ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 144, 2000-09-26 00:00

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, היום כ"ו באלול התש"ס, 26 בספטמבר למניינם.

ראובן ריבלין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי וגבירותי חברי הכנסת, ערב שבת פרשת "וילך" הלך מעמנו יהודה עמיחי, משורר דגול, אדם דגול, יהודי דגול, ישראלי גא וירושלמי אוהב.

ראובן ריבלין: משוררים – שירתם היא זיכרונם, ועל כן כה הרבו לצטט משירתו של עמיחי בימים אלה, מאז לכתו.

ראובן ריבלין: שירתו, שירת הפרט והלאום, שנשזרו בה ירושלים של מטה עם ירושלים של מעלה, הרי מדברת בעד עצמה, ועוד תהדהד דורות רבים.

ראובן ריבלין: "קסמה של ירושלים הוא הקסם של חיי", העיד על עצמו עמיחי בריאיון עם גדעון אלון לפני כשמונה שנים.

ראובן ריבלין: אך עמיחי גם בז לקידושן של ססמאות וגם לסמלים לאומיים לא מעטים, גם כאלה הקשורים בירושלים, שבימים אלו ממש – כמה סמלי – מותקפים ומגומדים מכל עבר.

ראובן ריבלין: "זה עושה לי דברים נוראים בכליות ובמרה", סיפר אז באותו ריאיון עיתונאי.

ראובן ריבלין: עמיחי, משורר של ניגודים, דיבר אל לבו של כל ישראלי בעל לב.

ראובן ריבלין: יהי זכרו ברוך.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הואיל והכנסת לא התכנסה זמן רב והואיל ולרבים מחברי הכנסת יש דברים שבוערים כאש בעצמותיהם, כמה חברי כנסת הגישו לי בקשות לפי סעיף 53(ב) לתקנון, והחלטתי לקבל את כולן, והריני מעביר לפי הסדר את הבקשות אחת לאחת.

ראובן ריבלין: ראשון המבקשים לפי סעיף 53(ב) להעלות הצעה לסדר, חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

ראובן ריבלין: אני אתן לכל אחד יותר מדקה אבל אבקש לא להרחיב מעל לשתי דקות, אם אפשר.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הבריאות, חברי חברי הכנסת, הנושא שביקשתי להעלות במליאה הוא קדחת הנילוס המערבי.

אופיר פינס-פז: לצערנו הרב, אתמול נפטרו עוד שני אנשים, ובסך הכול 17 נפטרו כתוצאה מהמחלה ועוד כ-238 בני-אדם אובחנו על-ידי הרופאים כחולים במחלה.

אופיר פינס-פז: אני מוכרח להודות, שיש בי מבוכה על שבמציאות מהסוג הזה מתקיים ויכוח במשרד הבריאות או בציבוריות אם מדובר במחלה או במגפה.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שהסמנטיקה פחות חשובה, ולציבור הישראלי חשוב יותר לדעת כיצד להתגונן מפני המחלה ואם יש תרופה שאפשר להמציאה לציבור כדי שנוכל להשתלט על העניין ולשים לו קץ.

אופיר פינס-פז: אני מצפה מהממשלה, משר הבריאות, מהשרה לאיכות הסביבה ומהדרגים המקצועיים לתת מזור לציבור, לתופעה שנמשכת כל כך הרבה זמן, ועושה רושם שכולנו חסרי אונים ואובדי עצות לנוכח המחלה הזאת.

אופיר פינס-פז: אודה לשר הבריאות אם הוא יוכל להתייחס להצעה הזאת לסדר.

אופיר פינס-פז: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אף שהדבר לא נהוג, בגלל דחיפותה של השאלה, אם שר הבריאות רוצה להתייחס לעניין זה, אודה לו אם יעלה ויענה, אף שהדבר אינו עומד על סדר-יומה של הכנסת, אבל הוא בלי ספק עומד על סדר-יומו של הציבור בישראל.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להודות לחבר הכנסת אופיר פינס-פז על כך שהעלה את השאלה, ואני בהחלט אתייחס אליה.

רוני מילוא: קודם כול, מבחינת עובדות – כדאי שנדע, שקדחת הנילוס זו מחלה שאין לה תרופה אלא בטיפול אנטיביוטי בבתי-חולים, אבל תרופה שמרפאה את המחלה באופן מוחלט אין, למעט החיסונים והטיפולים שמקבל החולה בבית-החולים ובמסגרת הטיפול הזה הוא מתגבר על המחלה.

רוני מילוא: ועובדה היא, שלשמחתנו הרבה, מתוך החולים שחלו במחלה ואובחנו בארץ עד היום, 238 מקרים, רובם הגדול החלימו ויצאו מבית-החולים בריאים, והם מקבלים טיפול מסור בבתי-החולים.

רוני מילוא: עם זאת, 18 חולים נפטרו, לצערנו הרב, וזו בהחלט בעיה שמטרידה אותנו, מטרידה את הציבור, וצריך לפעול ולעשות כל מה שניתן כדי להתמודד עם המחלה.

רוני מילוא: ההתמודדות עם המחלה איננה התמודדות באמצעות הכרזות או דיבורים, אלא באמצעות הדברה.

רוני מילוא: צריך להדביר את מקורות היתושים.

רוני מילוא: זו מחלה שעוברת באמצעות יתושים, וצריך פשוט לעשות הדברה יסודית של המקורות האלה.

רוני מילוא: משרד הבריאות התריע בנושא ההדברה מרגע שהמחלה התגלתה, ללא דיחוי, ועד היום אנחנו מצפים לראות שפעולות ההדברה ייעשו בקצב מהיר יותר ממה שכבר נעשה.

