר לך.

יהודית נאות: כולי קשב.

נסים זאב: כשאנחנו מדברים על צמצום פערים גם בנושא החינוך, ואנחנו באמת רוצים ליצור שוויון, וכולנו מדברים בעד השוויון, זו ההזדמנות שאפשר לצמצם במעט ולתת את האפשרות של 80% מההקצבה השוטפת.

נסים זאב: אנחנו לא מדברים על בינוי או שירותים אחרים שרשויות נותנות לבתי-ספר הממלכתיים, אלא אך ורק בשוטף.

נסים זאב: אני חושב שגם למגזר הערבי מגיע חלקו.

נסים זאב: אני מקווה שהם יילחמו יחד אתי כדי לקבל את ה-80% כדי לצמצם פערים.

נסים זאב: דרך אגב, למי שלא יודע, מדובר כמעט ב-50% של אוכלוסייה ובתי-ספר ערביים.

נסים זאב: אומנם בתי-הספר הם נוצריים, אבל התלמידים שלומדים בבתי-הספר ברובם המכריע הם ערבים מוסלמים.

נסים זאב: אני מקווה, שלפחות בנקודה הזאת, החברתית, ובנושא משפחות ברוכות ילדים – גם אם אידיאולוגית, פוליטית ומדינית אנחנו חלוקים בדעותינו, יש נושאים חברתיים שבהם אנחנו הולכים יחד.

יהודית נאות: חבר הכנסת זאב, תודה רבה.

יהודית נאות: אני מזמינה את חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – את חבר הכנסת יוסף לפיד.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, האמת היא שהתכוונתי לדבר על דברים חשובים יותר מאשר לענות לחבר הכנסת נסים זאב.

מוחמד כנעאן: אני אומר בצער רב, שהוא דיבר דברים לא נכונים, דברים שקריים ודברים שמהווים התבטאויות גסות מאוד.

מוחמד כנעאן: לפחות ברגעים כאלו ועם אולם מלא פשוט לא צריך לדבר בצורה כזאת.

מוחמד כנעאן: אם הוא לא זוכר, אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת נסים זאב, ש-4 מיליארדים שכביכול ניתנו כמתנה לאחר אינתיפאדת אל-אקצא הם שקר.

מוחמד כנעאן: ניתנו רק במלים.

מוחמד כנעאן: היתה החלטת ממשלה, אבל בפועל אין שום אגורה בתקציב.

מוחמד כנעאן: את התקציב אתה קיבלת, ואם לא למדת אותו – זו בעיה שלך.

מוחמד כנעאן: תלמד אותו ותראה שהממשלה לא הקציבה אגורה אחת ממה שהחליטה.

מוחמד כנעאן: על כן, תפסיקו לבלבל את המוח.

מוחמד כנעאן: תפסיקו לשקר לעם ולהגיד כאילו האוכלוסייה הערבית קיבלה, והיא לא קיבלה שום דבר.

מוחמד כנעאן: בנושא "יום האדמה", כשאתה מדבר ואומר שזה מרד של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, נגד המדינה, זו פשוט התבטאות חסרת אחריות.

מוחמד כנעאן: האוכלוסייה הערבית התקוממה והתנגדה להפקעת האדמות, לנישול שלה מעל אדמותיה, ב-1976.

מוחמד כנעאן: כתוצאה מההתנגדות של האוכלוסייה הערבית, נגד מדיניות הממשלה, נהרגו אז בדם קר על-ידי כוחות הביטחון שישה אזרחים ערבים.

מוחמד כנעאן: מאז האוכלוסייה הערבית מזכירה לממשלה ולקובעי המדיניות מה התרחש באותו יום ומה התרחש באותה שנה.

מוחמד כנעאן: עושים זאת כל שנה ב-30 במרס, על מנת להעלות את זכרם של אותם חללים.

נסים זאב: – – –

מוחמד כנעאן: על מנת להעלות את זכרם של אותם חללים, שנרצחו ונהרגו בהגנתם על אדמתם, על יישוביהם, על חייהם ועל עתיד ילדיהם.

מוחמד כנעאן: אם אתה לא יודע, כדאי שתדע את המידע הזה.

מוחמד כנעאן: ב-1948 היו בידי האוכלוסייה הערבית 93% מאדמת המדינה – אדמה פרטית.

מוחמד כנעאן: לא נותרו בידי האוכלוסייה הערבית היום אלא רק 3.5%.

מוחמד כנעאן: על מה אתה מדבר?

מוחמד כנעאן: איפה אתה חי?

מוחמד כנעאן: כדאי לך ללמוד את המספרים האלה ואת הנתונים המדויקים.

מוחמד כנעאן: זה לא שלי – של הממשלה שאתה חבר בה.

מוחמד כנעאן: ב"יום האדמה" אנחנו תמיד באים להזהיר ולהזכיר, שהאוכלוסייה הערבית, שהיא חלק מאוכלוסיית המדינה, לא תסכים להיות מנושלת ממה שנותר בידה, ומה שנותר הוא אחוז אפסי לעומת מה שחולק לקיבוצים, למושבים ולמתנחלים.

מוחמד כנעאן: על מה אתה מדבר?

מוחמד כנעאן: איפה אתה חי?

מוחמד כנעאן: באיזה עולם?

מוחמד כנעאן: כשאתה מדבר על העוני, אתה ביקרת ביישובים ערביים?

מוחמד כנעאן: ביקרת ביישובים ערביים?

מוחמד כנעאן: ראית מה המצב שלהם?

מוחמד כנעאן: ראית מה חסר להם?

מוחמד כנעאן: אתה ביקרת בשכונות ערביות בירושלים?

מוחמד כנעאן: על מה אתה מדבר?

מוחמד כנעאן: אני חושב שבמקרה הזה אתה צריך פשוט להתבייש.

נסים זאב: אם אתה רוצה תשובה, התשובה חיובית.

נסים זאב: אני ביקרתי יותר ממך ביישובים ערביים בגליל, בנגב.

מוחמד כנעאן: אני מציע לך ולאנשים כמוך קודם כול לעמוד מקרוב על המצב של האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל ואחר כך לדבר מעל הדוכן הזה.

נסים זאב: את העוני לא אנחנו הצמחנו.

נסים זאב: הערבים במדינת ישראל עניים יותר – – – תשווה אותם למצרים ולירדן, הם עשירים לעומתם.

עסאם מח'ול: למה אתה מדבר על ירדן ומצרים?

מוחמד כנעאן: תשמע עד הסוף.

מוחמד כנעאן: כשאתה בא לדבר על ועדת-אור, אני חושב שצריכה להיות אחריות בדברים.

מוחמד כנעאן: ועדת-אור היא ועדת חקירה ממלכתית, שמתחייבת לאור מה שקרה.

מוחמד כנעאן: 13 אזרחים, אזרחי מדינת ישראל, נרצחו בדם קר.

מוחמד כנעאן: זה לא מחייב ועדת חקירה?

מוחמד כנעאן: אתם לא רוצים לשמוע את האמת ולראות את האמת?

מוחמד כנעאן: על מה אתה מלין?

מוחמד כנעאן: זה הישג?

מוחמד כנעאן: על זה אתה מגנה את הממשלה?

מוחמד כנעאן: מה אנחנו צריכים ועדה כזאת לאחר שרוצחים את הבנים שלנו, מה זה יעזור?

מוחמד כנעאן: זה יחזיר אותם?

מוחמד כנעאן: אם וכאשר יעיפו מתפקידו אדם שהיה אחראי למתן ההוראות, מפקד המחוז הצפוני, אם וכאשר – – – גברתי היושבת-ראש, מדברים מעל הדוכן הזה ומנצלים אירועים טרגיים, רצח תינוקת, ואומר חבר הכנסת זאב, שהוא שמע קריאות "אידבח אל-יהוד".

מוחמד כנעאן: כנראה אתה לא שמעת את הביטוי: אידבח אל-ערב, מוות לערבים.

מוחמד כנעאן: יום-יום ושעה-שעה בכל שידור שומעים את זה, ועל כן צריכים לאזן את הדברים.

מוחמד כנעאן: כשנרצח הילד מוחמד א-דורה, גם הוא נרצח, גם הוא יקר להורים שלו, גם זה היה מקרה מזעזע בדיוק כמו המקרה של הילדה.

מוחמד כנעאן: על כן אנחנו אומרים, חבר הכנסת נסים זאב, שכל זה לא יעזור.

מוחמד כנעאן: מה שיעזור זה חזרה לשולחן המשא-ומתן, לנהל משא-ומתן פנים אל פנים בין ראש הממשלה לבין היושב-ראש ערפאת, בין הרשות הפלסטינית לבין הממשלה.

מוחמד כנעאן: זה מה שיעזור, זה מה שיפתור את הבעיות.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש היא במקורה אקדמאית, היא באה מהאקדמיה.

מוחמד כנעאן: אני חושב שהמצב של ההשכלה הגבוהה במגזר הערבי הוא היום על הפנים.

מוחמד כנעאן: האוכלוסייה הערבית מהווה כ-20% מאוכלוסיית מדינת ישראל, והסטודנטים הערבים באוניברסיטאות ובמכללות מהווים 6.3%.

מוחמד כנעאן: זה אחוז קטן מאוד, והוא תוצאה של הבחינות הפסיכומטריות ושל בחינות הקבלה, שמקשות מאוד על אותם סטודנטים שלא מוצאים חדר לימוד בנגב או חדר לימוד בצפון.

