ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 110, 2000-05-25 00:00

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת וחברותיה, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, היום יום חמישי, כ' באייר התש"ס, 25 במאי שנת 2000.

אברהם בורג: הנושא שעל סדר-היום של הכנסת – הזדהות הכנסת עם יישובי קו העימות וחיילי צה"ל.

אברהם בורג: בטרם נפתח את הדיון, כמה מלים גם לחברי הכנסת ובייחוד לקהל הנוכח כאן.

אברהם בורג: הישיבה הזאת מיוחדת.

אברהם בורג: דומני לראשונה מאז עברה הכנסת לירושלים, מתקיימת ישיבת מליאה כחוק מחוץ לבניין הכנסת בירושלים.

אברהם בורג: פירושו של דבר, שחלים על הישיבה הזאת כל הכללים שחלים על ישיבת הכנסת – ברשות דיבור, ברישום פרוטוקול, בענייני הנוהג, הנוהל והסדר באולם.

אברהם בורג: כנהוג באולם הכנסת, אני מבקש מכל הבאים – מחברי הכנסת והשרים מן הסתם לא צריך לבקש – לכבות את מכשירי הזימונית ואת הפלאפונים שלהם.

אברהם בורג: כמו כן, אסור בשום פנים ואופן, ואני פונה כאן לקהל – אין מחיאות כפיים בזמן ישיבות כנסת.

אברהם בורג: בכנסת זה לא נהוג מיציע האורחים, וכאן זה לא נהוג מצד החברים והאורחים שנמצאים באולם.

אברהם בורג: כמו כן, אין קריאות ביניים מן הקהל.

אברהם בורג: סדר הישיבה של היום יהיה כזה: אני אפתח את הישיבה בכמה דברים, אחרי – ראש הממשלה, אחריו – יושב-ראש סיעת הליכוד, חבר הכנסת אריאל שרון; ולאחר מכן חברי הכנסת במתכונת שנקבעה במסגרת זמן יחסית קצרה ומצומצמת.

אברהם בורג: מי שישב בראש הישיבה – אני או אחד מסגני – נקפיד על לוח הזמנים כמו שאנחנו מקפידים בנאומים בני דקה, משום שתי סיבות: כדי לאפשר לכל חברי הכנסת להביע את דעתם ואת עמדתם ולא ליצור מצב שהאחרונים לא יכולים לדבר.

אברהם בורג: כמו כן, משום טרחת הציבור.

אברהם בורג: לאחר תום דבריהם של חברי הכנסת, ייסגר החלק הפורמלי של הישיבה בנעילת הישיבה וייפתח החלק הלא-פורמלי של הישיבה, שיהיה רב-שיח בין חברי הכנסת לבין נציגי היישובים וראשי היישובים; ראשון המדברים יהיה ראש עיריית קריית-שמונה, חיים ברביבאי, אחריו – יושב-ראש המועצה של גליל-עליון אהרן ולנסי.

אברהם בורג: אחריו הדיון יהיה פתוח.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, חברי וחברות הכנסת, מקומה של הכנסת בירושלים, אבל הכנסת היא בית הנבחרים כמו שהיא גם ובעיקר בית הבוחרים.

אברהם בורג: ולכן, לעתים נדירות ראויות לציון, מותר לכנסת במלואה ובמליאתה לצאת אל מחוץ לירושלים הבירה.

אברהם בורג: דומני, כי הפעם האחרונה שהכנסת התכנסה כדת וכדין לישיבת מליאה, כישיבה המוכרת לכל דבר, הנרשמת בפרוטוקול וב"דברי הכנסת", היתה בעיצומה של מלחמת השחרור.

אברהם בורג: והיום, כל כך הרבה שנים אחר כך, הפעלנו סעיף לא מוכר, סעיף 26 לחוק הכנסת, המאפשר לכנסת להתכנס מחוץ לירושלים, על-פי הצעתם והחלטתם של יושב-ראש הכנסת וסגניו.

אברהם בורג: וכך היה.

אברהם בורג: ולכן אנחנו באים היום באהבה, בהיענות, להזדהות בישיבה היסטורית זו אתכם, הגיבורים האלמונים של מדינת ישראל – האזרחים והחיילים.

אברהם בורג: הימים האלה הם ימים מורכבי רגשות והרגשות.

אברהם בורג: כדרכנו, החשש והתקווה מתערבבים לבלי הכר.

אברהם בורג: אנחנו שמחים על שובם של הבנים לגבולנו, ואנחנו מתפללים כי לעולם לא ניאלץ לשוב ולחצות את הגבול הזה חמושים בדרך צפונה או פגועים חזרה דרומה.

אברהם בורג: אנחנו רוצים את גבול הלבנון ואת גבול הצפון כולו כגבול של שלום ואחווה, גדר טובה של שכנות טובה וביטחון מצוין, ולא קו עימות של מוות ויגון.

אברהם בורג: למתייאשים כל כך מהר נאמר: אל ייפול רוחכם.

אברהם בורג: אנחנו חזקים מכל אויב.

אברהם בורג: אז אל נשפוט את עתיד החזרה מלבנון על-פי התמונות הרגעיות של מהומת הנסיגה.

אברהם בורג: ואת המתלהבים ללא גבול נרסן ונזהיר: בלי יוהרה, בלי אובדן הכיוון.

אברהם בורג: החזרה מלבנון, אחרי שנים של התנסויות מגוונות וכואבות, לימדה אותנו, שהאחריות לביטחון ישראל ולשיקול הדעת המדיני שלה אינה נחלתם של מקצועני הצבא והדיפלומטיה בלבד.

אברהם בורג: החזרה מלבנון היא חלק מהאחריות הציבורית של כל אזרח, של כל יחיד.

אברהם בורג: על כך ישראל צריכה להגיד תודה לארבע ולהרבה רבבות של אמהות ואבות, חברות וחברים, אשר קבעו ועיצבו את גבול הצפון של ישראל והוכיחו כי הפוליטיקה הישראלית קשובה לרחשי לבם של שותפיה האזרחים.

אברהם בורג: בעבורי סוגרת ישיבה זו שני מעגלים חשובים: זכיתי לפסוע את פסיעותי הפוליטיות הראשונות בזירת הציבוריות הישראלית כקצין משוחרר שהיה שותף לתנועת המחאה נגד המלחמה בלבנון, עמדה שלא זכתה אז לתמיכה ציבורית רחבה ועתה היא נחלת הציבור הישראלי כולו.

אברהם בורג: זכיתי גם לעמוד ליד ערש לידתה של התחייבותו של ראש הממשלה לצאת מלבנון בתוך שנה, ושמחתי מאוד לקבל שלשום במצרים, עת עשיתי שם בשליחות הכנסת, טלפון מראש הממשלה שהודיע לי: משימה זו הושלמה.

אברהם בורג: תודה לך, אדוני ראש הממשלה, תחזקנה ידיך וידי כל העושים במלאכת הביטחון וההגנה.

אברהם בורג: המקום הזה בקריית-שמונה, הנושא הזה והזמן הזה צריכים לדחות כל מחלוקת וכל מדון.

אברהם בורג: לא חשוב מי התחיל, מתי זה התחיל ולמה זה התחיל.

אברהם בורג: הכי חשוב שבקו הסיום נהיה יחד עם החיילים והאזרחים, עם הפצועים ומשפחות החללים ועם הדאגה לשותפינו אנשי צד"ל.

אברהם בורג: את הוויכוח והמריבה אפשר להשאיר לימי השגרה שלנו.

אברהם בורג: הכנסת כולה, אני מקווה ומאמין, תתאחד היום בתודות לאנשי הצבא, שחיינו היו ועודם נתונים בידיהם האמונות, בחיזוק ידיהם של תושבי הצפון, בתפילות רפואה שלמה לחיילי צה"ל ובהתייחדות כואבת עם זכרם של הנופלים.

אברהם בורג: הכנסת לא תעלים עין משותפיה הנאמנים בני דרום-לבנון, והיא תיתן את ידה ותמיכתה לכל תוכנית ויוזמה לשיקום ביטחוני, אזרחי וכלכלי של צפון המדינה.

אברהם בורג: הכנסת תהיה שומרת החומות של צפון הארץ, לשיפור החינוך, לטיפוח הכלכלה ולעידוד התיירות.

אברהם בורג: למארחים שלנו, תושביה של קריית-שמונה וכל שכניכם סביב – לא באנו הנה היום רק בשביל המלים הריקות.

אברהם בורג: באנו הנה כדי לבקש מכם עוד מאמץ אחד של סבלנות ואמונה.

אברהם בורג: יש בכם כוחות לא מצויים – גידלתם ילדי פאר לפתחו של הר געש, ועכשיו תורנו להחזיר לכם בתמיכת אמת, בהקצאת משאבים ואמצעים.

אברהם בורג: איילת-השחר לא זורחת בבת אחת, לידה לא חלה ביום אחד ופתרון אמת לוקח גם הוא זמן-מה.

אברהם בורג: בשמכם, חברי הכנסת, נתפלל: אבינו שבשמים, צור ישראל וגואלו, ברך את מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו, הגן עליה באברת חסדך ופרוס עליה סוכת שלומך.

אברהם בורג: ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה, ותקנם בעצה טובה מלפניך.

אברהם בורג: חזק את ידי מגיני ארץ קודשנו והנחילם אלוהינו ישועה ועטרת ניצחון תעטרם.

אברהם בורג: ונתת שלום בארץ ושמחת עולם ליושביה.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ראש העיר קריית-שמונה חיים ברביבאי, חברי מועצת העיר, ראש המועצה האזורית גליל-עליון אהרן ולנסי, ראש המועצה שלום רובין, אני רואה פה ראשי מועצות אחרים, ואחרונים חביבים – תושבי קריית-שמונה והאזור.

אהוד ברק: אתמול, עם יציאת כל חיילנו בשלום מלבנון, שיגרתי לראש המטה הכללי, רב-אלוף שאול מופז, את הדברים הבאים, שאני מבקש לרשום גם ב"דברי הכנסת": "שאול היקר, בשעה זו של בוקר יום רביעי, 24 במאי 2000, נמצאים כל חיילי צה"ל על אדמת ישראל, ובכך תמו שנים ארוכות של שהייה בלבנון.

אהוד ברק: "בשם אזרחי מדינת ישראל, בשם ממשלתה, גם בשמי, אני מבקש להודות לך, ובאמצעותך לחיילי צה"ל ומפקדיו לדורותיהם, על המלחמה הקשה ועל שובכם הביתה בשלום, על מילוי המשימה להגן על יישובי הצפון.

אהוד ברק: "האחריות למשימה קשה זו הונחה במשך שנות דור על כתפי פיקוד הצפון, חייליו ומפקדיו, ואין לי אלא להודות להם מקרב לב.

אהוד ברק: "בדרך הארוכה הזאת, במשך שנים, איבדנו את מיטב חברינו, חיילים ומפקדים.

אהוד ברק: בשעה שקולות הצהלה נשמעים אצל אמהות ואבות בישראל, אין אנו שוכחים את מחיר הדם ששילמו משפחות אחרות כדי לעמוד במשימה הקשה לשמור על חיי התושבים בצפון ושגרת יומם.

אהוד ברק: לבנו אתם היום.

אהוד ברק: "באמצעותך אני מבקש להודות גם לחיילי צד"ל ומפקדיו, שתמה משימתם להגן על בתיהם ומשפחותיהם בלבנון, ואנו שותפים לכאבם של אלה מהם שנעקרו ממולדתם.

אהוד ברק: נתמוך בהם ונושיט יד אחים אמיצה ואוהבת.

אהוד ברק: "אני מבקש להעביר רחשי לבי והשתתפותי, כמו גם רחשי לבם של חברי לממשלה, לנכים ולפצועים ולאחל להם רפואה שלמה והחלמה.

אהוד ברק: "תודה מיוחדת לצוותים הרפואיים והמינהליים בבתי-החולים בצפון, בעיקר בית-החולים 'רמב"ם' בחיפה, אשר במשך שנים, לילות וימים, נחרד עם כולנו למשק כנפי המסוקים והעמיד לרשות חיילינו הפצועים את מיטב כישוריו ויכולתו כדי להציל חיים.

אהוד ברק: אין מלים בפינו להודות להם.

אהוד ברק: "מי כמוני יודע שהמלחמה טרם תמה.

אהוד ברק: אפשר שעוד צפויים לנו ימים קשים, ימי קרב ואש.

אהוד ברק: אני בטוח ומשוכנע, נכבדי הרמטכ"ל, כי נעמוד גם במשימות הבאות בכבוד ובגאווה ונביא ביטחון ושלום למדינת ישראל.

אהוד ברק: "חיילי צה"ל ומפקדיו, אני מצדיע לכם.

אהוד ברק: " אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עד כאן לשון האיגרת.

אהוד ברק: אני משוכנע שהכנסת כולה, ללא הבדל סיעה, שותפה לרוח הדברים הללו ומצטרפת אליהם בכל לב.

אהוד ברק: ישיבה זו של כנסת ישראל מתכנסת היום, ולא במקרה, בעיר הצפון הזאת, יפת הנוף, קריית-שמונה.

אהוד ברק: זו ישיבה של הזדהות ומחויבות כלפי כל אזרחי ישראל השוכנים לאורך גבולנו הצפוני, והיא מתקיימת כאן, בעיר שנטלה תשעה קבין של ייסורי לבנון.

אהוד ברק: תקוותנו היא, כי תוסר מעליה עננת האימה, והיא וכל אחיותיה מכאן ועד לראש-הנקרה ידעו מעתה שלווה ופריחה גדולה.

אהוד ברק: יחד אתכם, חברי הכנסת, אני מרכין ראש לזכרם של האזרחים שנפלו קורבן להתקפות הטרור מלבנון לאורך השנים.

אהוד ברק: משפחותיהם נושאות את יגונן ולבנו אתן בתפילה לקץ השכול והאלימות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ממשלת ישראל קבעה עובדה ויצרה מציאות חדשה: צה"ל איננו עוד על אדמת לבנון.

אהוד ברק: במשך יותר מ-20 שנה היתה לבנון חלק בלתי נפרד משגרת חיינו וזירת פעילותו של צה"ל.

אהוד ברק: אין זה המקום ואין זה הזמן לערוך את החשבון ההיסטורי של שהותנו בארץ הארזים.

אהוד ברק: זו עת אחדות.

אהוד ברק: כאשר נכנסנו היה מי שדיבר על "ותשקוט הארץ ארבעים שנה".

אהוד ברק: העובדה היא, שנוכחותנו לא שינתה מיסודה את המציאות בדרום-לבנון ולא מנעה ירי "קטיושות" על קריית-שמונה, ובמהלכה אף נוצר ה"חיזבאללה" יש מאין והשתכללו דרכי פעולתו.

אהוד ברק: 4,000 "קטיושות" חוותה קריית-שמונה במשך עשרות השנים האחרונות.

אהוד ברק: והמלחמה, כדרכה של מלחמה, תבעה קורבנות שנה אחר שנה.

אהוד ברק: בצד השכול הכבד יש גם פצועים ונכים רבים, ומשפחותיהם המיוסרות של הנעדרים – משפחת ארד, משפחת באומל, משפחת פלדמן ומשפחת כץ – לא נפסיק לרגע אחד את המאמץ להביא את גורל יקיריכם לבירור ואותם הביתה.

אהוד ברק: ובמחיר המלחמה אין לשכוח גם את דאגת הלב של משפחות רבות בישראל שבניהן שירתו בלבנון.

אהוד ברק: במשך שנים ארוכות התרגלנו לראות את שהותו של צה"ל בלבנון, לכאורה כמצב נורמלי, ונותרנו שבויים כאילו במעגל קסמים: כאשר היתה רגיעה לא חשנו לצאת, וכאשר התגברו הפיגועים אמרנו כי אסור לצאת תחת לחץ.

אהוד ברק: אני החלטתי מזמן, שחובתנו לקטוע את מעגל הקסמים הזה ולהביא לסיום הטרגדיה הלבנונית.

אהוד ברק: ממשלה זו אזרה עוז להתחייב ולהוציא את צה"ל מלבנון בתוך שנה מכינונה, ועמדה בהתחייבות.

אהוד ברק: בכך חוללה הממשלה שינוי יסודי במציאותנו; שינוי שאומנם איננו נטול סיכונים, אך הוא קוטע באחת את הטרגדיה המתמשכת ומחזיר את ישראל לסיכוי של נורמליזציה ביחסיה עם לבנון.

אהוד ברק: מהיום הזה זו אחריותן של ממשלות לבנון וסוריה למנוע תוקפנות משטח לבנון.

אהוד ברק: לבנון וסוריה תיתבענה לשאת באחריותן זו, אם חלילה תהיה תוקפנות משטח לבנון כלפי ישראל, צבאה או אזרחיה.

אהוד ברק: נדמה לי, שאנחת הרווחה הגדולה, שבה קידמו אזרחי ישראל את היציאה מלבנון, מעידה, כי אזרחי ישראל מעניקים את מלוא תמיכתם לממשלה בהחלטתה לקחת אחריות ולהחזיר את הבנים הביתה, כדי למלא את משימתם – הגנה על יישובי הצפון מתוך תחומי מדינת ישראל.

אהוד ברק: יש כאלה שחשבו, וביניהם גם כאלה שהיו שותפים להכנסת צה"ל ללבנון, שצריך היה להוציא את צה"ל משם בקרשנדו של "דם ואש ותמרות עשן".

אהוד ברק: מבחינה צבאית, היה אומנם פשוט מאוד להותיר מאחורינו חורבן ואדמה חרוכה, אך פעולה כזאת היתה עלולה להיות מעשה איוולת נוסף, אולי חמור מקודמיו.

אהוד ברק: כל בר-דעת מבין זאת, ולמזלה של ישראל יש לה כיום ממשלה אחראית ונבונה יותר, שנותנת הזדמנות לרגיעה ותדע להגיב במלוא עוצמתו של צה"ל, אם הדבר ייכפה עלינו.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האחרונים הבהרתי באורח שאינו משתמע לשתי פנים כיצד תנהג ישראל אם ינסה גורם כלשהו בלבנון לפגוע באזרחינו או בחיילינו לאחר יציאת צה"ל אל הגבול הבין-לאומי.

אהוד ברק: הודעתי, שישראל תראה בכך פעולה מלחמתית, ושום מטרה ושום גורם כוח בלבנון לא יהיו חסינים בפני תגובה קשה.

אהוד ברק: אם נוכחות צה"ל על אדמת לבנון כבלה במידה מסוימת את ידינו עד כה מבחינה בין-לאומית, הרי שמעתה אין שום מגבלה לתגובה קשה של ישראל על כל תוקפנות כלפיה.

אהוד ברק: נדמה לי שהמסר הזה הובהר ונקלט היטב ואין שום מקום לאי-הבנות.

אהוד ברק: מעל במה זו בקריית-שמונה, העיר שהיתה המטרה הראשית לתוקפנות ולטרור מלבנון, אני פונה אל ממשלתה ואל עמה של לבנון: יצאנו מכל שטחה של ארצכם, עד הגבול הבין-לאומי המוכר על-ידי האו"ם.

אהוד ברק: איננו חומדים אף שעל מאדמת

אהוד ברק: כם ואין לנו שום תביעה מכם, זולת השמירה הקפדנית על הביטחון לאורך גבולנו המשותף.

אהוד ברק: אני קורא לך, הנשיא אמיל לחוד: ישראל מושיטה את ידה לשלום מתוך ראייה של עתיד משותף טוב יותר לילדי שני העמים.

אהוד ברק: הבה ננצל את השעה.

אהוד ברק: הבה נדבר שלום.

אהוד ברק: ישראל איננה אויבת ללבנון, ולא היינו נכנסים לשטחה מלכתחילה אלמלא הפכה לחממה לארגוני הטרור ולבסיס תוקפנות נגדנו.

אהוד ברק: עכשיו יש לנו הזדמנות להפוך דף, והדבר תלוי בנו, בכם ובממשלת סוריה.