רוני מילוא: המשרד לאיכות הסביבה, האחראי להדברה, עם הרשויות המקומיות, כבר ביצעו פעולות הדברה.

רוני מילוא: לטעמי, צריך להגביר את פעולות ההדברה.

רוני מילוא: כבר יש מקרה אחד – וכבר התפרסם שאתמול גילינו אותו, אצלנו הפרסומים הם מהיום למחר, מרגע שמתגלה מקרה הוא מייד מתפרסם – שיתוש שעקץ מישהו העביר לו כנראה מלריה, והאיש אובחן כחולה מלריה.

רוני מילוא: עוד מעט נתחיל לייבש פה ביצות עם עצי אקליפטוס; זה היה לפני 70-60-50 שנה, כאשר ייבשו ביצות בארץ.

ראובן ריבלין: אולי היתושים חשבו שחזרנו 50 שנה אחורה.

יוסף יצחק פריצקי: חידוש הציונות.

רוני מילוא: אם להתייחס ברצינות ובכובד ראש לעניין, כפי שצריך, יש פשוט מכה של יתושים, ולא צריך לזלזל בזה.

רוני מילוא: הדרך לטפל ביתושים היא הדברה, וננקטים אמצעי הדברה יעילים ומשוכללים.

רוני מילוא: אגב, גם בניו-יורק הגדולה שבארצות-הברית היו 57 מקרים של קדחת הנילוס, היו שבעה מקרים של חולים שנפטרו מהמחלה.

רוני מילוא: טיפלו בנושא הזה באמצעות ריסוס והתגברו על הבעיה.

רוני מילוא: גם אנחנו יכולים להתגבר על הבעיה.

רוני מילוא: זה לא איזה מין תופעה מאיימת, איומה ונוראה שאי-אפשר לעשות דבר.

רוני מילוא: אפשר להתגבר עליה, צריך להתגבר עליה, וצריך היום להשקיע את המאמצים בהדברה בכל מקור מים.

רוני מילוא: בכל מקום שיכול ליצור התהוות של יתושים – מייד לטפל בבעיה ולהדביר.

רוני מילוא: בהזדמנות הזאת אני גם רוצה לפנות ליושב-ראש ועדת הכספים שנמצא פה – שהאוצר, באישור ועדת הכספים אם צריך, יקצה סכומים מיוחדים לפעולות הדברה.

רוני מילוא: הבוקר שמעתי ראש רשות מקומית אומר ברדיו: אין לי כסף להדברה, אני לא מסוגל לבצע את הדבר הזה.

רוני מילוא: בעניין הזה לא צריך להתפשר, אלא להעמיד את התקציבים הדרושים לביצוע ההדברה היכן שצריך, ואז המחלה תיעלם, ולא יבואו מחלות כמו מלריה שאנחנו רואים אותה היום.

רוני מילוא: המחלות האלה מועברות על-ידי יתושים.

רוני מילוא: ניתן להתגבר על זה.

רוני מילוא: התגברו על זה בניו-יורק, ניתן להתגבר על זה גם בישראל.

ראובן ריבלין: ימתין כבוד שר הבריאות על הדוכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יגאל ביבי הגיש הצעה דחופה לסדר-היום באותו עניין.

ראובן ריבלין: לצערי הרב הוא לא היה באולם, אז אני מרשה לו לשאול שאלה לפנים משורת הדין.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: תתמצת את כל מה שיש לך להגיד על מנת לשאול את שר הבריאות: האומנם?

יגאל ביבי: שר הבריאות, כנסת נכבדה, אני חושב, שההתפרצות הזאת של המגפה – או לא מגפה, נגיד ההתפרצות – מלמדת בעצם כיצד מתנהלת החברה שלנו: בהתפרצויות, בשליפות, בחוסר תכנון.

יגאל ביבי: עכשיו שמענו את השר, ש"אין לי כסף"; אבל אנשים מתים.

יגאל ביבי: אנחנו מתפקדים בחיפזון, בלחץ, ורק כאשר קיימת סכנת נפשות.

יגאל ביבי: איכות החיים במדינה מידרדרת, לדעתי.

יגאל ביבי: לא רק שהבלבול קיים בתוך המשרדים, הוא קיים גם בין המשרדים.

יגאל ביבי: לפעמים איכות הסביבה פועלת בכיוון אחד, משרד הבריאות בכיוון שני, משרד הפנים בכיוון שלישי, זה אחראי לכסף, זה לתקנות וזה למעשים.

יגאל ביבי: ההרגשה הכללית בציבור, אדוני השר, היא, שאין יד מכוונת ואיש הישר בעיניו יעשה או לא יעשה.

יגאל ביבי: אני חושב, שהכנסת צריכה לרשום לפניה, שבמקום מלחמת תרבות צריך להילחם במחדלים רבים בחברה שלנו: נגע הסמים, רציחות, אלימות – –

ראובן ריבלין: אבקש להתרכז רק בנושאים הנוגעים לשר הבריאות.

יגאל ביבי: – – זיהום המים, האוויר והנחלים, שיביאו להתפרצות מחלות.

יגאל ביבי: אני חושב, שהכנסת צריכה לפקח יותר ויותר על השלטון ולהשיב לעצמה את כבודה הנרמס על-ידי הרשות המבצעת שלעתים קרובות לא מתחשבת בה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דוד לוי ביקש לשאול את השר באותו עניין.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, מקרים שכאלה יכולים לפרוץ בכל מקום ובכל מדינה.

דוד לוי: אין דבר שיש לגביו פטנט אשר בכוחו למנוע דבר כזה.

