ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 24, 1999-08-18 00:00

נעמי חזן: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת היום, יום רביעי, ו' באלול התשנ"ט, 18 באוגוסט 1999.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הכנסת מרכינה את ראשה בצער ומשתתפת בכאבן הגדול של משפחת גואטה בנפול בנם אייל, ושל משפחת הירשקוביץ בנפול בנם דורון בהיתקלות עם ה"חיזבאללה" בלבנון.

נעמי חזן: מחיר המלחמה הוא כאן לפנינו.

נעמי חזן: אני מביעה את תקוותי, כי מועד היציאה מלבנון מתקרב, ואם נגיע לשלום הנכסף – לנופלים חלק חשוב בו.

נעמי חזן: יהי זכרם ברוך.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הכנסת משתתפת בצערו של העם הטורקי, המתמודד עם אחד מאסונות הטבע הקשים ביותר שפקדו את אזורנו בעשורים האחרונים.

נעמי חזן: הכנסת מחזקת את ידי העוסקים במלאכת ההצלה של נפגעי רעידת האדמה בטורקיה ומאחלת החלמה לניצולים.

נעמי חזן: חברי הכנסת, בימים האחרונים הגיעו אלי כמה פניות מחברי כנסת להוסיף לסדר-יומנו את הנושא הכאוב של תאונות הדרכים בתקופה האחרונה; במיוחד הגיעה אלי פנייה ישירה בעל-פה ובכתב בנושא מחבר הכנסת אחמד טיבי.

נעמי חזן: משום שלא הוגשו רשימות של חברי הכנסת והנושא עצמו חשוב, ברשותכם, אקרא כמה מלים בנושא זה בשם הכנסת כולה.

נעמי חזן: בחודשי הקיץ אדמו כבישי ישראל מדם, תאונה מחרידה רודפת את קודמתה.

נעמי חזן: מתחילת חודש אוגוסט הגיע מספר הנספים בתאונות דרכים ל-38 ב-1,467 תאונות דרכים.

נעמי חזן: המוות לא מבחין בין בני אדם: ילדים, מבוגרים, קשישים ובני נוער.

נעמי חזן: רשימה ארוכה ומזעזעת של הרוגים, שגרת היום-יום הקשה של ישראל.

נעמי חזן: איננו יכולים להשלים עם מציאות נוראה זו.

נעמי חזן: איננו מוכנים לעבור לסדר-היום כשחיי אדם נקטלים בסתמיות כזאת, באכזריות ובחטף ללא הצדקה.

נעמי חזן: נכון, קיימת בעיה של תשתיות גרועות, חסרים מסלולי נסיעה, הכבישים צרים, צריך להכניס שיפורים טכנולוגיים, לשפר צמתים.

נעמי חזן: לכבישי הארץ מיתוספים 100,000 כלי רכב שנה בשנה, ועומס התנועה הוא רב בנתיבים הנדחסים יותר ויותר.

נעמי חזן: יש להתחשב בגורמים האלה.

נעמי חזן: אולם הגורם העיקרי לתאונות היה ונשאר האדם האוחז בהגה.

נעמי חזן: אנחנו חיים בחברה ממונעת, ויש להקנות לה דפוסי נהיגה נכונים החל מבית-הספר.

נעמי חזן: יש לחנך לבטיחות גם את הולכי הרגל.

נעמי חזן: אתמול, חברי הכנסת, צוין יום הזיכרון לנספים בתאונות הדרכים.

נעמי חזן: עלינו לזכור אותם יום-יום.

נעמי חזן: אין יקר יותר מחיי אדם.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום: הודעה על החלת דין רציפות בסדרה של הצעות חוק.

נעמי חזן: ימסור את ההודעה השר חיים רמון.

נעמי חזן: אדוני.

ראובן ריבלין: השר רמון, אין לך רוב.

נעמי חזן: אתה לא מצביע היום, אדוני.

נעמי חזן: זו הודעה.

חיים רמון: אתה לא מצביע עכשיו, אני רק מוסר הודעה.

חיים רמון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעות חוק.

חיים רמון: על-פי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד למסור לכנסת על רצונה של הממשלה להחיל את רציפות הדיון על הצעות החוק המפורטות להלן: א.

חיים רמון: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 36), התשנ"ח–1998; ב.

חיים רמון: הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 17), התשנ"ט–1999.

חיים רמון: על-פי הוראות החוק, כל סיעה שרוצה בכך רשאית להציע בתוך שבועיים, שדין הרציפות לא יחול על הצעה כלשהי.

חיים רמון: אם תוגש הצעה כזאת, תחליט הכנסת בעניין.

חיים רמון: אם לא תוגש הצעה כזאת, או אם תוגש ותידחה, תמשיך הכנסת, בוועדה שהצעת החוק היא בתחום עניינה או במליאתה, לדון בהצעות החוק מן השלב שאליו הגיעה הכנסת הארבע-עשרה.

חיים רמון: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לאדוני.

נעמי חזן: חברי הכנסת, על-פי דרישה של יותר מ-60 חברי כנסת, אנחנו עוברים – שימו לב – לסדרה של הצעות דחופות לסדר-היום.

נעמי חזן: הנושא הראשון על סדר-יומנו: הגזירות הכלכליות של הממשלה – מטעם סיעת הליכוד וסיעת שינוי.

נעמי חזן: הנואמת הראשונה – חברת הכנסת ציפי לבני, ואחריה – חבר הכנסת יוסף לפיד.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו במסגרת של הצעות דחופות, ועל כן שלוש דקות לנואם בנדיבות מסוימת של היושבת-ראש, אבל לא גדולה במיוחד.

ראובן ריבלין: כל אחד ידבר מחצית מהזמן שמדבר השר רמון.

נעמי חזן: בגלל ריבוי הסיעות בבית, נוצר מצב שאנחנו צריכים קצת להגמיש את התקנון, אבל לא יותר מדי.

נעמי חזן: גברתי.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שוב נדרשת כנסת ישראל – ואני מקווה שכתוצאה מהדיון הזה הציבור כולו – לפער בין מר אהוד ברק המועמד לראשות הממשלה והבטחותיו לפני הבחירות לבין ראש ממשלת ישראל אהוד ברק ומה שהוא עושה בדקה שאחרי, במעט שאחרי ותוך תקופה קצרה לאחר בחירתו.

ציפי לבני: מר אהוד ברק, המועמד לראשות הממשלה, דאג או דיבר על דאגתו לשכבות החלשות.

ציפי לבני: מר אהוד ברק טרח להזכיר בנאומיו אותה אשה ששוכבת במסדרונות בית-החולים.

ציפי לבני: מר אהוד ברק דיבר על ילדי ישראל שצריך לדאוג להם.

ציפי לבני: הוא דיבר על המובטלים.

ציפי לבני: וראש הממשלה אהוד ברק, הפעולות הראשונות שהוא עושה בממשלתו החדשה אינן לדאוג לאותן שכבות שהוא דיבר על הצורך בדאגה להן, אלא הן פעולות שכל כולן יפגעו באותן שכבות שבקולות – אני לא יכולה להגיד בקולות שלהן, אבל שכתוצאה מהדיבור, מהמצע, מההבטחות וההתחייבויות שניתנו לפני הבחירות, הוא הפך להיות ראש ממשלה בישראל.

ציפי לבני: ראש הממשלה, שמדבר על היותו, או על הרצון להיות ראש הממשלה של כו-לם, הכניס את כולם לממשלתו והגדיל את הממשלה.

ציפי לבני: הוא מגדיל את הסקטור הציבורי שלא לצורך, ובסופו של דבר, מי ישלם את הנטל?

ציפי לבני: השכבות החלשות.

ציפי לבני: ראש הממשלה, שמדבר על יצירת 300,000 מקומות עבודה, שדיבר לפני הבחירות על יצירת 300,000 מקומות עבודה לא בסקטור הציבורי, בפיתוח, בהעברת תקציב לתשתיות, ביצירת תנאים בשוק פרטי נאות שיאפשר יצירת מקומות עבודה, מגדיל שלא לצורך את הסקטור הציבורי ומקצץ ומקצץ ומקצץ ומקבל החלטות שהמשמעות שלהן לא בעתיד הרחוק, אלא בטווח המיידי – השפעה על החינוך, הבריאות, הרווחה וביטחון הפנים.

ציפי לבני: הדבר הראשון שעושה הממשלה – להזכירכם – קודם כול, הגדלנו אותה על חשבון הציבור.

ציפי לבני: הדבר השני שהיא עושה – היא מייקרת את מחיר הלחם, לאחר שכאן נאמר על-ידי שר התעשייה והמסחר, שהוא בחיים לא יוכל לחתום על העלאת מחירי הלחם; והדבר הראשון שעושים הוא העלאת מחירי הלחם.

ציפי לבני: ובמדינת ישראל אין פה מצב שבו יש שכבות שאם אין לחם הן לא יכולות לאכול עוגות – הן לא יכולות לאכול בכלל.

אופיר פינס-פז: כמה עולה לחם אחיד?

ציפי לבני: וכשראש הממשלה נוסע לבאר-שבע אתמול וחוזר מזועזע ואומר שהוא הולך לטפל בדברים, כי הוא לא ידע על קיומם – אז קודם כול, ראוי היה שתדע, אדוני ראש הממשלה, מה קורה במדינת ישראל.

ציפי לבני: והדבר השני, אל תחזור מביקור ותדבר על טיפול כשיום קודם, יומיים קודם, שבוע קודם קיבלת החלטות שמי שישלם הראשון את המחיר עליהן הוא אותה משפחה אומללה מבאר-שבע, שביקרת אותה רק אתמול והופתעת ממצבה, כי המצב שלה בתקופת כהונתך – –

ויצמן שירי: מתי ראש הממשלה שלכם היה בבאר-שבע, בשכונה ד', ב-20 השנים – – –

ציפי לבני: – – ואני לא יכולה להגיד בארבע השנים הקרובות, כי אין לי ספק – – –

ויצמן שירי: 20 שנה – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, חבר הכנסת שירי, אני לא אזכיר את שמך עוד הפעם.

ראובן ריבלין: – – – באופוזיציה יש שכבות חלשות.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

ויצמן שירי: מתי הייתם לאחרונה בשכונה ד' בבאר-שבע?

ויצמן שירי: פחדתם לבוא להתמודד.

ויצמן שירי: צבועים שכמותכם.

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, מספיק.

נעמי חזן: תודה.

קריאה: זה עד הפעם הבאה.

נעמי חזן: אני מתארת לעצמי.

ראובן ריבלין: הקריאות הן לא על חשבון הזמן של חברת הכנסת לבני.

ציפי לבני: זה לא כמו בכדורסל?

ציפי לבני: אין זמן פציעות?

נעמי חזן: גברתי.

ציפי לבני: ולכן אותם אנשים, ואני חוזרת, שביחס לתנאי חייהם הופתע ראש הממשלה – הוא צריך לדעת והציבור כולו צריך לדעת, שההחלטות האחרונות של ממשלת ישראל ישפיעו השפעה ישירה על תנאי החיים שלהם, כך שמצבם לא רק שלא יהפוך להיות במעט יותר טוב, אלא ילך וייעשה יותר גרוע.

ציפי לבני: כשהעבירה הכנסת הקודמת, כשהעבירה סיעת הליכוד, כשהעבירו חקיקה בנושא יום לימודים ארוך – כל פגיעה שהממשלה הזאת תפגע בתוכנית הזאת, המשמעות שלה היא פגיעה לאורך זמן, לא רק בטווח המיידי, אלא פגיעה לאורך זמן ביכולת של אותן שכבות שאין להן ההזדמנות והאפשרות לשלם לחינוך אפור, לשלם לחינוך וללימודים שהילדים שלהם מקבלים אחר הצהריים, והתוצאה תהיה שבטווח הארוך ייווצרו פערים בלתי נסבלים בחברה הישראלית.

ציפי לבני: ולכן, הציפייה, גם שלי, מראש הממשלה שלא בחרתי בו, היתה, שלפחות מעט מן המעט מהדברים שהוא הצהיר שאכפת לו – יקיים אותם; שמעט מן המעט הדברים הראשונים שממשלתו תעשה, יהיו להעלות את הנושא הזה לסדר-היום.

ציפי לבני: כי לדאוג לשכבות החלשות פירושו לא רק לתת עוד תקציבים ועוד דברים כדי לקבל הצבעה של מפלגות מסוימות בעבור הקואליציה בנושאים שראש הממשלה חפץ בהם, כי לא צריך לתת את התקציבים הייחודיים האלה שקראת נגדם יום לפני, אלא באמת להיות ראש הממשלה של כו-לם.

ציפי לבני: אנחנו נדאג לכך שתצטרך לכבד את ההתחייבויות האלה.

ציפי לבני: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסף טומי לפיד, בבקשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת לפיד, מה אתה מעדיף, יוסף או טומי?

יוסף (טומי) לפיד: יוסף.

נעמי חזן: יוסף.

נעמי חזן: אם כך, חבר הכנסת יוסף לפיד.

יוסף (טומי) לפיד: גברתי היושבת-ראש, משרד האוצר מציע לקצץ 376 מיליון שקל מתקציב החינוך, שראש הממשלה אמר שיעמוד בראש מעייניו.

יוסף (טומי) לפיד: מדוע צריך לקצץ?

יוסף (טומי) לפיד: הרי יש כסף למשל להרחבת הממשלה ולקניית "וולבו" לשרים חדשים.

יוסף (טומי) לפיד: בין השאר, צריך לקצץ מפני שילד בחינוך החרדי עולה ב-76% יותר מאשר עולה ילד בחינוך הממלכתי או הממלכתי-דתי.

נעמי חזן: אני מבינה שעיתון "הארץ" סייע לך, אדוני.

יוסף (טומי) לפיד: 13,000 שקל בשנה עולה ילד חרדי שלומד.

יוסף (טומי) לפיד: 7,000 שקלים עולה ילד חילוני או דתי, עם כיפה, לא כובע.

איוב קרא: עוד הפעם, טומי, לא שמעתי.

יוסף (טומי) לפיד: ולכן יש צורך בקיצוץ התקציב, כי ילד חרדי שווה פי-שניים מילד חילוני, ולזה בוודאי מסכים הרב עובדיה יוסף.

מיכאל איתן: אתה טועה.

מיכאל איתן: הוא מקבל חצי.

מיכאל איתן: החרדי עולה כפול, אבל בחינוך ובהשכלה הוא מקבל חצי.

רענן כהן: מיקי, למה אתה מפריע לו?

מיכאל איתן: שלא ישתמע שנותנים לו – – –

יוסף (טומי) לפיד: אני אעשה לך עוד חשבון אחד של חצי.

יוסף (טומי) לפיד: הודיע הרב השר אלי סויסה, שהוא דיבר ביום אחד ארבע פעמים עם אריה דרעי בעניין הטורבינה.

יוסף (טומי) לפיד: זה אחרי שברק ויוסי שריד וידאו שאריה דרעי יצא מן התמונה.

יוסף (טומי) לפיד: כשהוא יוצא מהתמונה, אז מדברים אתו רק ארבע פעמים ביום.

יוסף (טומי) לפיד: אילו נשאר בתמונה היו מדברים אתו בוודאי שמונה פעמים ביום.

יוסף (טומי) לפיד: אבל בזה לא די.

יוסף (טומי) לפיד: כדי להיות לגמרי בטוחים שהוא יצא מן התמונה, קראו ביישוב ביתר בית-כנסת על שמו של אריה דרעי.

יוסף (טומי) לפיד: שם בית-הכנסת "האריה השואג".

יוסף (טומי) לפיד: ובכן, רבותי, יש לי הצעות הנוגעות עוד לכמה פושעים שעד היום לא קראו על שמם בתי-כנסת בישראל.

יוסף (טומי) לפיד: אם ירצו חרדים לקבל ממני שמות של חרדים שהעלימו כספים לא פחות גדולים מאלה שהעלים אריה דרעי, אז אנחנו נוכל לספק שמות לבתי-כנסת.

רחמים מלול: אסור לדבר אתו?

רחמים מלול: הייתי קורא בית-כנסת על שמך: "לפיד המסית".

נעמי חזן: חברי הכנסת, אבקש להישאר בגבולות המותר.

יוסף (טומי) לפיד: גברתי היושבת-ראש, אם מותר לי לומר משפט באיטלקית: turbine.

נעמי חזן: אתה בדקת את הכשירות הדקדוקית של המשפט באיטלקית?

יוסף (טומי) לפיד: המשפט האיטלקי המקורי הוא של גליליאו גלילי, שלא היה איש הגליל.

יוסף (טומי) לפיד: שלא תחשוב ידידי שמדובר בגולן.

יוסף (טומי) לפיד: מדובר בטורבינה.

יוסף (טומי) לפיד: מדובר בטורבינה שעכשיו קבעו – גם המשטרה, גם מע"צ וגם המומחים של חברת החשמל, שלא צריך ואי-אפשר להעביר אותה ביום חול.

יוסף (טומי) לפיד: אתם עדיין מתעקשים, ועכשיו יש הצעה חדשה, שאת הטורבינה יעבירו צ'רקסים, דרוזים וערבים – לא יהודים.

יוסף (טומי) לפיד: רבותי, תבוא גם הצעה שערבים יילחמו בשבילנו בשבת.

יוסף (טומי) לפיד: אתה יודע מה אני מציע לכם?

יוסף (טומי) לפיד: שקאדים וכמרים יבואו לבתי-כנסת בשבת, כדי שהרבנים לא יצטרכו לעבוד בשבת.

יוסף (טומי) לפיד: לזה אנחנו נגיע ביום מן הימים לפי ההיגיון שלכם.

יוסף (טומי) לפיד: אני קורא לאהוד ברק להחזיק מעמד, לא להיכנע, לא לתת לש"ס לסחוט עוד ועוד ויתורים, לא לתת לטורבינה הזאת לנסוע ביום חול ולגרום לפקק בכל המדינה.

יוסף (טומי) לפיד: אני אומר לך, אהוד ברק, שהם זקוקים לך הרבה יותר ממה שאתה זקוק להם, והמבין יבין.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת לפיד.

מיכאל איתן: לא ראינו את זה בעת הרחבת הממשלה.

נעמי חזן: חבר הכנסת איתן, שלוש שנים היית בקואליציה.

נעמי חזן: אז לא היית מתערב בקריאות ביניים.

נעמי חזן: חבר הכנסת איתן, נראה שאתה לא שומע אותי.

נעמי חזן: אני מדברת ישירות אליך.

נעמי חזן: מספיק.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הנושא הבא על סדר-היום – תשובת השר תינתן במשולב – הוא: הירושה הכלכלית של ממשלת נתניהו – מטעם סיעות ישראל אחת, ש"ס ומרצ.

נעמי חזן: הנואם הראשון הוא חבר הכנסת ויצמן שירי, ואחריו – חבר הכנסת רחמים מלול.

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, בבקשה.

ויצמן שירי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הבית – – –

מיכאל איתן: מה עם המובטלים בבאר-שבע שלא רציתם להיפגש אתם?

ויצמן שירי: חבר הכנסת מיכאל איתן, הפעם אני אוריד לכם את המסכה.

ויצמן שירי: לי אתה לא תצליח להפריע.

מיכאל איתן: למה לא רציתם להיפגש אתם?

ויצמן שירי: מי אמר לך?

מיכאל איתן: כתוב בעיתון.

ויצמן שירי: אתה מאמין לכל מה שכתוב בעיתון?

ויצמן שירי: באיזה עיתון זה היה כתוב?

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, שב.

ויצמן שירי: רובי ריבלין, תקשיב טוב.

ויצמן שירי: אפילו ז'אקו בוארון היה אתמול בפגישה.

ויצמן שירי: מה אתה יכול להגיד?

ויצמן שירי: האיש הכי מצולם מטעם הליכוד בבאר-שבע, וכולכם מכירים אותו, שהצטלם, קנו אותו, קונים אותו, קונים את כולם.

ויצמן שירי: קונים גם את דעתכם.

ויצמן שירי: פעם אחת ראש ממשלה מטעמכם, 22 שנה שלטתם.

ויצמן שירי: השכונה הכי קשה במדינת ישראל, ממנחם בגין, זיכרונו לברכה, עד שמיר, ייבדל לחיים ארוכים, ביבי נתניהו, ואף אחד מכם לא דרך בשכונה ד'.

ויצמן שירי: למה לא דרך?

ויצמן שירי: כי פשוט פחדתם להתמודד עם האמת.

ראובן ריבלין: בבאר-שבע יש לנו – – –

ויצמן שירי: בבאר-שבע לא נשאר שום דבר, וראית את זה בבחירות.

ויצמן שירי: אתה תלמד להקשיב.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, אם מותר לי להציע משהו.

ויצמן שירי: לא, זה בסדר.

ויצמן שירי: רק אז אני מתחיל להתחמם.

נעמי חזן: ויצמן שירי, הוא בלאו הכי בין קוראי קריאות הביניים.

ויצמן שירי: שב, תשמע את האמת.

ויצמן שירי: את האמת, שכתשתם את העם הזה ורימיתם אותו במשך שנים.

ציפי לבני: זה עם שקיבל פרויקטים?

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, עכשיו תדבר בשקט.

נעמי חזן: יש לך מיקרופון אז אין צורך לצעוק.

ויצמן שירי: העם הזה, שקיבל פרויקטים, זה העם שלא גדל עם כפית של כסף בפה כמוך.

ויצמן שירי: העם הזה גדל בשכונה הכי קשה במדינת ישראל.

ויצמן שירי: העם הזה הגיע לבית הזה בשביל לזעוק את זעקת המסכנים שאת לא תאהבי לשמוע.