אהוד ברק: אל תניחו לארצכם היפה לחזור אל השנים הרעות של מלחמת הכול בכול, שהרסה כל חלקה טובה.

אהוד ברק: אל תרשו שוב לארגוני טרור ולגורמים חיצוניים לנצל את חולשת

אהוד ברק: כם כדי להצית אש על גבה של לבנון למען אינטרסים לא לכם.

אהוד ברק: מדינת ישראל מאחלת ללבנון עצמאות ושגשוג ושואפת לשכנות טובה עמה.

אהוד ברק: לבנון עוברת בשנים האחרונות תהליך שיקום מרשים, וישראל רואה זאת בעין יפה, כי שגשוג כלכלי הוא מתכון ליציבות.

אהוד ברק: בבוא העת, כאשר לבנון תהיה משוחררת לעשות זאת, אפשר יהיה בנקל לכונן בינינו יחסי שלום ושיתוף פעולה כלכלי, לטובת שני עמינו.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו כאן היום, בקריית-שמונה, כדי לממש את אמרת חכמינו זיכרונם לברכה: "ישראל ערבין זה בזה".

אהוד ברק: מדינת ישראל כולה ערבה לשלומם, לביטחונם ולרווחתם של תושבי הקריה הזאת ושל כל תושבי יישובינו בצפון.

אהוד ברק: אני גאה בעמידתם של קריית-שמונה ואזרחיה, יחד עם כל תושבי קו העימות, לאורך שנות דור.

אהוד ברק: הממשלה מתחייבת להעניק לכל תושבי האזור את הערבות הביטחונית-הצבאית, באמצעות פריסתו מחדש של צה"ל לאורך קו הגבול, והממשלה מתחייבת להעניק לתושבים גם את הערבות הכלכלית-החברתית באמצעות תוכנית גיבוי רחבת היקף, ללא תקדים.

אהוד ברק: מדינת ישראל כולה, ואני משוכנע הבית הזה על כל חלקיו, מוקירים את עמידתכם, תושבי הצפון, בתחושה של שותפות, אחווה ואהבה.

אהוד ברק: אני בטוח שאזרחי ישראל כולם יבטאו את הזדהותם ותמיכתם בעלייה הנה, לצפון – בתיירות פנימית, בטיולים, בביקורים, בנופש ובהושטת יד אחים זה לזה.

אהוד ברק: האזור הזה, מן היפים והנעימים בארצנו, יזכה, בעזרת השם, לתנופה גדולה ולעתיד מבטיח.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפרשת השבוע, פרשת "בחוקותי", יש הבטחה: "ונתתי שלום בארץ – – – וחרב לא תעבור בארצכם".

אהוד ברק: רש"י, גדול פרשני המקרא, מפרש פסוק זה ומדבר על חשיבות השלום: אם אין שלום אין כלום, מפני שהשלום שקול כנגד הכול.

אהוד ברק: בשם ממשלת ישראל אני מתחייב, כי נוסיף לפעול בנחישות ובמלוא העוז כדי להביא ביטחון לישראל ושלום כולל בכל מסלול אפשרי – עם הפלסטינים, עם לבנון, וייתכן אף עם סוריה.

אהוד ברק: לא נחמיץ שום הזדמנות לשים קץ למעגל האיבה, האלימות והמלחמות.

אהוד ברק: ומכאן, מקריית-שמונה, תצא היום ההבטחה: "ונתתי שלום בארץ".

אהוד ברק: לו יהי.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת אריאל שרון, בבקשה.

אברהם בורג: אני מבקש לא למחוא כפיים.

אברהם בורג: מי שימחא שוב כפיים יוצא מן האולם.

אברהם בורג: בבקשה.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תושבי האזור, כולנו קיבלנו בהרגשת הקלה את הצלחת צה"ל להוציא את אחרוני חיילינו מדרום-לבנון ללא נפגעים.

אריאל שרון: צה"ל התעשת, והנסיגה הלילית בוצעה תוך גילוי יכולת ותושייה.

אריאל שרון: גם אני הייתי בעד יציאה חד-צדדית.

אריאל שרון: הצעתי זאת לראשונה כבר באוקטובר 1982, אך אני רוצה לומר, שהצורה שבה פינינו – ואני מברך מכאן את צה"ל ומפקדיו, שביצעו את הפעולה ללא אף נפגע – לצערי, לא היתה מכובדת.

אריאל שרון: את הנזק מהדרך שבה בוצעה הנסיגה אנחנו עלולים לחוש בקרוב, עם כל אלה שאנחנו נמצאים אתם עדיין בקונפליקט.

אריאל שרון: אני מקווה שאטעה באמירתי זו, אבל בהכירי את שכנינו החיים באזור, הצורה של הנסיגה והפינוי, מה עוד שהיא היתה מסוקרת טלוויזיונית על-ידי כל הרשתות בעולם, לא הוסיפה לנו כבוד, וגרמה להיפך מהרתעה.

אבשלום וילן: – – –

אברהם בורג: אני מבקש, חבר הכנסת וילן.

אריאל שרון: איננו יודעים מה תהיינה ההשלכות באזור, וגם על ערביי ישראל.

אריאל שרון: שמעתי, לצערי, והתביישתי, מראש עיריית צפת, שאוטובוסים של אנשי צד"ל הגיעו לעירו וערבים אזרחי ישראל עמדו מסביבם וחירפו אותם וגידפו אותם.

אריאל שרון: וכבר שמענו קולות של חברי כנסת שדורשים להסגיר את אנשי צד"ל כדי להעמידם למשפט.

אריאל שרון: בעזה היתה אתמול הפגנה של ה"פתח", לכבוד ניצחון ה"חיזבאללה", כפי שהם מכנים זאת.

אריאל שרון: בעיתונות הערבית של היום – אני מתכוון לעיתונות הערבית הפלסטינית – יש מודעות המזמינות לכנסים, לחגיגת הניצחון על האויב הציוני.

אריאל שרון: הביטאון הרשמי של הרשות הפלסטינית, "אל-חיאת אל-ג'דידה", מתחת לכותרות: "צה"ל ברח מפני ההתנגדות הלבנונית" ו"הניצחון" – שתי כותרות – פרסם כתבה שקוראת לפלסטינים להפיק לקחים, גם צבאיים וגם פוליטיים, מהישגיו של ארגון ה"חיזבאללה".

אריאל שרון: אני מציע לכל אלה שששים למסור את אבו-דיס במהירות כזאת, ישימו נא לב לאווירה ולדברים שקורים סביבנו.

אריאל שרון: אני חושש, שגם על זה נשלם בעתיד.

אריאל שרון: כמי שתבע את ניתוק סוגיית פינוי לבנון מהמשא-ומתן עם סוריה, תמכתי ביציאה חד-צדדית מלבנון, אך עמדתי על כך, שעוד לפני ההיערכות על הגבול הבין-לאומי, ישראל תיצור תודעת הרתעה ותביא להשקטת דרום-לבנון.

אילן גילאון: זאת היתה החוצפה שלך.

אברהם בורג: חבר הכנסת גילאון, אני מבקש.

אברהם בורג: חבר הכנסת גילאון, אני קורא אותך לסדר, עם כל הכבוד.

אברהם בורג: לא בשביל זה באנו הנה.

אריאל שרון: מאחר שאנחנו נמצאים פה בקריית-שמונה, לא הייתי רוצה להגיב על – – –

אילן גילאון: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת גילאון, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אברהם בורג: אל תקלקל את הישיבה הזאת.

אילן גילאון: – – –

אברהם בורג: אני מבקש ממך בפעם האחרונה, אל תעבור את הגבול.

אברהם בורג: אתה לא עושה טוב, לא לעצמך, ולא לנושא שאתה מציג, בוודאי לא לכנסת.

אברהם בורג: תשמור את זה לירושלים.

אברהם בורג: חבר הכנסת גילאון, אתה יכול לצאת בהתנדבות.

אברהם בורג: תמשיך, בבקשה.

אריאל שרון: קשה לי לומר את זה, אבל הבנתי את התייחסותו של ראש הממשלה.

אריאל שרון: אומנם הוא היה זהיר היום בעניין 18 השנים, מאוד זהיר, אחרי מאמץ לא קטן שעשה ראש הממשלה בנושא הזה בימים האחרונים, אבל כנראה לא עמד בו כושר ההתאפקות, והוא חילק ציונים למי שהציעו פתרונות אחרים.

אריאל שרון: יש לכם עוד הרבה מה ללמוד, הרבה מה ללמוד, הרבה הרבה מה ללמוד.

אריאל שרון: ואני מקווה שתלמד.

אריאל שרון: הרי הבעיה שלך היא לא שאתה לא מוכשר, חס וחלילה, לא שאתה לא מפקד, חס וחלילה; אין לך ניסיון – זאת הבעיה שלך.

אריאל שרון: אז תלמד, אני מקווה שתלמד.

אריאל שרון: ולכן, אני לא רוצה להתייחס להערה הזאת שלך, שהערת מעל הדוכן.

אריאל שרון: אמרתי שעמדתי על כך, שעוד לפני ההיערכות מחדש על הגבול הבין-לאומי, ישראל תיצור תודעת הרתעה ותביא להשקטת דרום-לבנון.

אריאל שרון: ואפילו בימי הנסיגה, כשכוחותינו נרדפו באש, ניתן היה לעשות זאת.

אריאל שרון: לו נהגנו כך, היינו מונעים את ההשפלה שבנסיגה תחת אש, ולהערכתי, גם צד"ל לא היה מתרסק לרסיסים.

אריאל שרון: צד"ל יכול היה אז להיערך אחרת.

אריאל שרון: ברור לי שהוא לא יכול היה להחזיק את כל השטח, אבל הוא יכול היה להחזיק מעמד, בוודאי להגן על יישוביו, עד שיתבהר המצב, עד שיגיעו כוחות יוניפי"ל, או יגיע צבא לבנון.

אריאל שרון: לו היינו נוהגים כך – אבל לא נהגנו כך.

אריאל שרון: זו היתה חובתנו המוסרית, ומעבר לכך, כלפי בעלי-ברית שנלחמו יחד אתנו, כתף אל כתף, במשך 25 שנה, שנות דור, מול טרור מלבנון.

אריאל שרון: אני שומע נימות פליאה, והיו אף קולות זלזול: לא האמנו שיתפוררו כל כך מהר.

אריאל שרון: ומה רציתם שיקרה, כשראו שאיננו מגיבים שבועות וחודשים על פגיעות בהם ובנו, כשנשמעו דיבורים על פירוק נשקם?

אריאל שרון: מה חשבתם, כשהם רואים שאנחנו לא מגינים אפילו על עצמנו, ובמשך כמה חודשים גם לא פעלנו כשפגעו בחיילינו שלנו?

אריאל שרון: האם יכלו לצפות שנגן עליהם?

אריאל שרון: מה גם שהממשלה, ולצערי היא לא עשתה זאת עד היום, לא הזהירה שפגיעה בצד"ל אף היא תזכה בתגובה קשה.

אריאל שרון: בקרב אנשי צד"ל, והיו לי אתם פגישות ושיחות, קיימת הרגשה שישראל בגדה בהם.

אריאל שרון: אין להם, דרך אגב, טענות על כך שיצאנו מן השטח.

אריאל שרון: הם ידעו שאנחנו נצא מן השטח.

אריאל שרון: הטענות הן על אי-תיאום, על אי-מתן אפשרות להתארגן, וחבל.

אריאל שרון: וצריך לזכור שמחיר הבוגדנות כבד.

אריאל שרון: מי יאמין לנו עוד כשנזדקק לבעלי-ברית בעתיד?

אריאל שרון: לו נהגנו כך, לא היינו צריכים לצאת בבהילות, ולא היו נשארים בידי האויב ציוד רב וכלי מלחמה, שנבזזו ממש במרחק מטרים ספורים מחיילי צה"ל.

אריאל שרון: היינו שומרים על כושר ההרתעה שלנו ועל כבודה של ישראל.

אריאל שרון: גם הנזק למעמדה של ישראל ביהודה ושומרון במקרה כזה היה קטן בהרבה.

אריאל שרון: עשרה חודשים עמדו לרשותה של הממשלה כדי לעשות את כל ההכנות הדרושות לפינוי מסודר מלבנון, לרבות התיאומים עם צד"ל.

אריאל שרון: עשרה חודשים תמימים.

אריאל שרון: זמן מספיק לכל הדעות.

אריאל שרון: ובכל זאת הופתענו, והנסיגה בוצעה בבהילות.

אריאל שרון: כנראה לא על הכול חשבו.

אריאל שרון: יש לי יחס לא רק של הערכה רבה, אלא גם יחס עמוק של ידידות והערכה לצה"ל, כמי ששירת בצה"ל 28 שנים, מרב"ט ועד אלוף.

אריאל שרון: יש לי יחס באמת של הערכה ושל כבוד.

אריאל שרון: אבל אני מציע למערכת הביטחון ללמוד ולהסיק מסקנות.

אריאל שרון: צריך ללמוד איך זה קרה, איך קרה דבר כזה, שבמרחק של מטרים ספורים מחיילינו לוקחים ציוד, משאיות, ציוד של צה"ל, ואין פוצה פה ומצפצף.

אריאל שרון: אני אומר את זה מתוך כאב.

אריאל שרון: אני אוהב את צה"ל.

אריאל שרון: אני אומר למה חשוב להציג כאן את העובדות, ולהסיק מסקנות, במיוחד מפני שאנחנו עם של קיצוניות.

אריאל שרון: ההשפלה והבושה של אתמול הופכות במלל שפתיים לניצחון הגדול, כביכול, של היום.

זהבה גלאון: הבושה – – –

אברהם בורג: חברת הכנסת גלאון, תודה רבה לך.

אברהם בורג: מספיק.

אברהם בורג: תודה רבה.

אריאל שרון: הישג טקטי חשוב, של פינוי חיילי צה"ל, שכולנו רצינו בו, ואני אמרתי זאת – חזרתי על הדבר הזה במשך שנים, שצריך להוציא משם את צה"ל, ללא נפגעים, עכשיו, כאילו – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבנת, תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין.

אברהם בורג: חברי הכנסת, תודה רבה.

אברהם בורג: היה לא רע עד עכשיו, בואו נמשיך.

אברהם בורג: חברת הכנסת חזן, בבקשה, אני מבקש לא לאיים עלינו.

לימור לבנת: אף אחד לא ידבר – – –

אברהם בורג: חברת הכנסת לבנת, תודה רבה.

אברהם בורג: אדוני ימשיך, בבקשה.

אברהם בורג: כמו תמיד, קשה לשמוע אתכם.

אברהם בורג: כשתסיימו אנחנו נמשיך.

אברהם בורג: תודה רבה.

מיכאל איתן: אהוד ברק היה גדול המתנגדים לנסיגה, ואנחנו הבלגנו.

אברהם בורג: אותך לא קשה לשמוע, חבר הכנסת איתן, כל הכבוד לך על ההבלגה.

אברהם בורג: תמשיך עוד קצת, עד סוף דבריו של חבר הכנסת שרון.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שרון, בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת איתן מבליג לכבודך.

אריאל שרון: – – – הישג טקטי חשוב של פינוי חיילי צה"ל, שכולנו רצינו בו, ללא נפגעים, עכשיו, כאילו יכול לחפות על בעיות אסטרטגיות קשות בעתיד.

אריאל שרון: לכן, אני מציע שלא נתפעל יתר על המידה מעצמנו.

אריאל שרון: זה היה דבר חשוב מאוד, אני מברך את החיילים, אני מברך את אמותיהם.

אריאל שרון: אני מצר על אלה שלא זכו להגיע לבתיהם.

אריאל שרון: בל נתפעל יתר על המידה מעצמנו, ונסיק מסקנות ממה שקרה.

אריאל שרון: ומה יהיה עכשיו?

אריאל שרון: צריך להמתין ולראות את ההתפתחויות.

אריאל שרון: אולי, למרות הערכותינו, למרות חששותינו, ישרור שקט בגבול הצפון, וכולנו נשמח על כך.

אריאל שרון: ואני רוצה לומר, אם זה המצב שיהיה, אני אעלה כאן על הדוכן ואומר, שחששותי, כשלא כך יהיה הדבר, התבדו.

אריאל שרון: ובינתיים, צריך לחזק את יישובי גבול הצפון, ואת קריית-שמונה בעדיפות ראשונה, וללא דיחוי וסחבת.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה במערכת הבחירות הבטיח הכול – מחינוך חינם מגיל שלוש ועד לגמר האוניברסיטה; מפתרון בעיית החולים, ועד תעסוקה לכול.

אריאל שרון: הבטחות רבות, אולי מעבר ליכולתה של המדינה.

אריאל שרון: מזה לא יצא דבר.

אריאל שרון: אולי ראש הממשלה רצה, אני מאמין שהוא רצה, אבל זה לא יצא.

אריאל שרון: אני מציע לבצע את כל ההבטחות האלה.

אריאל שרון: ואת זה אפשר לעשות – את כל ההבטחות האלה – כשמדובר במקום יותר קטן, אני מדבר על גבול הצפון, ובמיוחד קריית-שמונה.

אריאל שרון: אני מציע לבצע זאת בשלמות בגבול הצפון, בלי ועדות נוספות.

אריאל שרון: אין מה לבדוק.

אריאל שרון: כבר היו כאן ועדות אין-ספור.

אריאל שרון: לא צריך לבדוק.

אריאל שרון: קח את הכרטיס שחילקת לכולנו, אני אגיד לך את האמת, לא כולנו התפתינו; אני לא התפתיתי לכרטיס.

אריאל שרון: אני מודה; אני חייב להודות כאן – לא הצבעתי בשבילך, אבל את הכרטיסים קיבלנו בכל דרך אפשרית.

אריאל שרון: אני מציע, במקום למנות ועדה וועדות, קח את הכרטיס הזה, קח את המקום הזה – אנחנו בקריית-שמונה, קח את המקום הזה, כמו שהוא.

אריאל שרון: זו הצעה מעשית, מיידית אתה יכול לעשות אותה – קח את המקום המיוחד הזה – – –

אברהם בורג: רבותי, אני מבקש להפסיק את מחיאות הכפיים.

אברהם בורג: אני מודיע לקהל: עוד הפעם יקרה כדבר הזה – הקהל יוצא מן האולם.

אברהם בורג: הישיבה הזאת היא ישיבת כנסת, והיא איננה אספה ציבורית.

דליה רבין-פילוסוף: – – –

אברהם בורג: חברת הכנסת רבין-פילוסוף, אין צנזורה על הדברים הנאמרים מעל הדוכן.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה.

אריאל שרון: מה שאני מציע כאן – – –

קריאות: – – –

אריאל שרון: כן, בבקשה.

אריאל שרון: זה לא על זמני, כן?

אברהם בורג: זה על זמנך מאוד, כי אתה על זמננו.

אברהם בורג: אתה לא חייב לענות, כי הפרוטוקול קלט, וראש הממשלה יקבל העתק של הפרוטוקול.

אריאל שרון: השאלה היא, אדוני היושב-ראש, האם, כשנאמר: יש יושב-ראש – וזה תפקיד מאוד מכובד ותמכנו בבחירתך – ויש באולם גם ראש ממשלה, וראש הממשלה אולי לא שמע טוב והוא מבקש לחזור, איך לנהוג?

אריאל שרון: אני שואל – איך לנהוג?

אברהם בורג: אני אענה לאדוני.

אברהם בורג: אני חושב שאדוני יכול לסמוך על שלוחו לדבר יושבות-ראש, שיעביר את פרוטוקול הישיבה לראש הממשלה, וראש הממשלה יקרא את החומר, וממילא יענה לו בעתיד.

אריאל שרון: נוסף על מה שהבטחת – היו הרבה דברים, הכרטיס לא היה גדול מספיק – אני מציע לעשות דברים.

אריאל שרון: אני כבר עשיתי את זה כאן: תנו כאן, לכל מי שרוצה לבנות, מגרש חינם, ותנו פיתוח על חשבון המדינה.