דוד לוי: אבל מה שדרוש היום מעבר למה שאמרת – הדברה והאמצעים הדרושים לכך, ולא יעלה על הדעת, שאם הדבר הזה דרוש, לא יימצא הכסף, ויהיו יישובים, לרבות החלשים, שלא ינקטו את האמצעים המתחייבים לשמירה על בריאות הציבור.

דוד לוי: לדעתי, דבר אחד מתחייב לנוכח הבלבול, הדאגה, הבורות של רוב האזרחים vis-a-vis המכה הזאת.

דוד לוי: היקפה אומנם מוגבל, אבל החרדה מפניה מתרחבת למדינה שלמה.

דוד לוי: ומה שדרוש היום הוא הסברה.

דוד לוי: למשרד הבריאות אסור להמתין אף לא רגע.

דוד לוי: ויכוח בין מנכ"ל לסמנכ"ל הוא ויכוח פנים-משרדי – חבל שזה כך, אבל לא זאת השאלה.

דוד לוי: השאלה העומדת היום כחובה היא להסביר, להוציא עלונים, לפרסם בכל אמצעי התקשורת, בטלוויזיה – אמצעי מניעה, היקף הסוגיה – ולא להכניס או להשאיר את הציבור בפניקה, שבינה לבין המכה הזאת, עם כל הסכנה שבה, יש בכל זאת דרך להתגונן מפניה וגם לדעת את היקפה ומשמעותה.

דוד לוי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת לוי על דבריו החשובים.

ראובן ריבלין: אדוני השר, נא תגובתך.

רוני מילוא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול לגבי הדברים של חבר הכנסת יגאל ביבי, שהציע את ההצעה ויזם אותה.

רוני מילוא: אני בהחלט רשמתי לפני את הדברים האלה.

רוני מילוא: היום אנחנו עובדים בתיאום – המשרד לאיכות הסביבה ומשרד הבריאות עובדים בתיאום בנושא הזה מהרגע הראשון שזה התברר.

רוני מילוא: אגב, משרד הבריאות היה אחראי להדברה בעבר.

רוני מילוא: כשאני הקמתי את המשרד לאיכות הסביבה, אני לחמתי להוציא את ההדברה מהמשרד לאיכות הסביבה ולהעביר את הנושא למשרד הבריאות.

רוני מילוא: ואכן כך קרה, והיום זה במשרד לאיכות הסביבה.

רוני מילוא: ואנחנו פועלים ביחד כדי לנסות ולהתמודד עם הבעיה.

רוני מילוא: גם בנושא התקציב אנחנו משתדלים לגייס את האמצעים הדרושים.

רוני מילוא: אני בהחלט מקבל את ההצעה של חבר הכנסת דוד לוי לגבי נושא הסברת הדברים.

רוני מילוא: מסיבת העיתונאים שהיתה בשבוע שעבר נועדה בעיקר כדי להסביר את הבעיה וגם את הדרך להתמודד אתה.

רוני מילוא: גורמים שאכן מתמודדים עם הבעיה – אם אקח את קיבוץ כברי, שמעתי הבוקר את נציגת הקיבוץ, ששניים מוותיקיו נפטרו.

רוני מילוא: היא אמרה, שמאז הם התחילו לרסס אין להם אף מקרה נוסף של המחלה בקיבוץ.

רוני מילוא: כלומר, הם איתרו את מקורות היתושים, ריססו אותם, גם בהיקף יותר גדול, ואין להם עוד בעיות בקיבוץ בהקשר זה.

רוני מילוא: ואני שמחתי מאוד לשמוע על כך.

רוני מילוא: בסך הכול, אנחנו ננקוט גם הסברה בהקשר זה כדי שהציבור ידע.

רוני מילוא: כשיש אי-ידיעה, זה המצב הכי מסוכן, אז הפחד הוא הכי גדול.

רוני מילוא: כאשר יודעים, יודעים גם איך להתגונן, ואפשר להתגונן, לא צריך לצאת מהפרופורציות בעניין.

רוני מילוא: צדקת כשאמרת כאן, שההיקף הוא היקף כזה, שאומנם הוא לא קטן, אבל גם לא של המונים, ואפשר להתמודד עם זה.

רוני מילוא: אגב, נדע כולנו, שהשפעת בחורף, היקפה הרבה יותר גדול ומספר הנפטרים גם כן הרבה יותר גדול ואף אחד לא נכנס לפניקה, מתמודדים עם זה עם כל הקושי שיש.

רוני מילוא: גם בנושא הזה אפשר להתמודד, ונתמודד.

רוני מילוא: אני מודה לחברים שהעלו את ההצעות, אני גם אפעל כדי שההצעות האלה תיושמנה בהקדם האפשרי.

רוני מילוא: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אנחנו מודים לשר הבריאות – אני לא אומר ממלא-מקום – על דבריו בעניין כה חשוב שהציבור מעוניין לדעת.

זאב בוים: מה ההבדל בין קדחת הנילוס – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, השר כבר ירד מן הדוכן.

ראובן ריבלין: הצעה לסדר לפי סעיף 53(א), של חבר הכנסת פריצקי, בעניין העלאה חריגה של מסי ארנונה ברשויות המקומיות.

ראובן ריבלין: נא לקרוא לפי מה שמסר לי אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מן הראוי היה, שהכנסת, בישיבת פגרה מיוחדת זו, תדון בראש ובראשונה בהעלאתם של מסי הארנונה על תושבי המדינה, העלאה חריגה שנעשתה תוך ביזוי הכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: כפי שאבאר בקצרה, מרכז השלטון המקומי, יחד עם שרי האוצר והפנים, החליטו לעשות דין לעצמם ולהשית מסים על כמעט 40% מתושבי המדינה בניגוד מוחלט להחלטות ועדת הכספים של הכנסת, תוך שימוש ציני ומניפוליטיבי בסעיף חוק שלא נועד ולא התכוון כלל לאפשר העלאה סיטונית וגורפת כזאת של מסי ארנונה.