ויצמן שירי: העם הזה ישמיע לכם את האמת, כי אתם הייתם רגילים במשך שנים לספר שהליכודניק הטיפוסי בשטח זה אותו בן עדות המזרח, שהוא הפראייר שלכם שהביא לכם את הקולות, וזה נגמר.

ציפי לבני: אנחנו דאגנו לממלכתיות, נקודה.

ויצמן שירי: הייתי רוצה לראות כאן את הרשימה שלכם ולבדוק, מתוך 19 חברי הכנסת שלכם – כמה חברים מבני עדות המזרח יש ברשימה שלכם?

ויצמן שירי: זה העם הזה שאתם מדברים עליו.

ציפי לבני: זה העניין עכשיו?

ויצמן שירי: ספרת פעם?

ויצמן שירי: לא נוח לך לספור.

ויצמן שירי: רשימה שמקבלת 80% מהקולות של בני עדות המזרח – רשימה שנתנה בקושי 20% ברשימה.

ויצמן שירי: אז תפסיקו עם הצביעות ותפסיקו עם השקרים.

ציפי לבני: מדינת ישראל יוצאת מהעניין הזה, אל תחזיר אותנו למחוזות שנפלת אליהם.

ויצמן שירי: תעני לעניין, מה קרה עם חוק לעידוד השקעות הון והאבטלה האדירה שאתם מדברים?

ויצמן שירי: איך שאתם עליתם לשלטון, ממשלתו של ביבי נתניהו הורידה את החוק לעידוד השקעות הון בנגב.

ציפי לבני: לא שווה להחזיר את כל המדינה לעבר.

ויצמן שירי: שבי בשקט ותקשיבי.

ויצמן שירי: תלמדי להקשיב.

ויצמן שירי: תלמדי להקשיב לאמת.

ויצמן שירי: הזמן הזה יהיה על חשבונם, אני לא ארד כל זמן שלא אגיד את כל מה שאני חושב.

ויצמן שירי: פעם אחת שמישהו יגיד להם את האמת.

ויצמן שירי: האמת כואבת, אבל תשמעו עד הסוף.

נעמי חזן: אני מקווה שאתה יכול להכניס את כל מה שאתה חושב בתוך שלוש דקות.

ויצמן שירי: אני כבר שלוש דקות מתווכח אתה.

מוחמד ברכה: דבר למליאה, למה אתה מדבר אליה?

נעמי חזן: חברת הכנסת לבני, את כבר נאמת.

נעמי חזן: חברת הכנסת לבני, אני אקרא אותך לסדר.

ויצמן שירי: נתיבות, שנתנה 91% בבחירות 1996 – הבאתם שם את האבטלה ל-15%.

ויצמן שירי: למה?

ויצמן שירי: זה לא מעשה גורל.

ויצמן שירי: כך גם דימונה, כך ירוחם, ובטח מצפה-רמון.

ויצמן שירי: אבל זאת האמת.

ויצמן שירי: למה זה קרה?

ויצמן שירי: כי אתם דאגתם לאלה שגרים 20 דקות מכפר-סבא, שחוק לעידוד השקעות הון ייתן להם את המענקים.

ויצמן שירי: תסבירו לי, איזה יזם מתאבד יגיע לנגב, ששם הזעקה היא זעקה אמיתית.

ויצמן שירי: אתמול, פעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, ראש ממשלה, חודש וחצי בסך הכול לאחר שהושבע מעל הדוכן הזה, בא ונכנס לתוך הבתים של האנשים.

ויצמן שירי: ציפי לבני, תבואי אתי.

ויצמן שירי: אני גדלתי במשפחה של שבע נפשות בתוך דירה של 28 מטר.

ויצמן שירי: אני יצאתי מהמצוקה מסיבה אחת פשוטה, כי לי יש כבוד עצמי.

ראובן ריבלין: מי שם אותך שם?

ויצמן שירי: אל תגיד לי מי שם אותך שם.

ויצמן שירי: ההורים שלי, שהגיעו לשם – – –

ראובן ריבלין: כשהגיעו, מי היה שם?

ויצמן שירי: באיזו שנה הם הגיעו, אתה יודע?

ראובן ריבלין: אלה שאמרו – עלייה סלקטיבית.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

ויצמן שירי: באיזו שנה הם הגיעו, אתה יודע?

ויצמן שירי: הם גרו באוהלים – – –

ראובן ריבלין: חוצפה יש לך.

ויצמן שירי: תראה, רובי ריבלין, לא יעזור לכם, כי אתם הייתם רגילים ללכת אל אותם אנשים ולהסביר להם, ששלחו אותם לשם על מנת שהם יהיו בשר לתותחים.

ויצמן שירי: לא ולא.

ויצמן שירי: אבא שלי היום בן 90, הוא זוכר בדיוק איך הוא נקלט.

ויצמן שירי: זו היתה עלייה ציונית; אתם ניסיתם להפוך את העלייה הזאת לעלייה שנויה במחלוקת, עלייה של סכסוכים, עלייה שניצלו אותה.

ראובן ריבלין: אתה יודע על מה אתה מדבר?

ראובן ריבלין: אתה לא יודע על מה אתה סח.

ויצמן שירי: אל תגיד לי מה אתה סח.

ויצמן שירי: אתה אומר לי איך אני גדלתי?

ויצמן שירי: אני אומר לך איך אתה גדלת?

ויצמן שירי: אתם במשך שנים – – –

ראובן ריבלין: אתה אומר לי איזו עלייה.

ויצמן שירי: אני רואה אתכם עכשיו, הגיבורים הגדולים, יש לכם בליכוד בן עדות המזרח – במשך שנים אמרתם: מפלגת העבודה היא מפלגה אליטיסטית, אשכנזית – וכמה חברי כנסת, פרט למיקי איתן, עומדים לידו ותומכים בו?

ויצמן שירי: כמה?

ויצמן שירי: כמה?

ראובן ריבלין: יש לנו את ברק ספרדי.

ראובן ריבלין: מספיק לנו שראש הממשלה ספרדי.

ויצמן שירי: צבועים.

ויצמן שירי: אתם צבועים.

ויצמן שירי: תגידו את האמת.

ויצמן שירי: אתם הייתם אלה שביטלו את קצבת הילדים – שכחתם?

ויצמן שירי: מי החזיר את קצבת הילדים?

ראובן ריבלין: ההסתה העדתית.

ויצמן שירי: היא מדברת אתי על לחם.

ויצמן שירי: איזה לחם את אוכלת, לחם שחור, לחם לבן?

ויצמן שירי: איזה לחם את אוכלת?

ויצמן שירי: אני אגיד לך איזה לחם, את אוכלת לחם דיאטטי.

ויצמן שירי: את יודעת למה לחם דיאטטי?

ציפי לבני: אני לא צריכה, נשמה שלי.

ויצמן שירי: אני אגיד לך למה, לא כיוון שאת לא צריכה להשמין, את אוכלת לחם דיאטטי כי זה בריא יותר, אבל אותו אחד – – –

ציפי לבני: אתה מדבר דברי הבל.

ציפי לבני: זה מה שחשוב, איזה לחם?

ויצמן שירי: אותו אחד שקונה את הלחם הלבן והשחור, כשהוא יושב – – –

ציפי לבני: אל תיכנס לי לפה כי אין לך מושג איזה לחם אני אוכלת.

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, תשמור משהו לקריאות הביניים, זמנך תם.

ויצמן שירי: עכשיו זה זמן קריאות הביניים.

נעמי חזן: לא, זמן קריאות כבר חישבתי לך.

נעמי חזן: אני מודה לך.

ויצמן שירי: אתם ישבתם בשלוש השנים האחרונות וקיבלתם משק בצמיחה – – –

יובל שטייניץ: זה סגנון פרלמנטרי, שיושבת-ראש מעשנת?

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ, אל תיתן לי שיעורים.

ויצמן שירי: אתם גרמתם לאבטלה האדירה, אתם גרמתם למיתון – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, אני חייבת – – –

ויצמן שירי: אני מסיים, נו, הפריעו לי כל הזמן.

נעמי חזן: אבל נהנית מכל רגע.

ויצמן שירי: עוד דקה אני מסיים.

נעמי חזן: לא, לא, בעוד עשר שניות אתה מסיים.

ויצמן שירי: אתם גרמתם לאבטלה, ואתם, אחרי שישה שבועות, באים ומדברים על המסכנים.

ויצמן שירי: לא שמעתי אתכם זועקים את זעקת המסכנים כשביבי נתניהו עישן כל יום סיגר שעלה כמו חמישה לחמים.

נעמי חזן: תודה רבה לך, אדוני.

איוב קרא: מעניין שאתה לא משכנע.

נעמי חזן: חבר הכנסת רחמים מלול, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – ישיב במשולב על שתי ההצעות, השר רמון.

רחמים מלול: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני סברתי לתומי, שהכינוס הדחוף של הכנסת בימי הפגרה נועד באמת לדון בדברים שברומו של עולם, כגון גזירות כלכליות, מצב השכבות החלשות, מצבן של שכבות המצוקה לפני פתיחת שנת הלימודים.

רחמים מלול: והנה, כאשר שמעתי שוב, לצערי, את טומי לפיד מעל הדוכן, חשתי, שהכנסת הנכבדה וחבריה, שכל אחד עסוק בעיסוקיו בימי הפגרה, הוזמנו לכאן שוב על מנת לשמוע את דברי ההסתה הרגילים של מר לפיד וחבריו נגד ש"ס, נגד החינוך של ש"ס ונגד אריה דרעי.

רחמים מלול: תאמר לי, טומי לפיד, לאן אתה רוצה שנגלה את אריה דרעי, לאי של מצורעים?

יוסף (טומי) לפיד: לא צריך לקרוא בית-כנסת על שמו.

רחמים מלול: אגב, בית-הכנסת נקרא "שאגת אריה".

רחמים מלול: ואם יש לך מושג כלשהו ביהדות, המושג שאגת אריה הוא לא על שם אריה דרעי.

רחמים מלול: ולא כפי שאמרת: האריה השואג.

יוסף (טומי) לפיד: אבל הודיעו שזה על שמו.

רחמים מלול: אני מאחל לך מכל לבי, שיבוא יום וייבנה בית-כנסת על שמך והוא ייקרא "הלפיד המסית".

רחמים מלול: אולי זה ירגיע אותך קצת.

יוסף יצחק פריצקי: רק אם תרקדו לפניו – – –

רחמים מלול: חבר הכנסת פריצקי, אני לא יודע מה אתה עושה פה, חשבתי שאמצא אותך בתחנת השינוע של חברת החשמל בחדרה, מוודא שהמשחן הבא יוסע שוב בשבת.

רחמים מלול: אני לא יודע מה אתה עושה פה.

רחמים מלול: הקדשת יום שלם על מנת לוודא שהמשחן הזה אומנם נוע ינוע.

יוסף יצחק פריצקי: והוא נוע ינוע.

רחמים מלול: תאר לך לאיזה מצב הגענו.

יוסף יצחק פריצקי: איך אומרים אצלכם: read my lips.

רחמים מלול: עוד מעט יתחילו לציין – במקום את יום העצמאות, יציינו אותו כ"יום הטורבינה", או כ"חג המשחן".

רחמים מלול: אנשים יעמדו בצדי הדרכים עם צידניות ועם מנגלים וינפנפו לטורבינה הנוסעת בשבת.

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מייבשים אתכם.

רחמים מלול: פעם, או לפחות על-פי האמונה שלנו, אנחנו מצפים לבוא המשיח, ויש אמרת חז"ל: אילו שמרו ישראל שתי שבתות, היו נגאלים על-ידי המשיח.

רחמים מלול: היום במקום למשיח מחכים למשחן.

רחמים מלול: המשחן הגיע.

רחמים מלול: מה קרה?

רחמים מלול: ענת מאור מכנה את זה כקומבינה של ש"ס.

רחמים מלול: האם שמירת השבת היא קומבינה של ש"ס?

רחמים מלול: זו קומבינה אלוקית מאז יום בריאת העולם.

רחמים מלול: ואפילו אם לא נסת

רחמים מלול: כל על זה מההיבט הדתי – האם צריך שוב להפר ולרמוס במאות גלגלי הרכב המסיע את הטורבינה את קדושת השבת כדי למנוע מעט פקקים?

רחמים מלול: בכמה פקקים אתה נוסע מדי יום ביומו?

רענן כהן: מה בקשר לכלכלה?

רחמים מלול: מה הקשר לכלכלה?

רחמים מלול: חברת החשמל הגישה הצעה יותר זולה ובאותו מחיר כמו בזמן ההסעה ביום השבת עצמו.

רחמים מלול: מה הקשר?

יוסף יצחק פריצקי: זה לא נכון.

יוסף יצחק פריצקי: היה דיון בוועדת הפנים.

יוסף יצחק פריצקי: למה אתה אומר סתם?

רחמים מלול: אני חושב שהייתם מוכנים להסיע את הטורבינה הזאת גם ביום כיפורים עצמו, אז אין מכוניות על הכבישים.

יוסף יצחק פריצקי: אם יהודים לא היו מסיעים את הטורבינה, גם אתה היית מוכן לזה.

רחמים מלול: אם הרבנים שלנו יתירו, שאומנם את הטורבינה יסיעו נהגים דרוזים או ערבים – בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אז זה לא יום כיפור.

ראובן ריבלין: מה יהיה אם הטורבינה תיסע השבת?

יובל שטייניץ: לשם מה הומצאה השבת?

נעמי חזן: מספיק, הגל הזה הסתיים.

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

רחמים מלול: חבר הכנסת ריבלין, אני מבין מדוע אתה במתח, מה תעשינה סיעות יהדות התורה וש"ס אם אומנם תוסע עוד טורבינה בשבת הקרובה.

רחמים מלול: אני מבין את המתח שבו אתה מצוי, אבל חשבתי שהמתח של הפריימריס יותר מעניין אותך מאשר המתח אם תצטרפו – – –

ראובן ריבלין: הא בהא תליא.

יובל שטייניץ: לפי עמדת המשטרה, יש שבת בשביל להסיע טורבינות.

רחמים מלול: צר לי מאוד שהנושא של הטורבינה הפך – – –

יוסף (טומי) לפיד: מי התחיל את זה?

יוסף (טומי) לפיד: אתם התחלתם את זה.

יוסף (טומי) לפיד: מישהו ידע על הטורבינות?

רחמים מלול: תפקידנו ומטרתנו, כסיעה המייצגת חצי מיליון מצביעים, לדאוג לשמירה על קדושת השבת.

רחמים מלול: לשם כך נבחרנו.

רחמים מלול: אתה נבחרת על מנת להסית, ואני נבחרתי על מנת לשמור על קדושת השבת.

רחמים מלול: אני גאה בכך, ואני אמשיך לעשות הכול, בעזרת השם, על מנת לשמור על קדושת השבת.

אבשלום וילן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן.

נעמי חזן: חבר הכנסת מלול.

רחמים מלול: גברתי, נטו אולי דיברתי שתי דקות.

נעמי חזן: בגלל זה הכפלתי את זמנך ודיברת שש דקות.

נעמי חזן: אני חושבת שהמסר המרכזי הובן כהלכה.

רחמים מלול: אני אסיים בנתונים שנמסרו כאן

רחמים מלול: על-ידי מר לפיד לגבי ההפרשים או הפרופורציות בין התקציבים המופנים לרשת "מעיין החינוך התורני" לעומת הסקטור הממלכתי.

רחמים מלול: ובכן, בידי מסמך שנשלח אלי לפני דקות מספר.

יוסף (טומי) לפיד: מי זייף אותו?

נעמי חזן: חבר הכנסת לפיד, מיותר לחלוטין.

יאיר פרץ: יש גבול, חוצפה.

רחמים מלול: אתה כבר קבעת שהמסמך מזויף, ואתה מאמין לטבלאות שפורסמו בעיתון "הארץ", ועליהן אין לך טענות שהן מזויפות.

נעמי חזן: חבר הכנסת מלול, אל תקשיב לו, רק תיתן את הנתון ותסיים.

רחמים מלול: לא להשיב לו?

רחמים מלול: למה להשאיר את דבריו תלויים בחלל האוויר, ועדיין עלולים לחשוב שבאמת המסמך מזויף?

רחמים מלול: הוא עוד ידרוש בנאום הבא שלו לשלוח את מחבר המסמך הזה לאיזה בית-כלא, או לכנות אותו שוב פושע, כהרגלו בקודש.

נעמי חזן: רק אולי תן את הנתונים, ואני אודה לך.

רחמים מלול: על-פי המסמך המצוי בידי, ההפרש בין התקציבים של בתי-הספר הממלכתיים לעומת רשת "מעיין החינוך התורני" הוא 21% לטובת החינוך הממלכתי.

רחמים מלול: אנא ממך, תיקח את דבריך בחזרה, כי אולי הם מזויפים.

ראובן ריבלין: כמה תלמידים יש ברשת החינוך?

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, אל תפריע לי לנהל את הישיבה.

נעמי חזן: זמנו של חבר הכנסת מלול תם.

רחמים מלול: כמה תלמידים יש בכיתות בבתי-הספר של הקיבוצים?

רחמים מלול: האם זה ידוע לך?

ציפי לבני: – – –

ראובן ריבלין: אני עוזר לך.

רחמים מלול: תודה על העזרה.

רחמים מלול: לסיכום – – –

נעמי חזן: לא לסיכום, סיכמת.

אריאל שרון: אני רוצה לשאול משהו מאוד מעניין.

נעמי חזן: אני לא מרשה.

נעמי חזן: זמנך תם.

רחמים מלול: משפט אחרון, גברתי.

רחמים מלול: ש"ס תמשיך לדאוג כמיטב המסורת שלה להניע את הטורבינה האמיתית, שהיא – – –

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

רחמים מלול: – – – כדי לדאוג לטובת שכבות המצוקה בכל רחבי הארץ, בלי קשר לשאלה מנין כל ילד וילד מגיע.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: השר חיים רמון, השר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת, ישיב על ההצעות הדחופות בנושאים הכלכליים.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

חיים רמון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לעתים אני באמת תוהה מנין שואבים חברי כנסת מסוימים כל כך הרבה חוצפה.

חיים רמון: רק לפני שלושה ימים, חברת הכנסת ציפי לבני, התפרסמו על-ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הנתונים הכי קשים על המשק הישראלי ועל החברה הישראלית זה שנות דור.

חיים רמון: דור.

חיים רמון: נדמה לי שהייתם בחצי השנה האחרונה, לא רק, אבל גם שם.

חיים רמון: מי הביא לזה?

חיים רמון: כי מי שהביא לזה, חברת הכנסת ציפי לבני, ישב לפחות שנה בשקט ולא ייתן עצות.

חיים רמון: הייתם שם בצומת הכי כלכלי.

ציפי לבני: – – –

חיים רמון: שמעתי עלייך.

חיים רמון: גם את זה אנחנו נספר.

חיים רמון: צמיחה אפס.

חיים רמון: הבאתם צמיחה אפס.

חיים רמון: הגעתם להישג אולי הכי גדול במדינת ישראל, אולי פטנט עולמי.

חיים רמון: חברה שצומחת בסדר גודל של 3% בשנה, הצמיחה הכללית בה היא 0.2%.

חיים רמון: כלומר, הצמיחה העסקית מינוס הצמיחה לנפש מינוס 2.5.

חיים רמון: איפה יש מקום כזה בעולם?

חיים רמון: באמת הישג בין-לאומי.

חיים רמון: ואתם באים פה להטיף מוסר על ענייני כלכלה בשבוע הזה?

חיים רמון: חשבתי בשנייה הזאת, מייד כשקראתי את נתוני הלמ"ס, שביטלתם את כינוס הישיבה.

חיים רמון: צלצלתי לכנסת ושאלתי: הם באמת רוצים השבוע לדון בעניין הזה?

חיים רמון: עד איפה זה מגיע?

חיים רמון: שלוש שנים ישבנו פה ושמענו: הירושה הקשה שהשאירה ממשלת העבודה.

ציפי לבני: נכון.

חיים רמון: תיכף נדבר עליה.

חיים רמון: תיכף גם את תתגעגעי לירושה הזאת, כי את כלכלנית, את מבינה.

חיים רמון: והיה הגירעון, באמת היה גירעון גדול, 4.6% מהתוצר.

חיים רמון: גירעון לא נעים.

חיים רמון: נו, באו הכלכלנים הגדולים – איך אמר ראש הממשלה לשעבר על בייגה: הוא "גרויסע כלכלן", הוא מכולת וכו' – בא כלכלן גדול.

חיים רמון: ממשלה, נתניהו.

חיים רמון: קיצצו וקיצצו וקיצצו, ומה יהיה הגירעון השנה, רבותי חברי הכנסת?

חיים רמון: 4% מהתוצר.

חיים רמון: זה כל מה שקרה לאחר שלוש שנים של קיצוצים עמוקים, שפוררו את החברה הישראלית, שקיטבו אותה.

חיים רמון: אני אדבר על הנושאים שאת דיברת.

ראובן ריבלין: אל תלך לשנה בודדת, לך לשנה הקודמת.

חיים רמון: אני מדבר על הסוף, איך העברתם את המפתחות.

חיים רמון: נכון, היה גירעון אבל היתה תעסוקה – – –

ויצמן שירי: חבר הכנסת ריבלין, ב-1992 המצב היה גרוע יותר.

חיים רמון: חבר הכנסת שירי ויצמן, אנא ממך.

חיים רמון: אני מסתדר לבד.

חיים רמון: כשארגיש שאני לא מסתדר, אני אפנה אליך לעזרה.

חיים רמון: אבל מה?

חיים רמון: תעסוקה מלאה במשק.

חיים רמון: שיעור האבטלה –6.2% השנה מה הותרתם לנו?

חיים רמון: 9.2%.

חיים רמון: הגדלתם את האבטלה ב-50%.

חיים רמון: הבאתם למעלה מ-200,000 מובטלים.