אריאל שרון: אני עשיתי את זה, דרך אגב, כאן.

אריאל שרון: פה במקום.

אברהם בורג: רבותי, אני אוציא אנשים מן האולם.

אברהם בורג: תפסיקו עם זה לאלתר.

אריאל שרון: אני אומר: אי-אפשר לתת לכל המדינה הכול.

אריאל שרון: אנחנו הרי יודעים את זה, אנחנו מכירים את התקציב ואת הבעיות.

אלי בן-מנחם: מתי נתתם להם?

אברהם בורג: תקבל אינפורמציה בנפרד.

אריאל שרון: מתי נתתי להם?

אריאל שרון: אני מציע, כדי לא לבזבז זמן כאן – תפנה לאנשי קריית-שמונה, תראה כאן את השכונות, תראה תעשייה שהועברה לכאן בתוך 24 שעות בזמנה, בעת מצוקה, תראה בבקשה איך בנינו כאן מקלטים, באיזו מהירות בנינו מקלטים, אז חבל על הזמן.

אברהם בורג: חבר הכנסת שרון.

אברהם בורג: חברי הכנסת.

אברהם בורג: בבקשה.

אריאל שרון: אני אומר, אני מציע, פשוט, הצעה מעשית.

אריאל שרון: מאחר שאין אפשרות לתת לכולם, אני מציע כאן אתגר: קח את המקום הזה, אדוני ראש הממשלה, ותעשה.

אברהם בורג: בבקשה, סיים נא.

אריאל שרון: צריך לדעת, אנשי גבול הצפון, ובמיוחד קריית-שמונה – עומדים עשרות שנים.

אריאל שרון: זה לא מבצע, כולנו היינו במבצעים ובפעולות, וכן הלאה.

אריאל שרון: זה לא מבצע של ימים.

אריאל שרון: עומדים פה עשרות שנים בקו החזית.

אריאל שרון: אלמלא הם, גבולנו היה דרומה מכאן.

אריאל שרון: ובקשה אחרונה לי, לכולנו, אדוני היושב-ראש.

אריאל שרון: בוא נעשה מאמץ להביא לאחווה בין אזרחי ישראל, כדי שנוכל כולנו לעמוד ביחד.

אריאל שרון: תודה רבה.

אברהם בורג: סיימת, חבר הכנסת שרון?

אריאל שרון: אלא אם כן אתה רוצה שאני אמשיך.

אברהם בורג: אלא אם כן אתה רוצה לקרוא פעם שנייה אותם דברים.

אריאל שרון: לא, יש לי נוסף על כך.

אברהם בורג: יש לך דברים נוספים.

אברהם בורג: אני מודה לאדוני.

אברהם בורג: אנחנו נעבור לסדר הדיון.

אברהם בורג: אני אקרא לחברי הכנסת שלושה-שלושה, על מנת לחסוך זמן: חברי הכנסת אופיר פינס, עוזי לנדאו ויאיר פרץ בדבוקה הראשונה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת פינס – שתי דקות.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אנחנו כאן, באנו היום לקריית-שמונה כדי להזדהות עם תושבי קו העימות והגדר.

אופיר פינס-פז: אבל לא רק להזדהות, ולא לומר לכם שאנחנו באים לכאן היום לביקור חד-פעמי.

אופיר פינס-פז: אנחנו נלווה אתכם, מלווים אתכם ונלווה אתכם, לאורך כל הדרך, ונשמור על כך שתוכלו לחיות כאן בביטחון וברווחה כלכלית.

אופיר פינס-פז: כבר היום טיפלנו בכמה בעיות.

אופיר פינס-פז: קראו לתושבים כאן, באזור, למילואים בימים האלה, וביקשתי כבר היום דחיית שירות.

אופיר פינס-פז: לא חייבים לקרוא היום, עם כל המציאות הזאת כאן.

אופיר פינס-פז: קצת התחשבות.

אופיר פינס-פז: ובאמת, מערכת הביטחון מתחשבת בעניין הזה.

אופיר פינס-פז: באנו לכאן היום גם כדי להודות לחיילי צה"ל, למפקדי צה"ל, לרמטכ"ל, לאלוף פיקוד צפון, למפקדי צה"ל, לחיילים, ולברך על כך שצה"ל נסוג, יצא מלבנון.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם: הדבר הזה לא היה מתאפשר אם ראש הממשלה, עוד לפני שהיה ראש הממשלה, לא היה מקבל את ההחלטה האסטרטגית, באומץ, ביושר ובנחישות, ולא היה משנה באופן טוטלי את כללי המשחק הנוראיים, שיצרו את הטרגדיה בלבנון.

אופיר פינס-פז: יש לנו חוב מוסרי מוחלט, חד-משמעי, כלפי חיילי צד"ל ובני משפחותיהם, והכנסת הזאת בוודאי תקפיד על העניין הזה, קלה כחמורה, כדי שאנשים שהיו אתנו בברית גדולה מאוד לא ייפגעו כתוצאה מהעניין הזה מעבר למה שנפגעו.

אופיר פינס-פז: רצועת הביטחון איבדה כבר מזמן את האפקטיביות שלה, אבל אני אומר לך, חבר הכנסת אריק שרון: ההרתעה דווקא תגדל כתוצאה מהמהלך.

אופיר פינס-פז: כללי המשחק ישתנו, והאחריות הישירה היום תהיה על ממשלות סוריה ולבנון באופן הברור והחד ביותר.

אופיר פינס-פז: לזה, אין ספק שתסכים גם אתה, שההרתעה בעניין הזה, גדלה.

אופיר פינס-פז: אבל אני רוצה להגיד לך, יותר מזה.

ראובן ריבלין: אני אבקש לסיים.

אופיר פינס-פז: או.

אופיר פינס-פז: קיי.

אופיר פינס-פז: אני רק רוצה לומר לך – – –

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הקואליציה – – –

אופיר פינס-פז: תאפשר לי רק משפט אחד.

אופיר פינס-פז: אני רק רוצה לומר לך: אתה הטפת לראש הממשלה, שיש הרבה מה ללמוד ממך.

אופיר פינס-פז: אני מקווה מאוד, שלא תנסה ללמד אותנו, או להשיא לנו עצות שהשאת בזמנך למנחם בגין, זיכרונו לברכה.

אופיר פינס-פז: אני מציע לך, יושב-ראש האופוזיציה, תנהג בשיקול דעת, באחריות, ביושר ציבורי, ותגלה מנהיגות.

אופיר פינס-פז: מנהיגות זה לא אומר שמשנים את העמדה והדעה על-פי המצב רוח הלאומי, הרגעי, או משב רוח כזה או אחר.

אופיר פינס-פז: מנהיגות היא הובלה.

אופיר פינס-פז: היא הובלה של העם, היא הובלה של דרך, היא נחישות, היא ענייניות, היא שיקול דעת ואחריות וכושר עמידה.

אופיר פינס-פז: אני מציע שאת הדברים האלה כולנו נפנים, ונברך היום את הממשלה, את העומד בראשה, את צה"ל, את העומד בראשו, את כל חיילי צה"ל על המהלך של היציאה מלבנון.

אופיר פינס-פז: אני מאמין שהעניין הזה יוכיח את עצמו בצורה שכולנו – כמו שאמרת – נאמר את הדברים האלה בפה מלא ובצורה ראויה.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר פינס.

ראובן ריבלין: רבותי, אני רוצה להזכיר לכולנו, שאם נאריך בדיבור מעבר למה שהקצבנו, הרי שהשעה תארך ולא כולם יגיעו לרשות דיבור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עוזי לנדאו, בבקשה.

ראובן ריבלין: שתי דקות עומדות לרשותך, לא כמו הדקות של אופיר פינס.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אזרחי קריית-שמונה וקו העימות, הנה עולה המסך על מציאות חדשה.

עוזי לנדאו: הפנים אל העתיד.

עוזי לנדאו: יש בה אי-ודאויות רבות.

עוזי לנדאו: צריך ללמוד מטעויות העבר.

עוזי לנדאו: אני מבקש לברך את ראש הממשלה.

עוזי לנדאו: סוף-סוף, אחרי הרבה שנים של ניסיונות שכנוע, שבהן דבק ראש הממשלה בהבנות "ענבי זעם", שהן אבי הבוץ הלבנוני ששקענו בו, שוכנע ראש הממשלה, והוא מאמץ כללי משחק חדשים.

עוזי לנדאו: זו המדיניות שאני טוען לה כבר שנים ארוכות.

עוזי לנדאו: הכללים החדשים אומרים, שהאחראים החשובים הגדולים לטרור בלבנון הם סוריה ולבנון.

עוזי לנדאו: לא שמענו בדבריו של ראש הממשלה התייחסות ל"חיזבאללה", והוא צודק.

עוזי לנדאו: ה"חיזבאללה" הוא סוכן, הוא לא אבי הטרור.

עוזי לנדאו: והמחיר שאמר ראש הממשלה שנגבה, יהיה כבד.

עוזי לנדאו: אני מדגיש: מחיר כבד אין פירושו שמטוסי צה"ל יורים על מטרות מחבלים.

עוזי לנדאו: זה חסר ערך.

עוזי לנדאו: אלא – ראש הממשלה אמר: אנחנו נגן על כל אזרחינו, אפילו עד כדי סכנת מלחמה.

עוזי לנדאו: זו תהיה סיבה למלחמה.

עוזי לנדאו: ופירושו של דבר, אם זו המדיניות:

עוזי לנדאו: אנחנו הולכים ומקוממים מחדש את הסולידריות החברתית שלנו, שפירושה: אזרח ישראל, יהודי בכל פינה בארץ, אם יפגעו בו – אנחנו חשים כאילו הפגיעה היא בנו.

עוזי לנדאו: כשנפל פגז בתל-קציר, אנחנו, בתל-אביב, חשנו את הפגז הזה על בשרנו; כשהיה טרור בקריית-שמונה, אנחנו, ברחביה, חשנו כקורבנות הטרור הזה.

עוזי לנדאו: זה שינוי שהוא חשוב, ואני מקווה שכך יהיה בעתיד.

עוזי לנדאו: אני רוצה כאן להדגיש.

עוזי לנדאו: בשנה האחרונה נוצרה תחושה, שהנה, יש ישראל, זו המדושנת עונג, והיא חשה שזה בסדר, שהנה אנחנו שותים קפה ברמת-אביב, וזה לא נורא אם נופלות "קטיושות"; וישראל האחרת – זו של הצפון, זו של קריית-שמונה.

עוזי לנדאו: לא עוד.

עוזי לנדאו: צריך שנחזור מחדש לישראל של בן-גוריון, לישראל של מנחם בגין, שיש בה סולידריות וכבוד, עקרונות ואומץ לב, והיא לא מדברת, אלא היא גם עושה.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, עוד בקשה קטנה.

עוזי לנדאו: זו עת לאחדות, לשיקום הסולידריות של המחנה הציוני כולו.

עוזי לנדאו: יש בכנסת חברי כנסת שאינם כאן.

עוזי לנדאו: הם עוינים את הציונות וקיומה.

עוזי לנדאו: הם מחרפים את ישראל ומגדפים אותה בכנסת, ועכשיו הם מחרפים ומגדפים את אנשי צד"ל.

עוזי לנדאו: אני סבור, שימין ושמאל – עלינו להראות להם שאין הם עוד פרטנרים פוליטיים שלנו לשום מהלך פוליטי שקשור בעתיד הציונות.

עוזי לנדאו: אני קורא לסיעת ישראל אחת ולראש הממשלה להתחיל בצעד ראשון, ולהביא להוצאת חבר הכנסת האשם מחאמיד, מראשי המסיתים, מוועדת החוץ והביטחון, הכה רגישה, ועדת הסולידריות של המחנה הציוני.

עוזי לנדאו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת עוזי לנדאו.

ראובן ריבלין: לא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: אסור למחוא כפיים בישיבת כנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יאיר פרץ.

ראובן ריבלין: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון, חבר הכנסת רחבעם זאבי וחבר הכנסת יוסף לפיד.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, עמיתי תושבי קריית-שמונה, אדוני ראש העיר, כנסת נכבדה, בימים אלה, כאשר נראה שכל המדינה כתבערה אחת גדולה, כשאנו מותקפים בכל החזיתות – הן מצד הפלסטינים והן מצפון, וזאת, דווקא כאשר אנחנו שמים פנינו לשלום, ולא למלחמה, הצד שמנגד עדיין לא הניח את כלי מלחמתו.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש, הדרך שבה התקבלה החלטה הרת-גורל זו מעוררת ביקורת קשה מצד גורמים רבים, המחייבים אותנו להאזין לה, וזאת מכיוון שהביקורת הזאת נאמרת על-ידי גורמים מוסמכים שמבינים את בעיות לבנון ואת כל ההיבטים הנלווים אליהן.

יאיר פרץ: אולם, דווקא בעתים כאלה, כאשר תוצאות ההחלטות צריכות לעמוד במבחן המציאות, המחלוקת והמריבה לא יתרמו לעמידתנו האיתנה, אלא ההיפך הוא שיקרה.

יאיר פרץ: לכן, בזמנים שכאלה עלינו להתאחד, למרות השוני וחילוקי הדעות שבינינו, ולהתייצב כאיש אחד למען חיילינו, למען ילדינו, למען תושבי הצפון.

יאיר פרץ: אדוני היושב-ראש.

יאיר פרץ: מוטלת עלינו חובה לדאוג לחברינו לנשק, אנשי צד"ל, אשר נלחמו אתנו כתף אל כתף.

יאיר פרץ: עלינו לזכור להם חסד נעורים ולפעול בכל הדרכים לרווחתם ולביטחונם.

יאיר פרץ: עמיתי חברי הכנסת, לא נשקוט, ולא תנוח דעתנו, עד שאחרון השבויים והנעדרים ישוב לביתו, אל חיק משפחתו.

יאיר פרץ: מדינת ישראל עושה ותעשה את כל המאמצים להשגת מטרה זו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

יאיר פרץ: אדוני, יש לי ארבע דקות.

ראובן ריבלין: אה, בסדר.

ראובן ריבלין: אתה מדבר במקום מישהו אחר.

דוד טל: יש לך טעות.

ראובן ריבלין: תן לו לסיים, בבקשה, ואז תסביר לי את הטעות שלי.

יאיר פרץ: ולכם, תושבי הצפון, שעברו על בשרם מסכת ייסורים זו של מלחמת לבנון וגרורותיה, שהישיבה במקלטים ובחדרי הביטחון הפכה חלק אינטגרלי של אורח חייהם, מוטלת עלינו החובה לפעול שהתמונות שהיינו עדים להן בתקופת שהייתנו בלבנון לא יישנו ולא יחזרו, שמעתה השקט והשלווה ישררו פה, ולא הפחד והבהלה.

יאיר פרץ: אני פונה אליך, אדוני ראש הממשלה, מעל בימה זו, בקריית-שמונה, לפעול בנחרצות להבטחת שלומם וביטחונם, הן האישי והן הכלכלי, של תושבי הצפון, לאחר התלאות הרבות שעברו.

יאיר פרץ: אני קורא מעמקות לבי לראש הממשלה, שאיננו כאן, לאפשר לכל אחד מתושבי קריית-שמונה שאין ביכולתו לצאת את העיר מכל סיבה שהיא – לארגן להם מקום שהייה זמני עד יעבור זעם.

יאיר פרץ: תושבי הצפון, לבנו אתכם.

יאיר פרץ: נעשה הכול כדי לשמור על ביטחונכם ורווחתכם.

יאיר פרץ: אני מביא את ברכתו של מרן הרב עובדיה יוסף לתושבי הצפון, שהתפלל לשוכן במרומים שהשקט והשלום ישררו בתוכנו ובגבולותינו.

ראובן ריבלין: אמן, כן יהי רצון.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת, יושב-ראש סיעת ש"ס, ומתנצל בפניו ובפני סיעת ש"ס על כך שלא נתתי להם ארבע דקות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת זהבה גלאון, שתי דקות לרשותך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת על היוזמה לכינוס הכנסת בקריית-שמונה.

זהבה גלאון: היום ביקרנו – ביקור קצר מדי, לטעמי – בעיר.

זהבה גלאון: שמענו על מצוקות התושבים.

זהבה גלאון: אני חושבת, שממשלת ישראל צריכה לעשות כל מאמץ ולדאוג לא רק לביטחונם האישי, אלא גם לרווחתם הכלכלית והחברתית של אנשי קריית-שמונה.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך את ראש הממשלה על היציאה מלבנון, אני רוצה לברך את צה"ל על היציאה מלבנון, על היציאה החלקה.

זהבה גלאון: אני חייבת להודות, שנדהמתי מעזות המצח של אריק שרון, יושב-ראש הליכוד.

זהבה גלאון: איזו עזות מצח של מי שהכניס אותנו לבוץ הלבנוני.

זהבה גלאון: כואב לך הלב, אתה בוכה על הציוד?

זהבה גלאון: אני בוכה על החיילים שנהרגו שם כל השנים.

מיכאל איתן: אהוד ברק תמך בזה.

מיכאל איתן: אהוד ברק תמך כל השנים.

זהבה גלאון: וזה שאנחנו בחוץ, אני תמכתי שנצא מלבנון, וזה שראש הממשלה הבטיח וקיים – – –

ראובן ריבלין: רבותי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת איתן, לחברת הכנסת גלאון יש שתי דקות, לרבות ויכוח אתך.

זהבה גלאון: אף חייל לא נהרג.

זהבה גלאון: שנים דשדשנו בבוץ הזה, שנים מיותרות.

זהבה גלאון: במקום לבוא היום ולברך את ראש הממשלה – זה מה שאנחנו שומעים?

זהבה גלאון: תתביישו לכם.

איוב קרא: גם השר שריד – – –

ראובן ריבלין: אני מודה לחברת הכנסת גלאון על שעמדה בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת רחבעם זאבי.

מיכאל איתן: כמה שנים מתוך השנים האלה ברק תמך בזה, כמה שנים?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איתן, אתה רשום לזכות דיבור.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך.

אבשלום וילן: – – –

מיכאל איתן: – – –

ראובן ריבלין: אבו וילן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאב.

ראובן ריבלין: אדוני השר נסים זאב, שיושב על שולחן הממשלה.

ראובן ריבלין: אני מבקש, תתנהג כמו שר.

ראובן ריבלין: לפחות תתנהג כמו שר.

ראובן ריבלין: מיקי איתן, אני מבקש.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, תושבי קריית-שמונה והגבול הצפוני, באנו לכאן להזדהות עם תושבי קריית-שמונה וחיילי צה"ל, ואני מזדהה אתם בכל לב, ויותר מזה, אבל אינני מתכוון להצטרף למסע הקילוסים והתשבחות לממשלה.

רחבעם זאבי: אכן, התנגדתי לפינוי צה"ל מלבנון, אבל קיבלתי את ההחלטה לנסיגה כאקסיומה, כי זו היתה החלטה של ממשלה במדינה דמוקרטית.

רחבעם זאבי: אבל זו לא היתה נסיגה אלא בריחה מבוהלת ומופקרת, תוך השארת ציוד ונשק, ואפילו נשק כבד, וזה לא היה מוכרח להיות כך.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה הנחה את צה"ל לתכנן נסיגה בהסכמה.

רחבעם זאבי: וכשזו לא באה לעולם, באה הבריחה המבישה.

רחבעם זאבי: יחידת גולני מחצביה ברחה ברגל בריצה של 5 ק"מ, וזה הזכיר לי את גיבורי חצביה היהודים מהמאה ה-19, שנלקחו לכבוש את המבצר בסנור, בשומרון, כי הם היו גיבורי חיל.

רחבעם זאבי: כבר אז, באמצע המאה ה-19, במרד הפלאחים.

רחבעם זאבי: חצביה וחצביה.

רחבעם זאבי: היתה לך, אדוני ראש הממשלה, שנה להתכונן לנסיגה הזאת, להקים את הגדר, לבנות מוצבים, לפנות ציוד עודף.