מוחמד כנעאן: דיברת על חדרי לימוד, והיום, גברתי היושבת-ראש, חסרים כ-2,000 חדרי לימוד.

מוחמד כנעאן: אלה נתונים מדויקים של משרד החינוך.

מוחמד כנעאן: יש מחסור של כ-50,000 שעות לימוד בחינוך הרגיל ובחינוך המיוחד.

מוחמד כנעאן: בחינוך המיוחד חסרות 21,000 שעות לימוד במגזר הערבי, מהצפון עד הדרום.

יהודית נאות: 50,000 זה הסכום המצטבר?

מוחמד כנעאן: כן, בסך הכול.

מוחמד כנעאן: לכן למרבית הבוגרים מהאוניברסיטאות ומהמכללות אין היום מקום עבודה.

מוחמד כנעאן: מקום העבודה הגדול ביותר היום במדינה הוא משרד החינוך, כי אין לנו אזורי תעשייה, אין לנו מפעלים, החקלאות נרמסה, שותקה, אין חקלאות היום, אין מכסות מים.

מוחמד כנעאן: באים ושואלים, למה האוכלוסייה הערבית מתקוממת, למה ההפגנות הן אלימות?

מוחמד כנעאן: כי האוכלוסייה הערבית מתוסכלת.

מוחמד כנעאן: זה לא עניין של אירוע זה או אחר, הם מתוסכלים לאורך 52 שנים כי הממשלות מחליטות ולא מקיימות.

מוחמד כנעאן: מדברים ולא עושים.

מוחמד כנעאן: הרי מה אנחנו רוצים?

מוחמד כנעאן: אני לא מנהל משא-ומתן במקום הפלסטינים, אני רוצה את הזכויות של האוכלוסייה הערבית בתוך מדינת ישראל, ואני רוצה לראות את זה מתבטא בתקציב המדינה, שאני חלק ממנה.

מוחמד כנעאן: אנחנו רוצים להרגיש את זה.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, עשרות בעלי תואר שלישי אין להם תעסוקה, הם לא עובדים כי הם לא נקלטו באוניברסיטאות ובמכללות.

מוחמד כנעאן: דיברו על שילוב ערבים במשרדי הממשלה, על איזה שילוב?

מוחמד כנעאן: מה נעשה עם השילוב הזה?

מוחמד כנעאן: מה נעשה עם ההחלטות האלה?

מוחמד כנעאן: זאת השאלה שאני שואל את חבר הכנסת טומי לפיד, מה הם עשו בפועל?

מוחמד כנעאן: הרי צעירים בוגרי אוניברסיטאות רוצים להיקלט, רוצים לעבוד, רוצים להשתלב, אבל שילוב אמיתי, לא שילוב שירמוס את הכבוד של האדם.

מוחמד כנעאן: דיברנו בממשלה הקודמת ולא הקשיבו כי הם היו אטומים.

מוחמד כנעאן: בממשלה של נתניהו ביטלו את מס רכוש, ואנחנו כבר כמעט שנתיים מדברים על כך שצריך לפתור את בעיית החובות, וזה לא רק לערבים, זה גם ליהודים.

מוחמד כנעאן: צריך לפתור את בעיית החובות שיש עשרות שנים.

מוחמד כנעאן: אני מאוד מקווה ששר האוצר החדש אכן יפתור את הבעיה הזאת.

מוחמד כנעאן: הבעיה הכואבת היום ביישובים הערביים, חבר הכנסת נסים זאב – ובזה הודו גם שרי ממשלה, גם אלה שיושבים כאן בממשלה הנוכחית, לא רק הקודמת – שהיום המצב הוא כל כך קשה מבחינת שטחי השיפוט ותוכניות המיתאר.

מוחמד כנעאן: אתה אומר בנייה בלתי חוקית, אבל למה יש בנייה בלתי חוקית?

מוחמד כנעאן: כי אין תוכנית מיתאר.

מוחמד כנעאן: תוכנית מיתאר שאתה התחלת לתכנן בשנות ה-70, היום היא לא מציאותית, היא לא מתאימה למציאות של היישוב.

מוחמד כנעאן: לכן אתה מוצא בנייה בלתי חוקית, וכתוצאה מזה אין חיבורי חשמל ואין חיבורי מים.

מוחמד כנעאן: מי אשם?

מוחמד כנעאן: מי אשם?

מוחמד כנעאן: מי שאשם הוא רשויות התכנון באשר הן.

מוחמד כנעאן: הרי אנחנו רוצים למסד את היישובים הערביים, שיהיו יישובים מסודרים, מתוכננים לטווח ארוך, לעתיד הנראה לעין.

מוחמד כנעאן: רוצים להבטיח עתיד טוב לילדים שלנו, לנוער שלנו, לאוכלוסייה שלנו, רוצים לחיות בכבוד ובאמת בשילוב אמיתי.

מוחמד כנעאן: רוצים דו-קיום אמיתי, אבל לא דו-קיום על חשבוני, על גופתי.

מוחמד כנעאן: לא, אי-אפשר.

מוחמד כנעאן: דו-קיום בונים ביחד, מתכננים ביחד, קובעים את המדיניות ביחד, אבל לא ייתכן שאתה תקבע לי ואתה תתכנן לי ואני לא שותף לוועדת התכנון והבנייה המחוזית או המקומית.

מוחמד כנעאן: איך זה אפשר?

נסים זאב: – – –

מוחמד כנעאן: לא נכון, זה לא ככה.

מוחמד כנעאן: עוד דבר, גברתי היושבת-ראש.

מוחמד כנעאן: שמעתי וקראתי שכבוד ראש הממשלה הבטיח, ויצא לי גם לשבת עם השר לביטחון הפנים, והוא אמר שנתן הוראה שהמשטרה לא תיכנס ליישובים הערביים.

מוחמד כנעאן: אני בטוח, גברתי היושבת-ראש, שאם המשטרה לא תיכנס, לא תתגרה באוכלוסייה הערבית, האוכלוסייה הערבית היא אוכלוסייה מסודרת, אוכלוסייה שרוצה להחיות את זכרם של חללי "יום האדמה" בשקט, באחריות, ועל כן גם ההחלטות היו החלטות אחראיות מאוד.

מוחמד כנעאן: אני מאוד מקווה שהמשטרה תיתן להנהגה הערבית ביישובים הערביים השונים, לחברי הכנסת הערבים, להעביר את היום בצורה מסודרת, בלי אירועים חריגים, בלי התערבות של המשטרה.

מוחמד כנעאן: ואז תראי, גברתי היושבת-ראש, שום דבר לא יקרה.

מוחמד כנעאן: עם זאת, אנחנו מקווים שאכן ראש הממשלה רוצה לפתוח דף חדש עם האוכלוסייה הערבית – – –

נסים זאב: הייתי רוצה לשמוע את עזמי בשארה אומר את מה שאתה אומר עכשיו.

מוחמד כנעאן: באמת, תעזוב את זה, תהיה רציני.

מוחמד כנעאן: גם חבר הכנסת עזמי בשארה שותף למה שאני אומר, כי הוא חבר ועדת המעקב.

מוחמד כנעאן: ועדת המעקב החליטה, וכולם מכבדים את ההחלטות שלה.

מוחמד כנעאן: על כן, לא צריך להבדיל בין מפלגה כזאת או אחרת, אני מדבר כללית על האוכלוסייה הערבית, ולא דיברתי אפילו על מפלגות, כי אין שום קשר למפלגות בנושא הזה.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, לאחרונה יש נושא כאוב, והוא הריסת מקומות קדושים.

מוחמד כנעאן: דיברתי על זה היום ואני חוזר על זה.

מוחמד כנעאן: מקומות קדושים – חבר הכנסת נסים זאב, אתה איש דתי – מסגד שנבנה ושימש כמקום תפילה נהרס.

מוחמד כנעאן: מסגד ששימש מקום תפילה נשרף.

מוחמד כנעאן: בתי-קברות של אבותינו, של הדודים שלנו, נחרשים.

מוחמד כנעאן: מעבירים שם כבישים.

מוחמד כנעאן: מה אתה רוצה מאתנו, איך נגיב?

מוחמד כנעאן: באיזו צורה?

מוחמד כנעאן: הרי כשנוגעים בבית-קברות יהודי, מעבירים כביש, ויהיה אשר יהיה, וקרו מקרים מעולם; כשרכבים עברו ביום שבת ברחוב בר-אילן עשו מהומות עד אין סוף.

מוחמד כנעאן: אנחנו מדברים על הריסת מסגדים בסרפנד, על מניעת אנשים להיכנס לשפץ מסגד באלע'בסיה.

מוחמד כנעאן: אני לא אומר לבנות אותו מחדש, אלא לשפץ אותו, אבל מנעו את זה מאתנו.

מוחמד כנעאן: בהתחלה הסכימו לשיפוץ.

מוחמד כנעאן: ראש הממשלה דאז, שמעון פרס, נתן אפילו תקציב.

מוחמד כנעאן: ראש הממשלה הנוכחי, שהיה אז שר התשתיות הלאומית, ביטל את התקציב.

מוחמד כנעאן: אני מאוד מקווה היום, שהממשלה ושר הדתות, שהוא איש ש"ס, אכן יקיימו את הבטחתו של שר הדתות הקודם וישפצו את המקומות הקדושים האלה.

מוחמד כנעאן: המצב הזה פוגע, רגיש וחשוב לנו.