חיים רמון: צמיחה – היינו מהמדינות הצומחות בקצב המהיר ביותר בעולם, וצמיחה זה הכול.

חיים רמון: מצמיחה יש הכול.

ראובן ריבלין: כמה היתה הצמיחה ביצוא השנה?

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, אנא ממך.

חיים רמון: היתה צמיחה של 6%.

חיים רמון: אתם יודעים כמה כסף בזבזתם מהתל"ג במדיניות שלכם?

חיים רמון: פוטנציאל הצמיחה הקבוע של המשק הישראלי הוא בין 4% ל-5%.

חיים רמון: לפי מה שאתם עשיתם, הרסתם את הצמיחה.

חיים רמון: השלטון שלכם גרם לאובדן תוצר לאומי, אובדן צמיחה של בין 25 ל-30 מיליארד שקל, וזו הערכה הכי צנועה.

חיים רמון: אתם יודעים מה זה 30-25 מיליארד שקל?

חיים רמון: צמיחה זה לא דיבורים, זה לא מושג כלכלי.

חיים רמון: זה בריאות, זה חינוך, זה רווחה.

חיים רמון: משם באו כל הדברים הללו.

משה ארנס: כנראה לא שמעת מה אמר נגיד בנק ישראל נגד השר שלכם.

משה ארנס: כנראה שכחתם.

חיים רמון: אני שמעתי הכול.

חיים רמון: אני אספר לך גם על הריבית הריאלית של הנגיד.

חיים רמון: הריבית הריאלית של הנגיד, שזה המכשיר לצמיחה – מה היתה?

חיים רמון: חשבנו – קיצצתם וקיצצתם, לפחות הריבית הריאלית תרד.

משה ארנס: – – –

חיים רמון: נתנו.

חיים רמון: היה משק עם סדר גודל של 7%-8% ריבית ריאלית.

חיים רמון: היום – 11%, 12% ריבית ריאלית.

חיים רמון: גם בזה נכשלתם.

חיים רמון: אין, איפה שאתה לא נוגע; וחברת הכנסת מדברת על חינוך.

חיים רמון: מה היום שרי ממשלת ישראל רוצים?

חיים רמון: תנו לנו את רמת התקציב בשירותים החברתיים של 1996.

ראובן ריבלין: אז למה אתם מקצצים בחינוך?

חיים רמון: על הקיצוץ בחינוך, 1.5 מיליארד שקלים, חברת הכנסת לבני, קיצצתם בחינוך.

חיים רמון: 1.5 מיליארד שקלים הורדתם מסל הבריאות.

חיים רמון: לא הוספתם לפי ההתקדמות.

חיים רמון: הורדתם מסל הבריאות 1.5 מיליארד שקלים.

ראובן ריבלין: ואתם רוצים עוד 400 מיליון.

חיים רמון: סליחה, חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: מה, זה לא נכון?

ראובן ריבלין: זו הצעת התקציב.

חיים רמון: אני רק מבקש שתשבו בשקט אחרי שהבאתם אסון כזה על עם ישראל.

חיים רמון: שבו בשקט.

חיים רמון: 1.5 מיליארד שקלים מסל הבריאות, שכל שנה היה צריך לגדול.

חיים רמון: אני לא מדבר על לגדול – לחזור למה שהיינו ב-1995; לחזור לסל הבריאות של 1995, 1.5 מיליארד שקלים.

משה ארנס: למה אתם לא מורידים את הריבית הריאלית?

חיים רמון: חבר הכנסת ארנס, אנחנו בפעם הראשונה קיימנו – לא הצדקנו את מדיניות הנגיד, התעמתנו אתו, התווכחנו אתו.

חיים רמון: ראש הממשלה שלך כל שלוש השנים כמעט דיבר בזכות הנגיד ובזכות המדיניות שלו, ובשנים האלה הריבית הריאלית נסקה לשמים.

משה ארנס: והשארתם את הריבית – – –

חיים רמון: אתה יודע שהריבית היא לא בידינו, אבל אנחנו מתעמתים.

חיים רמון: אנחנו לא מברכים על ההעלאה בריבית הריאלית, אנחנו נאבקים נגדה – –

ציפי לבני: אנחנו – – –

חיים רמון: – – אנחנו דורשים ממנו, אבל אתם – אחרי שלוש שנים כאלה, אני ממש אומר לכם: יש לפעמים שהחיפזון מן השטן; פה החיפזון הוא מן האטימות ומן החוצפה.

חיים רמון: חכו, תנו לנו לשקם את ההריסות האלה, אנחנו נמצאים חודש בשלטון.

ציפי לבני: היינו הולכים אתכם אם היינו רואים שאתם בכיוון.

חיים רמון: היא מדברת על – – – חודש בשלטון – – –

ציפי לבני: – – –

חיים רמון: – – – חודש בשלטון – איפה שאנחנו לא נוגעים, עיי חורבות כלכליים, חברתיים.

ראובן ריבלין: אדוני השר, חודש בשלטון ואתה מקצץ בחינוך 400 מיליון.

חיים רמון: סלח לי, חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: 400 מיליון – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, אנחנו עוד לא קיימנו את הדיונים.

ראובן ריבלין: זו הצעת התקציב.

חיים רמון: חבר הכנסת, מאיפה אתה יודע?

חיים רמון: הוגשה?

ראובן ריבלין: אני קראתי.

חיים רמון: אתה קראת.

חיים רמון: נו, מה אני אעשה?

ראובן ריבלין: מה, זה לא נכון?

ראובן ריבלין: תכחיש עוד פעם.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, עוד לא ראינו.

ראובן ריבלין: שר החינוך אמר.

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, אתה, אם קיצצתם 1.5 מיליארד, סימן שהחינוך לא מעניין אותך; אז לפחות אל תשפוך דמעות תנין.

חיים רמון: אני מבין, חבר הכנסת טומי לפיד חדש בכנסת – ידבר.

חיים רמון: אתם – 1.5 מיליארד; בכל שנה קיצצתם למעלה מחצי מיליארד.

ראובן ריבלין: היה צריך לקצץ בגלל הגירעון שהבאתם למשק.

חיים רמון: עכשיו אנחנו באים, אני אספר לך – – –

קריאות: – – –

חיים רמון: אנחנו באים ומנסים להקטין את הגירעון שהשארתם לנו.

יוסף (טומי) לפיד: עכשיו אתם באים לקצץ עוד 370 מיליון מהחינוך?

חיים רמון: סליחה, חבר הכנסת לפיד.

יוסף (טומי) לפיד: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת לפיד, אנחנו – – –

ויצמן שירי: רובי, האינפלציה – – – אבל הריבית הריאלית התרחבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, השר רמון לא ביקש את עזרתך.

חיים רמון: חבר הכנסת לפיד, בשנה הזאת, כתוצאה מהמציאות הנוראה שתיארתי, אנחנו באמת במצוקה קשה.

חיים רמון: מצד אחד, אנחנו בגירעון ואנחנו רוצים לרדת בגירעון.

חיים רמון: אתה תראה פה, כאשר אנחנו נביא את החוק לשינוי הגירעון, אתה תראה את הנאומים של אנשי הליכוד: מה זה, אתם משנים את החוק וצריך לרדת בגירעון.

חיים רמון: אתה תשמע את הנאומים האלה.

חיים רמון: ואם אנחנו לא רוצים לקצץ, אז יש לנו בעיה.

חיים רמון: אנחנו צריכים להעלות את הגירעון לסדר גודל של כ-3.5% עד 4%, או להטיל מסים.

חיים רמון: כל הדברים האלה הם מאוד מאוד בעייתיים, ואנחנו באמת מתלבטים, אבל אנחנו מתלבטים – – –

איוב קרא: – – – עובדים זרים?

חיים רמון: בהחלט, כשאני שומע, אותך, אתה לא היית פה בכנסת, אתה לא אחראי למה שהיה, אז אני מתייחס אליך בכבוד ואני רוצה גם להתלבט אתך.

חיים רמון: אבל מהצד הזה?

חיים רמון: שבגללם אנחנו נמצאים היכן שאנחנו נמצאים?

ציפי לבני: תתלבט עם חבר הכנסת – – –

חיים רמון: והם באים ומדברים על החינוך.

ציפי לבני: מקובלת עלי ההתלבטות – – –

חיים רמון: אין חוצפה גדולה מזו.

חיים רמון: בריש גלי, ישבו פה וקיצצו וקיצצו ולא הגיעו לשום מקום.

חיים רמון: מילא, אם היו מקצצים ולא היה גירעון, או שהריבית הריאלית היתה קטנה, או שהיתה צמיחה.

חיים רמון: ואנחנו חושבים איך עולים על תוואי הצמיחה.

חיים רמון: ונכון, יש ויכוח אמיתי עם נגיד בנק ישראל.

חיים רמון: אני ניהלתי אותו בישיבת הממשלה אולי בצורה יותר מדי תקיפה, אבל באופן חד-משמעי.

חיים רמון: אם לא תהיה ירידה במחיר הכסף הריאלי במדינת ישראל, לא תהיה צמיחה.

איוב קרא: התייעלתם בהסתדרות.

חיים רמון: לא תהיה צמיחה.

נעמי חזן: השר רמון.

חיים רמון: ואנחנו מתלבטים בכך, אבל אנחנו השארנו משק עם 7%-8% ריבית ריאלית; אנחנו מקבלים אותו עם 12% ריבית ריאלית.

איוב קרא: התייעלתם בעובדים זרים.

חיים רמון: אין שום דבר שיכול לצמוח ב-12% ריאלית.

חיים רמון: וזוהי בעיה קשה, ואנחנו מנסים להגיע – – –

יוסף (טומי) לפיד: הוא הוריד את האינפלציה – – –

חיים רמון: מאה אחוז, חבר הכנסת טומי לפיד – לרדת באינפלציה שהיתה בסדר גודל של 6% במחיר הנורא של אבטלה, של התפוררות חברתית, ובסופו של דבר עוד להעלות את המחיר הריאלי – – – אני שאלתי את הנגיד: אני לא מבין, ב-1996 היתה אינפלציה יותר גבוהה והריבית הריאלית היתה יותר נמוכה.

חיים רמון: למה ב-1999, כשהאינפלציה יותר נמוכה, העלית את הריבית הריאלית?

חיים רמון: אתה, שהינך תומך גדול בנגיד, תשאל אותו בהזדמנות.

חיים רמון: שאל אותו.

חיים רמון: צריך שיהיה היגיון, מה שהיה פה בתקופת שלטון הליכוד – –

אבשלום וילן: התוצר הלאומי הגולמי יורד לנפש – – –

חיים רמון: – – היתה בלימה כפולה של המשק.

חיים רמון: אי-אפשר.

חיים רמון: אתה לוחץ על הברקס של הריסון המוניטרי, אתה עף לצד אחד.

חיים רמון: אתה לוחץ על הברקס של הריסון הפיסקלי, אתה עף לצד שני.

חיים רמון: וכשאתה לוחץ על שניהם, אתה תקוע ולא זז לשום מקום.

חיים רמון: אין צמיחה, יש אבטלה, וזאת הביקורת המרכזית על הנגיד.

נעמי חזן: אדוני השר, אם אתה יכול לסכם, בבקשה.

ראובן ריבלין: איך בכל זאת ביצוא היתה צמיחה של 8%?

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, עזוב את דברי ההבל האלה.

חיים רמון: עזוב, זה לא היה ולא נברא.

חיים רמון: היתה ירידה כבר בהשקעות.

ראובן ריבלין: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, כשהצמיחה במדינה שהאוכלוסייה שלה גדלה היא אפס – זה מה שהבאתם, אפס, בכל התחומים – אז זה כישלון קולוסלי מבחינה כלכלית, ושום מלים ושום סעיף שבו יש תקווה למשהו אחר.

חיים רמון: וזה מה שהייתם.

חיים רמון: אני מציע לכם לפחות שנה, לא יותר.

חיים רמון: את השנה הזאת תשבו בשקט.

חיים רמון: שנה, שנה.

ראובן ריבלין: כמה זמן שאתה שתקת, אנחנו נשתוק.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, השר סיים את נאומו הזה.

חיים רמון: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתכוונים להביא, על-פי הנהלים, את התקציב לכנסת.

חיים רמון: יתקיים בו דיון, דיון רציני, שבו יפרוס שר האוצר את המצוקות שיש, את הדרכים לפתרון, כאשר היעד של הממשלה הזאת – כן, חברת הכנסת ציפי לבני – לעמוד בכל, בכל ההתחייבויות שהיא הבטיחה לבוחר.

חיים רמון: לא יהיה הוקוס-פוקוס, זה לא יקרה בחודש, זה לא יקרה בשלושה חודשים, לצערי, זה אפילו לא יקרה בשנה, אבל בתקופת קדנציה, כשאנחנו נסיים אותה, בכל מה שאתם הייתם אפס, אנחנו נהיה עשר.

חיים רמון: תודה רבה.

נעמי חזן: מה אתה מציע, אדוני?

חיים רמון: אני חושב שיהיו כל כך הרבה דיונים על התקציב, שיסתפקו בתשובה, ואם לא, שיעבירו לאן שרוצים את ההצעה.

חיים רמון: תודה.

נעמי חזן: ננסה כך.

נעמי חזן: חברת הכנסת לבני, את מסתפקת בדברי השר?

ציפי לבני: אני צריכה להתייעץ עם יושב-ראש הסיעה.

ראובן ריבלין: נעלה במסגרת הצעה לדיון.

קריאה: – – –

נעמי חזן: אין הצעות אחרות אם הנואמים מסתפקים, אדוני.

יוסף (טומי) לפיד: אני מבקש להעביר את הנושא לוועדה.

נעמי חזן: לא, אף אחד לא הציע.

נעמי חזן: חברת הכנסת לבני, את מסתפקת בדברי השר או לא?

ציפי לבני: אני רוצה שנייה להתייעצות עם ראש סיעתי.

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: אם כך, יש לנו הצעות אחרות.

נעמי חזן: חבר הכנסת אברהם פורז מבקש הצעה אחרת בהקשר של ההצעה של חברת הכנסת לבני.

אברהם פורז: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, ליוויתי בדאגה עמוקה את התהליך של הרכבת הממשלה, ושאלתי את עצמי הכיצד והאם יוכלו ש"ס ומרצ להיות ביחד בממשלה כזאת, והיו לי ספקות.

אברהם פורז: הנה, הספקות האלה נפתרו.

אברהם פורז: הנה נוצרה חזית, חזית נהדרת בין ש"ס למרצ, המתנגדים העיקריים למדיניותו הכלכלית של שר האוצר.

אברהם פורז: מה הם אומרים?

אברהם פורז: תנו עוד כסף, יש מטרות חשובות – זה חינוך, זה תשלומי רווחה – –

רענן כהן: – – –

אברהם פורז: – – כל דבר.

נעמי חזן: ועל כן?

אברהם פורז: ונוצרה פה חזית מאוד מעניינת, שהביאה את הממשלה לכך, שברוב דחוק לחלוטין, אלמלא הרחבתה בהליך שערורייתי – –

נעמי חזן: ועל כן, אתה מציע – – –

אברהם פורז: – – בכלל לא היה רוב.

נעמי חזן: אתה מציע – – –

אברהם פורז: אז, ורק אז, הצליחו להעביר בקושי את התקציב.

אברהם פורז: אני מציע להעביר את הנושא לוועדת החינוך, כדי שתבדוק איך זה נוצרה החזית הזאת נגד שר האוצר.

אברהם פורז: זה אקט חינוכי יוצא דופן.

נעמי חזן: אני מודה לך.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת זבולון אורלב, ביקשת הצעה אחרת להצעתו של חבר הכנסת לפיד.

זבולון אורלב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להודות לחבר הכנסת פורז שהוא דואג לי לפרנסה בוועדת החינוך.

זבולון אורלב: תודה רבה לך.

זבולון אורלב: אין ספק שהקיצוץ שעליו החליטה הממשלה טומן בחובו גם קיצוץ בחינוך.

זבולון אורלב: אני חושב שחברי הקואליציה בראש ובראשונה צריכים להיות מחויבים לקווי היסוד, והחובה הזאת חלה גם על הממשלה, ובקווי היסוד נאמרו דברים מפורשים באשר לתקציב החינוך.

זבולון אורלב: אני אינני מומחה גדול בכלכלה, בוודאי המהלך הכלכלי הוא נכון.

זבולון אורלב: אני מדבר רק בנושא החינוך, ולכן אני מבקש להזכיר לחברי הממשלה ולחברי בממשלה שלא לקצץ בחינוך.

זבולון אורלב: אולי הטורבינה, למורת רוחנו – –

נעמי חזן: חבר הכנסת – – –

זבולון אורלב: – – תנוע בשבתות – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אורלב.

זבולון אורלב: – – אבל הקיצוץ בחינוך, אני מקווה שלא יעבור.

זבולון אורלב: תודה.

נעמי חזן: ולכן אתה מציע – – –

זבולון אורלב: להסיר.

נעמי חזן: להסיר.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת איוב קרא מבקש להתייחס להצעתו של חבר הכנסת שירי ויצמן.

איוב קרא: ידידי שירי ויצמן, כנסת נכבדה – – –

ראובן ריבלין: לפתוח את המיקרופון.

נעמי חזן: מיקרופון, אדוני המזכיר.

ראובן ריבלין: מיקרופון, אדוני המזכיר.

איוב קרא: ידידי שירי ויצמן, אני לא יכול שלא להגיב על הדברים שאמרת גם אם אני צפוני, מכיוון שכילד מצוקה לא פחות ממך, שגדל בפריפריה ה"פריפריירית" במדינת ישראל, מאוד חרה לי הדיבור שלך בכיוון מפלגה או תנועה שעד 77' לא היתה בשלטון.

איוב קרא: אבי, שהיה מזכיר ההסתדרות ביישובי, מאוד חרה לי שהיה צריך לפרנס אותנו במשכורת רעב אז, משפחה די גדולה, ועוד יותר מרגיז אותי, שעד 77' לא השכילה המפלגה שלך לתת מקום מכובד לדרוזי או לערבי לשם ייצוגה בכנסת – בתוך הרשימה, אני מדבר – ועוד יותר מרגיז אותי, שהוא לא מצא אף ספרדי בתפקיד הולם שיכוון את האיזון או את הדברים החשובים במדינה הזאת.

איוב קרא: לכן ההצעה שלך לא רצינית והנאום – –

ראובן ריבלין: רענן כהן מועמד – – –

איוב קרא: – – שלך לא לעניין.

איוב קרא: הליכוד הביא את השוויון המיוחל – –

נעמי חזן: תודה.

איוב קרא: – – לעם ישראל.

נעמי חזן: תודה, חבר הכנסת קרא.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז מבקש להתייחס להצעתו של חבר הכנסת רחמים מלול.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת רענן כהן, חסרת לי.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני משתומם כמה עזות מצח, כמה חוצפה, כמה ציניות צריך, כמה אטימות צריך הליכוד כדי ליזום דיון כזה.

אופיר פינס-פז: שלוש שנים נכשלתם בכל דבר שנגעתם בו והוא קשור לכלכלת ישראל.

אופיר פינס-פז: לא סתם נכשלתם; הוספתם חטא על פשע.

אופיר פינס-פז: אתם מדברים על תקציב מדינת ישראל הקרוב?

אופיר פינס-פז: שלוש שנים הבאתם לכנסת הזאת לאישור תקציבים שנתתם ביודעין ובציניות, שיחדתם שוחד פוליטי באמצעות התקציב, עשיתם מעשים נוראים – –

ראובן ריבלין: אתה מדבר?

אופיר פינס-פז: – – ואתם, אחרי שלוש שנים – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כל הצבעה – – –

אופיר פינס-פז: – – נוראיות – –

ראובן ריבלין: כל הצבעה – – –

אופיר פינס-פז: – – שדירדרתם את המשק הישראלי אל תחתית – – –

ראובן ריבלין: כל הצבעה – – –

אופיר פינס-פז: – – – אתם מעזים לבוא לכאן – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, תשמור את הקול.

אופיר פינס-פז: אתם מעזים לבוא לכאן חודש אחרי שיש ממשלה ולתבוע ממנה את מה שלא תבעתם מעצמכם רגע אחד במשך שלוש שנים.

אופיר פינס-פז: זו חוצפה.

נעמי חזן: ולכן אתה מציע – – –

אופיר פינס-פז: אני צריך להציע הצעה אחרת; להסיר אין לי סמכות להציע.

קריאות: – – –

יוסף (טומי) לפיד: אתם הצעתם לש"ס 100 מיליון שקל תמורת – – –

קריאות: – – –

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת לפיד, אתה יודע שזה לא נכון – –

נעמי חזן: חבר הכנסת פינס-פז.

אופיר פינס-פז: – – אתה יודע שבמהלך המשא-ומתן להרכבת הממשלה לא הוצע שקל לשום מפלגה, בניגוד גמור להרכבת ממשלת נתניהו – –

קריאות: – – –

אופיר פינס-פז: – – וצריך לדבוק בעובדות בצורה הנכונה והאמינה ביותר.

נעמי חזן: תודה.

אופיר פינס-פז: אני מציע להעביר לוועדת הכספים.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: כל הצבעה – – –

נעמי חזן: בסדר.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: עד היום כל הצבעה בכנסת – – –

נעמי חזן: חברי הכנסת – – –

חיים רמון: לא היה ולא נברא.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, אף אחד לא שומע את מה שאתה אומר, חוץ מרעשים, אני מצטערת לומר לך את זה.

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: יפה.

נעמי חזן: זו האשמה מאוד חמורה, אדוני.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת לבני, את מוכנה להעביר לוועדה?

ציפי לבני: לוועדת הכספים.

נעמי חזן: לוועדת הכספים, כן.