רחבעם זאבי: אבל אתה בזבזת אותה, ועכשיו אתה הולך זחוח ומגייס שבחים לעצמך.

רחבעם זאבי: בבריחת צה"ל מלבנון איבדנו את ההרתעה וניתנה דוגמה לחיקוי לפלסטינים ולערביי ישראל.

רחבעם זאבי: בגדנו בבעלי-בריתנו מצד"ל, וגם זוהי דוגמה שלילית.

רחבעם זאבי: ההזדהות עם יישובי הצפון תיבחן לא בדיבורים, אלא במעשים.

רחבעם זאבי: פעם אתה, ראש הממשלה, הבטחת להפוך את צה"ל לקטן וממזרי, אבל אתה סירסת את צה"ל, וה"חיזבאללה" הקים צבא קטן וממזרי.

רחבעם זאבי: לא כל חיילי צה"ל שבו הביתה.

רחבעם זאבי: עדיין חסרים לנו רון ארד, זכריה באומל, יהודה כץ וצבי פלדמן.

רחבעם זאבי: כבוד ויקר לחיילי צה"ל ומפקדיו, הזדהות וחיבה לתושבי הצפון.

רחבעם זאבי: ואנחנו תפילה שיתבדו חששותינו על כך שמלחמות הצפון לא תמו.

רחבעם זאבי: אמן כן יהיה רצון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת רחבעם זאבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יוסף לפיד, ואחריו – חבר הכנסת רוני מילוא.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תושבי קריית-שמונה, שלשום בלילה, ב-03:15, צלצל אצלי הטלפון, ועל הקו היה יועצו המדיני של ראש הממשלה, רוני בונדי, והוא הודיע לי, כראש סיעת שינוי, כי ראש הממשלה החליט עוד באותו לילה להוציא את צה"ל מלבנון.

יוסף (טומי) לפיד: מאז ועד היום, ואני חושש שעוד לכמה ימים טובים, אני מתקשה להחליט אם אני פסימיסט אופטימי או אופטמיסט פסימי.

יוסף (טומי) לפיד: כי כל אלה שמברכים ומתברכים אינם יודעים כי אינם יכולים לדעת אם מה שקרה פה מוביל אותנו לשלום או מוביל אותנו למלחמה.

יוסף (טומי) לפיד: החיוב במהלך הזה הוא בכך, שגם אם זה יוביל אותנו למלחמה, אנחנו נוכל לומר לעצמנו ולבנינו, שעשינו כמיטב יכולתנו, ויותר מזה אי-אפשר לדרוש מאתנו.

יוסף (טומי) לפיד: לתושבי קריית-שמונה שדיברו אתנו, כשהסתובבנו בשוק, על כך שאנחנו באים תמיד רק כאשר יש פה או "קטיושות" או אבטלה בלתי נסבלת, אני יכול לומר, שככל שזאת בוודאי מחווה יפה מצד הכנסת שקיימה פה בפעם הראשונה בהיסטוריה ישיבה מחוץ לכתליה, הרי כל מה שאתם צריכים לקוות לו, שאנחנו לא נבוא לכאן ולעולם לא נתעניין בכם, כי זה סימן שאין לכם צרות.

יוסף (טומי) לפיד: הבעיה היא, שאנחנו באים לפה בעת צרה, חוזרים הביתה ושוכחים אתכם.

יוסף (טומי) לפיד: אני מקווה שהפעם לא נעשה זאת.

יוסף (טומי) לפיד: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש, אני כפליט השואה חש הזדהות עמוקה מאוד עם כל פליט.

יוסף (טומי) לפיד: ואני אומר לכם, ששלשום התביישתי עד דמעות כאשר ראינו את שותפינו, בעלי-בריתנו, עומדים ליד הגדר, כמו שאנחנו זוכרים צילומי יהודים בגולה, עם הפעקלע שלהם, עם התינוקות שלהם, לאחר שנאלצו לעזוב את בתיהם, מפני שהיו בעלי-ברית של היהודים.

יוסף (טומי) לפיד: רבותי, אנחנו מרוקנים מתוכנה את כל תורת המוסר היהודית ואת ההיסטוריה היהודית, אם אנחנו מפנים עורף ללא-יהודים שניסו להילחם בעדנו וניסו לעשות משהו יחד אתנו, כי האמינו לנו.

יוסף (טומי) לפיד: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, זה לא יכול להיות רק דיבורים.

יוסף (טומי) לפיד: זה מבחן מוסרי עליון למדינת ישראל ולכנסת, שאנשי צד"ל יטופלו לפנים משורת הדין, כדי שנוכל להביט להם בעיניים.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה לכם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת לפיד, שלא הפסקתי אותו בגלל חשיבות הדברים, וגם הסיעות האלה הן סיעות שלא התבטאו קודם לכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רוני מילוא, לך יש כפול זמן מזה שהיה לחבר הכנסת לפיד, אבל הלוואי שתצטמצם באותו זמן שהוא לקח, וזה גם הרבה מעבר לזמן שמותר לך.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת על היוזמה לקיים את הישיבה כאן.

רוני מילוא: זו ישיבה חשובה, שמביעה קודם כול את ההזדהות שלנו עם תושבי קריית-שמונה, עם ראשי היישוב ועם כל יישובי הצפון, על רקע המצב שנוצר לאחר נסיגת צה"ל מלבנון.

רוני מילוא: אני גם מברך על ההחלטה לצאת מלבנון.

רוני מילוא: אני חושב שההחלטה היתה נכונה, אבל אני בהחלט חושב שכדאי להיות מאוד זהירים במבט קדימה, ולראות היטב מה באמת יקרה לפני שפותחים בחגיגות של שמחה.

רוני מילוא: כולנו רק רוצים ומקווים שבאמת יהיה שקט ונוכל לחיות כאן בשקט גמור ובשלווה.

רוני מילוא: אבל כדאי גם להזכיר לאלה שנמצאים מעבר לגבול, שמדינת ישראל, בצורה חד-משמעית, אומרת ומתכוונת לבצע גם כן, שאם לא יוכלו לחיות בשקט בקריית-שמונה, לא יוכלו לחיות בשקט גם מעבר לגבול, לרבות בביירות.

רוני מילוא: ידעו את זה גם הלבנונים וגם הסורים.

רוני מילוא: מדינת ישראל היא מדינה חזקה, ורק מדינה חזקה יכולה להרשות לעצמה לסגת כשצריך או כשחושבים לנכון, אבל להגיב בכל הכוח ובכל האמצעים ברגעים שיצטרכו.

רוני מילוא: אני אינני מאשים איש מתושבי קריית-שמונה, שכשנופלות "קטיושות" על ביתו, הוא לוקח את הילדים ועוזב.

רוני מילוא: אני, כראש עיריית תל-אביב–יפו, ראיתי בזמן הטילים איך עזבו תושבים, וגם לא האשמתי איש מהם.

רוני מילוא: אז הייתי אומנם שר המשטרה ולא ראש העיר – צ'יץ' היה ראש העיר – אבל אמרתי שלא צריך להאשים אותם, כי במצב כזה אני לא רוצה לבוא ולדון אף אחד, בטח לא את תושבי קריית-שמונה.

רוני מילוא: אנחנו צריכים לחזק את קריית-שמונה, לא רק על-ידי דיבורים, לא רק על-ידי ישיבות הזדהות; הן חשובות כשלעצמן.

רוני מילוא: לא יכול להיות שכשנגיע הנה יעמוד בחוץ אדם מבוגר עם שלט ויאמר: פיטרו אותי מהמפעל, אין לי עבודה; את אשתי פיטרו מהעבודה ב"נעמת", וגם לה אין עבודה.

רוני מילוא: שניהם נשארו בלי פרנסה ועם חיים בחשש ובפחד על הגבול כפי שהוא היום.

רוני מילוא: לא יכול להיות דבר כזה.

רוני מילוא: קודם כול צריך לחסל את הסיבות לחשש ולפחד ולהבהיר שלא נפקיר את התושבים בשום תנאי ובכל הכוח.

רוני מילוא: דבר שני, צריך לדאוג שיהיה לתושבים מקור פרנסה, שיוכלו לקום בבוקר לעבודתם, שלא ייווצר מצב שתושב אחד בקריית-שמונה יסבול מצוקה, לא רק נפשית מהמצב שקיים, אלא גם מצוקה כלכלית ומצוקה של מקום עבודה.

רוני מילוא: זה תפקידה של הממשלה, ובנושא הזה לא שמענו מספיק היום ולא ראינו מספיק.

רוני מילוא: לסיום, אני יכול לומר לכם, תושבים יקרים וחברי הכנסת שהתייצבו כאן, אני ציפיתי היום לשמוע יותר על כוונות של אחדות ופחות על כוונות של פלגנות ווכחנות.

רוני מילוא: ויכול היה גם ראש הממשלה, שעשה צעד חשוב, לבוא לכאן ולדבר על אחדות במדינת ישראל, על אחדות בעם ישראל.

רוני מילוא: כאשר אנחנו נמצאים במבחנים קשים, צריך לקרוא לכולם ולשבת ביחד, כל המחנה כולו, ולהתאחד מול בעיות וסכנות שישנן.

רוני מילוא: חשבתי, שאם היה ראש הממשלה אומר את זה כאן, בקריית-שמונה, הוא היה עושה טוב לכולם, גם לתושבי הצפון, גם לכל תושבי מדינת ישראל וגם לנו, חברי הכנסת, שאולי היו לנו פחות כיסאות לחלק בממשלה, אבל היתה יותר אחדות במדינה ובעם.

רוני מילוא: את זה היה כדאי שכולנו נעשה מאמץ להשיג.

רוני מילוא: אם נגיע לזה, אני חושב שגם המורל והתחושה של התושבים יהיו הרבה יותר טובים, ובמיוחד אם הממשלה תעשה את מה שהיא צריכה לעשות, כדי לחזק את קריית-שמונה ואת כל יישובי הצפון שעומדים במבחן הקשה.

רוני מילוא: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת רוני מילוא, נציג תנועת המרכז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים דרוקמן, נציג המפד"ל, בבקשה, אדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, בעניין צד"ל אני רוצה להצטרף בכל לבי לכל מלה של חבר הכנסת טומי לפיד, בכל מלוא העוצמה.

חיים דרוקמן: דבריו אלה היו דברים אמיתיים של יהודי, כפי שהם צריכים להיות.

חיים דרוקמן: אני לא רוצה לומר שחבל שזה איננו כך, אלא מן הראוי שזה יהיה כך.

חיים דרוקמן: הזכיר ראש הממשלה את פרשת השבוע – "ונתתי שלום בארץ", והזכיר את הערך של השלום, וזה נכון.

חיים דרוקמן: אבל הוא לא הסביר פה למי הכוונה בשלום הזה, כי אחרי המלים: "ונתתי שלום בארץ" כתוב: "ורדפתם את אויביכם".

חיים דרוקמן: אז מה זה "ונתתי שלום בארץ"?

חיים דרוקמן: אלא, ונתתי שלום בארץ ביניכם; שלום בינינו.

חיים דרוקמן: ומתוך שלום בינינו אנחנו רודפים אחרי האויבים.

חיים דרוקמן: יושב-ראש הכנסת אמר, ובצדק, שאנחנו חזקים מהכול, אבל זה כשאנחנו מאוחדים.

חיים דרוקמן: זה המפתח: ונתתי שלום בארץ – שלום בינינו.

חיים דרוקמן: לפני שמדברים על שלום עם הפלסטינים, שלום עם הסורים, צריך שיהיה שלום בעם ישראל.

חיים דרוקמן: במקום שלום מדומה ועקר – שלום בינינו, ולא לעסוק בשלום מדומה וליצור קרעים בעם.

חיים דרוקמן: זה הדבר הנורא ביותר.

חיים דרוקמן: אם כבר פרשת השבוע, נאמר: "ורדפו מכם חמשה מאה ומאה מכם רבבה ירדפו".

חיים דרוקמן: זה הכיוון לשלום, ולא ההיפך – שקומץ המרצחים של ה"חיזבאללה" ירדפו אחרי צה"ל הגדול.

חיים דרוקמן: אני בוודאי מצטרף לסיפוק ולשמחה שצה"ל יצא מלבנון ללא נפגעים, אבל כולי כואב את הביזיון הנורא של הבריחה מלבנון.

חיים דרוקמן: זה בוודאי הוסיף להוריד את רמת ההרתעה של צה"ל, שיש צורך לשקם אותה מחדש.

חיים דרוקמן: אני רוצה לפנות לתושבי הצפון – באנו להזדהות, אבל לא מספיק להזדהות בנאומים.

חיים דרוקמן: הדבר צריך לבוא לידי ביטוי מעשי, שאכן יישובי הצפון ותושביו ירגישו ויחושו בהזדהות הזאת בחייהם היומיומיים.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת הרב דרוקמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הרב אברהם רביץ, ואחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין, נציג ישראל בעלייה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, שאלתי את עצמי מה זה הזדהות ולשם מה באנו לכאן.

אברהם רביץ: ואמרתי לעצמי, כפי שאמר לי אחד מתושבי קריית-שמונה, שצלצל אלי אתמול, שבואנו למקום הזה ייתן לאלה שעזבו את קריית-שמונה ביטחון וכוח לחזור לכאן.

אברהם רביץ: אני רוצה להגיד להם: בשיר השירים נאמר: "עורי צפון ובואי תימן, הפיחי גני יזלו בשמיו, יבא דודי לגנו ויאכל פרי מגדיו".

אברהם רביץ: אין סיכוי לתימן, שזה דרום הארץ, שיבואו לכאן בלי "עורי צפון", בלי שהצפון יתעורר, יתחזק; הרי באופן טבעי הגבול עובר לדרום ולדרום ולדרום.

אברהם רביץ: אין דרום ללא צפון.

אברהם רביץ: לכן, שומה עלינו לחזק את הצפון, וכי הצפון הזה יהיה הגבול החזק שיעורר את הדרום לחיים.

אברהם רביץ: ואז יהיה "יבא דודי לגנו" – שזה כל הארץ.

אברהם רביץ: הרב דרוקמן לומד כנראה את פרשת השבוע, והוא התכוון לתקן או להוסיף.

אברהם רביץ: כידוע, גם אני לומד את פרשת השבוע, ואני רוצה לומר לעצמנו: רבותי, הגיע הזמן שלא נחצה פסוקים אלא נאמר אותם במלואם, בצורה המחייבת.

אברהם רביץ: ההבטחה האלוקית: "ונתתי שלום בארץ", מתחילה עם תנאי: "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו".

אברהם רביץ: ואז יש לנו הבטחה: "ונתתי שלום בארץ".

אברהם רביץ: למען שלום בארץ, כולנו יחד חייבים לדעת זאת ולשנן לעצמנו, שצריך ללכת בחוקותיו, ואז מובטח לנו שלום.

אברהם רביץ: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הרב רביץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תושבי האזור, פרנסי העיר, אינני רוצה להסביר כאן – לא שכל השנים תמכתי ביציאה מלבנון, ולכן מחר תזרח השמש, ולא שכל השנים התנגדתי, ולכן אוי ואבוי מה יהיה עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני בין אלה שמתלבטים ואני בין אלה שלא יודעים מה יהיה בעקבות הנסיגה, ואני בין אלה שאומרים: כולי תקווה ותפילה שאכן יהיה טוב, אך אינני בטוח ואינני יודע.

יולי יואל אדלשטיין: לכן ברצוני לומר כמה דברים קצרים.

יולי יואל אדלשטיין: לתושבי קריית-שמונה אני רוצה לומר את האמת, בשונה ממה ששמעתם כאן – לא כל הכנסת מאוחדת ולא כל הכנסת מזדהה אתכם.

יולי יואל אדלשטיין: יש סיעות שהודיעו רשמית שהן מחרימות את הישיבה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב, שבמקום להיות כל הזמן נורא פוליטיקלי-קורקט, עלינו גם להסיק מסקנות למה זה קורה.

יולי יואל אדלשטיין: לחברי חברי הכנסת ולאלה שדיברו לפני אני רוצה לומר – נכון שאנחנו נמצאים בקריית-שמונה, ורוב האנשים באולם הם תושבי קריית-שמונה, וראש העירייה וחברי מועצת העיר יושבים כאן, אבל אנחנו באנו להזדהות עם יישובי קו העימות.

יולי יואל אדלשטיין: חוץ מקריית-שמונה, שכושר העמידה של תושביה לא מוטל בספק והגבורה של התושבים לא מוטלת בספק, יש גם שלומי, גם מעלות, ועוד המון המון יישובים – נהרייה, קיבוצים ומושבים באזור.

יולי יואל אדלשטיין: כדאי לנו לזכור, לא רק בדיבורים כאן אלא גם באותם מעשים שאני מקווה שיבואו, לא בהכרזות על סכומי עתק, שכביכול הופיעו משום מקום, מיליארדים, ועכשיו יעברו לאזור, אלא בתוכניות מדויקות, במיוחד כאלה שקשורות בתעסוקה, בחינוך ובדיור וקשורות בקליטת העלייה.

יולי יואל אדלשטיין: בתוכניות כאלה אנחנו נצליח.

יולי יואל אדלשטיין: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש – הייתי רוצה להסכים עם ידידי טומי לפיד, שדיבר כאן על מה שיקרה לנו אם נפנה עורף לצד"ל.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק צריך לתקן אותו: אנחנו הפנינו עורף לצד"ל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כבר עשינו את זה, ואנחנו הולכים בדרך מאוד מאוד מסוכנת.

יולי יואל אדלשטיין: כדאי לנו, ויפה שעה אחת קודם, לנסות לתקן את הטעויות עכשיו, לפני שיהיה מאוחר מדי, ואז כולנו נהיה מאוחדים בבכי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רשות הדיבור לחבר הכנסת עמיר פרץ.

ראובן ריבלין: אחריו – לחבר הכנסת מיכאל קליינר ולחברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחי הכנסת שאנחנו האורחים שלהם, תושבי הצפון, תושבי קריית-שמונה, פרנסי האזור, נסוגונו מלבנון.

עמיר פרץ: זאת עובדה, ועל העובדה הזאת יש קונסנסוס, יש השלמה.

עמיר פרץ: הנסיגה הזאת, בצד העובדה שהיא יוצרת אחדות סביב חיילי צה"ל וכוחות הביטחון, יוצרת מחלוקת מאוד גדולה סביב הדרך לבוא ולתקן את הנזקים שנוצרו עם הנסיגה.

עמיר פרץ: הנזק הראשון, שדיברו עליו, ודיברו בו רבות, הוא החרפה הגדולה, שאם צריך להשקיע כדי לנקות אותה, מול אותם חיילי צד"ל ומשפחותיהם – צריך לעשות הכול.

עמיר פרץ: ואין לי להוסיף על דבריהם של חבר הכנסת רוני מילוא וחבר הכנסת טומי לפיד.

עמיר פרץ: אני רוצה לפנות ליושב-ראש הכנסת.

עמיר פרץ: אדוני יושב-ראש הכנסת, אתה קיבלת החלטה היסטורית, שהביאה את הכנסת אל קריית-שמונה.

עמיר פרץ: אבל בהחלטה ההיסטורית הזאת יש גם סיכון מאוד גדול, כי הבאת את הכנסת בפעם הראשונה, עם כל יוקרתה, ואנחנו צריכים להוכיח שהכנסת הזאת לא תשאיר את קריית-שמונה ואת תושביה אך ורק עם ציפיות.

עמיר פרץ: ואני אומר לכל חברי הכנסת, יצאנו מרצועת הביטחון, אולי היציאה מרצועת הביטחון מאחדת את תושבי הצפון למאבק משותף, אבל היציאה מרצועת הביטחון מחייבת אותנו לבנות רצועת ביטחון חברתית כלכלית לתושבי הצפון.