יוסף יצחק פריצקי: כדאי לציין, אדוני היושב-ראש, שבמדינת ישראל ארנונה שנתית שווה בדרך כלל למשכורת ממוצעת של חודש.

יוסף יצחק פריצקי: כלומר, תושב המדינה צריך לעבוד חודש בשנה כדי לממן את הארנונה, בלא שהתשלומים האלה אפילו מוכרים לניכוי במס הכנסה.

יוסף יצחק פריצקי: רבותי חברי הכנסת, בישיבת ועדת הכספים מיום 17 בינואר סירבה הוועדה להעלות את הארנונה בשיעור נוסף של 1.2% מעבר לשיעור עליית המדד.

יוסף יצחק פריצקי: ברור היה לחברי הוועדה, שמתי מעט מהרשויות המקומיות, הנתונות במצב כספי קשה במיוחד, יעשו שימוש בסעיף מיוחד בחוק המתיר העלאה במקרים מיוחדים אל מעבר לשיעור שהוועדה התירה.

יוסף יצחק פריצקי: זהו סעיף חוק, אדוני היושב-ראש, המהווה חריג לכלל החוקתי הידוע, שלפיו לא מעלים מסים אלא באישור הפרלמנט.

יוסף יצחק פריצקי: כדאי לציין גם, אדוני היושב-ראש, שהרוויזיה שביקשו שרי האוצר והפנים לשינוי ההחלטה הזאת של ועדת הכספים, נדחתה על-ידי חברי הוועדה פה-אחד, קואליציה ואופוזיציה גם יחד.

יוסף יצחק פריצקי: כעת מתברר, שיותר מ-40 רשויות מקומיות קיבלו אישור ממשרדי האוצר והפנים להעלאה חריגה של הארנונה, בדרך כלל ב-6% מעל השנה הקודמת, בניגוד מוחלט להחלטת ועדת הכספים ובלי לקבל את אישורה של הוועדה.

יוסף יצחק פריצקי: בין הרשויות האלה: באר-שבע, חיפה, רמת-השרון, כרמיאל, מועצה אזורית להבים, והגדילה לעשות עיריית תל-אביב–יפו, שלא זו בלבד שהעלתה את הארנונה, אלא הטילה אותה בחיוב רטרואקטיבי מתחילת השנה, ועל העלאה זו עוד הוסיפה חטא על פשע ושינתה סיווג, כך שיש היום תושבים שמשלמים ארנונה בשיעור העולה ב-14% על הארנונה שהם שילמו בשנה הקודמת.

יוסף יצחק פריצקי: שוב, אדוני היושב-ראש, כל זה בלא אישור שלנו.

יוסף יצחק פריצקי: העלאה כזאת אינה חוקית.

יוסף יצחק פריצקי: מרכז השלטון המקומי עשה יד אחת עם הממשלה על מנת לעקוף את הכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: אני מודיע כאן, שאני בוועדת הכספים אתנגד לכל העברה לרשויות המקומיות עד אשר יבוטלו ההעלאות החריגות האלה.

יוסף יצחק פריצקי: אני קורא לשאר חברי בוועדת הכספים, קואליציה ואופוזיציה גם יחד, להצטרף אלי במהלך הזה.

יוסף יצחק פריצקי: הכנסת חייבת לקיים דיון דחוף בהעלאה הזאת, שנעשתה, כאמור, תוך התעלמות מוחלטת מהחלטותיה.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פריצקי.

ראובן ריבלין: ביקשתי מיושב-ראש ועדת הכספים לעלות ולהשיב בעניין חשוב זה, בבקשה.

ראובן ריבלין: מהדוכן, אדוני.

ראובן ריבלין: ישתדל אדוני רק להבין שזאת הצעה לסדר ולכן יגביל את עצמו.

ראובן ריבלין: אינני מגביל אותו אבל שיגביל את עצמו.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על האפשרות שניתנת לי.

אלי גולדשמידט: רבותי חברי הכנסת, אני מסכים לכל מלה ומלה בדבריו של חבר הכנסת פריצקי, שעושה במלאכה הזאת יחד עם חברת הכנסת יהודית נאות, אני מבין שהנושא כרגע נמצא בדיון בבג"ץ, אולי קצת בבחינת סוב-יודיצה, אבל אני רוצה לומר את עמדתי הנחרצת בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: אנחנו בוועדת הכספים סירבנו לתוספת של 1.2%, בניגוד לעמדה של שר האוצר, שר הפנים וכמובן ראשי הרשויות המקומיות, שאליהם יש לי הכי פחות טענות בעניין הזה.

אלי גולדשמידט: ראשי הרשויות המקומיות זקוקים לכסף, פונים למערכת, הם במצוקה, אני יכול להבין.

אלי גולדשמידט: לא מקובל עלי מה שעשו שרי האוצר והפנים – עקיפה בוטה, שמבטאת התנשאות, זלזול בוועדת הכספים, בעומד בראשה, ולדעתי במוסד הכנסת כולו, פשוט עשו לחוכא ואיטלולא את החלטת ועדת הכספים של הכנסת.

אלי גולדשמידט: שקלתי כיצד להגיב על הנושא הזה.

אלי גולדשמידט: אני חושב שהתגובה שלנו כוועדת הכספים תהיה תגובה שקולה ומדודה כאשר יבואו אלינו – ובאים אלינו – מדי שנה ויבואו גם השנה בבקשה להעלאת ארנונה, בקשה שחתומה על-ידי שר האוצר ושר הפנים.