מוחמד כנעאן: כמו שזה חשוב ורגיש לך, גם לנו זה חשוב ורגיש.

מוחמד כנעאן: על כן, גברתי היושבת-ראש, אני מאוד מקווה שהממשלה הנוכחית אכן תעמוד בהתחייבויות שלה כפי שאמרה שהיא רוצה לפתוח דף חדש, רוצה לשפר את האווירה, את המצב, את התקציבים למגזר הערבי.

מוחמד כנעאן: אנחנו רוצים את זה בפועל ולא בדיבורים.

מוחמד כנעאן: כבר שבענו דיבורים, אנחנו רוצים לראות את זה במו עינינו ממומש ביישובים הערביים הן בצפון, הן במשולש והן בנגב.

מוחמד כנעאן: תודה, גברתי.

יהודית נאות: תודה.

יהודית נאות: חבר הכנסת יוסף לפיד, בבקשה.

יהודית נאות: אחריו – חבר הכנסת נחום לנגנטל, ואם הוא לא יגיע – אחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יוסף (טומי) לפיד: גברתי היושבת-ראש, הרי אנחנו דנים בערבים האלה בתקציב המדינה.

יוסף (טומי) לפיד: תקציב המדינה הוא מסמך, אבל התקציב מורכב מכספים והכספים מורכבים מאנשים חיים שעובדים ומשלמים מסים.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לקרוא לך, גברתי, באופן אישי – – –

יהודית נאות: אפשר שיקשיבו גם אחרים?

יוסף (טומי) לפיד: כן, אני אשמח אם יימצאו עוד חברי כנסת שיתעניינו בי.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה לקרוא פרק מתוך ספרי "משהו השתבש" שנושאו בדיוק הדיון התקציבי.

יוסף (טומי) לפיד: ואם רות קפלן תשמע אותי זה יהיה נחמד מאוד.

יוסף (טומי) לפיד: שם הפרק הוא "שולמן ישלם".

יוסף (טומי) לפיד: "שולמן הוא אדם רגיל, אזרח מהשורה, בן 35, מתפרנס מעבודת כפיים.

יוסף (טומי) לפיד: שולמן אינו יכול להביא לעולם עוד ילד, כי משכורתו אינה מאפשרת לו לגדל בכבוד יותר משלושה ילדים.

יוסף (טומי) לפיד: ואולם, במקום לממן את הילד הרביעי שלו, הוא יממן את הילד העשירי של יהודי בבני-ברק, שאין לו מעצורים בעניין פרו ורבו, כי שולמן ישלם.

יוסף (טומי) לפיד: "שולמן הוא אזרח טוב ששירת בגולני, שונא את הפלסטינים במידה סבירה, אך אינו רואה טעם בהתנחלויות על גבעות טרשים בין כפרים ערביים.

יוסף (טומי) לפיד: זה זמן רב מתכננים הוא ואשתו טיול למזרח הרחוק, אבל שכר הנטו שלו אינו מאפשר לו להגשים את חלומו.

יוסף (טומי) לפיד: הוא צריך לממן את מיגון המתנחלים.

יוסף (טומי) לפיד: המיגון יושלם ושולמן ישלם.

יוסף (טומי) לפיד: "שולמן היה רוצה לרכוש מחשב חדש, אבל אינו יכול להרשות לעצמו, כי במסים שהוא משלם קונים ספרי תורה.

יוסף (טומי) לפיד: שולמן היה רוצה להכניס את אמו לבית גיל הזהב, אך הוא צריך לפרנס בחורי ישיבה.

יוסף (טומי) לפיד: הוא גם היה רוצה להחליף את המכונית הישנה שלו, אך מכספו קונים 'וולבו' ליושב-ראש המועצה הדתית.

יוסף (טומי) לפיד: "שולמן היה רוצה להזמין את אשתו למסעדה הטובה ביום הולדתה, אך לא נשאר לו כסף למסעדה, כי הוא משלם את משכורתו של הרב השולח למסעדה את המשגיח.

יוסף (טומי) לפיד: כך מייקר את התפריט מעבר ליכולתו של שולמן לשלם.

יוסף (טומי) לפיד: "שולמן חש מוקף, נתון במצור, מנוצל וסחוט.

יוסף (טומי) לפיד: הוא מרגיש עשוק בידי כוחות אפלים הצוחקים לו, כוחות המתחבלים תחבולות כדי לנצל אותו וגם לבוז לו, לחלוב אותו וגם ללעוג לו מאחורי גבו.

יוסף (טומי) לפיד: שולמן הוא הקורבן של שיטה הבנויה על ניצולו, על הרעיון שהוא פראייר והוא ישלם.

יוסף (טומי) לפיד: "שולמן חולם על היום שיפרוק בו את עול השעבוד ויחזיר לחייו את השפיות שאבדה.

יוסף (טומי) לפיד: בינתיים הוא חורק שיניים ושומע מעבר לקיר את הצחקוק הלגלגני של אנשים האומרים: בעזרת השם, שולמן ישלם.

יוסף (טומי) לפיד: " תודה רבה, גברתי.

יהודית נאות: תודה רבה, חבר הכנסת לפיד, חסכת מזמנה של הכנסת.

יהודית נאות: עוד נותרו לך כמה דקות, אז אני מודה לך.

יהודית נאות: אני רוצה להזמין את אחרון הדוברים בעניין, את חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יהודית נאות: אבל אני צריכה לחכות לו, משום שהוא לא ידע שחבר הכנסת לפיד יזדרז כל כך.

יהודית נאות: האם תוכלו לקרוא לו, בבקשה?

נסים זאב: אולי אני אענה למר שולמן?

יהודית נאות: אתה רוצה להשיב למר שולמן?

יהודית נאות: אבל בקצרה, אני ארשה לך.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, אני מוכנה להתחלף אתו.

יהודית נאות: זה לא שייך, אנחנו עדיין בהסתייגויות לחוק ההסדרים.

יהודית נאות: לא צריך לדבר, אפשר גם לסגור ישיבה ולחדש אותה, אלא אם כן יש לך משהו שבוער בעצמותייך.

יהודית נאות: אנחנו ניתן דקה למי שישנו.

נסים זאב: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני קודם כול מודה לך שנתת לי אפשרות להגיב – –

יהודית נאות: ושולמן ישלם.

נסים זאב: – – למר שולמן – – –

יהודית נאות: בחרוזים?

יהודית נאות: בחרוזים?

נסים זאב: אני לא אגיד בחרוזים, כי באמת זה לא שווה לענות בחרוזים גם אם הייתי רוצה להכין את עצמי מראש לכך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נסים זאב: חבר הכנסת טומי לפיד בעצם צייר מצב, שאותו מסכן, אותו אומלל, שאינו מסוגל להביא ילד רביעי לעולם, הוא כל כך היה רוצה לראות את הילד הרביעי שלו אבל הוא בעצם מפרנס את כל מדינת ישראל.

נסים זאב: הוא מפרנס את הילד העשירי למשפחה ברוכת ילדים, הוא מפרנס את בני הישיבות שאינם רוצים לעבוד, הוא מפרנס את כולם במה?

נסים זאב: באותו מס הכנסה עלוב שהוא בעצם בא לתת, אותו סכום, לאותן בעיות ומצוקות שנמצאות על הפרק.

נסים זאב: אני רק רוצה להגיד משפט אחד – – –

יהודית נאות: משפט.

נסים זאב: חבל מאוד שבכל דיון הנושא של החרדים עולה על הפרק, חבר הכנסת טומי לפיד.

מוחמד כנעאן: – – –

נסים זאב: סליחה, יש נושאים חברתיים שאנחנו כולנו חייבים לתת להם כתף, ואחד מהם הוא דווקא אותן משפחות ברוכות ילדים.

נסים זאב: אנחנו כל כך מדברים על מצוקה ועל עוני, וזו הזדמנות הפז שלנו באמת להטות שכם אחד וכולנו צריכים לעשות יד אחת בנושא.

יהודית נאות: חבר הכנסת נסים זאב, אני מודה לך.

יהודית נאות: חבר הכנסת נחום לנגנטל, האם בשורות טובות בפיך?

נחום לנגנטל: – – –

יהודית נאות: אז עדכן אותנו לא על חשבון זמנך.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה קודם כול לברך אותך – –

יהודית נאות: תודה.

נחום לנגנטל: – – זאת הפעם הראשונה שאני מדבר כאן על הדוכן ואת סגנית היושב-ראש.

נחום לנגנטל: הערכה רבה מאוד אני רוחש לך, ואני בטוח שכל חברי פה בכנסת שמחים מאוד גם בעובדה – – –

מוחמד ברכה: חבר הכנסת נחום לנגנטל, אתה מתכוון לנצל את הזמן שלך – – –

נחום לנגנטל: בהחלט, אדוני, אלא אם כן אדוני – – –

מוחמד ברכה: – – –

נחום לנגנטל: יש לי רק בקשה, חבר הכנסת ברכה.

נחום לנגנטל: אנחנו נעשה בינינו סיכום: ברגע שאתה מגיע לפה, באותה דקה אני אפסיק.

נחום לנגנטל: קח את זמנך – – –

יהודית נאות: לא צריך להגזים.

יהודית נאות: גם ליושב-ראש יש פה.

יהודית נאות: זה לא – – –

נחום לנגנטל: אני אפסיק ואני ארד, אז ליושבת-ראש אין ברירה.