עמיר פרץ: כי רק אם תבנה להם רצועת ביטחון חברתית כלכלית חדשה, הם יוכלו להתאחד ולעמוד מול הקשיים הרבים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני נמצא פה במשך כל השנה.

עמיר פרץ: ראיתם את עובדי "סלילים חולה" מפגינים בחוץ.

עמיר פרץ: אלה עובדים שכבר שנה שלמה נמצאים במפעל טקסטיל, וכל מה שהם מבקשים זה פרנסה של 3,500 שקל בכבוד, ומדינת ישראל לא מסוגלת לתת להם.

עמיר פרץ: יש עוד אזרחים רבים שהם הגיבורים שלנו.

עמיר פרץ: בואו ניתן להם לא רק מחמאות, אלא ניתן להם את מה שמגיע להם, כדי שיוכלו לעמוד בכבוד גם מול בני משפחותיהם.

עמיר פרץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, צריך לזכור שאנחנו מדברים רק בקיצור.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל קליינר יסיים את סיבוב הסיעות, ולאחר מכן – חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תושבי האזור.

מיכאל קליינר: מתהום ההשפלה לאופוריה?

מיכאל קליינר: מבירא עמיקתא לאיגרא רמא?

מיכאל קליינר: בתוך יום שינתה דעת הקהל הישראלית את דעתה על המנוסה של צה"ל מלבנון?

מיכאל קליינר: אני שואל אתכם, כזה הפכפך הציבור הישראלי?

מיכאל קליינר: כזה חסר חוט שדרה?

מיכאל קליינר: האמת, לא נראה לי.

מיכאל קליינר: נראה לי שעורכי העיתונים ותוכניות האקטואליה נבהלו מעוצמת המראות של הבריחה, נבהלו מעוצמת הביקורת של עצמם, נבהלו מכדור השלג שיצא משליטתם ויגרום לקריסת לממשלת ברק.

מיכאל קליינר: בתוך יום השתנו הכותרות הראשיות כבמטה קסם, משחור ללבן, מאבל ליום טוב.

מיכאל קליינר: פרשת צד"ל והמנוסה המשפילה מלבנון נדחקו לשולי החדשות, ואת מקומם תפסו ראיונות עם הבן החייל, עם האמא הדואגת, עם האב המגייס את בנו, עם "ארבע אמהות" שנאלמו דום יום קודם לכן.

מיכאל קליינר: הבוקר יכול היה כל קורא "הארץ" לקרוא מודעות ברכה זהות לאהוד ברק, כאילו אנחנו באמצע קמפיין בחירות מתוכנן ומתוזמן היטב לראשות הממשלה.

קריאה: זה ממומן.

מיכאל קליינר: זה לא מקרי, וממומן, זה לא מקרי.

מיכאל קליינר: התקשורת מתגייסת, התקשורת מיישרת את הפוליטיקאים.

מיכאל קליינר: הליכוד מצטרף לברכות.

מיכאל קליינר: יושב-ראש האופוזיציה תמך ביציאה מלבנון, הוא הרי מתמודד לראשות הממשלה, הוא מקשיב לסקרים, הביקורת שלו היא בסך הכול טכנית.

מיכאל קליינר: שרון היה יוצא מלבנון יותר יפה.

מיכאל קליינר: זו הביקורת, זה דבר האופוזיציה.

מיכאל קליינר: נו, באמת, אז אם הכול כל כך נכון, אם השמים כל כך בהירים, אם השמש זרחה והשיטה פרחה, אז למה אנחנו כאן?

מיכאל קליינר: בשביל מה להוציא שני מטוסים בתקציב נאה כדי להביא הנה את חברי הכנסת?

מיכאל קליינר: ואיך זה שלא חוגגים בחוצות קריית-שמונה?

מיכאל קליינר: איפה הזיקוקין די-נור?

מיכאל קליינר: איפה פטישי יום העצמאות ותרסיסי הקצף?

מיכאל קליינר: איפה הקומזיץ הענק במקום מדורת ל"ג בעומר?

מיכאל קליינר: איפה המנגלים?

מיכאל קליינר: אהוד, הבטחת וקיימת, כך אמרו מודעות הפרסומת, שיד נעלמה, או אולי עמותה נעלמה, דאגה לפרסומן.

מיכאל קליינר: ואני אומר: נכון אהוד, הבטחת וקיימת – ברחת, יצקת תוכן חדש במושג "אהוד ברח", השפלת את צה"ל ואת עם ישראל, סיכנת את תושבי הצפון, הפקרת את בעלי-בריתנו אנשי צד"ל, פגעת אנושות בכוח ההרתעה של צה"ל.

מיכאל קליינר: ולא יספרו לנו סיפורים.

מיכאל קליינר: הוצאת אותנו מהבוץ, והכנסת אותנו ל"ברוך".

מיכאל קליינר: אנחנו כאן כדי להיות עם תושבי קריית-שמונה והצפון בשעה קשה להם, בשעה של חוסר ודאות, בשעה שהסכנה רובצת לפתחם.

מיכאל קליינר: תושבי קריית-שמונה, אני מתפלל בשבילכם ובשביל כולנו למעט שקט ושלווה, אבל אני חושש שהמציאות תטפח על פני הקונספציה, אני חושש שעם ישראל יגלה שהמשפט: חכם לא נכנס למקום שפיקח יודע איך לצאת ממנו, עובד גם בכיוון ההפוך – חכם לא יוצא ממקום שהמון פיקחים לא יודעים איך נכנסים אליו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל קליינר.

ראובן ריבלין: אני רוצה להזכיר לחברים, שאי-אפשר לדבר שש דקות במקום שתי דקות.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת דליה רבין-פילוסוף, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

ראובן ריבלין: אנחנו הולכים לסבב השני, ומעכשיו אני עומד על הזמנים.

דליה רבין-פילוסוף: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, נכבדים וקהל נכבד, אנחנו כאן היום, חברי כנסת ישראל, באנו לברך אותך, אדוני ראש הממשלה, על ההחלטה האמיצה, להודות ולהלל את צבא-הגנה לישראל על הביצוע, ולהושיט יד מחזקת לתושבי קו העימות, לתושבי קריית-שמונה, לתושבי כל היישובים והקיבוצים, שמהיום והלאה הם שיישארו כאן, ויעמדו ויצטרכו להתמודד עם תוצאות היום הגדול של אתמול.

דליה רבין-פילוסוף: אני רוצה להעיר בקצרה שתי הערות.

דליה רבין-פילוסוף: האחת, אל נשקע ואל נשגה בשמחה טרם זמנה ובאמירות שהן בבחינת חוכמה שלאחר מעשה.

דליה רבין-פילוסוף: אל נתקלס ואל נשמיץ אנשים שהיו קודם לכן כוחות שפעלו במשך כל השנים וסללו את הנתיבים ואת הדרך ליציאה של אתמול מלבנון, כי החיילים שיצאו, והאמהות שזכו, זכו ללכת בדרך הזאת על גבי הנתיב שסללו להם אלו שלא זכו, ואותם אנחנו מצווים לזכור בכבוד וביקר.

דליה רבין-פילוסוף: ואמירה נוספת שאני חייבת לומר.

דליה רבין-פילוסוף: משאלה לי היום הזה.

דליה רבין-פילוסוף: הקו שחצינו בשנת 1982, כאשר נכנסנו ללבנון במלחמת ברירה, במלחמה הראשונה בתולדות מדינת ישראל שלא נכפתה עלינו, ולדעתי, גבתה מחיר יקר, ערכי מהחברה הישראלית, והצלקות שלה עמוקות – הבה נסתכל קדימה בתקווה שהיום הזה של היציאה מלבנון יסמן תחילתו של עידן חדש בערכים של מדינת ישראל למען אחדות ולמען חברה טובה יותר.

דליה רבין-פילוסוף: תודה.

ראובן ריבלין: אני מודה לך מאוד על עמידה בלוח הזמנים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משה קצב, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת דוד טל, ואחריו – חבר הכנסת וילן.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ההחלטה על היציאה מלבנון היא החלטה נכונה, כמו גם ההחלטה להטיל את מלוא האחריות על סוריה ולבנון.

משה קצב: ראש הממשלה עשה בשנה האחרונה שלוש טעויות בנושא הזה – אם הוא לא יישאר לשמוע אותי, הוא יעשה טעות קטנטנה, לא גדולה כל כך.

משה קצב: הטעות הראשונה של ראש הממשלה היא בכך שהוא הודיע על הנסיגה מלבנון שנה מראש.

משה קצב: הטעות השנייה היא שהוא קשר אותה עם הירידה מרמת-הגולן.

משה קצב: כישלון השיחות עם הסורים בעצם הוביל להסלמה ולהידרדרות בדרום-לבנון.

משה קצב: הטעות השלישית היא, שראש הממשלה לא נועץ עם המטה הכללי במהלך הזה.

משה קצב: אנחנו ציפינו היום לשמוע מראש הממשלה תשובות על סדרה של שאלות ותהיות שעלו בשבוע האחרון.

משה קצב: לא קיבלנו.

משה קצב: והשאלות המרכזיות והמרגשות והמצמררות הן: הרי ראש הממשלה ידע שעד חודש יולי הוא הולך לצאת מדרום-לבנון – מדוע לא נערכו כראוי לנסיגה?

משה קצב: מדוע לא היו יישובי קו העימות מוכנים כראוי?

משה קצב: מדוע צריכים לשמוע על בעיות בסיסיות ביישובי קו העימות?

משה קצב: מדוע קו ההיערכות בגבול הצפון איננו מוכן?

משה קצב: הרי המועד היה ידוע.

משה קצב: מדוע הקו הבין-לאומי איננו מוכן, ומדוע צריכים להידרש עוד חודשים רבים – גם לא חודש יולי – עוד חודשים רבים עד שקו הגבול הבין-לאומי יהיה מוכן?

משה קצב: מדוע לא היו תיאומים עם צד"ל?

משה קצב: מדוע היה צריך לראות את המראות הקשים שפוקדים את חיילי צד"ל?

משה קצב: פורצים לביתו של גנרל לאחד, מוציאים את חליפותיו, מעיינים במסמכים סודיים ביותר.

משה קצב: לוקחים ציוד כבד, משאיות, טנקים.

משה קצב: וכי לא היה אפשר להבטיח לפחות את השמדת הנשק והתחמושת לפני ההעברה?

משה קצב: מדוע הגנרל לאחד לא ידע על ההיערכות, על הנסיגה הזאת?

משה קצב: מדוע היה צריך להפתיע את הגנרל לאחד?

משה קצב: האם היה קשר בין העיתוי של פירוק צד"ל לבין דרישת האו"ם להביא לידי פירוקו של צד"ל?

משה קצב: אני מקווה, שראש הממשלה לא חטא את החטא של יצירת הזיקה, ההתניה, התלות, שבין פירוק צד"ל לבין דרישותיו של קופי אנאן להביא לפירוקו של צד"ל.

משה קצב: כרגע אין לנו אלא להטיל את כל יהבנו על צה"ל, ולדרוש מסוריה ומלבנון שישמרו על הריבונות של הגבול שלהן עם ישראל, תוך חיזוק יישובי קו העימות ודאגה לאוכלוסייה הלבנונית.

משה קצב: אני מזהיר, אדוני היושב-ראש, האוכלוסייה הלבנונית שנמצאת כרגע במעברות, בתוך שבועות אחדים תבוא לידי התפרצות של גלי זעם.

משה קצב: כי כאשר הם נבהלו כדי להציל את עורם, הם התאפקו, אבל ברגע שלא נצליח לספק להם שירותים בסיסיים בחינוך, בבריאות, בדיור, הזעם הזה עלול להתפרץ החוצה.

משה קצב: אני רוצה לסיים ולקרוא לראש הממשלה שלא לוותר על הדרישות הבסיסיות של מערכת הביטחון.

משה קצב: אם מערכת הביטחון מחייבת עריכת סיורים ימיים ואוויריים בתחומי לבנון – לא להירתע, להמשיך, כיוון שהסיורים האלה הם חשובים, כדי להבטיח את הביטחון ליישובי קו העימות.

משה קצב: בכל מקרה, הכנסת כולה מאוחדת בדאגה ליישובי קו העימות, בגיבוי לחיילי צה"ל ובהזדהות עם חיילי צד"ל ובני המשפחות שלהם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת משה קצב.

ראובן ריבלין: סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת דוד טל, ואחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

דוד טל: לא עת לביקורת היום, אבל אין ספק שיש השגות לגבי הבריחה, לגבי הביזיון, לגבי ההשפלה ולגבי כל מה שקרה שם.

דוד טל: אני סבור, אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, שאין עניין היום לתושבי קריית-שמונה במלים ריקות.

דוד טל: הם רוצים התייחסות כל השנה.

דוד טל: צר לי שראש הממשלה עזב כרגע.

דוד טל: רציתי פשוט לומר לו: די לדיבורים, והזמן הוא למעשים בקריית-שמונה ובכל יישובי הצפון.

דוד טל: לפני כחודשיים סיירו עמיתי חברי סיעת ש"ס כאן, בקריית-שמונה, ואתמול סיירה ועדת העבודה והרווחה, שאני עומד בראשה, כאן במפעל "סלילים חולה", כדי לנסות ולמצוא פתרון למפעל ופתרון לעובדי המפעל.

דוד טל: וצר לי שבגלל צרות מוחין לא ברורה – יש כסף, יש 3.5 מיליוני שקלים, אדוני היושב-ראש, ליחצנות של כל הרפורמה של בן-בסט.

דוד טל: אין 3.5 מיליוני שקלים לעובדי "סלילים חולה".

דוד טל: בכסף הזה – אם הרפורמה הזאת, וזה לא ענייננו כרגע, כל כך מוצלחת, למה צריך ליחצן אותה?

דוד טל: אבל כאן, ב"סלילים חולה", יש עובדים שלא מקבלים משכורות.

דוד טל: ממשלה שהבטיחה לשלם להם, ומשרד התעשייה והמסחר עד אתמול לא העביר להם את הכסף; אני לא יודע אם עד היום הוא העביר להם את הכסף.

דוד טל: עכשיו אני מתבשר ששלמה נחמה, יושב-ראש בנק הפועלים, מתנדב לתרום 3.5 מיליוני שקלים ל"סלילים חולה".

דוד טל: האם זה נכון?

דוד טל: האם זה ראוי?

דוד טל: אולי תשואות חן חן לבנק הפועלים, אבל אין לנו ממשלה?

דוד טל: אין לנו שר אוצר שמתעלם מהעובדים הללו, מנסה לחפש סעיפי תקציב?

דוד טל: אני אראה לו עשרות סעיפי תקציב שלא מנוצלים.

ראובן ריבלין: אין לך זמן להראות לו.

דוד טל: אני אראה לו, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: עם כל זה אני רוצה לומר, שאם מישהו סבור שתשקוט הארץ ארבעים שנה אחרי שיצאנו, הוא טועה והוא נאיבי.

דוד טל: אני מקווה מאוד שמה שקורה בכל העולם יקרה גם פה, שהצבא צריך לשמור על תושבים, ולא להותיר את התושבים הללו בגדר הגבול, שיספגו את כל ההתקפות של ה"חיזבאללה" ואת כל ההתקפות של האויבים שלנו.

דוד טל: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, דוד טל.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת אבשלום וילן, ואחריו – חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת סאלח טריף, שהוא לא מוגבל בזמן.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אורחים יקרים, אני רוצה להמשיך את דברי ידידי, חברי חבר הכנסת רוני מילוא, שדיבר על אחדות, ולומר כמה מלים של אחדות כאן במקום הזה.

אבשלום וילן: מלה ראשונה לראש הממשלה אהוד ברק.

אבשלום וילן: יצרת נורמה חדשה בפוליטיקה הישראלית.

אבשלום וילן: הבטחת – וקיימת.

אבשלום וילן: זה נראה כל כך פשוט, אבל כבר שנים שלא היינו רגילים לדבר כזה.

אבשלום וילן: יצאת בגדול.

אבשלום וילן: אני רוצה להגיד מלה ליושב-ראש הליכוד אריק שרון.

אבשלום וילן: באופן אישי, שלחת אותי למלחמת לבנון, בליל ה-13-12 ביוני, בפקודת יציאה נכונה שלך.

אבשלום וילן: אבל איך אתה, אריק שרון, כמי שכשר הביטחון הכניס אותנו ללבנון, ואחראי לתוצאות הטובות, והפחות טובות בהרבה, אולי, הקשות, לאחר 18 שנה, עומד כאן היום, ובלי דקה של חשבון נפש – היינו מאות אלפי אנשים כשנכנסנו לשם; יש לא מעט משפחות שזכאיות – ואיש לא חושד שמישהו רצה שיהיה נפגע אחד, אבל הן זכאיות לתשובות.

אבשלום וילן: מעולם לא שמעתי ממך, גם לא פה, היום, איזה סימן של אחדות, איזה חשבון נפש.

אבשלום וילן: אני פשוט שואל אותך שאלה אחת ישירה, אולי פעם אחת תיתן את התשובה.

אבשלום וילן: אני רוצה להגיד מלה לתושבי קריית-שמונה, תושבי יישובי הצפון, הקיבוצים והמושבים.

אבשלום וילן: כולנו מזדהים אתכם, וכולנו רוצים לעזור, אבל אתם היחידים שחיים כאן לאורך השנה, לאורך השנים, ובזכותכם מדינת ישראל קיימת בגליל.

אבשלום וילן: פוליטיקאים הולכים ובאים, ואתם תמיד נשארים, ולכן, אתם ישראל האמיתית של כולנו.

אבשלום וילן: לסיום אני רוצה להביע מלה אחת של תקווה.

אבשלום וילן: היום לפני 18 שנה, פחות שישה ימים, נכנסנו ללבנון.

אבשלום וילן: החיילים שיצאו השבוע, אולי לא נולדו, אולי היו אז תינוקות.

אבשלום וילן: אני מאוד מאוד מקווה, שזיכרונות לבנון יהיו של הדור שיצא אתמול ושלשום, והדור המשרת היום לא ידע עוד את לבנון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, תושבי קריית-שמונה והיישובים, אני קיוויתי שראש הממשלה לא רק יגיד את דברו, אלא גם ישמע.

יורי שטרן: הוא לא שומע, ואני מאוד מצטער על כך.

יורי שטרן: אני לא רוצה לדבר כחבר באופוזיציה, כפוליטיקאי, אלא כאזרח.

יורי שטרן: גם כשהבן שלי היה בלבנון לא יכולתי לישון בשקט, אבל למראות ההשפלה, הבריחה, ההפקרות, הפקרת הציוד, הבגידה בצד"ל – אני לא יכול להגיד אף מלת ברכה, לא לראש הממשלה ולא לממשלה כולה.

יורי שטרן: יש לי מעט תקוות בלב.

יורי שטרן: יש לי הרבה מאוד חרדה.

יורי שטרן: חרדה ממה שיקרה, חרדה ממסע ההימורים שהתחיל ראש הממשלה לבצע, החל ביציאה כזאת מבוהלת מלבנון.

יורי שטרן: החובה שלי, כפי שאני רואה אותה, מולכם, תושבי קריית-שמונה, תושבי האזור, היא כפולה: ראשית, לעצור את הממשלה הזאת לפני ההרפתקאות הבאות, וקודם כול – להזהיר מפני בריחה מרמת-הגולן ופינוי היישובים שם, ומפני חיסול היישובים ביהודה ושומרון ובבקעת-הירדן.

יורי שטרן: החובה השנייה – לעשות את הכול כדי שהממשלה הזאת, שלא תיתן לכם ביטחון – כך אני מפחד, אך אני מקווה שאני טועה – שלא תיתן את הביטחון הפיזי, לפחות את הביטחון הכלכלי תוכל לספק.

יורי שטרן: זה לא יקר.

יורי שטרן: זו חובתנו, חובה של כולנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת סאלח טריף, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני, יושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת איוב קרא.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הכנסת, בשמחה רבה קיבלנו את החלטתך להביא לישיבה היסטורית, חריגה וחשובה של הכנסת – חריגה מהמסורת הפרלמנטרית – של ישיבה בקריית-שמונה.