נעמי חזן: חבר הכנסת לפיד, אתה מוכן להעביר לוועדה?

נעמי חזן: חבר הכנסת לפיד.

נעמי חזן: חבר הכנסת לפיד.

נעמי חזן: פניתי אליך שלוש פעמים ושאלתי אם אתה מוכן להעביר לוועדה או לא.

יוסף (טומי) לפיד: אני מבקש את סליחתך.

יוסף (טומי) לפיד: אני מוכן להעביר לוועדה.

נעמי חזן: גיליתי, באמת, שקשה מאוד להקשיב כשמדברים.

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, אתה מסכים להעביר לוועדה?

נעמי חזן: חבר הכנסת מלול לא נמצא, על כן לא נצביע על הצעתו.

נעמי חזן: חברי הכנסת, מי בעד העברת ההצעות לסדר-היום לוועדת הכספים של הכנסת?

קריאות: – – –

נעמי חזן: ועדת הכנסת תכריע.

נעמי חזן: מי נגד?

נעמי חזן: חבר הכנסת פרוש, זאת מתיחה או הצבעה?

קריאות: – – –

מאיר פרוש: – – –

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: מי נמנע?

נעמי חזן: בעד ההצעה להעביר את הנושאים לוועדה – רוב

נעמי חזן: נמנעים – אין

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני קובעת שההצעות לסדר-היום יידונו בוועדה שוועדת הכנסת תקבע.

נעמי חזן: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

נעמי חזן: הצעות לסדר-היום בנושא: תהליך השלום – מקיפאון לתנופה – של סיעות ישראל אחת, ש"ס ומרצ.

נעמי חזן: הנואם הראשון – חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – חבר הכנסת אריאל שרון.

נעמי חזן: אני מזכירה לחברי הכנסת הנואמים, שאנחנו במסגרת הצעות דחופות לסדר-היום.

רענן כהן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אבקש, בתחילה, למסור את תנחומי למשפחות הירשקוביץ וגואטה על מות יקיריהם ולשלוח מכאן החלמה מהירה לפצועים.

רענן כהן: אכן, לא רציתי לפתוח בלבנון, אני מקווה שהמלחמה הזאת תסתיים, ואין ספק שממשלה בראשותנו, בראשות אהוד ברק, יוצאת בתנופה כדי להביא תהליך אחר, גישה חדשה, כי כולנו מחפשים דרך אחרת לתהליך של שלום.

רענן כהן: אני רוצה לומר, שאולי אנחנו נמצאים בעידן חדש, בעידן שבו כל המזרח התיכון רוצה להגיע, אולי, למציאות אחרת, לתהליך של שלום אמיתי.

רענן כהן: נקווה שנגיע בהקדם האפשרי להסדר שלום עם הפלסטינים, במהירות האפשרית, הסדר שיהיה הסדר של קבע, של חיים משותפים בינינו לבינם; אולי אחת ולתמיד נסיים את המאבק שקיים זה מאה שנה במזרח התיכון, ואני חושב שבמילניום הבא אולי נוכל להתחיל בדרך חדשה.

רענן כהן: אני מקווה שעוד בשנה הבאה נוכל גם להגיע להסכם עם סוריה.

רענן כהן: אני חושב שההסכם עם סוריה ייצור מציאות חדשה במזרח התיכון; הוא יפתור גם את שאלת לבנון, ואנחנו נמצא את עצמנו בעצם בתהליך שונה.

רענן כהן: צריך רק לזכור ששישה שבועות חלפו מאז כינון הממשלה החדשה, ואנו מתחילים לגלות עד כמה היתה רבה העבודה ומה עמוק היה החידלון בכל תחום שבו טיפלה הממשלה הקודמת.

רענן כהן: אנחנו רואים את התמונה הזאת בבהירות מוחלטת, לכן המשימה הראשונה שהציב לעצמו ראש הממשלה אהוד ברק היתה לשקם קודם כול את האמון בין ישראל לידידותיה בעבר, בין ישראל לשכנותיה, ומעל הכול – בין ישראל לממשלתה.

רענן כהן: ואכן, אהוד ברק, בתנופה ובראייה מקיפה ולטווח ארוך, הצליח להציג מסר חדש של פתיחות ונחישות בחזית המדינית הקשה והמורכבת שבפניה אנחנו ניצבים.

רענן כהן: שלוש שנים הבטיחה הממשלה הקודמת הבטחות שווא, שהולידו פרי באושים, ונדמה לי שדי לה לחברה במדינת ישראל מהבטחות שווא.

רענן כהן: אהוד ברק והממשלה על כל חלקיה יעשו הכול כדי להגיע למציאות חדשה.

רענן כהן: המטרה הראשונה היא להחזיר לעצמנו את העוצמה, להחזיר לעצמנו את היכולת לעמוד מול המתקפות.

רענן כהן: אני אומר, שיש היום מציאות חדשה במזרח התיכון, מציאות שנותנת לנו, לחברה במדינת ישראל, אפשרות להגיע להסדר של שלום.

רענן כהן: אסור לנו להחמיץ את השלום הזה.

רענן כהן: אני אומר כאן, שלגבי השלום לא צריך להיות אופוזיציה וקואליציה; כל הכנסת צריכה ללכת לתהליך הזה, כי שלום יביא שגשוג כלכלי, שלום יביא תנופה אחרת.

רענן כהן: החלום שלי הוא לקום בבוקר בהיר ולראות שמתחיל שלום, שאני יכול לעבור במכוניתי ממדינה למדינה – – – מיקי, אתה תראה אותו, אני אסדר לך פגישה אתו.

מיכאל איתן: הוא נוסע לחוץ-לארץ.

רענן כהן: אני אסדר לך בחוץ-לארץ.

מיכאל איתן: אני צריך כרטיס טיסה.

רענן כהן: אני אסדר לך.

רענן כהן: אני רוצה לראות את היום הזה, שבו אוכל לנסוע ברכב ולעבור ממדינה למדינה בלי פספורט, כפי שזה נראה באירופה.

רענן כהן: אז נראה את השלום האמיתי.

רענן כהן: אין לי ספק שלשלום הזה אנחנו רוצים להגיע, והממשלה בראשות אהוד ברק והשרים, כולם ביחד, יעשו הכול כדי להגיע ליום הנכסף הזה.

רענן כהן: אני רוצה לסיים – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן, זה היה פשוט יופי של מקום לסיים בו.

רענן כהן: משפט אחרון, הכי חשוב.

רענן כהן: אני רוצה לנצל את הדיון הזה ולשלוח מכאן לכל החברה במדינת ישראל, לכל בית-אב בישראל, שנה טובה, שנת ביטחון, שנה של שגשוג כלכלי, שנה של פחות אבטלה ושל יותר פרנסה – לכל בית ישראל ולכל חברי הכנסת ידידי.

רענן כהן: אני מקווה שבשנה הבאה נראה אולי עולם אחר, חברה אחרת, נחזור לערכים שאולי איבדנו בשנים האחרונות.

רענן כהן: אנחנו זקוקים לחיזוק ולאחדות הפנימית שלנו במדינת ישראל.

רענן כהן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת אריאל שרון, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – אחרון המציעים, חבר הכנסת אבשלום וילן.

אריאל שרון: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שמעתי בהתרגשות את דבריו של נציג הקואליציה, שדיבר על מציאות חדשה.

אריאל שרון: אכן יש מציאות חדשה – מטוסים ישראליים אינם יכולים לטוס לאפריקה.

אריאל שרון: הוא מלא תקווה, הוא מתפאר, אבל הם אינם יכולים לטוס לאפריקה.

אריאל שרון: אני לא חושב שאנחנו צריכים לחזור על מה שקרה בשנות ה-50 או בשנות ה-60.

אריאל שרון: אז היה מצור ימי ולא נתנו להגיע לאילת.

אריאל שרון: מה זו המציאות החדשה הזאת?

אריאל שרון: איזו מציאות חדשה?

אריאל שרון: איפה יש כאן מציאות חדשה?

אריאל שרון: אינני מדבר עכשיו על אסיר חף מפשע שנמק בכלא המצרי.

אריאל שרון: ואני אומר – חף מפשע.

אריאל שרון: אבל באותו זמן יוצרים את האמון המחודש, מתחבקים, ידידות, מעדכנים טלפונית ובביקורים, נועצים.

אריאל שרון: במי נועצים?

אריאל שרון: במי שמונעים את דרכי האוויר החופשיות של ישראל?

אריאל שרון: איזו מציאות חדשה, על מה אתם מדברים בכלל?

אריאל שרון: מהי המציאות החדשה?

אריאל שרון: המציאות החדשה היא, שישראל עומדת לשחרר מחבלים שדם על ידיהם.

אריאל שרון: ואני רוצה לומר לכם משהו – – –

אופיר פינס-פז: אני רוצה להפנות אותך לדבריו של ראש עיריית ירושלים בעניין הזה עליך.

עסאם מח'ול: – – – לשתוק שנה, אתם תשתקו מאה שנה.

ויצמן שירי: מי שחרר את רב-המחבלים אחמד יאסין?

אריאל שרון: אני מקווה שהזמן הזה – – –

נעמי חזן: אני ציפיתי שהנאום שלך יהיה ארוך והכפלתי את זמנך, אז כלול בזמן הכפול – – –

אריאל שרון: לכמה זמן?

נעמי חזן: משלוש לשש דקות.

אריאל שרון: אני מאוד מודה לך.

אריאל שרון: רבותי, שחרור מחבלים – – –

עסאם מח'ול: אני רוצה להזכיר לך את סברה ושתילה.

עסאם מח'ול: אתה מדבר על מחבלים שיש להם דם על הידיים?

ראובן ריבלין: אחיך הערבים רצחו בסברה ושתילה.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין וחבר הכנסת מח'ול – – –

עסאם מח'ול: אתה – – – על סברה ושתילה ואתה מדבר על דם על הידיים?

נעמי חזן: שמענו אותך בפעם הראשונה, תודה.

אריאל שרון: רבותי, אנשים שחוברים אל אויבי ישראל בהאשמות כזב ושקר ומטילים האשמות – – –

עסאם מח'ול: ועדת חקירה ישראלית קבעה את זה – – –

אריאל שרון: אני לא כל כך מזהה, מי זה הדובר בדיוק?

נעמי חזן: חבר הכנסת עסאם מח'ול, אדוני.

אריאל שרון: לאיזו סיעה הוא משתייך?

נעמי חזן: חד"ש.

נעמי חזן: הוא חבר כנסת חדש, אבל חרוץ.

אריאל שרון: רבותי, מעניין שהחבירה הזאת – – –

עסאם מח'ול: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול, אני מבקשת ממך.

אריאל שרון: רבותי, החבירה הזאת בין מפלגה שהיא ציונית לבין מי שהם אויבי מדינת ישראל, וכך אתם מתנהגים – אם אתה מעז כאן, מעל במת הכנסת, אתה תומך בעמדות שלא היו – – –

עסאם מח'ול: אתה מסית בלי גבול.

אריאל שרון: תרשה לי להגיד לך משהו, הוריכם – – –

עסאם מח'ול: אני לא חושב שזה יעזור לך – – –

נעמי חזן: אני מציעה שלא נמשיך בקו הזה לפני שנעבור גבול שאני לא אוכל להרשות שנעבור אותו.

מיכאל איתן: אולי תגידי למח'ול.

נעמי חזן: הצעתי לכולם, לשניהם.

מיכאל איתן: אולי תגידי למח'ול שיסתום את הפה שלו – – –, למה את מציעה לו?

נעמי חזן: אני מציעה לכולם.

ראובן ריבלין: – – – האחים שלך.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

אריאל שרון: אני מודה לך, גברתי, על הגנתך.

אריאל שרון: אני אומנם לא זקוק בדרך כלל להגנה מפני פורעים ומתפרעים, אבל יש לי הרגשה, שמשום-מה אוכלוסייה, שלי יש אליה יחס מאוד חיובי, לא למדה מטעות הוריה וסביה.

אריאל שרון: כדאי שתלמדו היטב היטב מה קרה.

אריאל שרון: בסופו של דבר, את היהודים אי-אפשר לדחוק אל הקיר בלי סוף.

אריאל שרון: יש רגע אחד שהיהודים קמים וגם אלה שנוטים להאמין וכן הלאה – – –

עסאם מח'ול: אתה תמשיך לומר – – – אתה לא יכול למכור את זה לארבע אמהות יהודיות, לא ערביות, תפסיק עם ההסתה הזאת.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, מה זה?

נעמי חזן: זו קריאת ביניים.

נעמי חזן: נאמרים פה דברים מאוד מאוד חמורים בשני הכיוונים.

עוזי לנדאו: צריך לנהל את הדיון הזה במאמץ ניכר לשמור על יושר משני הצדדים ולשמור על כבודה של הכנסת.

אריאל שרון: את יושבת-ראש?

אריאל שרון: אני לא אמרתי דבר אחד, אפילו לא מלה אחת, אלא כתגובה על דברים שנאמרו – – –

נעמי חזן: בסדר, ועכשיו אולי תמשיך בנאומך.

אריאל שרון: אני אומר, שבשחרור של מחבלים עם דם על ידיהם, ולא חשוב אם הם רצחו יהודים או רצחו ערבים או רצחו דרוזים, יש בעיה מוסרית.

אריאל שרון: הייתי אומר שזו פשיטת רגל מוסרית ממדרגה ראשונה.

אריאל שרון: יש כאן טעות ביטחונית חמורה.

אריאל שרון: אנחנו יודעים שהם חוזרים לפעילות.

מיכאל איתן: הוא יושב פה והוא מרגיש שהוא מייצג את המחבלים.

מיכאל איתן: זה מה שהוא מרגיש.

נעמי חזן: סליחה, חבר הכנסת איתן, אני קוראת אותך לסדר.

נעמי חזן: אתה מפריע לנואם שלך.

מיכאל איתן: זה מה שהוא מרגיש.

נעמי חזן: הוא לא אמר כרגע מלה.

נעמי חזן: זה היה מיותר.

עסאם מח'ול: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת מח'ול, תודה.

נעמי חזן: מספיק.

אריאל שרון: אני ישבתי שם כשהתנהל הדיון הקשה הזה, כשהנושא הזה עלה, במשך עשרה ימים, במשך שעות ארוכות.

אריאל שרון: וישראל לא נטלה על עצמה לשחרר 750 מחבלים.

אריאל שרון: היא נטלה על עצמה לשחרר 750 אסירים בשלוש מנות בכל אחד מהשלבים.

אריאל שרון: והבהרנו שם בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים: לא אנשי "חמאס", לא אנשי "ג'יהאד אסלאמי" ולא מחבלים שדם על ידיהם.

אופיר פינס-פז: אין 750 מחבלים.

אופיר פינס-פז: אין 750 מחבלים.

ויצמן שירי: אחמד יאסין, הוא איש "חמאס" – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, אל תעזור לי עכשיו.

נעמי חזן: אתה מפריע לי.

ויצמן שירי: – – –

נעמי חזן: אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

ויצמן שירי: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

אריאל שרון: מאוד מעניינת הברית שקיימת כאן.

אריאל שרון: אני מאוד מקווה, שלאזרחי ישראל, אף שזו שעה של עבודה, היתה האפשרות לראות את הברית שנכרתה כאן בין מי שמתנגדים לקיומה ועצמאותה של ישראל לבין מי שמתיימרים להגן על עצמאותה של מדינת ישראל.

עסאם מח'ול: מי מתנגד?

עסאם מח'ול: מי מתנגד?

ויצמן שירי: איזה מין דבר זה?

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שירי.

אריאל שרון: רבותי, אתם יכולים – – –

אבשלום וילן: חבר הכנסת שרון – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, אתה תיכף תנאם.

אבשלום וילן: חבר הכנסת שרון, האם אתה מבין את מה שאתה עושה?

אבשלום וילן: אתה מבין?

אבשלום וילן: לקרוא לך את כל הדברים ההיסטוריים וכמה בושות אתה עשית למדינת ישראל?

נעמי חזן: תודה, תודה.

אבשלום וילן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, חבר הכנסת וילן.

אריאל שרון: הברית הזאת – – –

אבשלום וילן: – – – בלבנון סיבכת אותנו, ואתה מטיף מוסר?

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

נעמי חזן: אל תמשיך את המשפט.

אריאל שרון: רבותי, הברית הזאת – – –

אבשלום וילן: – – –

נעמי חזן: אל תמשיך.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, אל תפריע, אחרת אקרא אותך לסדר בפעם השנייה.

עסאם מח'ול: תראה מה אתה עושה.

עסאם מח'ול: הסתה.

אריאל שרון: אתם הרי לא יודעים להבחין – – –

עסאם מח'ול: אתה רואה מה אתה עושה?

אריאל שרון: בסדר, רבותי, אתם יכולים לצעוק עד מחר.

אריאל שרון: רבותי, ממילא בבחירות הבאות נחליף אתכם ותלכו הביתה.

אריאל שרון: נחליף אתכם.

אופיר פינס-פז: אתה תחליף אותנו?

אופיר פינס-פז: מי אתה שתחליף אותנו?

נעמי חזן: חבר הכנסת פינס.

אריאל שרון: מה אתם צורחים?

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון מסיים עכשיו את נאומו.

מיכאל איתן: אופיר, ברק יחליף אתכם.

ראובן ריבלין: ברק יחליף אתכם ואנחנו נחליף את ברק.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון, זמנך תם מזמן.

ויצמן שירי: מי הרכיב את הממשלה – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון, אני מבקשת שתאמר משפט מסכם.

ראובן ריבלין: שירי, אתה לא יודע – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

אילן גילאון: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת גילאון, תאמינו לי, אני פשוט אזרוק.

נעמי חזן: זה קל לי מאוד.

אריאל שרון: גברתי, אני כמובן ממלא תמיד את הנחיות היושב-ראש.

נעמי חזן: נכון.

נעמי חזן: אדוני דיבר כבר עשר דקות.

נעמי חזן: הוא עומד על הדוכן עשר דקות.

אריאל שרון: אני מאוד מכבד את הנחיות היושב-ראש.

אריאל שרון: אבל אני חושב שמה שראה הבית היום, את הברית הזאת – – –

אבשלום וילן: – – –

קריאות: – – –

אריאל שרון: הברית – – –

אבשלום וילן: דמגוג.

אריאל שרון: – – – וההצדקה – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, יש לך הזדמנות פז בעוד דקה, אם תעזור לי.

אריאל שרון: הברית של השמאל – – –

אבשלום וילן: יש הבדל בין מי שרוצה לחיות במדינה מתוקנת לבין מי שפוחד מהשלום.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, עוד פעם אחת וזהו.

עוזי לנדאו: אולי לא שמעת, אבל דובר על הברית בין אש"ף לבין – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת עוזי לנדאו, אתה – פעם ראשונה.

נעמי חזן: אל תמשיך את המשפט, לא כדאי לך.

אריאל שרון: רבותי הנכבדים, שמענו היום את הגילוי המלהיב של הברית הזאת בנושא ירושלים.

אריאל שרון: שמענו את ההצהרה הזאת.

אריאל שרון: שמענו אותה.

אבשלום וילן: גם אהוד אולמרט אתנו.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, אם אקרא אותך לסדר בפעם השלישית אתה גם לא תנאם.

אילן גילאון: יש עוד חברי כנסת שקוראים קריאות ביניים.

אילן גילאון: מה את רוצה?

נעמי חזן: אז אני אקרא אותך לסדר בפעם הראשונה, חבר הכנסת גילאון.

נעמי חזן: אתם מנציחים את הדבר הזה.

איוב קרא: אתם צעצועים.

איוב קרא: כל אחד הוא צעצוע פה.

נעמי חזן: חבר הכנסת איוב קרא, אתה – פעם ראשונה.

איוב קרא: כל אחד הוא צעצוע פה.

נעמי חזן: חבר הכנסת קרא, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

נעמי חזן: חבר הכנסת קרא, קראתי אותך פעמיים לסדר.

נעמי חזן: עוד רגע – פעם שלישית.

נעמי חזן: אל תחייבו אותי.

אריאל שרון: אני רוצה לסיים, גברתי.

נעמי חזן: אני אשמח.

אריאל שרון: אני רוצה לסיים.

נעמי חזן: תודה לך, אדוני.

אריאל שרון: אני מניח שגברתי תשמח.

אריאל שרון: אני רוצה לסיים.

אריאל שרון: לצערי, לא יכולתי לומר את הדברים שרציתי.

אריאל שרון: אבל נראה לי, שהדיון הזה, הקצר מאוד, חשוב כדי שאזרחי ישראל יבינו את הסכנה בברית הזאת, הבלתי-קדושה, בין השמאל הישראלי, שכבר רוצה לראות את ישראל כמדינת כל אזרחיה – חשוב שהציבור הישראלי יראה את הסכנה הזאת ויבין שהמחנה הלאומי אומר שישראל היא מדינה יהודית, ובראש ובראשונה יהודית, ודמוקרטית.

אריאל שרון: חשוב שהוא יראה את ההבדל ויבין את הסכנה הזאת שבשמאל בכל התחומים.

אריאל שרון: בבחירות הבאות נשלח אתכם הביתה.

אריאל שרון: נשלח אתכם הביתה.

ויצמן שירי: – – –

אריאל שרון: נשלח אתכם הביתה.

נעמי חזן: תודה רבה לך, אדוני.

אופיר פינס-פז: מי שישמע יחשוב שמי יודע במה מדובר.

אופיר פינס-פז: כל המחנה הלאומי זה 19 חברי כנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת אבשלום וילן.

נעמי חזן: אחריו – ישיב השר רמון.

אופיר פינס-פז: אתם 19 חברי הכנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס.

ויצמן שירי: בבחירות הבאות יהיו לכם 12 מנדטים.

קריאה: לא יהיו לכם מספיק תפקידים לתת לשרים.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, בבקשה.