מוחמד ברכה: – – –

יהודית נאות: בטווח הרבע-שעה אנחנו נעשה את הסיכומים הללו.

נחום לנגנטל: תודה רבה, גברתי.

מוחמד ברכה: – – –

נחום לנגנטל: אשר על כן, אני שוב רוצה לברך אותך בשעה זאת, 20:50, אני מברך אותך כסגנית יושב-ראש הכנסת.

נחום לנגנטל: אני מניח שיש לעניין הזה רייטינג, ואני באמת חושב שהמצלמות צריכות להיות יותר מכוונות כלפי סגנית היושב-ראש החדשה מאשר אלי, אבל אני מקווה מאוד – – –

יהודית נאות: ב-21:00 כולם ב"מבט".

נחום לנגנטל: כן, ב-21:00 כולם יעברו ל"מבט", אז אולי תיתני לי עוד חצי שעה כי אף אחד לא ישים לב שאני מדבר יותר מהזמן.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, בסך הכול, חבר הכנסת זאב, אני לא יודע אם אתה יודע, אבל גם מפלגתך, אשר יושבת בקואליציה, כרגע עומדת להצביע בוועדת הכספים, אני מעריך שבחצי השעה הקרובה הדבר הזה יוסדר בוועדת הכספים וחוק התקציב על כל גרורותיו יגיע למליאת הכנסת, ואני מעריך שהדבר הזה יסתיים, ובא לציון גואל.

נסים זאב: – – – שבע רצון – – –

נחום לנגנטל: מפלגתי, המפד"ל, תהיה שבעת רצון, אני מקווה שהאוצר יעמוד בסיכומים שסיכמנו אתו היום.

נחום לנגנטל: ומה זאת מפלגתי?

נחום לנגנטל: לדאבוני, חבר הכנסת זאב, הערתך היא הערה חשובה מאוד, משום שמה זאת בעצם מפלגתי?

נחום לנגנטל: חלק גדול מאוד מהדברים שדאגנו שיהיו בתקציב המדינה ובחוק ההסדרים אלה דברים שבכלל לא קשורים למפלגתי.

נחום לנגנטל: אם אנחנו, למשל, רוצים לדאוג שמכון פוע"ה – פוריות ורפואה על-פי ההלכה – המכון אשר דואג לנשים העוברות טיפולי פוריות, כדי שחס וחלילה לא יקרה מצב של טעות במבחנות כאשר אשה עוברת טיפולי פוריות יחד עם בעלה, ויהיה להם ילד שהוא לא שלהם באופן מלא, ויש זוגות כאלה לדאבוננו בארץ, והקימו לצורך העניין הזה מערך שלם בכל בתי-החולים כדי לעגן את הדברים הללו – – –

נסים זאב: – – –

נחום לנגנטל: לא הבנתי.

נסים זאב: מזרע של מישהו אחר?

נחום לנגנטל: כן, מזרע של מישהו אחר.

נחום לנגנטל: שני בני הזוג בהירים ונולד להם, פתאום, ילד כהה מאוד.

נסים זאב: – – –

יהודית נאות: זאת עבירה על החוק.

נחום לנגנטל: ואתה מבין שכתוצאה מזה היתה איזו טעות או רשלנות.

נסים זאב: – – –

נחום לנגנטל: לא, לא, לא.

נסים זאב: – – –

נחום לנגנטל: אם זה – – – זאת בעיה גדולה מאוד, וללא ספק שכן.

נחום לנגנטל: לכן זו בעיה של עבירה על החוק – –

יהודית נאות: זאת עבירה על החוק.

נחום לנגנטל: – – ולכן עשו מערך הכשרות.

נחום לנגנטל: הדבר הזה עולה, גברתי היושבת-ראש, לקופת המדינה מיליון ו-800,000 שקל.

נחום לנגנטל: זאת דרישת המפד"ל, אתה שומע, חבר הכנסת זאב?

נחום לנגנטל: זה חלק מהכסף שהמפד"ל מבקשת, ועל זה שאנחנו מבקשים את הדבר הזה, למשל, אנחנו נקראים סחטנים.

נחום לנגנטל: אני יודע, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אדוני, אני יודע למשל, שחברת הכנסת יהודית נאות, סגנית היושב-ראש שלנו, לא חושבת, לא שהיא חושבת כמו מפלגתי, היא רחוקה מאוד מאוד מתפיסת העולם של מפלגתי, אבל אני חושב שגם היא, בלי ששאלתי אותה, תבין, שמערכת פיקוח על סוג כזה של דברים זה לא דבר שקשור למפד"ל, לא דבר שקשור לדתיים בכלל.

נחום לנגנטל: מה, רק דתיים עוברים טיפולי פוריות?

יהודית נאות: אתה יודע מה היה העיסוק המדעי שלי?

נחום לנגנטל: אני יודע, אני יודע.

יהודית נאות: חקר הפוריות.

נחום לנגנטל: אני אומר שזה כסף שנמצא במשרד הדתות והוא כסף קואליציוני.

נחום לנגנטל: נו, אני שואל אותך, זה רציני?

נחום לנגנטל: זה לא צריך להיות אולי במשרד הבריאות?

יהודית נאות: בריאות, ודאי.

נחום לנגנטל: אולי זה צריך להיות במשרד המדע?

נחום לנגנטל: אני לא יודע, איפה שרוצים – – –

יהודית נאות: לא, בבריאות.

נחום לנגנטל: מעניין אותי לדעת איפה זה צריך להיות, ולמה שזה יהיה בגלל שתדלנות פוליטית של מפלגה?

נחום לנגנטל: למה שזה לא יהיה בדין?

נחום לנגנטל: אני אומר לכם, רבותי, אם זה בדין, תנו את זה.

נחום לנגנטל: למה – – – בכלל.

נחום לנגנטל: אם זה מושחת – אל תיתנו בכלל.

נחום לנגנטל: אבל מה כל התהליכים האלה?

נחום לנגנטל: למה?

נחום לנגנטל: למה אנחנו צריכים להתבזות?

נחום לנגנטל: אז כך הדבר הזה – או בתי-הדין לגיור, חבר הכנסת זאב.

נחום לנגנטל: בתי-הדין לגיור – מתברר שיש תופעה שהגיעו למדינת ישראל מאות אלפי אנשים שאינם יהודים, שרוצים להתגייר, ויש בעיה גדולה עם מערכת בתי-הדין הרבניים הנוכחיים – עשו לזה bypass.

נחום לנגנטל: עשו מערכת של מכוני גיור מיוחדים לגיור, יותר מהר, יותר ידידותי, פלוס אולפנים וכו'.

נחום לנגנטל: כל המערכת הזאת – תאמינו לי, לא הדיינים, לדאבוני היום הם כבר לא מפד"ל.

נחום לנגנטל: המתגיירים, אף אחד מהם לא מפד"ל.

נחום לנגנטל: אנחנו דואגים לדבר הזה כי אנחנו מאמינים שזה חלק ממה שצריך לדאוג לו גם בחברה הישראלית, אז גם זה נחשב כסף קואליציוני, ובזה אני צריך להיאבק.

נחום לנגנטל: הלוואי, דרך אגב, שבישיבות התיכוניות, שעל זה אנחנו לא נאבקים, זה כבר לא כסף פוליטי, הלוואי שרוב בני הישיבות התיכוניות היו מצביעים למפד"ל; אז היינו ממלאים פה אולי חצי אגף.

נחום לנגנטל: אלא מה?

נחום לנגנטל: זה מה שקורה.

נחום לנגנטל: אנחנו כל הזמן דואגים לעם ישראל, לכלל ישראל, ובסופו של דבר אנחנו לוקים פעמיים: פעם אחת אומרים שאנחנו סחטנים כי סחטנו משהו לדתיים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחום לנגנטל: מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נחום לנגנטל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אני אומר לך שפעם שאלו אותנו, למה אצלנו, במפלגה שלנו, יש לנו ברוך השם הרבה ילדים במשפחות שלנו?

נחום לנגנטל: אמרתי שלפעמים באופן מפלגתי כשקשה לשכנע בוחרים אז מייצרים אותם.

נחום לנגנטל: מייצרים בוחרים.

נחום לנגנטל: אני רוצה לומר כך, גברתי היושבת-ראש, אני מקווה מאוד שאת התהליך שעברנו, אני מקווה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי אומרת לי, שכנראה יש לי בעיה שעדיין לא התרגלתי לכך שאני חבר כנסת; בתמימות שלי או באמונה שלי.

נחום לנגנטל: אני מקווה שהיא שוגה, אני מקווה מאוד.

נחום לנגנטל: אני מקווה שזאת הפעם האחרונה שאנחנו שותפים לסינדרום – – –

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, הוא חושב, שאם הוא חבר כנסת, הממשלה צריכה – – – משהו.

תמר גוז'נסקי: הוא לא מבין שאנחנו יושבים פה כדי שלא יספרו לנו – – –

נחום לנגנטל: אני מקווה מאוד.

נחום לנגנטל: הנה יש פה עכשיו יושב-ראש סיעה חדש למפלגת העבודה.

נחום לנגנטל: אני מקווה, שאנשים רציניים, חדשים, טריים – – –

אפי אושעיה: – – –

נחום לנגנטל: אז אני אומר – – –

יהודית נאות: גם תגיד את השם.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אפי אושעיה, שהוא חבר כנסת שקטונתי אפילו מלתת לו ציונים אבל כולם כבר יודעים שהוא אחד מחברי הכנסת מהטובים ביותר שיש פה כרגע בבית, שנשארו פה, כי הרי כולם עברו לממשלה, והוא יושב-ראש סיעת העבודה.