סאלח טריף: אבל תרשה לי הערה אחת בראשית הדברים.

סאלח טריף: השלט הזה, ששמו כאן, הוא חסר; הוא חסר את צד"ל.

ראובן ריבלין: חסר את צד"ל.

ראובן ריבלין: החלטת הסיכום תתקן.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לכם.

סאלח טריף: זו הבעיה, עם הסיכום.

סאלח טריף: כי התחלנו לא בדיוק כמו שסיימנו, וכשנסוגונו השארנו הרבה פצועים בשטח, הפקרנו.

סאלח טריף: אני באתי להזדהות, כמו כולכם, עם תושבי קריית-שמונה, ואני רוצה להגיד שלום לתושבי קריית-שמונה, ושלום על קריית-שמונה, שלום על מנרה ועל שתולה, וזרעית, וחורפיש, ועראמשה, ובל נשכח את כולם, כל אלה שסבלו, ואני רק מקווה שסבלו ולא יסבלו עוד.

סאלח טריף: באתי להזדהות גם עם תושבי דרום-לבנון.

סאלח טריף: באתי להזדהות גם עם אלפי הפליטים של צד"ל, שלא קיבלנו אותם כל כך יפה.

סאלח טריף: אני מעדן את הדברים, ואני אומר לכם, לכל החברים כאן: אנשים שנקרעו מבתיהם, עם משפחותיהם – – – זה אלי?

ראובן ריבלין: עברו שתי הדקות שאתה הקצבת לכל חבר כנסת.

סאלח טריף: אני מודה לך על שאתה מזכיר לי, ואני אדבר מהר.

ראובן ריבלין: רק רציתי לתת לך דוגמה, ועכשיו תמשיך.

סאלח טריף: אני מודה לך.

סאלח טריף: רק רציתי להגיד לכם, רבותי, בשתי מלים.

סאלח טריף: כאב לי גם, שראש הממשלה, אתמול, חבר הכנסת אופיר פינס, שמזכיר משפחות רבות של נופלים, שוכח קצינים וחיילים טובים, ממיטב בנינו, ששכלנו בלבנון.

סאלח טריף: אני אזכיר כאן את סגן-אלוף חוסין עאמר, מג"ד בגולני, שנפל לא רחוק מכאן, מקריית-שמונה, ליד המוצב שלו.

סאלח טריף: אני כאן אזכיר משפחות רבות: משפחת קזאמל, משפחות זידאן, משפחות רבות מבית-ג'ן ואחרים; פאדי קזאמל ואחרים.

סאלח טריף: אני לא רוצה להזכיר את כולם.

סאלח טריף: אני מצטער שכשאתם מדברים על השכול אתם שוכחים את מי שהיה אתכם ועדיין נושא בעול הכבד הזה של ביטחון ישראל.

סאלח טריף: צר לי.

סאלח טריף: אני מצפה שגם אתם תגידו את זה, לא רק אנחנו.

סאלח טריף: אני אומר לכם, כמי ששמע קולות בקריית-שמונה, כאשר באתי – שגם אתכם יפקירו.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לחברי כאן: אני באתי לכאן בלי בושה, מרים את ראשי כמי שמאמין שמדינת ישראל היא מדינתי, והעם הזה, יחד אתנו צריך להילחם לביטחונה של מדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, אבל עליו גם לדאוג למוסריותה של המדינה הזאת.

סאלח טריף: הנסיגה הזאת היא ההחלטה הכי מוסרית, שאנחנו נגן על עצמנו מגבול הלבנון, וכל ירייה שתהיה – מדינת ישראל תהיה רשאית לפעול ככל יכולתה כדי להגן על תושביה.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לכם, כמי שנלחם בגבול הזה וכמי שהשתתף במלחמה ההיא כשהשר שרון היה שר הביטחון – אני אומר לכם, לא נעים לשרת בלבנון, חברי חבר הכנסת אריק שרון.

סאלח טריף: טוב שחיילינו חוזרים משם.

סאלח טריף: הם צריכים להילחם מכאן, והם ידעו להילחם למען מדינת ישראל ותושביה.

סאלח טריף: אני רוצה לסיים רק בתקווה אחת, שהנסיגה הזאת תביא אולי לתקווה, תקווה שנפתח יחסים טובים גם עם לבנון, ואולי מהצפון עוד תצא טובה, והשלום בוא יבוא, עם סוריה וגם עם לבנון.

סאלח טריף: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת סאלח טריף, שהוא גם יושב-ראש ועדת הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת איוב קרא, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי, ואם הוא לא יהיה כאן – חברת הכנסת נעמי חזן.

ראובן ריבלין: אה, דוד אזולאי.

ראובן ריבלין: אני רגיל לראות אותך יחד עם חבריך, בשולחן הממשלה: חבר הכנסת מלול, חבר הכנסת פרץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת איוב קרא.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, קהל נכבד, חברי חברי הכנסת, הרשו לי בפתח דברי לברך את העיר קריית-שמונה, תושביה ופרנסיה, את חיילי צה"ל, ואת כל מי שחי באזור הקשה הזה, ולאחל ברגע הזה שתדעו קצת נחת.

איוב קרא: אנחנו אתכם.

איוב קרא: אנחנו נפעל למענכם.

איוב קרא: אנחנו לא עושים טובה לאיש.

איוב קרא: באנו להזדהות אתכם, כי אתם ראויים לכך, ונעשה בכנסת ככל שביכולתנו כדי שאתם תוכלו לחיות כמו בצפון תל-אביב.

איוב קרא: לא יהיו רק שתי גדות לירקון.

איוב קרא: צריך שגם בשאר חלקי הארץ יחיו טוב.

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם, באתי, ואני מרגיש שאני במדינה אחרת, פה בקריית-שמונה.

איוב קרא: הגיע הזמן לא רק לשלם מס שפתיים ולדבר.

איוב קרא: צריך לעשות.

איוב קרא: אני, כבן למשפחה שכולה, קצין ששירת פה, ואני מכיר את האזור הזה כמו את כף היד שלי – קשה לי לקבל שסוגרים פה את כל האזור, וגם את הדבר הכי יפה – את מועדון הלילה "אקו", פה במטולה.

איוב קרא: 20 עובדים יש שם, ופתאום מקבלים הודעה: סוגרים.

איוב קרא: זה הדבר היחיד המשמח שהיה שם, אדוני ראש הממשלה.

איוב קרא: אנשים שמחו שם.

איוב קרא: אני לא יודע לאן נעלם ראש הממשלה ברגע זה.

איוב קרא: אני רוצה לומר לכם: עם כל הכבוד, אי-אפשר רק לקבל דיכאון בממשלה הזאת.

איוב קרא: ואני רוצה לומר לכם: המכוניות שהיו שם ליד השער, והאווירה שהיתה שם ליד השער, והילדים שישבו שם על מזוודות ליד השער הזכירו לי ימים אפלים מאוד של העם הזה.

איוב קרא: אסור היה לראש הממשלה לעשות דבר כזה.

איוב קרא: צריך היה לפתוח את השערים, לתת לאנשים להיכנס.

איוב קרא: אז ייכנסו, אולי, 5% של אנשים שלא היו צריכים להיכנס.

סופה לנדבר: מה אתה אומר.

איוב קרא: תהיי אנושית, לפחות.

איוב קרא: את באת מארץ שסבלת בה.

איוב קרא: הפוליטיקה – פה אין לה מקום.

איוב קרא: אנחנו מדברים על רגשות.

איוב קרא: ואני רוצה לומר לכם, חברים, שכשאני שומע שבכנסייה, פה, לא רחוק – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יורי שטרן.

איוב קרא: כשאני שומע שבכנסייה, פה, בקילה, במארג'-עיון, יושבים פליטים בתוך הכנסייה ומחכים שיושיעו אותם, גברתי, אז אני כבר לא עושה שיקול מערך–ליכוד, אני עושה שיקול, איך אפשר היה לרמוס את כל אוהדי ישראל ברגל גסה, כמו כל העמותות, שגם רמסתם אותן, כמו כל הלקונות, שגם נתתם אותן.

איוב קרא: אנחנו יודעים איזו ממשלה זו.

איוב קרא: אתם מביאים הישגים?

איוב קרא: אתם את ההישגים תשאירו בעולם אחר.

איוב קרא: הצבא מעולם לא נראה בצורה כזאת.

איוב קרא: צה"ל מעולם לא נראה נרמס בצורה כזאת – – –

ראובן ריבלין: תודה.

אלי בן-מנחם: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-מנחם, הוא מסיים.

איוב קרא: – – – התקפל עם הזנב, התקפל עם הכול.

איוב קרא: מגיע לכם ללכת הביתה.

איוב קרא: צריך לתת בכם אי-אמון.

איוב קרא: צריך לשלוח את ראש הממשלה הזה הביתה, מהר ככל האפשר.

ראובן ריבלין: תודה רבה, חבר הכנסת איוב קרא.

קריאה: איוב, כל עוד אתה בליכוד – תישאר באופוזיציה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יורי שטרן.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תושבי הצפון, יש עובדה אחת – צה"ל יצא מדרום-לבנון ללא נפגעים, ועל כך אנחנו מודים לבורא עולם, וברוך השם שזה נגמר כך.

דוד אזולאי: כל אלה שדורשים היום את בדיקת העניין, ועדות חקירה – אני מציע, רבותי, בואו לא נהיה מזוכיסטים.

דוד אזולאי: בואו לא נהיה אנשים שמלקים את עצמנו.

דוד אזולאי: זה לא יפתור את הבעיה.

דוד אזולאי: הממשלה לא תיבחן אם היתה פאשלה ביציאה או לא היתה פאשלה.

דוד אזולאי: הממשלה תיבחן בשני דברים: האם לנו, תושבי הצפון, יהיו חיים יותר טובים, יותר שקטים, ללא פחד, ללא אימה?

דוד אזולאי: האם נוכל לחנך את הילדים שלנו שלא יגדלו על "קטיושות", או שאנחנו חוזרים למצב יותר קשה, יותר מסוכן, כאשר האיום הפעם הוא מול העיניים שלנו.

דוד אזולאי: אני אומר, רבותי: אם חס וחלילה, אם חס ושלום ייפגעו יישובי הצפון לאחר הנסיגה מדרום-לבנון – צריך להגיד לאהוד ברק: קח את המזוודה, לך הביתה, אנחנו לא רוצים אותך כאן.

דוד אזולאי: ואם, בעזרת השם, נצליח בצעד הזה, וצה"ל יצא בשלום ויהיה שקט לגבול הצפון – צריך להגיד לראש הממשלה: יישר כוח וכל הכבוד.

דוד אזולאי: שמעת אותי, חבר הכנסת אלי בן-מנחם?

דוד אזולאי: אני אהיה הראשון שיעמוד כאן ואצדיע לו ואגיד לו: כל הכבוד לך.

יגאל ביבי: אתה מדבר בשם ש"ס?

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: הוא מדבר בשם עצמו ובשם עכו.

דוד אזולאי: יציאת צה"ל יצרה שתי בעיות.

דוד אזולאי: יישובי קו העימות והחששות שמלווים אותם, והבעיה השנייה, הכואבת, שהעלו כאן חברים רבים – אנשי צד"ל.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, ביקרתי הבוקר אצל אנשי צד"ל בשני מקומות.

דוד אזולאי: הלב כואב ודואב לראות אנשים שכל מבוקשם הוא אחד ויחיד: אנא מכם, תנו לנו מקום של קבע, על מנת שנדע לבנות את חיינו בעתיד.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, לסיום.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד, אני רוצה להודות ליושב-ראש על היוזמה הברוכה לקיים כאן את ישיבת הכנסת, אבל זה לא מספיק.

דוד אזולאי: אני חושב, שאנחנו, ככנסת, צריכים לדרוש מהממשלה להציג תוכנית מפורטת ליישובי הצפון, בחינוך, בבריאות, בתשתיות, בתעסוקה, אחרת הציבור פשוט לא יאמין לנו אם נלך מכאן והדברים לא יתבצעו בשטח.

דוד אזולאי: לסיום, מלה נוספת ליושב-ראש.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד לקריית-שמונה, היא מייצגת את הצפון, אבל אני מציע ליושב-ראש, שלהבא כנס כזה יתקיים גם ביישובים הקטנים, כמו דוב"ב, אביבים, זרעית ועוד.

דוד אזולאי: תודה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אזולאי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סגנית יושב-ראש הכנסת נעמי חזן, ואחריה – יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אם הוא יהיה באולם.

ראובן ריבלין: אם לא – ועדת החינוך, שהיא לא פחות חשובה, אולי יותר חשובה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תושבי קריית-שמונה, תושבי הצפון, אני מצטרפת לברכות ליושב-ראש הכנסת על קיום הישיבה כאן היום.

נעמי חזן: חברי הכנסת, קהל נכבד, תם פרק לבנון.

נעמי חזן: תמה הנוכחות של צה"ל בלבנון.

נעמי חזן: יש כאלה שנאבקו שנים רבות לשם יציאה מלבנון.

נעמי חזן: צריך להגיד מלה אחת על "ארבע אמהות", שהביאו לתודעת הציבור את הצורך לצאת מלבנון.

נעמי חזן: אפילו כאשר אריאל שרון, שהכניס אותנו לביצה הלבנונית, הפך את עורו וצידד ביציאה חד-צדדית מלבנון, כנראה הקשיב למה שאמרו "ארבע אמהות" ואחרים.

נעמי חזן: לראש הממשלה יש חמישה צל"שים.

נעמי חזן: מגיע לו צל"ש שישי: הוא הפסיק לדבר ועשה, מה שכל קודמיו לא עשו, מאז שנת 1982.

נעמי חזן: הוא קם ויצא.

נעמי חזן: תושבי הצפון, זה לא הזמן להקשיב לדברי הבל של האופוזיציה ולביקורת של האופוזיציה על דרך היציאה.

נעמי חזן: יש עובדה אחת: קיימת היום מציאות אחרת בגבול הצפון, ועד שהמציאות הזאת תתייצב – חובה של כל נבחר ציבור, מהאופוזיציה ומהקואליציה לא להחליש את רוחם של תושבי הצפון, אלא לתמוך בהם.

נעמי חזן: לשם כך אנחנו כאן.

נעמי חזן: עם כל הכבוד, תבוסתנות מילולית היא תבוסתנות מעשית, ותפסיקו עם המלים האלה, תפסיקו עם הביקורת.

נעמי חזן: נתאחד כולנו לתמיכה בממשלה, בצה"ל ובתושבי הצפון.

נעמי חזן: אם אנחנו נתנהג נכון, אנחנו נהפוך את היציאה מלבנון לראשית הדרך של מציאות חדשה ומשגשגת בצפון ובכל המדינה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: תודה לחברתי, סגנית היושב-ראש.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, יושב-ראש ועדת הכספים.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן, ואחריו – חברת הכנסת יהודית נאות, ואחריה – חבר הכנסת יגאל ביבי, ואחריו – חברת הכנסת לימור לבנת, ואחריה – חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, ואחריה – חבר הכנסת מקסים לוי.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, שיושב כאן אתנו, אני זוכר, אחרי "מבצע אנטבה" קם ראש האופוזיציה דאז, מנחם בגין, זכרו לברכה, אל מול יצחק רבין – – –

רחבעם זאבי: גם זכרו לברכה.

אלי גולדשמידט: כן, כמובן, לצערנו.

אלי גולדשמידט: הוא היה יריב פוליטי.

אלי גולדשמידט: הוא עמד מולו, אף שהיה יריב פוליטי מר, ואמר לו – ואני הייתי אז ילד, הייתי בצבא, שנת 1976 – – –

חיים דרוקמן: – – –

אלי גולדשמידט: אתה יודע שהחבר'ה בצבא הם בסופו של דבר ילדים, וילדים של כולנו, הם רק פשוט מתבגרים מהר מאוד.

ראובן ריבלין: הולכים ילדים וחוזרים גברים.

אלי גולדשמידט: הוא אמר לראש הממשלה יצחק רבין, זכרו לברכה: אדוני ראש הממשלה, כל הכבוד.

אלי גולדשמידט: ציפיתי, לא שהאמנתי – אבל ציפיתי, שביום כזה, אחרי נאום כל כך ממלכתי של ראש הממשלה אהוד ברק, שלא היתה בו כמעט שום התפלמסות – לדעתי, לא היתה שום התפלמסות; אפשר היה להזכיר, ואנחנו יודעים את הסיפורים, והוא לא עשה את זה.

אלי גולדשמידט: הוא לא בא אתך חשבון, והוא לא בא חשבון עם ראש הממשלה לשעבר ביבי נתניהו, שלא היה לו האומץ לעשות את מה שהוא עשה בימים האחרונים.

אלי גולדשמידט: ציפיתי שתבוא הנה ותגיד: אדוני ראש הממשלה, אני, כראש אופוזיציה חולק על דרכך המדינית, אבל אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, על אומץ לבך, שלאיש מלבדך לא היה כזה – אני מצדיע לך.

אלי גולדשמידט: אתה יודע מה?

אלי גולדשמידט: היית מקבל נקודות בדעת הקהל.

אלי גולדשמידט: אתם לא יודעים מתי לקבל נקודות בדעת הקהל.

אלי גולדשמידט: אתם מנסים, גם ברגעים האלה, כאשר אנחנו רואים, וכולנו דומעים – מלשון "דמעות" – כשאנחנו רואים את החיילים חוזרים הביתה, עד האחרון שבהם, ויודעים על כל ההורים ששנתם לא היתה שינה במשך שנים, שהם יכולים להתחיל לישון בלילה, ואנחנו מתרגשים יחד אתם.

אלי גולדשמידט: ביום כזה, שהוא לקח את האחריות הכל-כך כבדה, והוא לבד, לא ממשלתו, ולא חברי הכנסת, לא יועציו – הוא לבד עמד ולקח את ההחלטה עם כל הקושי שבה – –

ראובן ריבלין: גברתי, גברתי.

ראובן ריבלין: רבותי הסדרנים.

אלי גולדשמידט: – – ועם כל האומץ, ואתה לא יכולת לבוא ולהגיד: אדוני ראש הממשלה – ואני יודע שאתה מעריך אותו ברמה האישית – כל הכבוד לך.

אלי גולדשמידט: לא יכולת להתעלות לרגע הגדול, אלא שבסוף הנאום אמרת: "בואו נתאחד כולנו".

ראובן ריבלין: אבקש לסיים, אנחנו לא יכולים – – –

אלי גולדשמידט: אני הייתי מציע, אדוני ראש האופוזיציה, שאת הפנייה לאחדות הלב ואחדות המעשה ושילוב הידיים, שאת הפנייה הזאת תחיל קודם כול על עצמך.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלי גולדשמידט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אליעזר כהן.

אליעזר כהן: רבותי, אני שמח שהישיבה הזאת מתקיימת כאן בקריית-שמונה, מפני שבין השאר, נוסף על כל הסיבות שחברי חברי הכנסת מנו, לי יש סיבה אחת נוספת: סוף-סוף גיליתי בדיוק מי הם חברי הכנסת הישראלים.

אליעזר כהן: עשרה מחברי הכנסת שלא באו הנה לקריית-שמונה, רק מפני שזה בקריית-שמונה, אינם חברי כנסת ישראלים.

אליעזר כהן: נקודה שנייה – – –

ראובן ריבלין: אדוני ראש העיר הנכבד ואדוני ראש המועצה, אנחנו לא נפריע לכם ואתם לא תפריעו לנו.

ראובן ריבלין: אנחנו בישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: (קריאות בקהל) רבותי, מייד עם סיום הישיבה ישתתפו אנשים אחרים.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו חייבים להמשיך בישיבה.

ראובן ריבלין: סמי מלול, אנחנו חייבים להמשיך בישיבה בהתאם לסדר שלה.

ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו באמצע ישיבת הכנסת, ואני לא יכול להושיע בידכם.