אלי גולדשמידט: אפשר היה במקרים יוצאי דופן, ברשויות מקומיות שנמצאות במצב מאוד קשה – ואנחנו מכירים אותן, והן לא בהכרח אותן רשויות שמנה כאן חבר הכנסת פריצקי, יש סמכות לשר הפנים ושר האוצר במקרים חריגים להעלות את הארנונה.

אלי גולדשמידט: לעשות את זה בצורה סיטונית תוך "שימת פס" – סליחה על הביטוי הבוטה והנלוז – תוך מעקף ועקיפה של ועדת הכספים, זה דבר בלתי ראוי.

אלי גולדשמידט: אני לא מגן פה על כבודי או על כבודה של ועדת הכספים, אני קודם כול מגן על כבודה של הכנסת.

אלי גולדשמידט: הבהרתי את עמדתי זו באוזני שר האוצר, גם בעקבות החלטה פה-אחד שהתקבלה אתמול בוועדת הכספים בהקשר אחר.

אלי גולדשמידט: אני מתכוון לומר את הדברים בצורה החד-משמעית לשר האוצר, ואני מודיע לשר האוצר וגם לראשי מרכז השלטון המקומי, שמגיעים אלינו חדשים לבקרים: תפעלו כדי לבטל את התוספות האלה ותבואו לוועדת הכספים בידיים נקיות, כדי שנוכל לדון בדברים בצורה נקייה.

אלי גולדשמידט: כמו שזה נראה עכשיו, זה נראה רע מאוד.

אלי גולדשמידט: תודה רבה, אדוני, ושנה טובה לכל באי הבית.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד ליושב-ראש ועדת הכספים, שהבהיר דברים שהעלה חבר הכנסת פריצקי, ובצדק, בצורה הברורה ביותר.

ראובן ריבלין: הצעה לסדר לפי סעיף 53 של חבר הכנסת עוזי לנדאו, בנושא: מדיניות הממשלה – – –

עוזי לנדאו: אני אומר מה הנושא, אדוני היושב-ראש, הנושא הוא: ירידת מדיניות הממשלה לזנות רחוב.

אופיר פינס-פז: תסלח לי, על מה אתה מדבר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פינס, יושב-ראש הקואליציה, נא להירגע.

עוזי לנדאו: אם חבר הכנסת פינס לא שמע, אני מוכן לחזור על כך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, אדוני יאמר מה שהוא רוצה, אבל ההצעה שאושרה היא: מדיניות הממשלה.

עוזי לנדאו: למדיניותו של ברק אין שום עקרונות, יש רק מחיר שאותו ישלם לכל נותן אתנן.

עוזי לנדאו: אמש אירח בביתו את ערפאת, שאך לפני ימים מספר חנך את תוכנית הלימודים הפלסטינית, העושה בספריה החדשים – אחד מהם כאן – דה-לגיטימציה של ישראל.

עוזי לנדאו: עצם המפגש עם ערפאת, נכונותו של ברק להסכם ביניים שאינו שם קץ לסכסוך, נכונותו להכנסת מאות אלפי פליטים, חלוקת ירושלים ובתוכה הוויתורים הנוראיים על הר-הבית, כל אלה בניגוד לעקרונותיו ולהתחייבויותיו הנחושים והנחרצים עד כה.

עוזי לנדאו: אין לו כבוד לחוקי המדינה, הוא בז לדמוקרטיה, עובד עם יועצים הנחקרים במשטרה, חשודים כעבריינים השומרים על זכות השתיקה, ממנה אלוף מכהן לראש המועצה לביטחון לאומי, בניגוד לדעת הרמטכ"ל, משיקולים זרים ובניגוד למינהל ראוי.

עוזי לנדאו: את כל אלה הוא עושה כשאין לו ממשלה ואין לו רוב בכנסת.

עוזי לנדאו: מר ברק פוגע קשה במעמדה המדיני של ישראל.

עוזי לנדאו: מעמדנו בקונגרס נחלש והולך – וכך גם סימני השאלה של הטורקים ביחסיהם עמנו.

עוזי לנדאו: לסיכום, אדוני היושב-ראש, מדיניות ראש הממשלה מסוכנת לביטחון ישראל, לאחדות ישראל, לקודשי ישראל.

עוזי לנדאו: בושה להיות ישראלי כשזאת מדיניות ברק.

עוזי לנדאו: ילמד ברק מערפאת כיצד לקיים משא-ומתן, להיות נאמן להבטחותיו ולשמור על כבוד עמו.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לקיים דיון דחוף במליאה, ורק אוסיף, שלפנינו – כפי שכתב העיתונאי Sidney Zion – כובעו של נפוליאון תחת מטרייתו של צ'מברליין.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת לנדאו.

ראובן ריבלין: בקשתו אכן תועבר לנשיאות.

ראובן ריבלין: באותו עניין מבקש חבר הכנסת פינס-פז לומר את דבריו.

ראובן ריבלין: גם דבריו של חבר הכנסת פינס-פז יועברו לנשיאות, כמובן, אלא אם כן הוא יבקש שלא להעבירם.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, יש דיון על זה עכשיו?

ראובן ריבלין: לא.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, ביקשתי ממך, על-פי סעיף 53, להשיב על דבריו של חבר הכנסת לנדאו, משום שהוא השתמש בשפה גם חצופה, גם גסה וגם בוטה – שפה לא פרלמנטרית.

לימור לבנת: אתה מבקר ספרותי?

אופיר פינס-פז: אני בוש ונכלם מסגנון הדיבור המתפרע והמתלהם שלך.

לימור לבנת: אתה מבקר ספרותי?

עוזי לנדאו: – – –

אופיר פינס-פז: זו בושה וחרפה איך שאתה מדבר.