נחום לנגנטל: אני מקווה מאוד, שהתהליך הזה, אנחנו לא נחזור עליו, לא נתבזה בו עוד ועוד, ובאמת יהיה תקציב שאומר איך עושים גם תקציב שהוא תקציב נכון.

נחום לנגנטל: אני חושב, גברתי היושבת-ראש, שבבית הזה יש הרבה אנשים רציניים מאוד, שאם היו אומרים להם: תשמעו, עזבו את כל 20 המיליון ואת 5 המיליונים, את כל הדברים השוליים – יש תקציב של 240 מיליארד שקל, איך אפשר לתקן אותו, איך אפשר לעשות אותו טוב?

נחום לנגנטל: היו פה הרבה רעיונות טובים מאוד, אבל אם האוצר לא ייצר פה איזה גרביטציה, כל הזמן ימשוך פה את חברי הכנסת להתעסק בשוליים ובשטויות – אם ייתן את האפשרות להתעסק בדברים האמיתיים, אני חושב שנגיע לתוצאות טובות יותר.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כי היום הזה הוא יום קשה מאוד, ולפעמים כשאני מסתכל מה אומרים אולי הצופים, שרואים אותנו בבית, מתעסקים בדברים, הם באמת חושבים שאנחנו – –

יהודית נאות: בבועה.

נחום לנגנטל: – – אנשים אוטיסטים – –

יהודית נאות: נכון.

נחום לנגנטל: – – נמצאים במין בועה ולא מבינים מה בכלל קורה פה.

נחום לנגנטל: על מה אתם מדברים?

נחום לנגנטל: תקציב, חוק ההסדרים מפה, חוק ההסדרים משם, פוריות, על מה אתה מדבר?

נחום לנגנטל: אתה לא מבין שהמדינה הזאת בוערת?

נחום לנגנטל: על כך אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת-ראש, ולך, חבר הכנסת זאב, אנחנו נשכבנו על הגדר למען אריק שרון.

נחום לנגנטל: השקענו בזה כסף, אנרגיות, מאמצים אדירים.

נחום לנגנטל: האמנו שהממשלה הקודמת בדרכה שלה חייבת ללכת הביתה, צריך להיות משהו אחר.

נחום לנגנטל: לא משנה כרגע, אני לא רוצה להגיע להתחשבנות בינינו לבין אריק שרון, מה הוא עשה אחרי שהוא נהיה ראש ממשלה כלפי המפלגה שלי ואיפה אנחנו נמצאים היום.

נחום לנגנטל: ובכל אופן, למרות הכול, אני בעד ממשלת אחדות לאומית, אני בעד הממשלה של אריק שרון.

נחום לנגנטל: היא הממשלה האופטימלית למען מדינת ישראל כרגע.

נחום לנגנטל: אני חושב שהיינו צריכים להיות משולבים בה, אבל אני לא רוצה להיות קטנוני.

נחום לנגנטל: צר לי מאוד שהממשלה הזאת עדיין לא מתעשתת ולא עושה את מה שהיא צריכה לעשות.

נחום לנגנטל: זאת הבעיה הגדולה.

נחום לנגנטל: ואם אמרו לנו והבטיחו לנו כל מיני דברים, גדולות ונצורות, לפני הבחירות לראשות הממשלה, שיעשו דברים מצוינים, אתה שואל את עצמך, מה קרה אתמול שילדה, תינוקת, מצאה את מותה, מה היא עשתה, על-ידי אנשים בזויים ושפלים, שכל היכולת שלהם כרגע זה ליצור התשה טרוריסטית כנגד מדינת ישראל.

נחום לנגנטל: ואתה מתעורר בבוקר – הלילה במקרה ישנתי בירושלים – אתה מתעורר בבוקר ואתה שומע מה היה בתלפיות, או אתה ממשיך ואתה שומע בצהריים מה היה בגבעה-הצרפתית, ואתה יושב בדיוני ועדת הכספים בערב ואתה שומע מה קרה ביקיר – אתה אומר לעצמך, אנחנו באמת נמצאים כבר בתוך תופעה, זה לא משהו ספורדי, שיש איזו פעילות חבלנית כנגדנו, אלא יש כבר משהו סיסטמתי בכל המדינה.

נחום לנגנטל: ואתה שואל את עצמך, אם אריק שרון באמת רצה להיות ראש ממשלה של מדינת ישראל ואמר שבאמת יש לו כל היכולות וכל הפטנטים שהוא לא יכול לפרט אותם במערכת הבחירות, אתה שואל את עצמך, נו, אז הגיע הזמן, תראה מה אתה יודע.

נחום לנגנטל: זה מה שאנחנו מצפים ממך.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת לנגנטל, נניח לרגע ששרון ישמע בקולך.

תמר גוז'נסקי: נניח לרגע שפה הוא יירה ושם יפציץ.

תמר גוז'נסקי: למחרת תקום לאותו בוקר, עם אותם מתנחלים, עם אותה בעיה פלסטינית, עם אותו סגר.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת לנגנטל, איזה פתרון זה?

נחום לנגנטל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני רוצה לומר לך, אני לא אומר את זה בדמגוגיה, אבל אני מצפה ממך, שעם הקרבה שלך לחברי כנסת ערבים – – –

תמר גוז'נסקי: עזוב את הקרבה שלי.

עסאם מח'ול: למה אתה בורח מהתשובה?

נחום לנגנטל: אני עונה לך עניינית.

נסים זאב: – – –

נחום לנגנטל: חבר הכנסת זאב, תן לי, היא שאלה אותי.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני מצפה ממך, שהמחלה של פטליזם לא תהיה בך.

נחום לנגנטל: יש פה פטליסטיות?

תמר גוז'נסקי: זה לא פטליזם.

נחום לנגנטל: האם יש פה מצב שאומרים, שמע, אין מה לעשות, כי אם נעשה משהו יהיה יותר רע?

תמר גוז'נסקי: אני שואלת אם הפתרון הוא צבאי.

תמר גוז'נסקי: הפתרון לקורבנות הוא צבאי?

נסים זאב: הפתרון הוא לא צבאי – – –

נחום לנגנטל: את יודעת מה הפתרון הטוב ביותר?

נחום לנגנטל: הטוב ביותר – שמישהו מהמסת

נחום לנגנטל: כסכים פה יעוף מהאזור.

תמר גוז'נסקי: או.

נחום לנגנטל: אנחנו, לא את.

תמר גוז'נסקי: מה פתאום שאנחנו נעוף?

נחום לנגנטל: למה?

נחום לנגנטל: מה, החלום הציוני?

נחום לנגנטל: למה אנחנו צריכים להגיע לפה?

נחום לנגנטל: מה זה?

עסאם מח'ול: ממך לפחות צריך לצפות שתתנהג בצורה רציונלית.

נחום לנגנטל: למה שאנחנו לא נלך?

תמר גוז'נסקי: למה?

נחום לנגנטל: כי תביני, לעולם לא יגיע – – –

עסאם מח'ול: – – –

נחום לנגנטל: היה אדם אחד בממשלה פה, הוא ישב על כיסא באמצע, שחשב, שאם הוא ילך אל ערפאת, אל יושב-ראש הרשות הפלסטינית, ויציע לו את כל מה שהוא רוצה בעצם, כמעט את כל מה שהוא רוצה, בתיקונים קלים מאוד, הוא לא יגיד לו "לא" – על הר-הבית, על ירושלים, על כל מה שהוא רק רוצה.

נחום לנגנטל: בסוף הוא קיבל את מה שהוא קיבל, והוא כרגע מחפש – – –

עסאם מח'ול: זה השקר המקובל.

נחום לנגנטל: עסאם מח'ול, אין לי בעיה לשמוע אותך, רק אם תסכם עם היושבת-ראש שהיא מורידה את זה מזמנך.

נחום לנגנטל: אם היא מורידה, אין בעיה.

תמר גוז'נסקי: אין לו זמן.

יהודית נאות: נפסיק את קריאות הביניים, תמשיכו במזנון אחרי כן.

יהודית נאות: היות שאני רוצה לאפשר לחבר הכנסת ברכה לדבר, בואו נתכנס.

נחום לנגנטל: לכן אני אומר, גברתי היושבת-ראש, צריך להבין, אפשר ללכת בשיטה שלו ולומר, יש רק פתרון מדיני, ואם נעשה פעילות מסוימת רק נפסיד, כי טרור יביא טרור או הפעלת כוח תביא כוח נגדי; הרי אני מכיר את השיטות האלה.

נחום לנגנטל: זה בא ואומר, שלמדינת ישראל, בסופו של דבר, לא יהיה כושר ההרתעה, והיא תעשה בסופו של דבר את כל מה שהטרוריסטים ירצו לעשות במדינת ישראל, והיא תלך צעד אחר צעד כדי להגיע לתוצאות שרוצים שיגיעו אליהן.

תמר גוז'נסקי: – – –

נחום לנגנטל: אני לא אומר לך בדמגוגיה שלום תמורת שלום.

נחום לנגנטל: יש כאלה שיגידו לך, את יודעת מה?

נחום לנגנטל: שלום תמורת שלום.

נחום לנגנטל: אני לא אומר לך את זה.

נחום לנגנטל: אני מבין שגם אנחנו צריכים לעשות ויתורים.