אבשלום וילן: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני רוצה לברך את השר לשעבר אריק שרון.

אבשלום וילן: אני מאוד מקווה באמת ובתמים שתצליח ותזכה בפריימריס לראשות הליכוד.

אבשלום וילן: אז נהיה כמעט כמעט סמוכים ובטוחים כי תזכה להנהיג את הליכוד עוד שנים רבות באופוזיציה ונוכל להמשיך את תהליך השלום.

אבשלום וילן: אומנם הכנתי פה נאום כתוב, אבל אני רוצה לענות לך על דבר אחד.

איוב קרא: ומישהו אחר לא?

נעמי חזן: חבר הכנסת קרא, אתה על הגבול.

נעמי חזן: אל תפריע לי עוד פעם.

אבשלום וילן: מותר לי לאחל איחולים, חבר הכנסת קרא.

נעמי חזן: קראתי אותך לסדר פעמיים.

אבשלום וילן: אני חושב, שמי שבא לדבר על דם על הידיים, עדיף לו קודם שיבדוק את ידיו שלו.

מיכאל איתן: אתה בדקת?

אבשלום וילן: ידיו של השר שרון וידי שלי – מה לעשות, בהיסטוריה של הציונות ובסכסוך בין שני העמים, לחצו על ההדק יותר מפעם אחת – – –

ראובן ריבלין: מה זה?

ראובן ריבלין: פוסט-ציוניזם?

ראובן ריבלין: מה זו הרוח הרעה הזאת?

אבשלום וילן: כאשר נלחמנו – – –

ראובן ריבלין: אתה משווה את ההתקפות שהיו על עם ישראל?

ראובן ריבלין: השתגעתם, פשוט השתגעתם.

חנן פורת: כל לוחם הוא בעיניך טרוריסט?

ראובן ריבלין: השתגעתם, פשוט השתגעתם.

קריאה: שחק, ברק.

אבשלום וילן: אתם תקשיבו למשפט עד הסוף.

אבשלום וילן: חבר הכנסת ריבלין, אתה תקשיב למשפט עד הסוף.

אבשלום וילן: ידינו לחצו על ההדק במאבק למען ביטחונה ועצמאותה של ישראל, ואנחנו לא מתביישים בזה.

חנן פורת: נכון.

דני נוה: אז מה ההשוואה הזאת?

אבשלום וילן: תקשיבו פעם עד הסוף.

אבשלום וילן: הצד השני גם הוא לחץ על ההדק, חלקו כפושע בטרור כנגד אזרחים, והוא ראוי לכל גינוי, חלקו גם לחם את מלחמתו.

אבשלום וילן: וצריך להבין משהו מאוד בסיסי.

ראובן ריבלין: טרור צריך לחסל ולא לגנות.

אבשלום וילן: נכון.

אבשלום וילן: מה אתה אומר?

אבשלום וילן: כולנו מסכימים על זה.

ראובן ריבלין: אולי לא אצלך – – –

אבשלום וילן: אבל יש נקודה אחת שכדאי שתכניס אותה טוב לראש, רובי.

אבשלום וילן: אנחנו רואים בהם אנשים שמסכנים את קיומנו.

אבשלום וילן: אבל באותה מידה הם רואים בנו גם אנשים שמסכנים את קיומם.

אבשלום וילן: ואי-אפשר להתקדם בתהליך השלום אם לא נבין – ומה לעשות, הנורמות שלנו הן לא הנורמות שלהם – – –

ראובן ריבלין: מהבושה חיים רמון יצא החוצה.

חנן פורת: אין שום יושר.

אבשלום וילן: חנן פורת, יש הבדל תהומי, יש א-סימטריה בסיסית בינינו לבינם, אבל גם כאשר השר שרון, בתקופת מלחמת לבנון, שלח טייסים ישראלים להפציץ, והם הפציצו מבנים אזרחיים וגרמו למאות הרוגים, הצד השני לא ראה בהם בדיוק לוחמי חופש.

איוב קרא: ופרס לא עשה את זה?

ראובן ריבלין: במבצע דין-וחשבון.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, שב.

נעמי חזן: לא קמים וצועקים כך.

מיכאל איתן: תשאל את פרס עצמו.

ראובן ריבלין: תשאל את רן כהן ואחרים.

אבשלום וילן: בתקופת מלחמה כולנו עשינו זאת.

אבשלום וילן: פעם אחת תכניסו טוב טוב לראש דבר אחד: כאשר אנחנו עומדים מול פשרה היסטורית – – –

ראובן ריבלין: במבצע דין-וחשבון עשיתם זאת.

אבשלום וילן: הרי אני לא מכחיש את זה.

אבשלום וילן: רובי, אתה קופץ מתחילת דברי.

ענת מאור: – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור, אם את רוצה להצטרף לצועקים – אז תפסיקי.

אבשלום וילן: כל מה שאנחנו אומרים הוא דבר אחד: מספיק עם הסיפור הזה של הדם על הידיים.

אבשלום וילן: אנחנו צריכים להגיע לפשרה היסטורית, ומחבלים שרצחו בדם קר, צריך למצות אתם את הדין עד הסוף.

אבשלום וילן: אבל מה לעשות וחלק מהפשרה יהיה גם לשחרר חלק מהרוצחים הללו.

חנן פורת: מה זה למצות את הדין?

אבשלום וילן: זהו חלק מהסיפור של ההשלמה ההיסטורית, חבר הכנסת פורת.

חנן פורת: איך אתה ממצה את הדין, כאשר אתה אומר "מה לעשות"?

אבשלום וילן: חבר הכנסת שירי שאל קודם את השר לשעבר שרון – ולא קיבל תשובה – מה היה כאשר צריך היה לשחרר שניים מבחורינו המצוינים.

אבשלום וילן: הסתבכנו כולנו ביחד, והשר שרון עשה מעשה, וראש הממשלה לשעבר ביבי עשה מעשה – ושחררתם את אחמד יאסין, אולי גדול האויבים שלנו, שדם על ידיו ועוד הרבה יותר מכך.

אבשלום וילן: עשיתם פשרה פוליטית, ולא תקפנו אתכם.

גדעון עזרא: זה היה כדי לשחרר שני ישראלים.

ראובן ריבלין: שחררנו שניים מאנשינו.

ראובן ריבלין: שני אנשים נפלו בשבי.

ראובן ריבלין: פדינו את השבויים – – –

אבשלום וילן: לא תקפנו אתכם.

אבשלום וילן: אז תפסיקו עם הדמגוגיה, תפסיקו עם הסיפורים.

ראובן ריבלין: הם פעלו שם בשמך ובשמי.

אבשלום וילן: היה צריך לשחרר אותם.

אבשלום וילן: זה בדיוק מה שאמרתי, רובי.

אבשלום וילן: מדינת ישראל לא שחררה למעלה מ-1,000 מחבלים, כאשר עשתה עסקת שחרור מחבלים די בעייתית, בואו נגיד עם יד על הלב?

אבשלום וילן: אז מה זו כל הדמגוגיה פה, כאשר אתם חותמים ב"וואי" על שחרור של 750 איש, ואתם נואמים כאן נאומים חוצבי להבות על מחבלים עם דם על הידיים?

יובל שטייניץ: האם שמעתי טוב?

יובל שטייניץ: לא תקפתם את נתניהו על שחרורו של השיח' יאסין?

אבשלום וילן: אני לא יודע מי זה אתם, חבר הכנסת שטייניץ.

אבשלום וילן: אמרתי כאן לחבר הכנסת ריבלין, שלצערי הסתבכנו, והיתה עסקה שהלוואי שאפשר היה להימנע ממנה.

אבשלום וילן: אבל אני קובע, שממשלת הליכוד שחררה את השיח' אחמד יאסין תמורת שניים מבחורינו בירדן.

אבשלום וילן: לצערי, סיבכתם אותנו.

אבשלום וילן: הסתבכנו ועשיתם את זה, אז שיהיה לכם יושר אינטלקטואלי לרדת מכל הסיפור של דם על הידיים.

אבשלום וילן: תגידו את האמת: אתם פוחדים מתהליך השלום.

אבשלום וילן: שלוש שנים ניסיתם – – –

דני נוה: אנו פוחדים מהידרדרות ביטחונית כתוצאה מהמדיניות שלכם.

דני נוה: אתם פרופסורים לחולשה מדינית, אתם מקרינים חולשה, אתם מקרינים רפיון, מה אתם עושים פה?

אבשלום וילן: דני נווה, אתה פרופסור לעצירת תהליך השלום.

אבשלום וילן: שלוש שנים ניסית.

אבשלום וילן: מה לעשות, הציבור בישראל החליט.

דני נוה: מה קרה לביטחון האישי בשלוש השנים האחרונות, ומה אתם עושים בתחום הביטחון האישי בימים אלה?

אבשלום וילן: אתה אל תטיף לי על עידוד טרור ואלימות.

אבשלום וילן: אין אחד שיותר ממך, בשלוש שנות הממשלה הקודמת יצא במסע להמשך הטרור.

אבשלום וילן: אל תבלבל את המוח – סלח לי על הביטוי הלא-פרלמנטרי.

אבשלום וילן: שלוש שנים תקעת את תהליך השלום.

אבשלום וילן: היית בעמדת השפעה, איזו זכות יש לך לדבר בפני הבית הזה?

נעמי חזן: משפט מסכם, אדוני.

ענת מאור: מתי דנים בנושא הטורבינה?

נעמי חזן: זה הנושא הבא.

נעמי חזן: אנו מתחממים לקראת הטורבינה.

אבשלום וילן: לצערי הרב, עברנו אתמול עוד אירוע דמים בלבנון.

אבשלום וילן: אני מקווה, כי בכך לפחות, חברי הכנסת מהליכוד ומכל סיעות הבית, בנושא זה אנו מאוחדים: אנו שולחים את תנחומינו למשפחות החללים ומאחלים החלמה לפצועים.

אבשלום וילן: אני מאוד מקווה, שנצליח להגיע לפתרון פוליטי בגזרה הצפונית עם הסורים, ואזי גם עם הלבנונים.

אבשלום וילן: אני מקווה שנגיע לפתרון סוגיה כאובה זה, כפי שהתחייב ראש הממשלה.

אבשלום וילן: הממשלה הזאת צריכה להיות ממשלת הצדיקים: ממשלה שתצעד לשלום, ממשלה שתצעד לצמיחה כלכלית ולצדק חברתי.

אבשלום וילן: הדבר הזה אפשרי, ואני מאוד מקווה, שעל אף האופוזיציה שלכם, תהליך השלום נוע ינוע.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: השר רמון ישיב על ההצעות לסדר-היום.

נעמי חזן: רבותי חברי הכנסת, משום שאנחנו בתקופת פגרה, האפשרות לשבת ולצעוק זה על זה נראית לרבים כהזדמנות פז.

נעמי חזן: אני מבקשת שקצת תסייעו לי, כדי שבכל זאת נוכל לשמוע זה את זה.

חיים רמון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אשתדל להתמקד אך ורק בשני נושאים, ולא לפרוס את היריעה באופן עקרוני.

חיים רמון: חבר הכנסת רענן כהן, אני הולך להגיד משהו עליך: אני מסכים עם התיאור שתיאר חבר הכנסת רענן כהן את התהליך המדיני ואת השינויים שקרו מאז החלה הממשלה הזאת בפעולתה.

משה ארנס: אילו שינויים?

חיים רמון: חבר הכנסת ארנס, השינוי הראשון הוא שמאמינים למה שראש ממשלה בישראל אומר.

חיים רמון: מבחינה בין-לאומית זה דבר דרמטי, דבר דרמטי.

חיים רמון: זהו.

דני נוה: אל תהיה בטוח בזה.

דני נוה: תשאל את יעל דיין אם היא מאמינה לו, שכן זה כן ולא זה לא.

דני נוה: תשאל את אבי יחזקאל אם הוא מאמין לו.

ויצמן שירי: הפעם יד ימין היא יד ימין ויד שמאל היא יד שמאל.

איוב קרא: ערפאת אמר שהוא מאמין לנתניהו.

חיים רמון: כן זה כן, ולא זה לא.

חיים רמון: כדי לתת דוגמה, אגש לנושא שבו אעסוק.

חיים רמון: חבר הכנסת שירי ויצמן, למה אתה מפריע לי?

נעמי חזן: חבר הכנסת קרא, אם תפריע פעם נוספת, איאלץ לקרוא אותך לסדר פעם שלישית.

חיים רמון: סוגיית האסירים הפלסטינים בישראל היא אחת הסוגיות הטעונות ביותר, הרגשיות ביותר, ובצדק.

חיים רמון: היא רגישה לשני הצדדים.

חיים רמון: לנו מובן: אנו מתקשים ולא רוצים לשחרר רוצחים אשר ביצעו מעשי טרור זוועתיים.

חיים רמון: מצד שני באים אלינו ראשי הפלסטינים ואומרים: אותם רוצחים שרצחו בכם, אנחנו – אומר ערפאת, אומר דחלאן – שלחנו אותם.

חיים רמון: ההבדל היחיד בין הרוצחים בכלא לבין ההנהגה הפלסטינית שאתה אנו מנהלים משא-ומתן – זה מה שהם אומרים לנו – הוא, שאותם תפסנו, ולא את אלה שאתם אנו מנהלים משא-ומתן.

חיים רמון: כל ממשלות ישראל, לרבות ממשלת הליכוד, לרבות השר שרון – אתם אנחנו מנהלים משא-ומתן, ואתם חותמים השר לשעבר שרון ושר הביטחון לשעבר וראש הממשלה לשעבר הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני.

חנן פורת: אפשר לשפוט גם אותם.

חיים רמון: כלומר, אותם אלה שלא תפסנו הם שותפים שלנו למלחמה בטרור, ואלה שהם שלחו נמצאים בבית-הסוהר.

חיים רמון: בעיה?

חיים רמון: בעיה.

חיים רמון: לכן אני מציע שלא נראה את הנושא הזה כפשוט וחלק, אלא אם רוצים בדמגוגיה.

חיים רמון: אבל שוב אני רוצה לחזור להסכם-וואי.

חיים רמון: בהסכם-וואי כתוב שישוחררו 750 אסירים.

חיים רמון: נכון, לא כתוב ביטחוניים.

חיים רמון: מישהו מעלה על דעתו באמת וביושר ובלי טריקים ודיבור כפול, שראשי הפלסטינים באו ל"וואי", וניהלו משא-ומתן קשוח, עמדו לפוצץ אותו, בשביל לשחרר 750 גנבי רכב?

דני נוה: מה לעשות?

דני נוה: זה מה שסוכם.

חיים רמון: סליחה.

חיים רמון: לא סוכם.

חיים רמון: לא היה ולא נברא.

דני נוה: למה אתם מנהלים תעמולת כזב?

חיים רמון: חבר הכנסת נווה, לא היה ולא נברא, ואפילו משל לא היה.

דני נוה: אתם מנהלים תעמולת כזב, כדי להכשיר את הקרקע – – –

חיים רמון: זו דוגמה קלאסית.

דני נוה: כזב, כזב, כזב.

נעמי חזן: חבר הכנסת נווה.

דני נוה: – – –

חיים רמון: זו דוגמה קלאסית.

נעמי חזן: חבר הכנסת נווה, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

חיים רמון: זו דוגמה קלאסית לדרך התעתועים, הכזב והשקר שבה ניהלתם את המשא-ומתן.

דני נוה: הכזב הוא שלכם.

נעמי חזן: חבר הכנסת נווה.

חיים רמון: יש בר-דעת אחד – – –

דני נוה: אתם משקרים לגבי מה שקרה ב"וואי".

דני נוה: אתם אומרים שקר לציבור.

נעמי חזן: חבר הכנסת נווה, באמת זה לא בא בחשבון.

נעמי חזן: אתה מפריע בכל משפט.

חיים רמון: יש בר-דעת אחד שחושב שזה מה – –

ראובן ריבלין: האמריקנים קבעו ככה.

חיים רמון: – – שהפלסטינים עשו?

ראובן ריבלין: האמריקנים קבעו כך.

חיים רמון: שזה מה שרצו?

חיים רמון: גם האמריקנים לא עשו את זה.

דני נוה: על מה אתה מדבר?

יובל שטייניץ: – – – היושר הציבורי.

דני נוה: למה לנהל תעמולת כזב?

דני נוה: עכשיו, אתה רוצה ללכת בדברי שקר.

חיים רמון: חבר הכנסת דני נווה, הדבר הכי רחוק מכם זה יושר, והוא בא לידי ביטוי גם בניהול המשא-ומתן על שחרור האסירים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אריאל שרון – – –

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אני אתן לחבר הכנסת שרון לדבר בסוף.

חיים רמון: אני מבקש שייתנו לי לדבר.

חיים רמון: אנחנו עכשיו מתלבטים.

חיים רמון: קודם כול, אין 750 אסירים ביטחוניים.

חיים רמון: על-פי הקריטריונים הקיימים, בצורה הדווקנית שלהם, אין אפילו 75 אסירים ביטחוניים.

דני נוה: תשחררו פליליים, כמו שסיכמנו ב"וואי".

דני נוה: תעמדו בסיכום.

דני נוה: אל תשחררו ביטחוניים.

חיים רמון: אין.

חיים רמון: חבר הכנסת דני נווה, זה בדיוק מה שרציתם – שלא יהיה הסכם, ולא התכוונתם למלא אותו.

חיים רמון: מי שחתם על 750 אסירים ב"וואי" חתם על כך שהוא ישחרר אסירים עם דם על הידיים.

דני נוה: בשום אופן לא.

חיים רמון: חתם.

חיים רמון: לא יעזור לכם שום דבר.

דני נוה: אתה עומד פה ומשקר לכנסת.

דני נוה: אתה לא – – – אתה לא היית שותף לזה – – –

אופיר פינס-פז: זו האמת.

חיים רמון: אם אתה מושך אותי בלשון, אני אגיד לך עוד דבר.

חיים רמון: חבר הכנסת דני נווה, אני אגיד לך עוד דבר.

דני נוה: – – – סוכם שישוחררו אסירים פליליים.

דני נוה: סוכם שישוחררו אסירים פליליים חד וחלק.

דני נוה: אל תאמר שקר לכנסת.

ויצמן שירי: מי שמשקר עשרים פעם – – –

חיים רמון: חבר הכנסת דני נווה, אני אגיד לך – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת נווה, אתה נמצא במליאת הכנסת.

נעמי חזן: זו לא שיחה בינך לבין השר רמון.

חיים רמון: חבר הכנסת דני נווה, אני אגיד לך עוד דבר – שאתם גם ידעתם את זה.

חיים רמון: אבל, מה?

חיים רמון: היתה לכם אשליה – – –

דני נוה: גם הפלסטינים ידעו זאת, וגם האמריקנים ידעו זאת.

דני נוה: כולם ידעו זאת.

חיים רמון: אתה מוכן לא להפריע לי בכל מלה?

חיים רמון: היושבת-ראש, אני מבקש את הגנתך.

נעמי חזן: חבר הכנסת נווה, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

חנן פורת: בקיצור: הסתבכנו.

חיים רמון: אני גם אמסור משהו לחברי הכנסת.

חיים רמון: היתה אשליה, היתה תקווה והיתה אמונה, והלוואי שזה היה קורה, שיונתן פולארד ישוחרר.

חיים רמון: למען השחרור של יונתן פולארד, החליטה ממשלת ישראל לשחרר את 750 האסירים האלה, שהיה ברור שרובם המכריע יהיו אסירים ביטחוניים, ומשמעות הדבר היא שחרור של עצירים עם דם על הידיים.

חיים רמון: זו האמת שהיתה ב"וואי".

חיים רמון: לכן, כאשר התברר שלא משחררים את יונתן פולארד, ביקשתם להוריד את מספר העצורים.

חיים רמון: הבקשה הזאת לא נענתה.

חיים רמון: חבר הכנסת דני נווה, מכיוון שעכשיו אנחנו בממשלה, אנחנו יודעים מה יש בתיקים ויודעים מה יש בתכתובות; אני מציע לך לא למשוך אותי יותר בלשון בעניין הזה.

חיים רמון: היתה הבנה מוחלטת – –

דני נוה: לא נכון.

חיים רמון: – – שזה יהיה המצב.

דני נוה: פשוט לא נכון.

דני נוה: זה פשוט שקר.

דני נוה: זה פשוט לא נכון.

חיים רמון: עכשיו אנחנו באים ואנחנו צריכים להתלבט, כי מתברר שעל-פי הקריטריונים הקיימים יש 75 עצורים – אסירים בלבד על-פי הקריטריונים.

חיים רמון: אנחנו איננו רוצים ואיננו מתכוונים לשחרר אסירים עם דם על הידיים שרצחו ישראלים.

חיים רמון: אנו לא מתכוונים לזה.

אריאל שרון: מה זאת אומרת "ישראלים"?

חיים רמון: "ישראלים" זה ישראלים.

חיים רמון: רצחו ישראלים.

אריאל שרון: נניח – – –

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, אנחנו – – –

אריאל שרון: יש הבדל בין דם יהודי לבין דם ערבי?

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, אני לא אמרתי לך שום – – –

ראובן ריבלין: מי שרצח פלסטיני ישוחרר.

חיים רמון: אני ממש מתרגש מהדאגה שלך לפלסטינים.

ראובן ריבלין: אני רוצה לדעת.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אני ממש מתרגש מהדאגה שלך לפלסטינים.

ראובן ריבלין: שהחברים ידעו.

חנן פורת: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, אני לא יודע אם אתה, אבל ודאי חלק גדול מחבריך היו בלובי לשחרור יהודים שרצחו פלסטינים – אסירי המחתרת.

חיים רמון: היו בלובי פוליטי.

ראובן ריבלין: אני לא הייתי.