אופיר פינס-פז: לך תדבר על שתי גדות לירדן, על כל הקשקושים שלך ועל כל המחשבות והדמיונות שלך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פינס-פז, נא להיות צמוד לטקסט.

עוזי לנדאו: בושה לי להיות ישראלי במדיניות הממשלה היום.

עוזי לנדאו: יוצא שר החוץ – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פינס-פז, תהיה צמוד יותר לטקסט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת לנדאו, אתה אמרת את דבריך והוא נאלץ לנשוך את לשונו, כי לא נתתי לו – – –

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש – – –

עוזי לנדאו: אני מקווה שהוא נשך אותה מספיק.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, אני מציע שתהיה לך היושרה, האינטגריטי, לברך את ראש הממשלה, שנפגש אתמול עם יושב-ראש הרשות הפלסטינית באווירה טובה, מתוך שיתוף פעולה ומתוך ניסיון כן לקדם את תהליך השלום.

לימור לבנת: בושה.

לימור לבנת: זחל לפגישה.

לימור לבנת: בושה.

אברהם הירשזון: עלה והצלח.

אברהם הירשזון: איזה יופי.

אברהם הירשזון: תסתכל איך חבר הכנסת טיבי – – –

אופיר פינס-פז: הרי אתם רוצים את האלטרנטיבה.

אופיר פינס-פז: כל זמן שלא תראו פה דם ואש ותמרות עשן, לא תירגעו.

אופיר פינס-פז: כשמדברים ומתקדמים, זה מוציא אתכם מהכלים.

אופיר פינס-פז: אתם רוצים לראות דם ואש ותמרות עשן וקורבנות.

אופיר פינס-פז: אז אולי תירגעו.

לימור לבנת: תפסיק עם הדמגוגיה.

אופיר פינס-פז: תתביישו לכם על הסגנון ועל הדרך.

לימור לבנת: תפסיק עם הדמגוגיה – – –

אופיר פינס-פז: יש גבול לכל דבר.

אופיר פינס-פז: תאפשרו לראש הממשלה לקדם את השלום במדינת ישראל על אפכם ועל חמתכם.

לימור לבנת: לא ניתן – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת פינס-פז.

ראובן ריבלין: לפי הרשום אצלי, אדוני סיים את דבריו.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לחברים ולקהל הצופים בערוץ-33 בבית, שזה היה פרומו לקראת חידוש דיוני הכנסת מייד עם סיום הפגרה.

לימור לבנת: – – – מייד, כי תהיינה בחירות.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, כל אחד אמר את דעתו וכל אחד אמר את השקפתו על הנושא הציוני ועל נושא ירושלים.

ראובן ריבלין: עכשיו אנחנו עוברים לנושא האחרון והחשוב לא פחות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם הירשזון ביקש הצעה לסדר בנושא: כינוס בין-לאומי בנושא נכסי הנספים בשואה עומד להיערך בליטא במועד החל בעשרת ימי תשובה.

ראובן ריבלין: אדוני, בבקשה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, במועד חשוב לעם היהודי, מועד החל בעשרת ימי תשובה, החליטה ממשלת ליטא לקיים דיון בפורום בין-לאומי בנושא: השבת הרכוש שנבזז מהיהודים שנספו בשואה.

אברהם הירשזון: בכל הזדמנות אחרת היה מקום לברך על היוזמה הזאת, אולם הכינוס הנוכחי בעיתוי שנקבע ראוי להסתייגות אם לא לגנאי.

אברהם הירשזון: ליטא היתה אחת המדינות שהפעילות של נאצים ועוזריהם בהן היתה בלתי מוגבלת.

אברהם הירשזון: הדבר התבטא בחייהם של רבים מהאזרחים היהודים בליטא, וכמובן גם ברכושם.

אברהם הירשזון: מדינות אירופיות שונות כבר העלו על סדר-יומן במידה כזאת או אחרת את השבת הרכוש היהודי שנגזל בשואה, וחלקן אפילו עשה להשבת הרכוש הזה תוך ניסיון לתיקון מסוים של העוול ההיסטורי.

אברהם הירשזון: והנה, דווקא ליטא, שבה זכה הכובש הנאצי לשיתוף פעולה מלא, לא רק שלא השיבה עד היום שמץ מן הרכוש שנגזל מהיהודים שנספו בשואה או שנמלטו ממנה בגלל השואה, מצאה לנכון לקיים דיון בין-לאומי במועד שברור לכול ששום נציג יהודי לא צריך ולא ראוי שישתתף בו.

אברהם הירשזון: הנושא איננו בגדר טעות.

אברהם הירשזון: כפי שנמסר לי, היו ניסיונות לשכנע את ממשלת ליטא לקבוע מועד חלופי, אך הממשלה הליטאית מתעקשת על המועד שנקבע על-ידה, וטעמיה עמה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שהכנסת תקבל החלטה הצהרתית, הקוראת לנציגי ממשלת ישראל וגם לנציגי העם היהודי לא להשתתף – להחרים את הכינוס הזה.

אברהם הירשזון: אני חושב, שזה חשוב לכבודנו ולכבודם של ניצולי השואה.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם הירשזון, אני מודה לך על דבריך.

ראובן ריבלין: קריאתך יצאה.

ראובן ריבלין: אנחנו לא נוכל לקבל החלטה, אבל כבוד השר מלכיאור מבקש להתייחס לעניין זה.

ראובן ריבלין: שר עונה תמיד מהבמה.

ראובן ריבלין: אני מבקש להצטמצם מאוד בדברים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, מאחר ששמעתי את דברי חבר הכנסת הירשזון, שיש לו הרבה מאוד זכויות בנושא השבת הרכוש היהודי, אני רק רוצה להעמיד את הדברים על דיוקם.