נחום לנגנטל: יותר מזה, בניגוד אולי למה שקורה אצלי, במפלגתי, אני חושב שצריך לעשות ויתורים כואבים.

נחום לנגנטל: תפרשי, תדמייני למה זה יכול להגיע.

תמר גוז'נסקי: צריך לדבר.

נחום לנגנטל: מה, לא דיברו?

נחום לנגנטל: מה זה היה?

נחום לנגנטל: אלא מה, ניצלו את זה שאנחנו דיברנו.

נחום לנגנטל: יש פה ציבור שלם במדינת ישראל שבא ואומר: תדבר, תדבר, תדבר.

נחום לנגנטל: מה הם רוצים?

נחום לנגנטל: הם רוצים שנדבר ונגיע למשהו?

נחום לנגנטל: הם רוצים רק דבר אחד – שניחלש.

נחום לנגנטל: זו הסיבה היחידה.

נחום לנגנטל: ככל שאנחנו נלך בגישה הזאת שהפתרון המדיני הוא הפתרון היחיד, כי אין דבר אחר שאפשר לעשות, וככל שכל הזמן יאמרו לנו: תדברו, תדברו, ולא נעשה שום פעולה צבאית ולא נפעיל שום כוח, כי בשביל מה להפעיל כוח?

נחום לנגנטל: הרי כוח תמיד יפעיל כוח נגדי.

נחום לנגנטל: אז כמו שהיה בלבנון, שברחנו – ואני הייתי אתך בנושא של נסיגה חד-צדדית, אבל יש הבדל בין נסיגה לבין בריחה.

נחום לנגנטל: אם מדינת ישראל באה ואומרת שאנחנו נסוגים בבריחות ואנחנו לא מפעילים לעולם כוח כי אי-אפשר להפעיל כוח, אז אתה מאבד את כושר ההרתעה, אין לך יכולת בכלל לדיבורים.

נחום לנגנטל: אני אומר לך דבר אחד: ברק נכשל – תראי איפה הוא נמצא – משום שהוא הלך רחוק מדי בצד המדיני ומעט מדי בצד המלחמתי.

תמר גוז'נסקי: – – –

נחום לנגנטל: אם היו הולכים על מינון אחר, יכול מאוד להיות שהיו מגיעים לתוצאות טובות יותר.

נחום לנגנטל: בשיטה הזאת הלך רבין; אפילו ביבי נתניהו, שהלך גם להסדרים מדיניים וגם להפעלת כוח.

נחום לנגנטל: לכן מה שחשוב, אנחנו מבחינתנו צריכים לדעת, אם מדינת ישראל חפצה חיים היא לא יכולה לבוא ולומר: אין לנו שום דבר צבאי לעשות, אנחנו צריכים להיות רק בכוננות ספיגה של עוד פיגוע ועוד פיגוע ועוד פיגוע.

תמר גוז'נסקי: מי אמר את זה?

נחום לנגנטל: זה מה שקורה כרגע.

תמר גוז'נסקי: זה לא מה שאמרתי.

נחום לנגנטל: זה מה שקורה.

תמר גוז'נסקי: אמרתי כוננות ספיגה?

נחום לנגנטל: כל אותם אנשים שכרגע שומעים אותנו, שאנחנו מתחננים להידברות אתם – – –

תמר גוז'נסקי: למה מתחננים?

נחום לנגנטל: כי זה מה שהם מבינים.

נחום לנגנטל: כי אתם הולכים פה כרגע רק ברוממות אל בגרונכם אבל חרב פיפיות בידכם.

נחום לנגנטל: הרי אתם מדברים אתנו גבוהה גבוהה על הסדרים, על שלום, על כל מיני הסדרים שיכולים להיות, ובסופו של דבר כל היום אנחנו רק מסתובבים עם כל אותם סכינים שננעצים בנו.

נחום לנגנטל: לא רק ננעצים, ננעצים ומסתובבים בתוך גופך.

נחום לנגנטל: לכן לא יכול להיות מצב שבו נלך בשיטה הזאת שאתם רוצים להוליך אותנו.

נחום לנגנטל: כי אתם רוצים, בסופו של דבר, להגיע להישגים גם מדיניים, שאנחנו נהיה ואולי נישאר פה במרחב, אבל מצומצמים ביותר, עם יכולות מאוד מועטות.

מוחמד ברכה: גבולות 67'.

נחום לנגנטל: לא 67'.

נחום לנגנטל: 67' תגידו עכשיו.

תמר גוז'נסקי: למה?

נחום לנגנטל: חברת הכנסת גוז'נסקי, לא אמרו לנו בדיוק 67'.

תמר גוז'נסקי: מי אמר?

תמר גוז'נסקי: מי זה "הם"?

נחום לנגנטל: גם הפלסטינים וגם ערביי ישראל.

תמר גוז'נסקי: לא אמרו.

נחום לנגנטל: כשבאים ואומרים לי, אני רוצה אוטונומיה באזור בגליל, אוטונומיה תרבותית – – –

עסאם מח'ול: – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

יהודית נאות: חבר הכנסת מח'ול וחברת הכנסת גוז'נסקי, אנחנו צריכים להיות כאן הגונים.

נחום לנגנטל: בשורה שלכם לא נאמר כזה דבר?

נחום לנגנטל: בשורה שלכם לא נאמר אוטונומיה תרבותית?

עסאם מח'ול: לא.

נחום לנגנטל: נהייתי חירש?

עסאם מח'ול: תשאל את סמי סמוחה.

עסאם מח'ול: הוא האב הרוחני של האוטונומיה.

נחום לנגנטל: מה זאת אומרת?

נחום לנגנטל: חבר הכנסת עזמי בשארה לא אמר את זה פה?

תמר גוז'נסקי: אנחנו אומרים אוטונומיה?

עסאם מח'ול: – – –

נחום לנגנטל: זה מה שהוא אמר פה.

נחום לנגנטל: הוא אמר את זה פה מעל הדוכן, מה אתם מיתממים?

נחום לנגנטל: אולי איבדנו את כושר ההרתעה, אבל את כושר השמיעה עוד לא איבדנו.

נחום לנגנטל: אנחנו יודעים מה אתם מדברים פה ואנחנו יודעים מה אתם אומרים פה בגלוי.

תמר גוז'נסקי: כשאתה תביא ציטטה אני אענה.

יהודית נאות: חבר הכנסת לנגנטל, תשתדל לסיים משום שחבר הכנסת ברכה צריך לדבר.

נחום לנגנטל: אני מדבר רק 20 דקות.

יהודית נאות: אנחנו מותחים את 15 הדקות והגומי עומד להיקרע.

יהודית נאות: אני מבקשת לסיים.

יהודית נאות: הדיון מעניין ואני חוששת שהוא יהפוך לשעה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת ברכה, אתה כבר מוכן?

מוחמד ברכה: השוק למטה משתולל.

יהודית נאות: נדמה לי שהוא טוב בעניין.

יהודית נאות: אתם בעלי אותו אינטרס?

נחום לנגנטל: אני עם ברכה משתף פעולה, כי אין כמעט נושא שאני יכול להסכים עליו עם חבר הכנסת ברכה, חוץ מנושא אחד ששנינו הפשלנו בו שרוולים, והוא המאבק בתאונות הדרכים.

יהודית נאות: תבורכו.

תמר גוז'נסקי: יש עוד דברים חשובים רבים.

נחום לנגנטל: או.

נחום לנגנטל: קיי.

נחום לנגנטל: נשב פעם ונעשה זאת.

נחום לנגנטל: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לחזור לצד הרציני של העניין.

נחום לנגנטל: אני אומר לכם, הטרור שמשתולל פה במדינת ישראל, ומה שראינו אתמול ושלשום, ומה שראינו היום, שלושת הפיגועים שראינו היום – זה דבר שבו אני מצפה מאוד מממשלת ישראל שתעשה את מה שהיא צריכה לעשות, את מה שהיא הבטיחה שהיא תעשה.

נחום לנגנטל: האם היא תעשה את זה באופן דורסני?

נחום לנגנטל: האם היא תעשה טרנספרים?

נחום לנגנטל: לא דיברתי על זה.

נחום לנגנטל: אני לא חושב שצריך פה כוח יתר, אבל צריך להפעיל אותו כוח על מנת שבאמת נוכל לעשות את החיים שלנו חיים שיש בהם גם איכות.

נחום לנגנטל: קודם כול, שהם יהיו חיים פשוטם כמשמעם, אבל יותר מזה, שהחיים שלנו במדינת ישראל גם יהיו בעלי אותה איכות שאני חושב שאנחנו כל כך מתפללים אליה.

נחום לנגנטל: תודה רבה, גברתי.

יהודית נאות: אני מודה לך, חבר הכנסת לנגנטל.

יהודית נאות: אני מזמינה את אחרון הדוברים, חבר הכנסת מוחמד ברכה.

יהודית נאות: אני מבינה שאתה לא תנצל את כל הזמן כי תרוץ לוועדת הכספים?

יהודית נאות: או.קיי.

מוחמד ברכה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני עוד אתייחס לסוגיה שאתה סיים חבר הכנסת לנגנטל, אבל יש לי חוב מהבוקר של כל מיני דברים שדיברתי עליהם בכל מה שנוגע לתקציב, נושא האבטלה ונושא האוכלוסייה הערבית, נושא הקרקעות.