חיים רמון: אני אומר, שחלק מחבריך היו בלובי.

חיים רמון: אז אני מבקש מכם: מספיק עם הצביעות.

חיים רמון: הייתם בלובי קולני ורעשני, והסברתם – – –

אריאל שרון: מה זה נקרא "הייתם"?

אריאל שרון: מי היה?

אריאל שרון: מה זה "הייתם"?

חיים רמון: רבים מחברי הליכוד ומה שאתה הגדרת בגאווה "המחנה הלאומי" היו בלובי כדי לשחרר רוצחים – אנשים שרצחו פלסטינים – –

אריאל שרון: בהחלט.

אריאל שרון: המחנה הלאומי מול השמאל – – – אל אויבי ישראל.

חיים רמון: – –והסברתם כמה חשוב לשחרר אותם.

חיים רמון: אז פתאום אתם דואגים לפלסטינים.

חיים רמון: אני ממש מתרגש.

אריאל שרון: אלה אנשים שסייעו – – –

חיים רמון: אבל אנחנו בתהליך.

חיים רמון: התהליך הזה הוא חלק מהסכם-וואי, שאתם חתמתם עליו.

אריאל שרון: אצלכם הם משת"פים, אך הם סייעו – – –

חיים רמון: מובן שלא היה אכפת לכם לחתום, כי לא התכוונתם לרגע לקיים.

חיים רמון: אבל, אנחנו מחויבים, כי אנחנו רוצים באמת לקדם את התהליך.

חיים רמון: אנחנו כיום נמצאים, על-פי הקריטריונים, כפי שאמרתי, במצב כמעט בלתי אפשרי.

חיים רמון: עם זאת, לא התקבלה בשלב זה שום החלטה על שינוי של קריטריונים.

חיים רמון: אנחנו הולכים, ותדעו: בניגוד למה שהיה בעבר, זו פעם ראשונה שאנחנו עומדים מול הפלסטינים ובודקים כל שם.

חיים רמון: הפלסטינים הגיעו עם כל השמות של האסירים מבחינתם.

חיים רמון: אנחנו באנו עם השמות, כפי שהם מופיעים בבתי-הסוהר הישראליים.

חיים רמון: אנחנו מנסים להגיע ולבדוק תיק תיק – את מי ניתן לשחרר, ואת מי לא ניתן לשחרר, כפי שפתחתי ואמרתי.

חיים רמון: המציאות הזאת היא כמעט בלתי אפשרית מול האינטרס הישראלי, התחושה והצדק הטבעי שלא לשחרר רוצחים.

חיים רמון: מצד שני, אנחנו מנהלים משא-ומתן עם השולחים של אותם רוצחים שנמצאים בבתי-הסוהר.

אריאל שרון: אני הייתי רוצה להשתמש בזכותי ולומר כמה משפטים.

חיים רמון: אני לא מניח שיש פרוצדורה כזאת.

חיים רמון: אם אתה רוצה לשאול שאלה – – –

נעמי חזן: תשאל שאלה – –

חיים רמון: ברשות היושבת-ראש, אני – – –

נעמי חזן: – – ואז אני אבקש מהשר גם לסיים.

חיים רמון: לא, אני לא אסיים, כי יש לי עוד הערה אחת על נושא ירושלים.

נעמי חזן: בבקשה, אבל באמת אנחנו – – –

חיים רמון: למען ירושלים לא אחשה.

אריאל שרון: אני רוצה לומר לך: אין לך שום יסוד לחשוב, כי אתה לא יודע, שכשדובר ידענו מפורשות שאין 750 מחבלים.

אריאל שרון: לא דובר על מחבלים.

אריאל שרון: דובר על אסירים.

אריאל שרון: אין 750 עם דם על הידיים.

אריאל שרון: זה בורר ונשלח – – –.

אריאל שרון: נכון שהפלסטינים לא אהבו זאת.

אריאל שרון: אבל מעניין שאחרי ההפגנות שהיו בעזה ובמקומות אחרים, האמריקנים – דובר מחלקת המדינה הודיע שישראל ביצעה את חלקה בדיוק לפי ההסכם.

אריאל שרון: חבל שלהצדקת מעשיכם צריכים היום פשוט להשתמש בתעמולת כזב.

אריאל שרון: זה חבל.

נעמי חזן: תודה.

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, אני רוצה לחזור ולומר: בשלב הראשון, כאשר, נדמה לי, שוחררו 98 אסירים ביטחוניים, מחבלים, ושוחרר מספר דומה וטיפה גדול יותר, אפשר היה לומר בדוחק שכך היה.

חיים רמון: כאשר אנחנו ניצבים בפני מציאות, שנשחרר עוד 550 אסירים ביטחוניים ופליליים, למעשה כל מה שנותר על-פי מה שאתם התחייבתם זה כמעט אך ורק לשחרר אסירים פליליים.

אריאל שרון: הם ידעו זאת.

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, זה לא מה שחתמתם.

חיים רמון: זה לא מה שהתכוונתם.

חיים רמון: על זה לא היה המשא-ומתן.

אריאל שרון: זה בדיוק מה שהתכוונו.

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, העובדה היא, שכאשר התברר לכם שיונתן פולארד לא משוחרר, אתם רציתם להוריד את מספר האסירים.

חיים רמון: אם הם היו כולם פליליים, מה היה אכפת לכם?

חיים רמון: כמעט פוצצתם את ההסכם באותו יום שישי, ובאתם ואמרתם: רגע, אם יונתן פולארד לא משוחרר, אנחנו לא – – –

דני נוה: מזמן הממשלה לא ניהלה תעמולת כזב כמו שאתה עושה.

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, זו בדיוק האמת.

נעמי חזן: חברי הכנסת, לא נפתור את זה בפורום הזה.

חיים רמון: אמרתם שאתם דורשים להוריד את מספר האסירים.

חיים רמון: אם היו רק פליליים, מה אכפת לכם?

חיים רמון: היה ברור שמדובר בביטחוניים.

חיים רמון: אז לא כל ה-750.

חיים רמון: 400 ביטחוניים, 300 ביטחוניים.

אריאל שרון: לא היה ולא נברא.

אריאל שרון: לא היה מדובר על ביטחוניים.

נעמי חזן: השר רמון, תעבור לנושא הבא.

דני נוה: לא היה ולא נברא.

חיים רמון: גם שם יש דם על הידיים.

אריאל שרון: זו דמגוגיה.

חיים רמון: גם שם יש דם על הידיים.

דני נוה: לא היה ולא נברא.

חיים רמון: לכן, אתם אלה, ולא תברחו, בהתחייבות הזאת קלת הדעת וחסרת – – –

אריאל שרון: אתם ברחתם מבחינה מוסרית – לא אנחנו ברחנו.

חיים רמון: חבר הכנסת שרון, אל תדבר אתי על מוסר, כי אני לא רוצה לעשות חשבונות מוסר, אילו אסירים שחררתם ועם כמה דם על הידיים.

חיים רמון: אני רוצה לומר לך: בקלות דעת, מתוך תקווה שיונתן פולארד ישוחרר, אתם הסכמתם לשחרר אסירים עם דם על הידיים.

אריאל שרון: למה אתם לא פועלים בעניין זה?

חיים רמון: כך הסכמתם, ואנחנו מתמודדים עם ירושה קשה גם בתחום הזה.

דני נוה: לא היה ולא נברא.

דני נוה: שקר וכזב.

נעמי חזן: השר רמון, באמת זמנך תם מזמן, רק כמה משפטים על הנושא השני.

חיים רמון: אני רוצה לומר מלה על ירושלים.

רחמים מלול: – – – תשחררו אותם.

נעמי חזן: חבר הכנסת מלול, הוא חייב לסיים.

חיים רמון: חבר הכנסת מלול, אני לא שומע ולא אשמע אותך.

נעמי חזן: חבר הכנסת מלול, לא.

חיים רמון: כנראה לא במקרה נמנע השר לשעבר שרון מלדבר על ירושלים – – –

אריאל שרון: לא, פשוט לא הספקתי.

חיים רמון: כנראה אתה גם לא מצטער שלא הספקת.

אריאל שרון: אני מצטער מאוד.

חיים רמון: כנראה לא במקרה, לאחר שחבר הכנסת שרון שמע את ראש עיריית ירושלים מדבר על פועלה של ממשלת נתניהו בנושא ירושלים, הוא נמנע מלדבר על ירושלים.

אריאל שרון: הוא תמיד שיתף פעולה.

חיים רמון: זה בפריימריס של הליכוד – מי שיתף פעולה.

חיים רמון: הנתונים שהוא מסר הם רק בתחום משרדך – על ההפקרות שהיתה ביחסכם לירושלים.

חיים רמון: אתן כמה נתונים על משרדים אחרים, כי אני לא מתמודד בפריימריס ואני יכול לדבר על משרדים אחרים שלכם.

חיים רמון: אני רוצה לומר בנושא העברת – – –

ראובן ריבלין: אולמרט אמר שלא היתה ממשלה שדאגה לירושלים כממשלת נתניהו.

נעמי חזן: אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

יובל שטייניץ: – – – תקנון קובע זמנים והזמנים עברו מזמן.

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ, אמרתי לך כבר פעם אחת.

חיים רמון: בנושא העברת השגרירות של ארצות-הברית לירושלים, מדיניות ממשלת ישראל היא, שאנחנו רוצים, מקווים ומייחלים לכך, שכל השגרירויות של כל מדינות העולם המקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל ישכנו בבירת ישראל, בירושלים, ובראש ובראשונה שגרירות ארצות-הברית.

חיים רמון: לצערי, ראש הממשלה צוטט במזיד באופן שלא היה ולא נברא.

חיים רמון: אני רוצה למסור לכנסת – – – חבר הכנסת רובי ריבלין, אני מבקש שבנושא ירושלים לא תפריע לי.

חיים רמון: ראש הממשלה התייחס להחלטה של נשיא ארצות-הברית, שהתקבלה עוד בזמן הממשלה הקודמת, שבה הוא החליט לדחות ולהשעות מטעמים של מה שהוא הגדיר כביטחון לאומי אמריקני, של ארצות-הברית, את העברת השגרירות מתל-אביב לירושלים.

משה ארנס: מה הוא אמר, מה היתה ההתייחסות?

חיים רמון: אני אגיד.

חיים רמון: מכיוון שהנושא אינו על סדר-יומו של הקונגרס בשנה הקרובה, זה מה שהוא אמר להם לא בגללנו אלא בגלל החלטת נשיא ארצות-הברית.

נעמי חזן: השר רמון, אני מצטערת, זמנך ממש עבר, אני מבקשת, שני משפטים.

חיים רמון: מייד אסיים, כמעט שלא אמרתי שני משפטים רצופים, ואני רוצה שהדברים האלה יהיו ברורים.

גדעון עזרא: למה הוא אמר את זה?

חיים רמון: מכיוון שהעניין איננו על סדר-יומו של הקונגרס בגלל החלטת נשיא ארצות-הברית, החלטה שהתקבלה בתקופת ממשלת נתניהו – – –

ראובן ריבלין: ברק צריך לתת לך כוכבית על זה שאתה מגן עליו.

נעמי חזן: לא, חבר הכנסת ריבלין, אני אקרא אותך לסדר פעם שלישית, זו התראה אחרונה, די.

נעמי חזן: פשוט אי-אפשר לנאום מכאן כי אתה קוטע כל משפט.

חיים רמון: זו הפעם הרביעית שאני מנסה להגיד את המשפט הזה.

חיים רמון: מכיוון שזה משפט שאני רוצה שייכנס במלואו לפרוטוקול, אני אחזור עליו בפעם הרביעית מתחילתו.

דני נוה: כנראה אתה לא צריך לומר אותו.

יובל שטייניץ: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שטייניץ, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נעמי חזן: בעוד שנייה אני אקרא אותך לסדר פעם שלישית.

חיים רמון: מכיוון שנשיא ארצות-הברית החליט על-פי סמכותו החוקית לדחות ולהשעות את העברת השגרירות של ארצות-הברית מתל-אביב לירושלים, ואי לכך הנושא הוא לא על סדר-היום של הקונגרס – –

גדעון עזרא: מי העלה את זה, ברק או האמריקנים?

חיים רמון: – – ביקש ראש הממשלה מכל סנטור שהוא נפגש אתו ומכל חבר קונגרס לתמוך במאמצי השלום של ראש ממשלת ישראל ולהקדיש לכך את מירב זמנו.

חיים רמון: העברת השגרירות היא נושא חשוב מאין כמוהו לחיזוק – – –

משה ארנס: מה זה אומר?

משה ארנס: זה צחוק.

חיים רמון: מה שצחוק זה שבונים ב-1998 על-ידי ממשלת ישראל 230 יחידות דיור בירושלים בירת ישראל.

חיים רמון: זה צחוק.

חיים רמון: צחוק זה כאשר לוקחים עשרות מיליונים שמיועדים לבניית אזורי תעשייה בירושלים ומעבירים אותם לאזור התעשייה של מטה-בנימין.

חיים רמון: זה צחוק.

חיים רמון: צחוק זה שאלפי יהודים נוטשים את ירושלים והמאזן הדמוגרפי בבירת ישראל הופך לגידול ברוב לא יהודי.

חיים רמון: זה לעשות צחוק, זו פגיעה בבירת ישראל, זה מה שקרה בתקופתכם.

חיים רמון: אתם נטפלים לאיזו הדלפה שלא היתה ולא נבראה.

חיים רמון: אנחנו מחויבים, ונפעל ברגע הנכון, שמבחינתנו הוא כל רגע, להעברת כל השגרירויות לירושלים.

חיים רמון: עם זאת, סדר העדיפויות שלנו הוא לדאוג לכך שירושלים תהיה בה תעסוקה, יהיה בה דיור, יהיה בה חינוך, יהיו בה תשתיות כמו שצריך, ולא כפי שעשיתם כאשר הפקרתם את ירושלים בירת ישראל ובפועל, מכל בחינה שהיא, חילקתם אותה.

חיים רמון: תודה.

נעמי חזן: ואתה מציע, אדוני?

חיים רמון: אני מציע מה שהכנסת רוצה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת יובל שטייניץ מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת רענן כהן, במסגרת דקה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אתם מאלצים אותי להקפיד.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, השר לביטחון פנים, חברי הכנסת, נוסף על כל הדברים החמורים שנאמרו פה היום, אנחנו עדים בשבועות האחרונים להתחדשות קלה בטרור, אבל ליותר גרוע מזה, לכך שהאיום בטרור ובפיגועים – אדוני השר לביטחון פנים, זה בוודאי יעניין אותך – חזר לשחק תפקיד בזירה הפוליטית ומדינת ישראל מנהלת משא-ומתן תחת האיום והעננים השחורים של אפשרות התחדשות הטרור.

יובל שטייניץ: ראשי הקואליציה מכינים את העם שמא יהיה משהו ונותנים הסברים מגוחכים – גם פרשנים שאמונים עליהם – שמצד אחד בגלל העקשנות של ברק הטרור יתחדש; מצד שני מטרת הטרור היא לתקוע מקלות בגלגלי השלום.

יובל שטייניץ: מכיוון שמציגים הסברים מגוחכים כאלה, ומכיוון שאסור שנחזור למצב שהיה ב-1996-1994, של מדינה שמנהלת משא-ומתן תחת היסטריה, ולכן הדרישה היחידה מערפאת היא שלא יהיה טרור, ולא צמצום משטרה, על כן אני מציע להעביר את ההצעה לוועדת הכנסת לענייני לוגיקה, שתבדוק אם הגיוני שהטרור התחדש גם בגלל העיכוב, הנוקשות והעמידה על עמדותיכם, וגם כדי לתקוע מקלות בגלגלי השלום.

יובל שטייניץ: אם אין ועדה כזאת, אני מציע להקים ועדה כזאת, שתבדוק את ההסברים המגוחכים שלכם לעניין הזה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת עסאם מח'ול מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת אריאל שרון.

מאיר פרוש: שיהיה שר ממונה.

עסאם מח'ול: חברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הדרך לתנופה ולשלום מחייבת שחרור האסירים הפלסטינים כמתחייב מהסכמי-וואי, ובלי התחכמויות.

עסאם מח'ול: אני מכיר עוד כמה טרוריסטים עולמיים שישבו בכלא עשרות שנים, כמו נלסון מנדלה, שהפכו להיות סמל למאבק לשלום ולהובלת השלום קדימה.

עסאם מח'ול: הדרך לתנופת השלום עוברת בהכרח דרך החלטה של הכנסת לקרוא לממשלה להפסיק את ההתחכמות בעניין ביצוע הסכם-וואי עד תום, כלשונו, עוברת דרך הפסקת הריסת הבתים בירושלים, בוולאג'ה ובמקומות אחרים, ועוברת דרך הליכה משותפת עם בר-השיח שלנו, השותף לשלום, הרשות הפלסטינית, עד להשגת שלום יציב וצודק.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת רחבעם זאבי מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת וילן.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, ההסבר היחיד ששמענו מהממשלה, מדוע היא מתכוונת לשחרר מחבלים עם דם על הידיים, היה – שגם הליכוד היה נגוע בעבר בחטא הזה.

רחבעם זאבי: שום הסבר על הצד המוסרי, על הצד הערכי, על הצד המדיני, על ההיבט הפוליטי, על ההשלכות לעתיד – שום הסבר; כל ההסבר מבוסס על חטאי הליכוד.

רחבעם זאבי: כך היה כאשר עליתם לשלטון וביצעתם את הסכם אוסלו בטענה שהם עשו את הסכם קמפ-דייוויד.

רחבעם זאבי: כך לא מנהלים מדינה.

נעמי חזן: ועל כן?

רחבעם זאבי: גברתי, אני יושב בשקט מתחילת הדיון; קריאת ביניים אחת לא שמעת ממני.

נעמי חזן: נכון.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת וילן דיבר שלוש דקות ועשר שניות מעל לזמן המוקצב לו.

נעמי חזן: השר לשעבר שרון דיבר עשר דקות מעל לזמן שהוקצב לו.

יובל שטייניץ: השר רמון דיבר 15 דקות.

רחבעם זאבי: אז אני מבקש את הדקה שלי בשקט.

נעמי חזן: בסדר.

רחבעם זאבי: כאשר חטפו את חטופי אנטבה, הורה אותי מורי ומפקדי יצחק רבין המנוח להכין רשימה של משוחררים אם נעשה אתם חילופין בטרם "מבצע יהונתן".

רחבעם זאבי: והוא הנחה אותי בהנחיה הכי ברורה – לעולם לא לשחרר כאלה שדם על ידיהם.

רחבעם זאבי: זה נשכח מראשה של מפלגת העבודה.

רחבעם זאבי: ועוד מלה אחת, ברשותך; עוד מלה אחת באשר לירושלים.

רחבעם זאבי: הכוונה להעביר את שגרירות ארצות-הברית לירושלים, שנתמכת על-ידי העם האמריקני והקונגרס האמריקני – פתאום מצאה לה אחיזה חדשה בממשלת העבודה, בראש הממשלה הקיימת, וזוהי שערורייה בלתי רגילה.

רחבעם זאבי: זוהי בגידה בירושלים.

רחבעם זאבי: אני אומר דברים קשים.

רחבעם זאבי: ראש ממשלת ישראל בוגד בנאמנותנו לירושלים.

רחבעם זאבי: תיבש היד של מי שאמר את זה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני בכל זאת אציע שנאמץ אפשרות של העברת כל ההצעות הללו לוועדת החוץ והביטחון.

רענן כהן: מקובל.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן, אתה מסכים?

רענן כהן: כן.

נעמי חזן: חבר הכנסת שרון?

אריאל שרון: כן.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן?

אבשלום וילן: כן.

נעמי חזן: מי בעד העברת ההצעות לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת?

נעמי חזן: מי נגד?

נעמי חזן: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – רוב

נעמי חזן: נמנעים – אין

נעמי חזן: אם כן, אני קובעת שההצעות יידונו בהזדמנות קרובה בוועדת החוץ והביטחון.

נעמי חזן: חברי הכנסת, נותר לנו נושא אחד על סדר-יומנו.

נעמי חזן: הנושא הוא: העברת המשחן – הטורבינה – של חברת החשמל בשבת, של סיעות יהדות התורה, ליכוד, ש"ס והאיחוד הלאומי.

נעמי חזן: ינמק קודם כול חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואז ישיב השר.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנא, עזרו לי.

נעמי חזן: אני אקפיד עכשיו על הזמן.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני עומד כאן בפניכם בשליחות של חברי כנסת מסיעות יהדות התורה, ש"ס, מפד"ל, והכנסת דנה בכינוס שלא מן המניין – – –

רחבעם זאבי: והאיחוד הלאומי.

מאיר פרוש: גם בעזרת חברי הכנסת של סיעות הליכוד והאיחוד הלאומי.

מאיר פרוש: אבל, אני משוכנע שאני מייצג את דעתם של חברי כנסת רבים אחרים, חברי כנסת שמסורת ישראל יקרה להם, שהם גם מזוהים נפשית ורגשית עם כל מה שהשבת מייצגת במורשת ישראל, ואני בטוח שאני מייצג כאן מיליוני יהודים שנעלבו מן הגישה האנטי-יהודית שנתגלתה בפרשה.

מאיר פרוש: הדיון המיוחד בפגרת הכנסת נועד להביע קודם כול מחאה, כי זו חובה.

מאיר פרוש: נוסף על כך, הוא נועד גם להביע שאט נפש מן הזלזול ומן ההטעיה של לשכת ראש הממשלה וגם מן ההתעלמות של השר לביטחון פנים מבקשות חוזרות ונשנות לבחון חלופות להעברת המשחן, כדי למנוע חילול שבת המוני, כדי למנוע חילול השם נוראי.