ראובן ריבלין: רבותי העיתונאים, אני מבקש שלא לראיין בתוך האולם, שהוכרז כאולם המליאה.

לימור לבנת: אדוני יושב-ראש הכנסת, ראוי שנשיאות הכנסת תשנה את סדר-היום של המליאה.

לימור לבנת: יש לעשות הפסקה ולשמוע את ראשי היישובים כאן.

ראובן ריבלין: את זה יכולים לעשות אלה שלא נמצאים על הדוכן.

ראובן ריבלין: אני חייב לנהל את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: אחת מהסיבות שהכנסת לא יוצאת מאולם הכנסת היא היכולת שלה לנהל ישיבות מבלי לחץ, לפעמים אפילו לחץ מוצדק.

ראובן ריבלין: אני מאוד מצטער, אני לא יכול לענות לך.

ראובן ריבלין: אני לא יכול לענות לך, אני מאוד מצטער, אבל אתם צריכים להבין שאין אפשרות לאורחים במליאת הכנסת להשמיע את דברם כל זמן שלא מסתיימת ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אליעזר כהן.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, ראשי הרשויות ותושבי קריית-שמונה, הכנסת באה לקריית-שמונה כדי לקיים את ישיבת המליאה שלה כאן בעיר.

אברהם בורג: כל ראשי הרשויות ידעו מראש כיצד מתנהלת הישיבה היום.

אברהם בורג: הכנסת תגמור את ישיבתה, יביעו חברי הכנסת את דבריהם, כפי שאמר סגן יושב-ראש הכנסת ריבלין, ולאחר מכן ייפתח החלק האחר – שיחה עם ראשי הרשויות.

אברהם בורג: בראשית הישיבה אמרתי שאלה הם הדברים.

אברהם בורג: צריך סבלנות בשביל הדברים האלה – – –

לימור לבנת: תשנה את הסדר.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבנת, בבקשה ממך.

אברהם בורג: עם כל הכבוד והיקר, אנחנו לא מקיימים כאן משא-ומתן על דרך התנהלות הישיבה.

אברהם בורג: הישיבה תתקיים בדיוק לפי הכללים שלפיהם מתקיימת הישיבה בירושלים.

אברהם בורג: תקדים אחד כאן הוא תקדים בירושלים, או לכל ישיבה אחרת שתתקיים אי-פעם מחוץ למשכן הכנסת.

אברהם בורג: אסור שדברים כאלה יקרו.

אברהם בורג: אם רוצים חברי הכנסת לוותר על זכות הדיבור שלהם ולקצר את הישיבה, הם מוזמנים לעשות כך.

אברהם בורג: כל עוד יש חבר כנסת אחד שרוצה להביע את דברו והוא רשום בסדר-היום על-פי החלטת ועדת הכנסת, תימשך הישיבה כסדרה ללא הפרעה.

מקסים לוי: אני מבקש הצעה לסדר.

מקסים לוי: אני עוד לא דיברתי ואני מוותר.

אברהם בורג: תבטל את דבריך, אבל אתה לא צריך הצעה לסדר.

מקסים לוי: תשמע קודם.

מקסים לוי: אני מציע שתכריז את השמות של האנשים שברשימה.

מקסים לוי: אם יוותרו – – –

אברהם בורג: מייד.

אברהם בורג: חבר הכנסת בן מנחם – – –

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזה מצב לא נעים.

אלי בן-מנחם: גם אני רשום, ואני מודיע לך שאני מוותר.

אלי בן-מנחם: אולי כך יעשו כולם – – –

אברהם בורג: זה יכול להיות.

אברהם בורג: כל חבר כנסת שיוותר, שמו יימחק מהרשימה וסופו של הדיון יתקרב, אבל לא יהיה מצב שאנחנו לא נסיים את הדיון.

אלי בן-מנחם: תקרא את השמות – – –

אברהם בורג: זה בסדר גמור.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש ממך לשוב ולנהל את הישיבה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כהן ימשיך בדבריו.

אליעזר כהן: רבותי, הדבר הראשון שרציתי לומר הוא, שאני שמח שהישיבה מתקיימת כאן, משום שסוף-סוף אנחנו רואים מי הם בדיוק חברי הכנסת הישראלים באמת.

אליעזר כהן: נקודתי השנייה – מישהו נתפס לתאריך 1982.

אליעזר כהן: אנחנו מתחילים לדבר על תאריכים כמעט כמו הפלסטינים, ועוד מעט נעשה יום לרגל תאריך.

אליעזר כהן: מי המציא את התאריך 1982 הארור הזה?

אליעזר כהן: אני הייתי בשירות סדיר וטסתי שבועות בלבנון ונלחמתי בלבנון, כמו חברי הכנסת האחרים, ב-1972, במבצע "קלחת".

אליעזר כהן: ישבתי שבועות עם ההליקופטרים שלי בלבנון.

אליעזר כהן: על מה אתם מקשקשים?

אליעזר כהן: תלמדו היסטוריה צבאית.

קריאה: כמה חיילים נהרגו אז?

אליעזר כהן: נקודתי השלישית – והיא פשוטה – טומי לפיד, אני לא אופטימיסט ולא פסימיסט, אני ריאליסט.

אליעזר כהן: אני יודע שיהיו התקפות פה בצפון.

אליעזר כהן: ומכיוון שכך, אני רוצה לומר, שציפיתי מראש הממשלה שיבוא היום ויגיד את שני-שלושת המשפטים הבאים: במקרה של תקיפת ישראל מהצפון לאחר שיצאנו מלבנון, צה"ל יפעל ביד חופשית ככל העולה על רוחו.

אלי בן-מנחם: הוא אמר את זה.

אליעזר כהן: הוא לא אמר את זה.

אליעזר כהן: תן לי לגמור את מה שאני רוצה להגיד.

אלי בן-מנחם: אז אל תגיד דברים לא נכונים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה רוצה שנקצר, הא?

אליעזר כהן: צה"ל יפעל ביד חופשית מצפון לגבול, כשמהלך הפתיחה יהיה – חבר הכנסת בן-מנחם, תקשיב ואולי תלמד משהו – ניתוק מוחלט של סוריה מלבנון.

אליעזר כהן: את זה הוא לא אמר.

אליעזר כהן: אני רוצה לשמוע את זה, וצה"ל יכול לעשות את זה והוא צריך לעשות את זה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת יהודית נאות, בבקשה.

ראובן ריבלין: אני אקרא בשמות חברי הכנסת, וכל מי שירצה, יודיע לי אם הוא מוותר.

אלי בן-מנחם: גם אני מוותר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-מנחם, עם כל הכבוד לך, אתה לא מייצג את ראשי הערים.

ראובן ריבלין: נשיאות הכנסת קבעה, והיא יכולה לשנות.

ראובן ריבלין: אנשים נמצאים בחוץ, ישנו ויודיעו לי.

ראובן ריבלין: הרשומים לדיבור: חברת הכנסת נאות, אחריה – חברי הכנסת יגאל ביבי, לימור לבנת – – –

לימור לבנת: אני מוותרת.

ראובן ריבלין: לימור לבנת מוותרת.

אלי בן-מנחם: גם אני מוותר.

ראובן ריבלין: חכה, עוד לא הגעתי אליך, אולי אין לך על מה לוותר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה; אחריה – חבר הכנסת מקסים לוי.

מקסים לוי: מוותר.

ראובן ריבלין: מוותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברי הכנסת ציפי לבני, יצחק וקנין, סופה לנדבר, גדעון עזרא.

גדעון עזרא: מוותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא מוותר.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברי הכנסת משה רז, מיכאל נודלמן.

מיכאל נודלמן: לצערי אני צריך לוותר.

ראובן ריבלין: אתה תושב קריית-שמונה, ואני מבקש ממך לדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בריילובסקי, חבר הכנסת אורלב, חבר הכנסת ליצמן, חבר הכנסת גנדי ריגר – – –

גנדי ריגר: אני מוותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ליצמן מוותר.

אלי בן-מנחם: אני מוותר.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת אלי בן-מנחם – מוותר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ציפי לבני – מוותרת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים דהן – מוותר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דני נוה – מוותר.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים אמור להיות חבר הכנסת יוסי כץ.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת נאות, בבקשה.

יהודית נאות: אני רוצה לפנות לראשי הערים, אנא חזרו לאולם, כי גם אני מוותרת.

יהודית נאות: באמת, כולנו באנו לשמוע אתכם, ולכן, אנא חזרו לאולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת נאות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאיש הצפון אני קורא לחברי מהצפון שייכנסו לאולם, אנחנו באנו לכבודם.

יגאל ביבי: אני רוצה ללמד זכות על שרי הממשלה, שאף אחד מהם לא נמצא כאן.

יגאל ביבי: אני בטוח, ששרי הממשלה יושבים עכשיו עם היועצים שלהם ועובדים שעות נוספות ומתכננים תוכניות פיתוח לצפון, לקריית-שמונה, ולכן לא היה להם זמן לבוא לכאן.

יגאל ביבי: אני מקווה שכך הם עושים בשעות האלה.

קריאה: איפה יצחק לוי?

יגאל ביבי: הוא מכין שיכונים.

יגאל ביבי: אתמול שמעתי ברדיו את מצעד השרים – – –

אלי גולדשמידט: למה לא תשבח את איציק כהן, שנמצא כאן.

ראובן ריבלין: רבותי, מצד אחד חברי כנסת מוותרים, מצד אחר קריאות ביניים שמאריכות את הדיון.

ראובן ריבלין: לדבר אוטוסטרדה, חברים.

יגאל ביבי: אתמול שמעתי שייבנה כאן אזור תעשייה חדש ומפעל מתוחכם יגיע לקריית-שמונה.

יגאל ביבי: שמעתי שקרן-הקיימת מרחיבה כאן את הכבישים ועושה כאן מהפכות.

יגאל ביבי: אבל שמעתי אתמול, שמקימים את "מרכז רבין" ברמת-אביב, בתל-אביב.

יגאל ביבי: הרהרתי, בכל אופן יצחק רבין היה אלוף פיקוד הצפון, עשה כאן משהו, ולמה לא היה צריך להקים את המרכז הזה כאן.

יגאל ביבי: אבל אני בטוח ש"מרכז רבין" ברמת-אביב יקום.

יגאל ביבי: ההבטחות שהשרים הבטיחו אתמול כל היום, אני לא יודע אם יתגשמו, לצערי.

יגאל ביבי: אהוד ברק רגיל בקביעת תאריכים.

יגאל ביבי: לכל דבר הוא אוהב לקבוע לו יעד.

יגאל ביבי: הייתי רוצה לשמוע ממנו היום, שהוא קובע יעד של חודש, חודשיים, שיישובי הצפון יצאו מהמצוקה שלהם.

יגאל ביבי: הייתי רוצה לשמוע ממנו, שהוא נתן הוראה לשרים, שבעוד חודשיים יש ישיבת ממשלה והוא רוצה תוכניות עבודה מכל שר בתחומו.

יגאל ביבי: הייתי רוצה לשמוע ממנו, שסוף-סוף אפשר לנסוע לקריית-שמונה בביטחון, עם ארבעה נתיבים, ולהגיע לכאן כמו שצריך.

יגאל ביבי: הייתי רוצה לשמוע על פיתוח התיירות במקום.

יגאל ביבי: הייתי רוצה לשמוע על פיתוח מערכת החינוך במקום, הייתי רוצה לשמוע על פיתוח עסקים קטנים במקום – – –

אלי בן-מנחם: אנחנו רוצים לשמוע את ראשי הערים, אז תפסיקו.

ראובן ריבלין: אדוני סגן השר, אני אבקש לקצר, כי אתה כבר מעבר לזמן.

ראובן ריבלין: אתה סיימת את דבריך.

ראובן ריבלין: יש לכם שתי דקות ואתם צריכים להתכונן לדבר שתי דקות.

ראובן ריבלין: אם היו אומרים לי – אפשר אם תדבר שתי דקות, הייתי מדבר שתי דקות.

יגאל ביבי: רבותי, אני חושש מאוד, שאהוד ברק, אם יקיים את הבטחתו להגיב חזק נגד סוריה ולבנון אם יציקו לנו – הוא צריך להבין שגם הם לא ישתקו וגם הם יתקיפו את הצפון.

יגאל ביבי: אני רוצה לקרוא לממשלה להכין כאן את התשתיות – ולא יקרה מה שקרה לצד"ל, חס וחלילה, אם יתחיל כאן עימות בצפון.

יגאל ביבי: לא היינו מוכנים ליציאה מלבנון, אבל אני מקווה שיכינו את היישובים כאן ואת האנשים, במקרה שחס וחלילה יהיה כאן עימות.

ראובן ריבלין: רבותי, מעכשיו אני אקפיד על הזמן בצורה דווקנית.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לימור לבנת ויתרה.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, בבקשה, שתי דקות בלבד.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באתי לצפון להזדהות עם תושבי הצפון, יהודים וערבים.

חוסניה ג'בארה: כולנו דרשנו את יציאת צה"ל מלבנון, ובמיוחד כשלא היה לו מה לחפש שם.

חוסניה ג'בארה: משני הצדדים נהרגו חיילים.

חוסניה ג'בארה: שני הצדדים הפסידו.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, אני קוראת מכאן לממשלת ישראל ולאיש שעומד בראשה, מר אהוד ברק: צריך לחדש את המשא-ומתן לשלום עם סוריה ולבנון.

דוד טל: הם לא רוצים.

חוסניה ג'בארה: ולנקר עיניים למי שלא רוצה.

חוסניה ג'בארה: כולנו יודעים מי לא רוצה בשלום.

לימור לבנת: מי לא רוצה?

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, חייבים לעשות שלום וצריכים להגיע להסכם שלום עם שתי המדינות – סוריה ולבנון; שלום מוסכם על שני הצדדים.

חוסניה ג'בארה: אדוני היושב-ראש, אני פונה לראש הממשלה ומבקשת ממנו להגיע, ובמהירות, להסכם שלום עם הפלסטינים.

חוסניה ג'בארה: אל תיתן למחנה הימין לרקוד על הדם, כמו שהוא נוהג לעשות.

חוסניה ג'בארה: אני פונה לחבר הכנסת לנדאו ואומרת לו: חבר הכנסת לנדאו, מה שמגיע לך בכנסת ישראל, מגיע גם לחבר הכנסת האשם מחאמיד ולכל חבר כנסת ערבי אחר.

חוסניה ג'בארה: מדינת ישראל היא מדינה לכל אזרחיה.

חוסניה ג'בארה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת חוסניה ג'בארה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מקסים לוי ויתר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ציפי לבני ויתרה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תושבי קריית-שמונה, דור הולך ודור בא ואין חדש תחת השמש.

יצחק וקנין: רבותי, אני, בשונה מכל חברי, לא ויתרתי, מכיוון שאני חי אתכם את החיים האלה, רבותי, לא מ-1982.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו חיים את החיים האלה, את הגיהינום הזה של קו העימות 40 שנה.

יצחק וקנין: מי שחושב שזה התחיל ב-1982, טועה.

יצחק וקנין: אני חי במושב יערה, בקו העימות, ואני מציע לכל חברי הכנסת הצעה קטנה: בואו נרד כולנו רבע שעה לאחד המקלטים בקריית-שמונה.

יצחק וקנין: רבע שעה, לא יותר.

יצחק וקנין: אני מבטיח לכם שכולנו ננאם פה אחרת.

יצחק וקנין: לא נדבר את מה שאנחנו מדברים פה ולא נתחיל לעשות חשבונות קטנוניים אם כן היו צריכים להישאר או לא, ואם השארנו ציוד ונסנו, כביכול.

יצחק וקנין: רבותי, אני מוריד את הכובע בפני ראש הממשלה על כך שלא נפגע אף חייל צה"ל.

יצחק וקנין: יש הפסוק שאומר: כל המציל נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא.

יצחק וקנין: אז איזה חשבון אנחנו עושים פה, אם כן נשאר ציוד או לא נשאר ציוד?

יצחק וקנין: רבותי, צריך לבוא לפה ולראות מה אנחנו עושים למען תושבי קריית-שמונה, במיוחד למען היישוב הזה, ומה אנחנו עושים למען כל יישובי קו העימות.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו חיים פה בפחד מתמיד.

יצחק וקנין: אני אומר את זה, כי לי יש משפחה שיושבת במקלטים כל שני וחמישי.

יצחק וקנין: מי שחושב שבזה שנבוא לפה ומחר נלך לכנסת – רבותי, זה לא יעזור כלום.

יצחק וקנין: התושבים פה חיים את המצוקה הזאת ביום-יום.

יצחק וקנין: על המציאות הקשה הזאת לא נוכל לכפר במלים אם לא נפעל כפי שאנחנו צריכים לפעול לטובת התושבים הללו.

יצחק וקנין: לכן, רבותי, אני קורא לראש הממשלה: בשבוע שעבר היתה החלטה טובה לגבי יישובי קו העימות ולגבי קריית-שמונה במיוחד.

יצחק וקנין: אני מבקש ממך שתוציא אותה מייד אל הפועל.

יצחק וקנין: אני חושב שזה החיזוק הגדול ביותר.

יצחק וקנין: דבר אחרון – רבותי, ראש הממשלה אמר, שאם ה"חיזבאללה" או כל גורם אחר יירה כדור אחד לכיוון חיילינו או ליישובי קו העימות, אנחנו נגיב.

יצחק וקנין: אני מקווה שראש הממשלה יבצע את זה.

יצחק וקנין: אם לא, יהיה פה גיהינום.

יצחק וקנין: כולי תקווה ששבו בנים לגבולם וכל העם הזה על מקומו יבוא בשלום.

יצחק וקנין: אמן ואמן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא למחוא כפיים למרות דבריו של תושב האזור, חבר הכנסת וקנין, שהיו דברים נוגעים אל הלב.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סופה לנדבר, שתי דקות בלבד.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא – ויתר.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת משה רז.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תושבי הצפון, אני רוצה לברך את ראש הממשלה על אומץ הלב ועל המנהיגות.

סופה לנדבר: הבטחת, אדוני ראש הממשלה, וקיימת.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד, כל הכבוד לצבא של מדינת ישראל – יצאתם בלי שפיכות דמים.

סופה לנדבר: כל הכבוד.

סופה לנדבר: אני רוצה לברך את עם ישראל – אחרי 18 שנה יצאנו מהבוץ הזה.

סופה לנדבר: כולנו זוכרים מי הכניס אותנו לבוץ הזה וכולנו נזכור מי הוציא אותנו.

סופה לנדבר: לבי לבי עם אותן משפחות, עם האמהות, עם האבות, עם הילדים, עם אלו שיקיריהם לא היו מסוגלים היום בבוקר להיכנס הביתה ולהגיד: יצאנו מלבנון.

סופה לנדבר: אני רוצה לברך ולהגיד: שיהיה שלום עלינו, שיהיה שלום על כל עם ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת סופה לדנבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא ויתר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת משה רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, תושבי קריית-שמונה והצפון, באנו לפה היום להזדהות עם חיילי צד"ל, חיילי צה"ל, ובראש ובראשונה עם תושבי הצפון ובראשם תושבי קריית-שמונה.

מוסי רז: אני רוצה להגיד לתושבי הצפון: אתם עצם מעצמנו ובשר מבשרנו.

מוסי רז: באנו להגיד לכם: אנחנו נערוב לביטחונכם ולרווחתכם הכלכלית.

מוסי רז: אנחנו, שידענו להעריך את אומץ לבכם מול יותר מ-4,000 "קטיושות", שנחתו עליכם מאז תחילת מלחמת "שלום הגליל", מבטיחים לכם: אנחנו אתכם.

מוסי רז: באנו לפה, ובאתי גם אני, כמי שעוד היה בבית-הספר כשפתח אריק שרון ב-1982 את מלחמת לבנון.

מוסי רז: באנו להגיד תודה לראש הממשלה, תודה בשם דור לבנון, שהוצאת אותנו מלבנון.