מוחמד ברכה: בהמשך לאותם דברים אני גם רוצה להפנות תשומת לב לתוכנית שפורסמה לפני הבחירות לראשות הממשלה ב-6 בפברואר בשמו של ראש הממשלה, כשהוא דיבר על יישוב חצי מיליון אזרחים יהודים במצפים בגליל.

מוחמד ברכה: הכוונה הזאת לא מתיישבת עם מה שאמר אתמול ראש הממשלה לחברי סיעתי, חברי הכנסת גוז'נסקי ומח'ול, ולמנהל הסיעה החבר נאזם בדר, שהוא לא מתכוון להפקיע.

מוחמד ברכה: קודם כול, אני לא בטוח שיש עוד מה להפקיע, גברתי היושבת-ראש.

מוחמד ברכה: זה שהוא מתחייב שהוא לא יפקיע – פשוט לא נשאר.

מוחמד ברכה: אבל התוכנית הזאת של יישוב חצי מיליון יהודים במצפים שהוא עצמו הקים כשהוא היה שר החקלאות היא תוכנית שאינה מתחשבת ואינה מביאה בחשבון את האינטרסים של האוכלוסייה הערבית ושל היישובים הערביים.

מוחמד ברכה: מי שמכיר את מפת המצפים, איך הם נטועים בין כפרים שבקושי מסתדרים עם שטחי השיפוט שלהם – המצפים האלה יתחילו לתפוח ולגדול, זה פשוט יחסל כל סיכוי של היישובים הערביים להתפתח ולקלוט את הריבוי הטבעי, ואני עדיין לא מדבר על תשתיות.

מוחמד ברכה: הנושא השני הוא כביש חוצה-ישראל, שחברת הכנסת חוסניה ג'בארה נמנית עם אלה שהזכירו אותו.

מוחמד ברכה: אני אומר, שהנושא של חוצה-ישראל הוא לא נושא של קרקע תמורת קרקע.

מוחמד ברכה: זה המפלט האחרון, קו ההגנה האחרון.

מוחמד ברכה: אבל אי-אפשר להתחיל במאבק נגד חוצה-ישראל בקרקע תמורת קרקע.

מוחמד ברכה: נוסף על כל המפגעים הסביבתיים שיוצר הכביש הזה, נוסף על כך שהוא לא מהווה פתרון תחבורתי נאות לבעיות התחבורתיות ולצפיפות התחבורתית במדינת ישראל, נוסף על כל אלה, במה שנוגע ליישובים הערביים, הכביש הזה בעצם מתחם את היישובים הערביים ולא מאפשר להם להתפתח מעבר אליו.

מוחמד ברכה: יש כמה דוגמאות שהפכו להיות מאוד טרגיות, גברתי היושבת-ראש.

מוחמד ברכה: ניקח לדוגמה את העיר טייבה במשולש.

מוחמד ברכה: ממזרח לעיר טייבה נמצא "הקו הירוק", מצד מערב יהיה כביש חוצה-ישראל, מדרום – כוכב-יאיר, ומצפון הסיבוב הזה של "הקו הירוק" עצמו.

מוחמד ברכה: הכביש הזה מחסל את האפשרות שהעיר טייבה תתפתח.

מוחמד ברכה: יש יישובים שלגביהם הסכנה והבעיה לא פחות חמורות.

מוחמד ברכה: קטע אחר של הכביש יהיה בצפון מיוקנעם דרך יגור לאזור שפרעם ותמרה.

מוחמד ברכה: הוא מתוכנן לעלות על שכונת מגורים שקיימת עשרות בשנים ליד שפרעם.

מוחמד ברכה: קוראים לה שכונת סרכיס.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, כשתכננו את תוואי הכביש תכננו אותו על-פי פרמטרים – – –

יהודית נאות: וזה תוואי מאושר כבר?

יהודית נאות: התוואי הצפוני?

יהודית נאות: אני לא בטוחה.

מוחמד ברכה: זה התוואי המתוכנן.

יהודית נאות: כן, אבל הוא עדיין לא מאושר.

מוחמד ברכה: זה התוואי המתוכנן.

מוחמד ברכה: בינתיים הם מנהלים משא-ומתן עם אנשי השכונה כדי להעביר אותם למקום אחר.

מוחמד ברכה: לא מנהלים משא-ומתן על שינוי תוואי הכביש.

יהודית נאות: הבנתי.

מוחמד ברכה: זה פשוט דבר שזועק לשמים.

מוחמד ברכה: זאת אומרת, אי-אפשר להכפיף את הציבור, את האנשים, את החיים לכביש, אלא צריך להכפיף את הכביש לחיים.

מוחמד ברכה: איך אפשר?

מוחמד ברכה: מעבר לזה, אני צריך לבדוק את המידע הזה, אבל הבנתי שהקטע הצפוני של כביש חוצה-ישראל לא שייך לחברת חוצה-ישראל והוא לא במסגרת חוק חוצה-ישראל, אלא הוא שייך למע"צ.

מוחמד ברכה: ומה זה משנה לי, לכם, אם זה מע"צ או זה חוצה-ישראל?

מוחמד ברכה: חוצה-ישראל חייב לנהל משא-ומתן על פיצויים.

מוחמד ברכה: מע"צ, עד 40%, לא חייבת לעשות את זה.

יהודית נאות: נכון.

מוחמד ברכה: הפקעה של 40% – היא לא חייבת לעשות זאת, ואז דווקא הכביש הזה, שעובר בשארית החקלאות הערבית בצפון – וזה ממש שארית השארית באזור תמרה, אעבלין, כאבול והאזור ההוא – שם מתוכנן הכביש לעבור כאילו הכביש של המדינה, של מע"צ או של חוצה-ישראל, ואז ההפקעה של 40% היא הפקעה אוטומטית, ללא שום פיצוי, ללא שום משא-ומתן.

מוחמד ברכה: אני כמובן מתנגד לכביש עקרונית, אבל גם ככה ההגנה האחרונה של האזרח, של קרקע תמורת קרקע, אינה קיימת באזור הזה, וזה חמור שבעתיים.

מוחמד ברכה: מכאן, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להתייחס לאירועים של היום ולנסות להתחבר אליהם דרך ההשקפה הכוללת בכל מה שקשור לנושא הסכסוך.

מוחמד ברכה: אין ספק שהפיגועים שהיו היום הם פיגועים חמורים ולא מוסיפים בריאות, תרתי משמע, לציבור בישראל.

יהודית נאות: לאלה שנפגעו, ודאי שלא.

מוחמד ברכה: מובן שלא, ולכן אמרתי תרתי משמע, אבל גם לא לתהליך השלום.

מוחמד ברכה: אין שום ספק, שפגיעה באוכלוסייה אזרחית היא דבר פסול בתכלית הפסילה.

מוחמד ברכה: אבל אני וחברים אחרים, כמובן, חוזרים ומשננים את האמירה: אי-אפשר לטפל במה שנגזר מהכיבוש, אלא צריך לטפל בכיבוש עצמו.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לטפל בצמחים הרקובים שצומחים על פני הביצה, אלא צריך לייבש את הביצה עצמה.

מוחמד ברכה: היום התפרסם בעיתון "הארץ" מאמר של אדם מאוד חשוב, לדעתי ולדעת רבים, אני חושב שהוא אפילו אחד מאבות הסוציולוגיה במדינת ישראל, ברוך קימרלינג; הוא אחד הסוציולוגים הכי חשובים בעולם.

מוחמד ברכה: הוא דווקא מתייחס לסוגיה הזאת במאמר מאוד אמיץ, לדעתי, והוא שם את הדברים במקומם.

מוחמד ברכה: הוא אומר בכל מה שקשור לנושא של הזכות להתנגד לכיבוש: "ככל שהדבר יקשה עלינו, חשוב שנבהיר לעצמנו את המצב הפוליטי, המשפטי והמוסרי הנוכחי לאשורו בהקשרו ההיסטורי.

מוחמד ברכה: למן 1967 מצויים מיליוני פלסטינים תחת משטר כיבוש צבאי, נטולי זכויות אזרח, ולרוב גם נטולי חלק מזכויות האדם הבסיסיות.

מוחמד ברכה: מצב מתמשך זה של כיבוש ודיכוי מקנה, על-פי כל קנה מידה, לפלסטינים את הזכות להתנגד לכיבוש בכל האמצעים העומדים לרשותם, ואף להתקומם נגדו באמצעות הפעלת כוח אלים – הן מבחינת המשפט הטבעי והמשפט הבין-לאומי והן מבחינה מוסרית".

מוחמד ברכה: כמובן, אף אחד מאתנו פה לא מייחל למצב שסיום הכיבוש יהיה באמצעים אלימים.

מוחמד ברכה: אבל אין ספק, שהאלימות העיקרית שקיימת בכל מה שקשור לסיטואציה המזרח-תיכונית ולסוגיה, ובהיבט הישראלי-הפלסטיני, האלימות העיקרית היא עצם השליטה על עם שלם ונטילת כל זכויותיו הבסיסיות, האנושיות והלאומיות.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לבוא להתחסד ולהגיד שהאלימות היא רק מה שעושה הצד השני.

מוחמד ברכה: מובן שאני מוקיע, ואני לא צריך לחזור על זה עוד הפעם.

מוחמד ברכה: כולנו כואבים את הריגתה של התינוקת מהיישוב היהודי בחברון, עם כל הבעייתיות של היישוב הזה, שאני חושב שהוא לא צריך להתקיים שם, ואני חושב שזו פרובוקציה מתמשכת והרת-אסון.