נסים דהן: אולי אפשר שהממשלה תשמע את הדיון?

ענת מאור: – – –

נעמי חזן: אתה, אדוני סגן שר האוצר בממשלה.

מאיר פרוש: אבל היה כאן מאמץ מכוון דווקא להעביר את המשחן בשבת בחופזה, במהירות הבזק, בלא בחינת החלופות, תוך מתן גיבוי של המשטרה להפרת חוק – על-ידי החברה שהובילה את המטען – ובעיקר תוך רמיסת כבודה וקדושתה של השבת ותוך פגיעה וזלזול בהמוני שומרי ומוקירי שבת בארץ ובעולם כולו.

ענת מאור: – – – מה היה בתקופת נתניהו?

משה גפני: היתה ממשלה שלכם.

משה גפני: היתה בקשה שלנו להעביר ליום חול והעבירו ליום חול.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, קיבלתי מכתב אישי מראש הממשלה, שבו הוא כותב אלי – ואני מצטט: "הממשלה, הקואליציה והחתום מטה מחויבים להסכמים שהם המסד לשותפות שהתחלנו בה".

מאיר פרוש: סוף ציטוט.

מאיר פרוש: המלה מחויבים חוזרת ונשנית גם בהצהרותיו הפומביות של ראש הממשלה.

מאיר פרוש: ואני שואל את עצמי, באיזה מילון משתמש ראש הממשלה, ומה היא ההגדרה שהוא נותן למלה מחויבים?

מאיר פרוש: על-פי המילון שאזרחי המדינה משתמשים בו, המלה מחויב משמעה שחלה עליו החובה.

מאיר פרוש: אני שואל את ראש הממשלה, למה הוא מחויב?

מאיר פרוש: למעשה הטעיה או להסכם הקואליציוני שהוא חתום עליו?

מאיר פרוש: למה הוא מחויב?

מאיר פרוש: למעשה הרמייה או לקווי היסוד שהוא חתום עליהם?

מאיר פרוש: למה הוא מחויב?

מאיר פרוש: למעשה זלזול בשותפים, או לכיבוד השבת, יום המנוחה היהודי?

מאיר פרוש: למה הוא מחויב?

מאיר פרוש: לחילול שבת המוני?

מאיר פרוש: לחילול השם נוראי?

מאיר פרוש: לרמיסת היום הקדוש?

מאיר פרוש: למה הוא מחויב?

מאיר פרוש: רק לבוחריו, או שהוא ראש הממשלה של כולם?

מאיר פרוש: ראש הממשלה הרי מחויב להסכם הקואליציוני, שבו נאמר שהממשלה תעשה לכבד את השבת.

מאיר פרוש: היא תעשה לכבד את השבת ומועדי ישראל ששמרו על קיומנו כעם.

מאיר פרוש: ואני שואל אותו: מה הוא עשה, הוא לא רק צריך לכבד, מה הוא עשה כדי לכבד את השבת?

מאיר פרוש: לצערנו הוא עשה את ההיפך.

מאיר פרוש: הוא מחויב לקווי היסוד שבהם נאמר: "הממשלה תכבד את צביונה היהודי של המדינה ומורשת ישראל".

מאיר פרוש: ואני שואל, מדוע הוא נתן יד לרמיסת השבת, שהיא אחד הסממנים המאפיינים את הצביון היהודי?

מאיר פרוש: חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם, נושא השבת הוא לא נושא פוליטי.

מאיר פרוש: ראש הממשלה ניסה להציג בפני העם את הנושא הזה כנושא פוליטי.

ענת מאור: ראש הממשלה אמר שזה לא נושא פוליטי.

ויצמן שירי: הוא אמר שזה לא נושא פוליטי.

מאיר פרוש: ואני אומר, שמי שמכנה את השבת כעניין פוליטי, פשוט עדיין מנוכר להוויה היהודית לדורותיה, הוא פשוט מנותק מערכי הנצח ומרוחק רגשית ונפשית ולא רק מעשית מתורת ישראל.

מאיר פרוש: על השבת כתוב בתורת הנצח: ושמרו בני ישראל את השבת, לעשות את השבת לדורותם ברית עולם.

מאיר פרוש: שמירת השבת מחויבת מהדור של קבלת התורה בסיני לפני 3,411, ומאז ועד ימינו ומימינו לדורות הבאים עד עולם.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לכם, חברים, זה לא סוד שיש גם בקרב הרבנים אצלנו, חברים במועצת גדולי התורה, שסבורים שאם חלילה הטורבינה תעבור בשבת נוספת, אנחנו צריכים לפרוש מהקואליציה.

מאיר פרוש: הדבר הזה לא הוכרע אצלנו במועצת גדולי התורה, אבל התחושה שלי היא, לאור המצב הנוכחי, לאור ההתנהגות העכשווית – השותפות הזאת לא תחזיק מעמד הרבה זמן, כי אנחנו מרגישים מושפלים – – –

ויצמן שירי: למה בזמן נתניהו הטורבינה עברה בשבת?

מוחמד כנעאן: איפה היית – – –

מאיר פרוש: אנחנו רואים שרומסים את כבוד השבת.

מאיר פרוש: אנחנו יודעים שהיה כאן חילול השם נוראי.

מאיר פרוש: ואין לי ספק שבמאבק על השבת אנחנו ננצח, כי התורה היא נצחית ונצח ישראל לא ישקר.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר שבתורה כתוב:

מאיר פרוש: אם בחוקותי תלכו ונתתי שלום בארץ.

מאיר פרוש: אם אנחנו נשמור את השבת, יהיה שלום עם סוריה, יהיה שלום עם לבנון ויהיה שלום על ישראל.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר משפט למשפחות האבלות: תנוחמו מן השמים; ורפואה שלמה לפצועים.

נעמי חזן: תודה רבה.

רן כהן: אני יכול לשאול שאלה את חבר הכנסת פרוש?

מאיר פרוש: אם ייתנו לי זמן, בהחלט כן.

נעמי חזן: אדוני השר, יש עוד הרבה נואמים ומשיבים.

ראובן ריבלין: שעת שאלות של הממשלה לחברי הכנסת.

נעמי חזן: השר כהן, בבקשה.

רן כהן: חבר הכנסת פרוש, אם השבת איננה עניין פוליטי, למה אתם מביאים אותה בכל עניין פוליטי ובבית הזה?

רן כהן: למה אתם לא משאירים אותה לאמונתו של כל יהודי?

נסים דהן: שר התשתיות שואל את השאלה.

נסים דהן: שר.

מאיר פרוש: אנחנו נמצאים במדינת ישראל, כאן בכנסת, כאשר שר התשתיות – שדרך אגב, אנחנו מאוד מחזקים ומעודדים אותו – בא ואומר, תנו לי את הזמן, את השהות, לבדוק אם אני יכול להיות שר התשתיות, ולחיות על-פי אמונתי ומצפוני, ולא להעביר את המשחן בשבת.

מאיר פרוש: בשעות האחרונות, ביום שישי אחר הצהריים גורמים לכך שמטעם חברת החשמל צריכים להעביר את זה דווקא בשבת?

ויצמן שירי: אבל זה לא המשחן הראשון.

מאיר פרוש: למה לא לאפשר לו למצוא חלופות?

מאיר פרוש: וזה לא בער בשבת האחרונה כשהביאו דווקא אז את המשחן.

מאיר פרוש: זו השאלה – למה לא נותנים לשר לפעול לפחות לפי אמונתו ומצפונו?

נעמי חזן: חבר הכנסת פרוש, אני מודה לך.

נעמי חזן: תודה.

רן כהן: עשה את זה השר כדרכו, גם אני עשיתי את השבת כדרכי.

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

נעמי חזן: ואחריו ישיב השר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: זה כאשר חילוני אומר:

ראובן ריבלין: שהחיינו וקיימנו והגיענו ליום שבו נחלל את השבת.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, את קולך לא שמעתי כמה דקות.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני שמח שלפחות על נושא אחד יש הסכמה בתוך הקואליציה – שהנושא הזה לא צריך להיות נושא פוליטי.

אופיר פינס-פז: בכל היתר אולי אנחנו חלוקים, אבל בזה אנחנו מסכימים.

אופיר פינס-פז: וצריך לשמור את כללי המשחק כפי שהם.

אופיר פינס-פז: אני רוצה באמת לומר לחברי מהליכוד, שהעובדה שאתם, שהסעתם אין-סוף טורבינות במהלך הממשלה הקודמת שלכם, זה שאתם באים לכאן ומבקשים הצעה דחופה לסדר-היום בנושא הזה, אני רוצה לומר – – –

רחבעם זאבי: שוב הפעם אותו טיעון.

רחבעם זאבי: הם טעו אז, גם אתם טועים.

רחבעם זאבי: הם שדדו, גם אתם שודדים.

רחבעם זאבי: מה זה?

נעמי חזן: חבר הכנסת זאבי, אתה מקלקל.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת זאבי, אתה צעקת קודם שאתה לא צועק.

רחבעם זאבי: בכל דבר אתם באים: הם חטאו, אז גם לכם מותר לחטוא.

רחבעם זאבי: איזה מין נימוק זה?

אופיר פינס-פז: אני לא בא בנימוק הזה, אתה לא שומע את הנימוק שלי.

רחבעם זאבי: שחרור מחבלים עם דם – הם שחררו.

רחבעם זאבי: אתם העברתם בשבת – גם אנחנו העברנו בשבת.

רחבעם זאבי: איזה מין נימוק זה?

אופיר פינס-פז: אבל אתה עוד לא שמעת אותי ואתה צועק.

נעמי חזן: תודה, חבר הכנסת זאבי.

נעמי חזן: אתה היית באמת בסדר עד עכשיו.

רחבעם זאבי: אני תמיד בסדר.

אופיר פינס-פז: אני אמרתי משהו אחר לחלוטין.

אופיר פינס-פז: מילא שממשלת הליכוד העבירה בלי סוף טורבינות בשבתות; מילא.

אופיר פינס-פז: על מה אני מתקומם, חבר הכנסת זאבי?

אופיר פינס-פז: אני מתקומם על הצביעות ועל הציניות; על זה שהליכוד יוזם כאן היום דיון בבית הזה, על הנושא הזה, יחד עם חבר הכנסת פרוש.

רחבעם זאבי: לא הליכוד.

רחבעם זאבי: פרוש העלה את זה.

אופיר פינס-פז: אז לפרוש אני מאמין שהעניין באמת בנפשו.

רחבעם זאבי: בוודאי.

אופיר פינס-פז: לליכוד אני לא מאמין כלל.

אופיר פינס-פז: אבל זה שאני לא מאמין לליכוד, ניחא.

אופיר פינס-פז: הציבור לא יאמין לליכוד ולפי דעתי יעניש את הליכוד, כי הליכוד דג במים עכורים, ובמים עכורים לא דגים.

אופיר פינס-פז: ומי שרוצה לעשות אופוזיציה במניפולציה, סופו שיישאר באופוזיציה, כי תחליטו איפה אתם ומה אתם רוצים, ואם לכם יש עמדה, תגידו: יש לנו עמדה, ואל תשנו את דעתכם רק לפי הפוזיציה של הכיסא שלכם.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים ממשלה של כו-לם והסכמה כללית לעשות הכול מתוך הבנה.

ראובן ריבלין: הסכמה של כולם אנחנו רוצים.

ענת מאור: אנחנו התחלנו?

אופיר פינס-פז: ואחרי שדיברנו על הצביעות של הליכוד, אני רוצה לבוא ולומר כך – – –

ראובן ריבלין: בלי לכופף ידיים, בלי הפגנות פרועות.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, אנא, תגני עלי.

נעמי חזן: אני אגן עליך, אבל חבר הכנסת ריבלין שתק כרבע שעה וקם לתחייה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לומר לגוף העניין, אין כאן שום רצון מיוחד, חס וחלילה וחס ושלום, לחלל את השבת, יש כאן הכרח.

אופיר פינס-פז: נבדקו אין-סוף חלופות וחשבו על כל הדברים, לרבות ברגע זה.

אופיר פינס-פז: כי אף אחד לא רוצה לעשות דווקא, וכולם יודעים את זה, אין כאן שום עניין דווקאי, יש כאן מציאות שכולם מבינים אותה, וחשמל זה לא צורך או מצרך או שירות לחילונים בלבד.

אופיר פינס-פז: ברוך השם שחשמל צריך לשרת את כל עם ישראל ואת כל החברה הישראלית.

משה גפני: למה היה מחטף שעה וחצי לפני כניסת השבת?

אופיר פינס-פז: לא היה שום מחטף.

משה גפני: היה מחטף.

אופיר פינס-פז: אגיד לך מה היה.

אופיר פינס-פז: היה ניסיון אמיתי ברמה ובדרגים המקצועיים, בחברת החשמל, במע"צ ובמשטרת ישראל, למצוא פתרונות.

אופיר פינס-פז: והפתרונות נוצרו כפי שהם נוצרו.

אופיר פינס-פז: אבל העובדה היא עובדה, שאין חלופות, וכולם יודעים את זה, לרבות השר סויסה, שר התשתיות הלאומיות.

אופיר פינס-פז: הייתי מצפה מכל שר שיושב סביב השולחן הזה בכל ממשלה לגבות את הצוות המקצועי שלו.

שמואל הלפרט: מנכ"ל חברת החשמל ויושב-ראש מועצת המנהלים של חברת החשמל אומרים שיש חלופות, אתה אומר שאין.

אופיר פינס-פז: תסלח לי, חבר הכנסת הלפרט, תן לי להגיד לך משהו; שמעתי אותך.

אופיר פינס-פז: אני מצפה מכל שר, יהודי או ערבי, חילוני או דתי או כל אחד, להיות קודם כול נאמן לתפקידו ולשבועה שלו כאן, כאן על הדוכן הזה, והוא צריך לתת גיבוי לאנשי המקצוע שלו.

אופיר פינס-פז: מה עושה השר סויסה?

אופיר פינס-פז: הוא מהלך אימים על עובדי חברת החשמל.

אופיר פינס-פז: מה עושה השר סויסה?

אופיר פינס-פז: מועל בתפקידו.

עופר חוגי: אתה טועה.

נעמי חזן: חבר הכנסת חוגי.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן.

ראובן ריבלין: למה אתה לא מפטר אותו?

אופיר פינס-פז: אני לא עוסק בזה.

נעמי חזן: חבר הכנסת פינס, תסיים, בבקשה.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שהשר סויסה יודע יותר מכל אחד אחר בחדר הזה, במליאה הזאת, משום שהוא שר התשתיות הלאומיות – – –

נסים דהן: זה לא נכון.

אופיר פינס-פז: – – – הוא יודע שאין חלופה אחרת.

אופיר פינס-פז: הוא שירת בממשלת נתניהו הקודמת.

נסים דהן: אל תדבר כך כשהוא לא נמצא.

נעמי חזן: חבר הכנסת פינס, ממש משפט אחרון, תודה.

אופיר פינס-פז: יש לי ההחלטה של ועדת הפנים, ואני סומך את ידי עליה, ראיתי אותה והיא נכונה והיא בסדר גמור, בראשותו של חבר הכנסת דוד אזולאי.

אופיר פינס-פז: ראיתי אותה, היא בסדר, זו לא הבעיה, זה לא מה שהשר סויסה עושה, וכולנו יודעים.

אופיר פינס-פז: יש כאן ניסיון, לא הוגן בעיני, להפוך עניין מקצועי גרידא, שהוא בעייתי במובן מסוים, לוויכוח פוליטי, כדי לפגוע ולהחליש את הממשלה והקואליציה בידי שר שמכהן בממשלה.

אופיר פינס-פז: זה בלתי נסבל ולא מקובל, ואני מציע שלא להיגרר לדרך הזאת, אלא להיפך, לקרוא לחבר הסורר לסדר.

נעמי חזן: תודה רבה לך.

משה גפני: חברת החשמל היא הגורם המקצועי והיא אומרת שיש חלופה.

נעמי חזן: השר לביטחון פנים שלמה בן-עמי ישיב על ההצעות לסדר-היום.

נעמי חזן: בבקשה.

נעמי חזן: השר מליכאור, גם אתה משיב או רק השר?

מיכאל מלכיאור: – – –

נעמי חזן: אם כך, אדוני השר.

שלמה בן-עמי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לתאר, ברשותכם, את השתלשלות המעשה.

שלמה בן-עמי: בחודש אוקטובר 1998 פנתה חברת ההובלות "פרידנזון" לאחראי לתיאום הובלת מטענים חורגים והודיעה על כוונתה להעביר שישה מטענים חורגים מתע"ש ברמת-השרון אל תחנת הכוח "רוטנברג" באשקלון.

שלמה בן-עמי: החברה הציעה מסלול העברת המטען.

שלמה בן-עמי: המסלול הזה ידוע בשם קוד ככביש המחצבות.

שלמה בן-עמי: קצת מאנשי הצבא לשעבר קוראים לזה "ציר קולה-רנתיס".

שלמה בן-עמי: הציר הזה נבדק, ומע"צ בסופו של דבר פסלה את הציר מהסיבות הבאות: א.

שלמה בן-עמי: רוב הציר הוא חד-מסלולי, והעברת המטען מצליחה לסגור את כל הכביש לכל התנועות; ב.

שלמה בן-עמי: כמות הפירוקים של מדרכות, איי תנועה ומעקות בטיחות גדולה מדי, ויהיה צורך לעשות פירוקים בכ-30 מקומות; ג.

שלמה בן-עמי: כמות פירוקים של רמזורים ועמודי תאורה עומדת על 17 צמתים; ד.

שלמה בן-עמי: כמעט כל התוואי עובר בכבישים ישנים עם בעיות מבנה ותחזוקה, ויש מקום אחד שצריך גם לבנות בו גשר חדש, כי הגשר הקיים לא עמיד בפני המטען.

שלמה בן-עמי: חשוב להקדים ולומר, שאנחנו עוסקים במטען שהוא, על-פי מה שהסבירו לי – כידוע לכם, לא בדיוק עסקתי בדברים האלה בעבר – הוא המטען הכבד והגדול ביותר שהועבר בתולדותיה של המדינה.

יובל שטייניץ: מה משקלו?

שלמה בן-עמי: 250 טונות.

נסים דהן: – – –

שלמה בן-עמי: אולי.

שלמה בן-עמי: בערך.

שלמה בן-עמי: בוא נאמר שבסדרי גודל – – –

נסים דהן: כשיש ערכים מביאים בחשבון גם – – –

נעמי חזן: סגן השר דהן.

שלמה בן-עמי: כתוצאה מחוות הדעת הזאת – – –

נסים דהן: – – –

נעמי חזן: סגן השר דהן.

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים דהן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

שלמה בן-עמי: דרך אגב, חבר הכנסת שטייניץ, הנתון לגבי – – –

נסים דהן: – – –

נעמי חזן: סגן השר דהן, אתה כנראה לא מקשיב למלה כאן.

שלמה בן-עמי: – – – של המטען ברשימת הכבדים הוא נתון של מע"צ.

שלמה בן-עמי: היא טוענת שזה כך.

שלמה בן-עמי: כתוצאה מהבדיקה של מע"צ, נעשתה בדיקה לגבי המסלול שעכשיו עוברים בו, המסלול הקיים.

שלמה בן-עמי: כל התהליך הזה ארך כשישה חודשים ועלותו היתה 300,000 שקל.

שלמה בן-עמי: בתאריך 9 ביולי 1999 פנתה חברת "פרידנזון" – – –

רחבעם זאבי: הייתי עושה לכם את הבדיקה הזאת ב-3,000 שקל, ולא בחצי שנה אלא בשבוע.

שלמה בן-עמי: אבל זה, אתה יודע, היית צריך לעשות לממשלה הקודמת, כי הממשלה הזאת לא היתה אז.

רחבעם זאבי: לא אמרתי "לכם".

שלמה בן-עמי: לא, אמרת "לכם".

שלמה בן-עמי: אתי זה לא ילך לך.

רחבעם זאבי: נבדק המסלול.

שלמה בן-עמי: אמרת "לכם", ואני עונה לך על ה"לכם".

שלמה בן-עמי: אני עונה לך על ה"לכם" בלבד.

שלמה בן-עמי: אני לא מביט אחורה בזעם.

שלמה בן-עמי: ביום 9 ביולי 1999 פנתה חברת "פרידנזון" לממונה על תיאום הליוויים במשטרת ישראל וביקשה לתאם ליווי, כשהיא מציינת שנתוני המטען החורג כוללים כך וכך.

שלמה בן-עמי: בעיקרון, כאן נאמרו דברים – הרוחב שלו הוא כ-9 מטרים.

שלמה בן-עמי: מדובר עד 300 טונות.

שלמה בן-עמי: הם טוענים שזה קרוב יותר ל-300 מאשר ל-250.

שלמה בן-עמי: לאחר בדיקת הציר התקבלה ההחלטה מן השיקולים הבאים: א.

שלמה בן-עמי: אכן מדובר במטען חריג מבחינת משקלו וממדיו; ב.

שלמה בן-עמי: הרוחב ומהירות התנועה יגרמו לעומסי תנועה כבדים ביותר; ג.

שלמה בן-עמי: אין מקום לאורך הציר שניתן להחנות בו את המטען בלי לגרום לסיכון ממשי למשתמשים בדרך; ד.

שלמה בן-עמי: התנועה מיום שישי בלילה לשבת בבוקר היא דלילה יחסית והפגיעה בציבור תהיה מינימלית; ה.

שלמה בן-עמי: במקרה של תקלה יישאר זמן להתגבר עליה עוד לפני תחילת עומסי התנועה השגרתיים, אם אתה מעביר את זה בין שישי לשבת.

שלמה בן-עמי: ואכן, היתה תקלה במעבר הנוכחי, שנמשכה 45-40 דקות.