מיכאל מלכיאור: לא דובר על החלטה של ממשלת ליטא לקיים את הכנס, ואני לא חושב שדווקא כיוונו לעשרת ימי תשובה.

מיכאל מלכיאור: דרך אגב, אני חושב שדווקא עשרת ימי תשובה הם הזדמנות טובה מאוד לתחילת תהליך של תשובה שוודאי וודאי בליטא זקוקים לו, ובזה אנו לגמרי מסכימים עם הטיפול הליטאי בכל מה שקשור לטיפול ולעבר הליטאי ולשיתוף הפעולה עם הנאצים ועם חיסול העם היהודי בליטא.

מיכאל מלכיאור: לגבי זה, ודאי וודאי שאנו מסכימים.

מיכאל מלכיאור: אבל, זו לא החלטה של ממשלת ליטא.

מיכאל מלכיאור: זו החלטה של מועצת אירופה.

מיכאל מלכיאור: זה כל המדינות באירופה, ואנחנו היינו מאוד מעוניינים בהחלטה הזאת.

מיכאל מלכיאור: המדינות באירופה מאוד לא רוצות לעסוק בנושא הרכוש התרבותי שלהן.

מיכאל מלכיאור: הן לא רוצות להשיב את הרכוש הזה לעם היהודי, כי כל מדינה חושבת שזה רכוש שלה – רכוש תרבותי של המדינה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מאוד מעוניינים, מצד העם היהודי, שהדבר הזה יעלה.

מיכאל מלכיאור: זה מאוד חשוב, זה מאוד נחוץ, וזה כבר אחרי הרגע האחרון, כי חלק גדול מהרכוש התרבותי הזה כבר עבר כל כך הרבה ידיים וכבר הסירו את כל הפתקים ואת כל מה שיכול לקשור את זה לבעלים היהודיים המקוריים.

מיכאל מלכיאור: זה חלק גדול מהרצף היהודי.

מיכאל מלכיאור: יש הרבה מאוד יודאיקה.

מיכאל מלכיאור: יש הרבה מאוד ספרות יהודית.

מיכאל מלכיאור: מדובר בהרבה דברים.

מיכאל מלכיאור: חשוב לנו שהכנס יתקיים.

מיכאל מלכיאור: חשוב לנו גם להיות מיוצגים בכנס הזה.

מיכאל מלכיאור: לכן, בימים האחרונים, אחרי שבפרלמנט בליטא חזרו בהם מחוק מחפיר שהחליטו עליו לפני כמה שבועות, החליטו כל הארגונים היהודיים, בעצה עם ממשלת ישראל, כן לנסוע ולהיות מיוצגים – אומנם לא בדרג של שרים, כמחאה, אבל להיות מיוצגים בצורה מכובדת מאוד ולדרוש את הדברים המרכזיים בשביל העם היהודי, וזה הרגע האחרון לדרוש את הדברים הללו.

מיכאל מלכיאור: תודה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לכבוד השר מלכיאור.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום, כפי שתוכנן על-ידי נשיאות הכנסת, על-ידי יושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

ראובן ריבלין: בדרך-כלל, בהצעות אלה זמן הדיבור הוא שלוש דקות למבקש.

ראובן ריבלין: אנחנו הפעם נרחיב את זה לשבע דקות אבל לא יותר.

ראובן ריבלין: הייתי יכול לומר חמש דקות ולאפשר שש דקות.

ראובן ריבלין: אני נותן לכל אחד מהדוברים אשר ידברו כאן שבע דקות.

ראובן ריבלין: אני מבקש, שאנשים יקפידו על עניינם.

ראובן ריבלין: הנושא הראשון, שבו יש שני דוברים – חבר הכנסת ישראל כץ וחבר הכנסת טלב אלסאנע – הוא: התסיסה במגזר הערבי.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת ישראל כץ, על מנת להשמיע את דבריו במסגרת שבע הדקות העומדות לרשותו.

קריאה: דווקא את חבר הכנסת כץ – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ישראל כץ הוא חבר מן המניין בסיעת הליכוד ואחד מבכיריה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ישראל כץ: חבר הכנסת טיבי כנראה רגיל כבר לנהל את הממשלה.

ישראל כץ: הוא רוצה לנהל גם את האופוזיציה.

ישראל כץ: לאט לאט, תסתפק במה שיש.

אופיר פינס-פז: טיבי או פינס?

ישראל כץ: המתווך.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני בהחלט רציתי לדבר ואדבר על ההקצנה הפוליטית של המנהיגות של ערביי ישראל.

ישראל כץ: אבל, נתקלתי אתמול בנושא חשוב בהרבה – נושא ממש גורלי לקיום מדינת ישראל ומשפיע באופן דרסטי על המערכת הפוליטית.

ישראל כץ: הגיעה לידי תמונה שבה מצולמים שני אישים שהאחד מהם מבקר בביתו של השני.

ישראל כץ: כדי להפיג קצת את המתח אני יכול להגיד, שאחד מהם הוא מנהיג דתי רוחני, ואתם בוודאי מכירים אותו, והשני הוא מנהיג פוליטי העומד בראש מפלגה לא קטנה, בין המפלגות הגדולות.

ישראל כץ: מדובר על תמונה שצולמה ערב הבחירות האחרונות.

האשם מחאמיד: – – –

ישראל כץ: כדי להרגיע את חברי ש"ס שלא נמצאים כאן באולם אני יכול להגיד, שלא מדובר ברב עובדיה יוסף ובאריה דרעי.

דוד טל: חבר הכנסת ישראל כץ – – – ש"סניק?

ישראל כץ: חבר הכנסת דוד טל, אני רוצה להרגיע אותך.