מוחמד ברכה: זה פשוט זרע של פורענות מתמשכת.

מוחמד ברכה: אבל בעניין של תינוקת שנהרגה אין פה חשבון.

מוחמד ברכה: לא עושים את החשבון הפוליטי ולא את החשבון המדיני ולא החברתי, פשוט ילדים ותינוקות לא צריכים להיהרג.

מוחמד ברכה: אבל למה מסעי הגינוי, הכאב וההתייסרות, הנכונים, נפסקים ונדמים כשמדובר בילדים פלסטינים?

מוחמד ברכה: ביום שישי האחרון התפרסמה במוסף "הארץ" רשימה – שורות שורות של ילדים פלסטינים.

יהודית נאות: האם בעיתונות הפלסטינית קיימת המקבילה?

יהודית נאות: פרסום תמונות של הילדים היהודים שנהרגו?

מוחמד ברכה: אגב, יש תופעה מאוד מעניינת.

מוחמד ברכה: יש כעס אדיר, גם בתקשורת וגם בציבוריות הפלסטינית, בכל מה שקשור לתינוקת הזאת.

מוחמד ברכה: אני אומר לך, עקבתי היום אחרי התגובות על המקרה החמור והכואב הזה, והתגובות לא פחותות ממה שקורה פה.

מוחמד ברכה: מובן שמודדים את זה שם בנזק שנגרם לעניין הפלסטיני בין השאר כתוצאה ממעשים כאלה.

מוחמד ברכה: בכל זאת, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לחזור למאמרו של פרופסור קימרלינג.

מוחמד ברכה: למען ההגינות, בהקשר של הזכות להתנגד לכיבוש, הוא אומר: "הבעיה" – של התנגדות לכיבוש – "מחמירה לנוכח הקרבה הפיזית, השתזרותן של שתי האוכלוסיות זו בזו, וצורת הלוחמה הנכפית על שני הצדדים כתוצאה של קרבה זו.

מוחמד ברכה: הטרור הפלסטיני הבלתי-מובחן נגד אוכלוסייה אזרחית בלב לבה של ישראל והקורבנות שהוא גובה הוא טרור לא מוסרי שאף יוצר בומרנג.

מוחמד ברכה: הוא מגביר את הכעס והשנאה בציבור היהודי בישראל וחוסם אפשרות להתייחסות אמפתית ורציונלית כלפי התביעות המוצדקות של הפלסטינים.

מוחמד ברכה: טרור זה אף משמש במודע כלי פוליטי ציני בידי המנהיגות הפוליטית הישראלית מימין, ובאחרונה גם חלק מראשי הצבא, כדי לטרפד אפשרויות להסדרים".

מוחמד ברכה: רבותי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, אנחנו לא יכולים להתעלם מהתפקיד שמילא הצבא, בראשות הרמטכ"ל עצמו בימי ממשלת ברק, כגורם לוחץ וכגורם שמכשיל תגובה מתונה וכגורם שמכשיל אפשרות של חידוש משא-ומתן.

מוחמד ברכה: אני אומר שהדבר הזה לא מתקשר לעמדה פוליטית זו או אחרת, זה דבר שמתקשר למינהל ציבורי תקין.

מוחמד ברכה: זה דבר שמתקשר להפרדת רשויות.

מוחמד ברכה: זה מתקשר לעליונות הריבון הנבחר והצורך שהצבא ומנגנוני הביטחון יהיו כפופים, חד-משמעית, למנגנון הנבחר, שהוא הממשלה או הכנסת או חוקי הכנסת וכו'.

מוחמד ברכה: אני חושב שבדבר הזה יש מין קידוש מובנה במנטליות הישראלית של המיליטריזם ושל עליונות הצבא.

מוחמד ברכה: הנה, עד לפני כמה שנים, כשדיברנו על קצבאות ילדים, זה היה תלוי בשירות צבאי.

מוחמד ברכה: מלגת לימודים באוניברסיטה – קשורה לשירות צבאי.

מוחמד ברכה: זכויות אדם בסיסיות, יש מי שמנסה לגזור ולחבר אותן לשירות צבאי.

יהודית נאות: אתה רוצה לומר שהתקדמנו.

מוחמד ברכה: בעניין של קצבאות ילדים, בהחלט, אין שום ספק, ואני אומר שזה בזכות הממשלה שבראשה עמד רבין ובזכות המצב הפוליטי שאפשר לנו, סיעת חד"ש וסיעת מד"ע בזמנה, להפעיל לחץ ולקבל את ההתחייבות הזאת מהממשלה ההיא, בשנים 1996-1992.

מוחמד ברכה: הנושא של התערבות הצבא הוא נושא מאוד חמור, ויש השלמה מסוכנת מאוד, גם בבית הזה אבל גם בכל מערכות החיים הממסדיות והחוץ-ממסדיות במדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אני אומר שהדבר הזה מסוכן, ללא קשר לעמדתך הפוליטית בנושא של הכיבוש, בנושא של מדינה, בנושא של המשך השליטה, מה שלא תרצה.

מוחמד ברכה: אני רוצה לחזור למאמרו של פרופסור קימרלינג.

יהודית נאות: על-פי לוח הזמנים יש לך בערך דקה וחצי.

מוחמד ברכה: אני אעמוד בזה.

מוחמד ברכה: "זכות הפלסטינים להתנגד לכיבוש מתעצמת גם לנוכח העובדה, שבניגוד לאמנת ז'נבה הרביעית – קיים איסור על יצירת עובדות קבע בלתי הפיכות בשטחים כבושים, ובעיקר איסור על העברת אוכלוסין משטחי המדינה הכובשת לשטחים שנכבשו.

מוחמד ברכה: כל זאת אף שישראל מעולם לא הגדירה את עצמה ככובשת, בעילה המפוקפקת שלא חלה על השטחים שהשתלטה עליהם ריבונות כלשהי מאז יציאת הבריטים מפלשתינה או משום שהפלסטינים דחו את תוכנית החלוקה של 1948.

מוחמד ברכה: " אני חושב, שנושא ההתנחלויות ממשיך להיות אחד הגורמים החשובים ביותר והמשמעותיים ביותר, שמכשיל אפשרות של התקדמות בעניין השלום.

מוחמד ברכה: לא ייתכן שגורלם של אזרחי המדינה, כ-6 מיליונים, יהיו כפוף לנוחותם של 200,000 בשטחים; לא ייתכן, גם בתוך השטחים, שמהלך החיים התקין של 130,000-120,000 בעיר חברון יהיה כפוף למצב רוחם או לשיגיונותיהם של 400-300 אנשים שנמצאים ביישוב היהודי בחברון.

מוחמד ברכה: אני אומר, שההתנחלויות הן פשע מתמשך כנגד העם הפלסטיני, אבל באותה מידה גם נגד האפשרות של יציבות ושלום שזכאי לה גם העם בישראל.

מוחמד ברכה: לכן, גברתי היושבת-ראש, אסיים במאמרו של פרופסור קימרלינג.

מוחמד ברכה: הוא אומר: "כמה תופעות הקהו את החושים הפוליטיים והמוסריים של החברה הישראלית.

מוחמד ברכה: עד סוף 1987 ההתנגדות הפלסטינית לכיבוש היתה מינורית.

מוחמד ברכה: החברה הישראלית נהנתה מפירות הכיבוש הארעי-הקבוע בלי לשלם שום מחיר משמעותי ומיידי.

מוחמד ברכה: במצב כזה קל היה למיצרף של הלאומנות הדתית המשיחית, לשוביניזם החילוני נוסח הליכוד ולביטחוניזם מבית מפא"י ואחדות העבודה לכבוש את התרבות הפוליטית הישראלית.

מוחמד ברכה: גם כיום מרבית הציבור בישראל אינו מודע לכך, שכל פעולה כוחנית נגד הפלסטינים, לא כל שכן הצטברותן, גובלת בפשע מלחמה, ואינו יכול להבחין בדגל השחור של האי-חוקיות בעליל המתנוסס מעליה.

מוחמד ברכה: מדינה הרואה עצמה כנאורה אינה יכולה לנהוג כמדינת טרור, גם אם היא סובלת מפעולות טרור.

מוחמד ברכה: מדינאים, אנשי צבא וסתם אזרחים ישראלים חייבים להבחין בדגל שחור זה בטרם יהיה מאוחר מדי וידבק בכולנו השחור משחור".

מוחמד ברכה: תודה רבה, גברתי.

יהודית נאות: תודה רבה לחבר הכנסת ברכה.

יהודית נאות: אני רוצה להכריז שהמליאה תצא כרגע להפסקה עד להעלאת חוק התקציב מוועדת הכספים.

יהודית נאות: על חידוש הדיון תהיה הודעה באמצעות מערכת הכריזה או באמצעות הצלצול.

יהודית נאות: אני מודה לחברי הכנסת.

יהודית נאות: (הישיבה נפסקה בשעה 21:29 ונתחדשה בשעה 23:58.

יהודית נאות: )

נעמי חזן: אני מתכבדת לחדש את ישיבת הכנסת, כדי לנעול אותה להיום.

נעמי חזן: ועדת הכספים עדיין מקיימת דיון, ועל כן ישיבת הכנסת הזאת הסתיימה.

נעמי חזן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ד' בניסן, 28 במרס שנת 2001, בשעה 08:00.

נעמי חזן: ישיבת הכנסת נעולה.