שלמה בן-עמי: דרך אגב, אין שום ערובה שתקרה תקלה, אבל אין גם שום ערובה שתקרה רק תקלה אחת.

שלמה בן-עמי: יכולות לקרות יותר מתקלה אחת.

שלמה בן-עמי: במקרה הזה, לתקן את התקלה הזאת לקח 45-40 דקות.

שלמה בן-עמי: ברור שזה קל יותר בעומסי תנועה קטנים בין שישי לשבת, וזה יכול להיות בעייתי מאוד אם אתה נכנס לאור היום במהלך יום חול.

שלמה בן-עמי: ביום 1 באוגוסט 1999 בוצע סיור לאורך הציר בהשתתפות נציגי מע"צ והחברה המובילה ונמצאו, בעקבות אמירות של חברת החשמל – – – אני רוצה פה להכניס איזה סדר בנושא הזה של ההצעה האלטרנטיבית שעומדת כאן לדיון.

שלמה בן-עמי: אנחנו שמענו כל הזמן ברדיו, שיש לחברת החשמל הצעה אלטרנטיבית.

שלמה בן-עמי: ניתן לנו להבין דרך התקשורת שמדובר בציר אלטרנטיבי, וזה היה כל הזמן בתקשורת.

שלמה בן-עמי: אנחנו לא קיבלנו שום דבר ביד.

שלמה בן-עמי: פניתי ליושב-ראש חברת החשמל אלי לנדאו, ביוזמתי, ואמרתי לו: אני שומע ברדיו שיש לכם הצעה אלטרנטיבית.

שלמה בן-עמי: חילול שבת לא יכול להיות, בוודאי בגוף ממשלתי – אידיאולוגיה, ואין לנו אידיאולוגיה כזאת.

שלמה בן-עמי: לכן, אם יש הצעה אלטרנטיבית, אנא מכם, תפסיקו לדבר עם הרדיו, תגישו את ההצעה האלטרנטיבית.

שלמה בן-עמי: אחרי כמה הפצרות מהצד הזה, לא ביוזמות משם, הפצרות ממני, אני דיברתי אישית עם אלי לנדאו פעמים מספר וביקשתי: תביאו את ההצעה האלטרנטיבית.

שלמה בן-עמי: הם הגישו הצעה שאיננה הצעת ציר אלטרנטיבי.

שלמה בן-עמי: היא אותו ציר עצמו, בלי שום שינויים.

שלמה בן-עמי: אותו ציר עצמו.

שלמה בן-עמי: מה התוספת?

שלמה בן-עמי: התוספת היא, שהם מציעים שתי חניות בדרך.

שלמה בן-עמי: כלומר, לצאת מרמת-השרון בחצות הלילה, להגיע לחניון צומת גנות ב-04:30-04:00, לפנות בוקר.

שלמה בן-עמי: כל זה באמצע השבוע, זה בסדר גמור; לחנות בצומת הזה 20 שעות, מ-04:30-04:00 עד חצות כדי לעשות את המסלול עד החנייה הבאה באשדוד; לעשות אותו סיפור שם ואחר כך להמשיך את יתרת הדרך לאשקלון.

שלמה בן-עמי: לקחנו את האיש של חברת החשמל, שבא עם ההצעה האלטרנטיבית, את איש מע"צ, את אנשי המשטרה, את כל מי שנוגע ישירות מבחינה מקצועית, והלכנו אל הציר.

שלמה בן-עמי: לא הסתפקנו בהעלאת הרהורים בנושא הזה, ואחרי הבדיקה נעשה סיכום, שימו לב, על דעתו של מציע הציר האלטרנטיבי.

שלמה בן-עמי: חתום פה האיש שבא עם הישועה, שההצעה שלו היא לא טובה.

שלמה בן-עמי: הוא חותם על זה.

יוסף יצחק פריצקי: בזה הרגע, אדוני השר, פיטרת אותו.

שלמה בן-עמי: הוא לא שייך לי, הוא מחברת החשמל.

שלמה בן-עמי: סויסה יכול לפטר אותו.

ענת מאור: היא הנותנת.

שלמה בן-עמי: הסיכום, חתום על-ידי נציג חברת החשמל שיזם את כל העניין הזה, אומר:

שלמה בן-עמי: החלופה שהוגשה על-ידי חברת החשמל נבדקה ונמצאה כי אינה מומלצת לפעולה מהסיבות הבאות: החנייה במחלף אשדוד אינה אפשרית.

שלמה בן-עמי: מלה על מחלף אשדוד.

שלמה בן-עמי: אין דבר כזה, מסתבר.

שלמה בן-עמי: המחלף באשדוד, על-פי דעת המומחים, מחייב חודשיים עבודה כדי להכשיר אותו לשאת את הדבר הזה.

שלמה בן-עמי: מחלף גנות, שהוא המחלף הראשון – קיים דבר כזה, קיימת החנייה הזאת – אבל היא תחייב חנייה של 20 שעות במצב שבו מסלול וחצי תפוסים.

שלמה בן-עמי: כלומר, כשאתה אומר מסלול וחצי אתה בעצם אומר שניים.

שלמה בן-עמי: למעשה בנתיב הזה יוכלו לנסוע במסלול אחד במשך 20 שעות, וזו בעיה מבחינת הציבור.

שלמה בן-עמי: אם כן, הסיכום של המומחים היה, שהחנייה במחלף אשדוד אינה אפשרית, והחנייה בגנות מהווה סכנה ממשית למשתמשים בדרך, ומעבר לכך ייגרמו עומסי תנועה בלתי נסבלים.

שלמה בן-עמי: סעיף ג' במסקנות שלהם, על דעת כל חברי הצוות: מסלול התנועה והמועדים לתנועה שקבעה המשטרה, קרי בימי שישי החל מ-20:00, הם החלופה האפשרית היחידה.

שלמה בן-עמי: חתומים: איש המשטרה, איש התנועה תת-ניצב שובל יעקב; מר יהושע זונטג, איש חברת החשמל, שבא עם המעטפה, עם ההצעה האלטרנטיבית; אינג'ינר אלכס גליק ממע"צ, אינג'ינר זינוביץ לוקצביץ ממע"צ – – –

נעמי חזן: השר בן-עמי, זמנך תם.

שלמה בן-עמי: לא, לא.

שלמה בן-עמי: זה עסק רציני מדי, הרבה יותר ממה שאני בעצמי חשבתי.

נעמי חזן: אני בהחלט מקבלת, אבל לא צריך לקרוא כל שם.

שלמה בן-עמי: חשוב שידעו מי הם הגופים.

שלמה בן-עמי: זו לא משטרת ישראל.

שמואל הלפרט: תגיד כמה פעמים בשנה אתם סוגרים את התנועה בירושלים.

שמואל הלפרט: בשביל – – – לא חשובות עוצרים את התנועה בכבישים מרכזיים.

שמואל הלפרט: אולי תגיד כמה פעמים בשנה המשטרה סוגרת את התנועה.

שלמה בן-עמי: שאלה לגיטימית, ואני אתייחס לזה.

שלמה בן-עמי: אני לא אכנס למה שקרה בעבר, שאכן היו העברות גם בימי חול וגם בימי שבת.

ראובן ריבלין: לא היתה הפגנת כוח.

ראובן ריבלין: הכול נעשה בהבנה, הכול נעשה בהסכמה.

ראובן ריבלין: פה היתה הפגנת כוח.

ענת מאור: אדוני השר, מדוע לא להיכנס למה שהיה בעבר?

שלמה בן-עמי: כי אני רוצה להסתכל קדימה.

ענת מאור: – – –

ויצמן שירי: איך העבירו בשבת בתקופת נתניהו ולא ביקשו אישור מאף אחד?

קריאות: – – –

נעמי חזן: הגל הזה של קריאות ביניים מסתיים בזה הרגע.

נעמי חזן: חבר הכנסת פרץ.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן.

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור.

נעמי חזן: חבר הכנסת גילאון.

נעמי חזן: אדוני השר, בבקשה תמשיך ותסיים.

משה גפני: מעולם לא היה דבר כזה שראש הממשלה מתערב בנושא חילול השבת.

ענת מאור: – – –

נסים דהן: – – –

נעמי חזן: סגן השר דהן, אתה לא יכול להתפרץ כל שתי דקות.

נסים דהן: תגידי לחברים שלך.

נסים דהן: הם הפריעו לך יותר – – –

נעמי חזן: אני כבר אמרתי להם.

נעמי חזן: תודה לך.

נעמי חזן: אתה לא תיתן לי הנחיות איך לנהל את הישיבה.

ענת מאור: – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: את לא עוזרת לי.

שלמה בן-עמי: בלי להיכנס לפירוט יתר של העבר, היו דברים מעולם ומטענים עברו בשבת – יש לי פה רשימה של 18 מקרים – קל וחומר כשמדובר במטען שעל-פי דעת הכול הוא מטען חריג במיוחד.

שלמה בן-עמי: זה איננו דומה לכל מטען אחר.

יובל שטייניץ: אפשר לשאול שאלה, ברשותך?

נעמי חזן: לא.

נעמי חזן: זמנו של השר תם.

נעמי חזן: הוא יסיים את דבריו במהירות מרבית וזהו.

נעמי חזן: זה לא פורום דיוני.

שלמה בן-עמי: היות שחבר הכנסת פרוש העלה משהו, אני מבין שהוא העלה את זה בתום לב.

שלמה בן-עמי: אני רוצה להבהיר את הנקודה לגבי יום שישי האחרון, כי היתה איזו תחושה, ואני יכול להבין שהיתה תחושה שכאילו נעשה כאן מחטף.

שלמה בן-עמי: אני רוצה להתייחס, בכל הכבוד, להערה שלך שנדמה לי שפנתה אלי.

משה גפני: האם אפשר, אדוני השר, גם להתייחס לשאלה אם לחברה היה היתר עבודה על-פי החוק.

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, אם חבר הכנסת שטייניץ לא שואל, גם אתה לא.

נעמי חזן: זה לא זמן שאלות ותשובות.

נעמי חזן: הצעות לסדר-היום ותשובת השר.

נעמי חזן: אדוני השר, אני מקצה לך עוד שתי דקות וזהו.

נעמי חזן: אתה כבר דיברת.

נעמי חזן: אתה עומד כאן כבר רבע שעה.

שלמה בן-עמי: אני אקצר על-פי בקשת היושבת-ראש ואומר רק שיש היום החלטה מקצועית במובהק; אין פה שום שיקול שאיננו מקצועי, ובתוך השיקול המקצועי אני מכניס את טובת הציבור, את טובת המשתמשים בכביש.

שלמה בן-עמי: משום שבהצעות האלטרנטיביות שבהן אתה נוסע באמצע השבוע, על-פי מיטב שיקול דעתה המקצועי של המשטרה, הדבר הזה יביא לנזק ולפגיעה ממשית בציבור.

שלמה בן-עמי: נדמה לי שאחד התפקידים של המשטרה הוא גם לדאוג לדבר הזה.

שלמה בן-עמי: לגבי היתרי עבודה בשבת, היתה לנו פגישה אתמול עם חברי הסיעה, ונפגשתי היום גם עם חברי ש"ס, והעניין הזה שוב עלה.

שלמה בן-עמי: אני ביקשתי מהיועצת המשפטית של המשרד לביטחון פנים – – –

משה גפני: התכוונת לסיעת יהדות התורה.

שלמה בן-עמי: כן.

שלמה בן-עמי: ביקשתי מהיועצת המשפטית של המשרד לביטחון פנים שהיא תעשה בדיקה משפטית.

שלמה בן-עמי: אני אינני משפטן, אני רק יכול לומר לך, שביום שישי – וזו התשובה לחבר הכנסת פרוש – היה איזה שלב שבו חשבנו שלא נעביר את המטען, כי באו ואמרו ששר העבודה והרווחה לא נתן היתר לאנשי מע"צ, נדמה לי, לעבוד בזה.

שלמה בן-עמי: היתה לי שיחה עם המפכ"ל ואמרתי לו: תשמע, אם זה המצב, זה לא מטען שאנחנו מעבירים, בדיוק כמו שמשטרת ישראל אינה מקיימת משחקי כדורגל בשבת.

שלמה בן-עמי: הרי אם רוצים לבטל את משחקי הכדורגל בשבת, איש מכם לא יעלה בדעתו לפנות למפכ"ל המשטרה שיבטל אותם.

רוני מילוא: כבוד השר, את הכדורגל כבר ביטלו השבוע.

רוני מילוא: אני מציע שלא תטפל בכדורגל כי בזה כבר טיפלו.

נעמי חזן: אדוני השר, אני מציעה שתעביר את הנושא הזה לוועדת הפנים.

שלמה בן-עמי: יש מצוקה לגיטימית לחברי הכנסת שהעלו את העניין הזה, ואני מחויב בתשובה.

נעמי חזן: בגבול המותר.

יעקב ליצמן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ליצמן, אתם רוצים, תדונו בזה בוועדה.

נעמי חזן: המליאה מוגבלת מבחינת הדיון.

רוני מילוא: אגב, לפי ההיגיון שלכדורגלנים השכל ברגליים – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת מילוא.

שלמה בן-עמי: אני מוכן לבדוק – ואכן הנחיתי כך את היועצת המשפטית – מה מעמדנו בסוגיה הזאת.

שלמה בן-עמי: אני אינני יודע.

שלמה בן-עמי: הרי מה היה ביום שישי, כשבאו ואמרו שהסירו את היתרי העבודה למע"צ או לא נתנו היתרי עבודה למע"צ?

שלמה בן-עמי: אני סברתי: בסדר, לא אנחנו מעבירים את זה.

שלמה בן-עמי: ואז הפרקליטות טענה שאנחנו נעמוד בעניין הזה בפני בעיה משפטית, משום שהסתבר שאפשר לעשות את העבודה הזאת גם בלי אנשי מע"צ.

שלמה בן-עמי: ואכן, אנשי מע"צ יכלו לתת את ההנחיה ולא היה שם ממין הנימוק כדי להפר את החוזה עם החברה מבחינה משפטית.

משה גפני: לחברה לא היה היתר עבודה.

שלמה בן-עמי: אני אומר לך שעושים בדיקה משפטית של העניין הזה ואני אפעל על-פי ההנחיה.

חנן פורת: – – –

שלמה בן-עמי: אם לא יהיה, אנחנו ניתבע משפטית, כי יש הזמנה לעבודה ביום שישי מחברת "פרידנזון".

שלמה בן-עמי: רוצים שלא נעביר, שימשכו את ההזמנה.

משה גפני: אבל אין להם היתר עבודה.

שלמה בן-עמי: הסברתי לך שאני בודק את העניין הזה משפטית.

מאיר פרוש: לחברה אין היתר עבודה.

מאיר פרוש: אסור למשטרה לגבות חברה שאין לה היתר.

שלמה בן-עמי: אף שחבר הכנסת רוני מילוא לא אוהב שאנחנו מדברים על זה, אולי יסתבר שגם להתאחדות לכדורגל אין היתר, ואני נותן להם ביטחון.

שלמה בן-עמי: אני מציע להעביר את כל הסוגיה הזאת לוועדת הפנים.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסי פריצקי מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת מאיר פרוש.

משה גפני: אני מתפלא על סיעת מרצ, שהיא שומרת חוק – היא שומעת שלחברה אין היתר עבודה והיא לא מבקשת לפטר אנשים.

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, אני לא יודעת למי אתה מייעד את האמירה הזאת, ודאי לא לי כרגע.

נעמי חזן: חבר הכנסת פריצקי, בבקשה.

משה גפני: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: תיכף אעשה את זה פעם שנייה.

נסים דהן: גברתי היושבת-ראש, אני מציע להגיד לו מזל טוב.

נסים דהן: נולדה לו בת.

נעמי חזן: ירשה לי אדוני לעשות את זה.

נעמי חזן: כבר עשיתי את זה באורח פרטי, תיכף נברך אותו גם בצורה ציבורית.

יוסף יצחק פריצקי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שני דברים.

יוסף יצחק פריצקי: הראשון – אין לי ספק היום שחברי סיעת שינוי – לא אני, חברי שאינם פה, אין הנחתום מעיד על עיסתו – הם צדיקים גמורים, משום שצדיקים זוכים ומלאכתם נעשית בידי אחרים.

יוסף יצחק פריצקי: ואכן מלאכתנו נעשתה.

קריאות: – – –

יוסף יצחק פריצקי: הדבר השני שמן הראוי לומר אותו הוא, שאם חברי הכנסת מן הסיעות החרדיות רוצים כל כך לשמור על השבת, מן הראוי שיסכימו לקיצוץ בתקציביהם שלהם, שיופנה לרכבת, שיופנה למשל לכבישים, כי הרי ברור לכולנו שאם יהיה כביש בן שבעה נתיבים או שישה נתיבים, אפשר לשנע בו מטען גדול.

יוסף יצחק פריצקי: אם יש רכבת, אפשר לשנע בה מטען גדול, אבל אי-אפשר – –

משה גפני: – – – למה לא הגשת בג"ץ – – –?

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני.

יוסף יצחק פריצקי: – – גם לקחת תקציבי עתק לצורך – – –

משה גפני: – – –

יוסף יצחק פריצקי: אי-אפשר גם לקחת תקציבי עתק לצורך ישיבות, ומצד שני לקונן על כך שהכביש צר, ולכן להסיע בשבת – – –

נעמי חזן: אני מודה לך.

יאיר פרץ: – – –

קריאות: – – –

נסים דהן: – – –

יוסף יצחק פריצקי: ולכן מן הראוי, גברתי, שההצעה הזאת בכלל תוסר מסדר-היום.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת חיים דרוקמן מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת פז.

נעמי חזן: בינתיים, הודעה לממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת פז.

נעמי חזן: בבקשה.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דרוקמן, שנייה בבקשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת פינס, בבקשה.

): ברשות גברתי היושבת-ראש, הריני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים מטעם סיעת שינוי בוועדה לענייני ביקורת המדינה: במקום חבר הכנסת יוסף פריצקי, יכהן חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

): תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת דרוקמן, במסגרת דקה.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, אחרי שמחה כזאת גדולה.

קריאה: – – –

נעמי חזן: חתונה.

נעמי חזן: ברכותי.

משה גפני: תודה רבה.

נעמי חזן: ברכת הכנסת.

נעמי חזן: באמת במזל טוב ובשעה טובה.

נעמי חזן: בואו נסיים את הישיבה בשקט.

נעמי חזן: חבר הכנסת דרוקמן, בבקשה.

חיים דרוקמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להביע את כאבי העמוק גם על חילול השבת, ועוד יותר על מחיאות הכפיים לנוכח הסעת הטורבינה בשבת.

נסים דהן: – – – שיבח את ההעברה – – –

חיים דרוקמן: על מה היתה הצהלה?

חיים דרוקמן: על חילול השבת?

חיים דרוקמן: אני מבין מי שטוען שאין ברירה ולצערו צריך להוביל את הטורבינה בשבת, אף שאינני מסכים לכך; אבל לצהול על כך, לחגוג את חילול השבת?

חיים דרוקמן: זה חמור מאוד ומעיד על אובדן ערכים ואפילו התנכלות להם.

קריאות: – – –

חיים דרוקמן: עוד לא נסתיימה הדקה.

ענת מאור: – – –

חיים דרוקמן: מן הראוי – – –

אבשלום וילן: – – – לכם – – – מתאים להצטרף לחגיגה הזאת.

נעמי חזן: חבר הכנסת וילן, אתה מאוד אקטיבי היום.

אבשלום וילן: – – –

חיים דרוקמן: מן הראוי להידבר כדי למצוא דרך שהשבת לא תיחלל וששום דבר אחר לא ייפגע.

חיים דרוקמן: אני בטוח, שמתוך רצון טוב, אפשר להגיע לכך, ואל יבהילו אותנו בפקקים ובשיבושי תנועה.

חיים דרוקמן: זה נעשה במקרים אחרים כשיש צורך בכך; למשל, כדי להעביר אישים חשובים, סוגרים כבישים מרכזיים.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

חיים דרוקמן: אני מבקש לסיים בשלושה משפטים – –

נעמי חזן: לא, לא.

נעמי חזן: זה לא נאום, אדוני.

נעמי חזן: זו הצעה אחרת.

רחבעם זאבי: תגיד משפט אחד, לא שלושה משפטים.

חיים דרוקמן: – – של המשורר הלאומי ביאליק על הנורא שבחילול שבת, ואלה דבריו: "ארץ-ישראל בלי שבת לא תיבנה.

חיים דרוקמן: עם ישראל לא יוותר לעולם על השבת.

חיים דרוקמן: היא לא רק יסוד קיומו הישראלי, אלא גם יסוד קיומו האנושי.

חיים דרוקמן: בלי שבת, אין צלם אלוקים וצלם אנוש בעולם.

חיים דרוקמן: בלי שבת, אין ישראל, אין ארץ-ישראל ואין תרבות ישראל".

נעמי חזן: תודה רבה לך.

חיים דרוקמן: השבת היא התרבות.

נעמי חזן: תודה.

ענת מאור: – – –

אבשלום וילן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת פרוש, אתה מסכים להעביר לוועדה?

מאיר פרוש: לא.

מאיר פרוש: למליאה.

נעמי חזן: אתה רוצה במליאה.

נעמי חזן: חבר הכנסת פינס?

אופיר פינס-פז: מליאה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, מי בעד דיון במליאה – ירים את ידו.

נעמי חזן: בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – רוב

נעמי חזן: נמנעים – אין

נעמי חזן: ברוב גדול מאוד – אני קובעת שיהיה דיון במליאה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, תם סדר-יומנו.

נעמי חזן: אנחנו נמשיך בפגרה וייתכן שנתכנס שוב.

נעמי חזן: ישיבת הכנסת נעולה.