מוסי רז: תודה שמנעת הרג של חיילים נוספים.

מוסי רז: תודה שידעת לעשות את מה שלא ידעו לעשות ראשי ממשלה לפניך.

מוסי רז: תודה גם למי שסלל את הדרך הזאת, לארגון "ארבע אמהות", למועצה ליציאה בשלום עם ביטחון, לחברי השרים – יצחק כהן, יוסי ביילין, חיים רמון.

מוסי רז: תודה שהראיתם לנו את הדרך.

מוסי רז: מי ייתן וזאת תהיה הדוגמה גם ליחסי שלום בינינו לבין לבנון ובינינו לבין הפלסטינים והסורים.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת רז.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

ראובן ריבלין: רבותי, הוא חבר הכנסת האחד שהוא תושב קריית-שמונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נודלמן, יעלה ויבוא, אל תצטמצם בדקה.

מיכאל נודלמן: תושבי קריית-שמונה, תושבי קו העימות, אדוני היושב-ראש, הגענו לקריית שמונה כדי להזדהות עם חיילי צה"ל, עם חיילי צד"ל, עם תושבי קו העימות וקריית-שמונה.

מיכאל נודלמן: שתי תחושות ממלאות את לבי.

מיכאל נודלמן: תחושה אחת היא שמחה, שהחיילים שלנו חזרו לישראל מלבנון בשלום, בלי פציעות, בלי שום דבר.

מיכאל נודלמן: התחושה השנייה היא ביזיון, היא השפלה, היא בושה על הצורה שבה יצאנו מלבנון.

מיכאל נודלמן: תמונות כאלה עומדות כל הזמן לנגד עיני.

מיכאל נודלמן: בושה על היחס שלנו לחיילי צד"ל, שכל השנים נלחמו יחד אתנו מול האויב שלנו.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לפנות לתושבי קריית-שמונה.

מיכאל נודלמן: אני לא צריך להזדהות אתכם, כי אני אחד מכם.

מיכאל נודלמן: אני עברתי יחד אתכם את כל ההפגזות, ויותר טוב מכולם אני יודע כמה קשה לחיות בקריית-שמונה, כמה קשה לגדל ילדים, כמה קשה לילדים ללמוד, כמה קשה להורים לשלוח ילדים לגן-הילדים ולבית-הספר, כשאנחנו לא יודעים איך הם יחזרו הביתה.

מיכאל נודלמן: ראיתי פה בקריית-שמונה את כל ראשי הממשלות, משמיר עד ברק, וכל פעם אחרי ההפגזות היו כל כך הרבה כוונות טובות והיו תוכניות.

מיכאל נודלמן: אני זוכר, אחרי "ענבי זעם", חבר הכנסת ראובן ריבלין, ועוד חברי כנסת, נלחמו במשך שנה כדי שיהיה ביצוע של החלטות הממשלה.

מיכאל נודלמן: אני בעד, ואני משוכנע שכל תושבי קו העימות ותושבי קריית-שמונה זכאים לכך שיהיו פה שירותי בריאות כמו שצריך, שיהיו מקומות עבודה, שתהיה רווחה, שיהיה חינוך כמו שצריך להיות.

מיכאל נודלמן: כולי תקווה שבעזרת השם חלומות כאלה יתגשמו.

מיכאל נודלמן: אני מאחל לכולם שלום ובריאות ורווחה ועבודה.

ראובן ריבלין: מאחר שסגן יושב-ראש הכנסת גדעון עזרא ויתר על דבריו, נותרו לנו שלושה: יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, חבר הכנסת זבולון אורלב, ויסיימו – אחד מהליכוד ואחד מהעבודה – חבר הכנסת ישראל כץ וחבר הכנסת יוסי כץ.

ראובן ריבלין: נא לקרוא לחברי הכנסת על מנת שנשמע את דברי ראשי הערים, ולאחר מכן נצביע גם על הצעות הסיכום.

ראובן ריבלין: אנחנו התייעצנו, ואנחנו חושבים, שלפני שנקבל החלטות, ראוי שהכנסת תעשה הפסקה על מנת לשמוע את ראשי המועצות, ולאחר מכן נקבל החלטות.

ראובן ריבלין: אני חושב שכך ראוי שנעשה.

ראובן ריבלין: נכריז על הפסקה בישיבת הכנסת, ואז כולם ייכנסו, ונשמע את תושבי האזור כוועדה שנקבעה, ולאחר מכן נצביע על ההחלטות.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת זבולון אורלב, בבקשה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תושבי קריית-שמונה וקו העימות, גם אני רוצה להצטרף לברכות ליושב-ראש הכנסת שהחליט על הישיבה, ועל מנת שההחלטה הזאת לא תהיה חד-פעמית, ושוב תושבי האזור יקבלו הרגשה שהפוליטיקאים באים והולכים, אני מציע לשקול הקמת ועדה בכנסת שתטפל בקו העימות.

זבולון אורלב: תקום ועדה מיוחדת שתרכז את כל הנושאים הקשורים בקו העימות, וכך יהיה פיקוח על הממשלה, שכל ההחלטות שקיבלו אומנם יקוימו.

זבולון אורלב: רבותי, ועדת החינוך מלווה את מערכת החינוך, וצר לי לומר, האווירה מאוד קשה, תלמידים חרדים ודואגים ובוכים – איך יתמודדו עם בחינות הבגרות.

זבולון אורלב: הידעתם שהמקלוט בקריית-שמונה לא מספיק לכל התלמידים?

זבולון אורלב: נבנתה חטיבת ביניים חדשה עם 500 תלמידים.

זבולון אורלב: בתרגיל שעושים כדי להיכנס למקלטים, 150 תלמידים נשארים בחוץ.

זבולון אורלב: הבעיות הן קשות.

זבולון אורלב: ביום שני יש בחינת בגרות באזרחות.

זבולון אורלב: יפה עשה משרד החינוך שחשב על שורה של הקלות.

זבולון אורלב: אני רוצה לומר לתלמידים בקריית-שמונה שצריכים לעשות את הבחינות, שאנחנו, יחד עם המשרד, נפעל כדי שכל תלמיד יוכל לעשות את הבחינות בתוכנית אישית, יוכל לא להיבחן ולעשות זאת במועד ב', יוכל אם ירצה להיבחן בעל-פה, יוכל גם לוותר על הבחינה ולהסתפק רק בציון המגן.

זבולון אורלב: אני חושב שהמדינה חייבת לאפשר לכל תלמיד שוויון הזדמנויות מלא.

זבולון אורלב: הערה אחרונה, ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

זבולון אורלב: כדי למשוך לכאן אוכלוסייה חזקה, צריך להכריז על השנה הבאה כשנת לימוד חינם גם במוסדות להשכלה גבוהה באזור, ובראשם מכללת "תל-חי", וגם בישיבות ההסדר במעלות ובקריית-שמונה.

זבולון אורלב: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אורלב.

ראובן ריבלין: אני מבקש לא למחוא כפיים.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת ויקטור בריילובסקי שוויתר על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן שוויתר על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת גנדי ריגר שוויתר על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת ישראל כץ שמוותר על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אלי בן-מנחם שוויתר על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: תודה לסגן השר נסים דהן שוויתר על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דני נוה על כך שוויתר על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: ואני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת יוסי כץ, שגם הוא מוותר, כמו חבר הכנסת ישראל כץ, על זכות הדיבור.

ראובן ריבלין: על מנת להחזיר את שרביט הניהול ליושב-ראש – הוא יכריז על הפסקה, ויפתח את ישיבת הוועדה עם ראשי הערים, אשר יוכלו לדבר לפנינו.

ראובן ריבלין: אבקש מהסדרנים לבקש מחברי הכנסת להיכנס.

אברהם בורג: שלחו את הסדרנים להודיע לחברי הכנסת על סיכום, תודה.

אברהם בורג: אני מבקש מראשי המועצות, מחיים ברביבאי, מאהרן ולנסי שנמצא בחוץ, לתפוס את מקומם בשורה הראשונה, בבקשה.

אברהם בורג: אני רוצה להסביר לחברי הכנסת את הפרוצדורה שהציג סגן היושב-ראש, חבר הכנסת ריבלין.

אברהם בורג: כדי לקבל את שלוש הצעות הסיכום שהוצגו בפנינו, אנחנו באופן מתודולוגי, כמו שהדבר נקרא במקומות אחרים, עוצרים את הדיון בנקודה הזאת, שומעים את ראשי הרשויות ואת כל מי שיש לו עניין בדבר הזה, ולאחר מכן חוזרים אל הישיבה כסדרה ומציגים את הצעות הסיכום כפי שהן מונחות כבר בפני, אלא אם כן תהיינה תוספות.

אברהם בורג: זאת הדרך שבה נעשה את הדיון.

אברהם בורג: יש למישהו שאלות בדבר סדר הדיון?

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: (הישיבה נפסקה בשעה 18:52 ונתחדשה בשעה 19:32.

אברהם בורג: )

אברהם בורג: אנחנו נחזור לישיבה עצמה.

אברהם בורג: אנחנו עוברים להצעות סיכום.

אברהם בורג: בפנינו שלוש הצעות סיכום: הראשונה – הצעת סיכום של סיעות ישראל אחת, הליכוד, המפד"ל, ש"ס, עם אחד, יהדות התורה, מרצ ושינוי.

אברהם בורג: ההצעה תוצג על-ידי שני חברי כנסת – חבר הכנסת בן-מנחם מישראל אחת וחבר הכנסת ריבלין מישראל שתיים, מהליכוד.

ראובן ריבלין: האחת והיחידה.

אברהם בורג: ריבלין האחד והיחיד.

קריאה: – – –

אברהם בורג: גם ישראל בעלייה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת בן-מנחם.

אברהם בורג: אחרי כן – ההצעה של סיעת האיחוד הלאומי, ואחריה – חבר הכנסת קליינר.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני מביא הצעת החלטה של המפלגות הבאות: ישראל אחת, הליכוד, המפד"ל, ש"ס, עם אחד, יהדות התורה, מרצ, שינוי וישראל בעלייה: הכנסת מביעה את הערכתה לצה"ל, למפקדיו ולכל אחד מחייליו, אשר סיכנו את חייהם יומם ולילה, במוצבים, בסיורים, במארבים, בדרכים בדרום-לבנון, בהגנה על יישובי הגליל ועל גבולה הצפוני של מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: הכנסת מחזקת את ידי הממשלה וצה"ל בחזרה מלבנון, בהיערכות המחודשת על קו הגבול להגנה על ביטחונה של מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: הכנסת מרכינה את ראשה ומוקירה את זכרם של חיילי צה"ל, אנשי משמר הגבול, שירות הביטחון הכללי ואזרחי ישראל, אשר נפלו בקרב בשליחותה של האומה בשנות המלחמה בלבנון.

אלי בן-מנחם: הכנסת שולחת ברכת רפואה שלמה לכל פצועי צה"ל שעדיין מאושפזים בבתי-החולים ובמוסדות השיקום השונים, ומחזקת את ידיהם ואת ידי משפחותיהם במאבק היומיומי המתיש לשיקומם המלא.

אלי בן-מנחם: הכנסת שותפה לדאגתם של אנשי יישובי קו העימות בכלל ויישובי הגדר בפרט, וקוראת לממשלת ישראל לעשות את כל הדרוש להגנה על חיי התושבים ולשמירה על רווחתם, פרנסתם ושגרת חייהם.

ראובן ריבלין: הכנסת תפעל להפעלת תוכנית רב-שנתית, שמטרתה השוואת תנאי החיים ותשתיות הקיום של יישובי קו העימות לתנאים ולתשתיות של תושבי מרכז הארץ.

ראובן ריבלין: לשם כך תשקול הכנסת הקמת ועדה מיוחדת לנושא זה.

ראובן ריבלין: הכנסת תומכת בממשלת ישראל בהפעלת מדיניות של העדפה מתקנת, ותובעת הקצאת משאבים מתאימים ליישובי קו העימות, בכל התחומים – לעידוד הכלכלה, החינוך, התעשייה והתיירות.

ראובן ריבלין: הכנסת מתחייבת לתמוך ביוזמות חקיקה ממשלתיות שעניינן מתן עדיפות ליישובי קו העימות.

ראובן ריבלין: הכנסת, על כל סיעותיה, אף תיזום בעצמה חקיקה ברוח זו.

ראובן ריבלין: הכנסת מביעה את הערכתה העמוקה לחיילי צבא דרום-לבנון, אשר לחמו כתף אל כתף יחד עם חיילי צה"ל, במשך שנים ארוכות, כשותפים מלאים למלחמה ולמחירה בדמים.

ראובן ריבלין: ישראל חבה לכל אחד מחיילי צד"ל ובני משפחותיהם חוב מוסרי כבד.

ראובן ריבלין: כל אחד מחיילי צה"ל, בעבר ובהווה, אשר שירת בלבנון לצד חיילי צבא-דרום לבנון, מכיר היטב את התפקיד שמילא צד"ל במשך כל השנים ואת גודל החוב לאנשיו.

ראובן ריבלין: הכנסת קוראת לממשלת ישראל לעשות את כל הדרוש למען אנשי צד"ל ובני משפחותיהם בשעתם הקשה, וקוראת להקצאת כל המשאבים שיידרשו לשם שיקומם של אנשי צד"ל במדינת ישראל, בלבנון או בכל מקום אחר.

ראובן ריבלין: הכנסת קוראת לממשלה לעמוד על כך, שכל הסדר בין-לאומי בדרום-לבנון יכלול ערבויות לביטחונם של אנשי צד"ל שיבקשו לשוב לבתיהם.

ראובן ריבלין: הכנסת מביעה תקווה, כי פינוי כוחות צה"ל מלבנון והיערכות על קו הגבול הבין-לאומי מבשרים אכן תקופה חדשה של שלום ורגיעה לתושבי הגליל ואף לתושבי דרום-לבנון.

ראובן ריבלין: ויקוים בנו האמור בפסוק מפרשת השבוע: "אם בחקתי תלכו ונתתי שלום בארץ וחרב לא תעבור בארצכם".

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: הצעת סיכום של סיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו לדיון הכנסת בקריית-שמונה.

אברהם בורג: חבר הכנסת זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, להלן הצעת סיכום של סיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו לדיון הכנסת בקריית-שמונה: א.

רחבעם זאבי: הכנסת מזדהה עם תושבי קריית-שמונה ויישובי קו העימות ושולחת להם ברכת חזק ואמץ.

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לעשות מעשים כדי לתקן את הפערים במיגון ביישובי הצפון וכדי לבסס את מצבם הכלכלי והחברתי ביצירת תעסוקה וייצור.

רחבעם זאבי: ג.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לעשות הכול כדי לקלוט את לוחמי צד"ל ובני משפחותיהם בארץ בדיור ובתעסוקה, כל עוד הם ירצו לחיות עמנו.

רחבעם זאבי: ד.

רחבעם זאבי: הכנסת מגנה את הבריחה החפוזה והמבישה מדרום-לבנון, במקום נסיגה מסודרת ומאובטחת.

רחבעם זאבי: הכנסת סבורה, שהשארת ציוד וציוד לחימה באזורים המפונים, אשר נפלו לידי כנופיות ה"חיזבאללה", זוהי שערורייה.

רחבעם זאבי: ה.

רחבעם זאבי: הכנסת דורשת משר הביטחון ומהרמטכ"ל ללמוד ולהפיק לקחים מהמבצע הזה וליישם אותם ללא פחד ומשוא פנים.

רחבעם זאבי: ו.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לפעול להחזרת השבויים והנעדרים לאלתר.

רחבעם זאבי: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת קליינר בבקשה.

מיכאל קליינר: הצעת סיכום לדיון הכנסת בקריית-שמונה, מטעם חרות – התנועה הלאומית: 1.

מיכאל קליינר: הכנסת קוראת לממשלה לפעול להבטחת חייהם וביטחונם של תושבי הצפון והחזרתם לחיי השגרה במהרה, גם אם צורכי הביטחון יחייבו פעילות בעומק השטח שצה"ל יצא ממנו.

מיכאל קליינר: 2.

מיכאל קליינר: הכנסת קוראת לממשלה לפעול לשגשוגה ולחיזוקה הכלכלי של העיר קריית-שמונה, באמצעות הפניית משאבים לטיפוח מערכת החינוך וליצירת מקומות תעסוקה.

מיכאל קליינר: 3.

מיכאל קליינר: הכנסת קוראת לממשלה להפעיל את כל השפעתה המדינית כדי שאנשי צד"ל ומשפחותיהם יוכלו לשוב לאדמתם ולבתיהם, כפי שנעשה ביחס למגורשי חבל קוסובו.

מיכאל קליינר: 4.

מיכאל קליינר: הכנסת קוראת לממשלה לפעול לחיזוק כושר ההרתעה של צה"ל בכל מקום שבו הוא פועל, ובמיוחד בגבול הצפון ובאזורי יש"ע.

מיכאל קליינר: 5.

מיכאל קליינר: הכנסת מגנה את חברי הכנסת מסיעות חד"ש, רע"ם, בל"ד ותע"ל, אשר החרימו את הישיבה הזאת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, נעשה ניסיון בטרם הישיבה להגיע להחלטה רבתי, מרכזית, של כל סיעות הבית.

אברהם בורג: בכל זאת, אני רואה ששתי סיעות החליטו להגיש הצעה שמאפיינת יותר – – –

מוסי רז: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת רז, אתה חבר כנסת בדיוק כמו כל חבר כנסת אחר.

אברהם בורג: אין הבדל בין חבר כנסת לחבר כנסת.

אלי בן-מנחם: – – –

אברהם בורג: אין חבר כנסת שולי, חבר הכנסת בן-מנחם.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, הוגשו בכל זאת שתי הצעות נוספות.

אברהם בורג: אנחנו ניגש להצבעה.

אברהם בורג: אני מקווה שהכנסת בסופו של דבר תקבל החלטה, כמו כל החלטה שמתקבלת ברוב ומיעוט, שתשקף את עמדת רוב חברי הכנסת.

אברהם בורג: לאחר הדברים, לאחר נעילת הישיבה, הקשיבו לסדרי הטיסה כפי שיוצגו על-ידי מזכיר הכנסת.

אברהם בורג: הערה אחת בלבד להצעה שהוצגה על-ידי חבר הכנסת ריבלין וחבר הכנסת בן-מנחם: בפסקה המאזכרת את הקורבנות שנפלו במלחמת לבנון ובגבול הצפון, יש להוסיף, לאחר כוחות הביטחון המפורטים, את אזרחי ישראל אשר נפלו במערכה.

אברהם בורג: אנחנו נעבור להצבעה.

אברהם בורג: הצבעה ראשונה על הצעתה של סיעת חרות שהוצגה על-ידי חבר הכנסת מיכאל קליינר.

אברהם בורג: מי בעדה – ירים בבקשה את ידו.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: מי נגדה – ירים בבקשה את ידו.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' קליינר – מיעוט

אברהם בורג: נמנעים – אין

אברהם בורג: ההצעה לא נתקבלה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: מי בעד הצעת הסיכום של סיעת האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו?

אברהם בורג: – ירים בבקשה את ידו, תודה.

אברהם בורג: מי נגדה?

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – מיעוט

אברהם בורג: נמנעים – אין

אברהם בורג: תודה רבה, ההצעה לא נתקבלה.

אברהם בורג: מי בעד הצעת הסיכום של סיעות רבות, שהוצגה על-ידי חברי הכנסת ריבלין ובן-מנחם?

אברהם בורג: בעד הצעת הסיכום שהביאו חברי הכנסת א' בן-מנחם ור' ריבלין – רוב

אברהם בורג: נמנעים – אין

אברהם בורג: תודה, התקבלה ברוב קולות, זוהי הצעת הסיכום של ישיבה זו.

אברהם בורג: אני מודה לתושבי קריית-שמונה, אני מודה לראשי הרשויות שהיו אתנו, אני מודה לחברי הכנסת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: ישיבה זו נעולה.