ישראל כץ: לא מדובר בתמונה של הרב עובדיה יוסף ובחבר הכנסת או חבר הכנסת לשעבר, יושב-ראש לשעבר של תנועת ש"ס, אריה דרעי.

ישראל כץ: אם היה מדובר, בוודאי היה קופץ כאן נציג שינוי טומי לפיד או מישהו מאנשיו ומוחה.

ישראל כץ: מדובר, אכן, במנהיג רוחני-דתי ובמנהיג פוליטי שבא לבקש את תמיכתו ערב הבחירות האחרונות.

ישראל כץ: ואכן זה מתקשר גם לנושא, כי זמן רב אני לא הבנתי, אדוני היושב-ראש, מדוע ראש הממשלה, שהוא ציוני, שהוא גנרל במילואים, שהוא פטריוט ישראלי, נמנע מלנקוט צעדים נגד התנועה האסלאמית, לא רק בהתאם להמלצותי כאיש אופוזיציה, אלא בהתאם להמלצת כל גורמי הביטחון במדינת ישראל.

ישראל כץ: מדוע הוא נמנע?

ישראל כץ: ואז גיליתי את התשובה, והנה כאן התמונה.

ישראל כץ: הנה היא כאן לפניכם.

ישראל כץ: אני מבין שקשה אולי לראות מרחוק – חבר הכנסת אלסאנע בוודאי חש את התמונה הזאת ויכול להגיד מי מופיע בה.

האשם מחאמיד: מה רע בזה?

ישראל כץ: התמונה אומרת: השיח' צוחק והגנרל מחייך.

ישראל כץ: מנהיג מפלגת העבודה, אהוד ברק, בביקורו בבית ראש עיריית אום-אל-פחם, השיח' ראאד סאלח, ערב הבחירות האחרונות.

ישראל כץ: ראש הממשלה אהוד ברק – המועמד – בא לפני הבחירות האחרונות אל המנהיג הרוחני, הדתי, הקיצוני, שמטיף בגלוי להשמדת מדינת ישראל, שאומר שליהודים אין חלק לא רק בהר-הבית, אפילו בכותל המערבי.

טלב אלסאנע: מה שאתה עושה זו הסתה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, הרי אתה עומד להשיב לו.

ישראל כץ: בעיתון "ידיעות אחרונות", בכתבה מאת רוני שקד, כתוב, שחור על גבי עיתון, שבביטאון הרשמי של המנהיג הזה, של הפלג שלו, של התנועה האסלאמית, מכונים היהודים פרחחים, מפלצות, צאצאי הקופים והחזירים, עכברים המכרסמים בעפר מסגד אל-אקצא.

ישראל כץ: אלה רק חלק מהכינויים של בני העם היהודי בעיתון "סאות' אל-חק ואל-חורייה".

ישראל כץ: זה הביטאון הרשמי של התנועה האסלאמית בישראל, הפלג של השיח' ראאד סאלח.

ישראל כץ: ואליו הולך מועמד של מפלגה ציונית לפני בחירות לבקש את התמיכה שלו ומקבל את ברכתו.

ישראל כץ: מזל שטומי לפיד לא כאן.

ישראל כץ: מעניין מה הוא היה אומר.

ישראל כץ: אגב, השיח' הזה ידוע כמי שברק קורא לו לכאורה להשתתף בבחירות למוסדות הלאומיים של מדינת ישראל.

ישראל כץ: מדוע תמך השיח' באהוד ברק, אותו שיח' ראאד סאלח, המנהיג הקיצוני של הפלג הקיצוני של התנועה האסלאמית?

ישראל כץ: מדוע הוא תמך?

ישראל כץ: מה הוא ידע על ירושלים?

ישראל כץ: מה ברק הבטיח לו שהוא הסתיר מעיני הבוחרים הישראלים והיהודים התמימים האחרים?

ישראל כץ: אולי השיח' צדק.

ישראל כץ: באמת אהוד ברק מחלק את ירושלים.

ישראל כץ: באמת אהוד ברק כבר ויתר על הריבונות הישראלית בהר-הבית.

ישראל כץ: זאת אומרת, השיח' ידע למה הוא תומך בו.

ישראל כץ: לא סתם הלך ברק אצל השיח' ראאד סאלח.

ישראל כץ: הוא קיבל את תמיכתו.

ישראל כץ: הדברים מופיעים כאן שחור על גבי עיתון.

ישראל כץ: חבל אפילו להציג יותר מדי.

ישראל כץ: אני רק יכול לקרוא: הדרג המדיני דחה את הצעות השב"כ והמשטרה לצעדי הרתעה וענישה מרחיקי לכת כנגד התנועה האסלאמית בישראל.

ישראל כץ: ביקורת במשטרה: נדחו ההמלצות.

ישראל כץ: מערכת הביטחון: אכזבה במערכת הביטחון מהצעדים שקיבל הקבינט נגד התנועה האסלאמית – הם לא בוצעו, אגב, עד היום.

ישראל כץ: אני שאלתי את עצמי כל הזמן, איך זה יכול להיות; לא רואים לאן זה מוביל?

ישראל כץ: לא רואים שנבנית כאן מערכת טרוריסטית?

ישראל כץ: ואני מדבר על המלצות שניתנו אחרי הפיגועים בטבריה, בחיפה, במגידו, אחרי תפיסת החוליות בגבול מצרים, חוליות שתכננו פיגועים חמורים, אחרי כל ההתארגנויות האחרות באום-אל-פחם ובכל המקומות, אחרי ההסתה שעושים כאן חברי כנסת.

ישראל כץ: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, הנציג הבכיר של התנועה האסלאמית בכנסת, הופיע והוקלט על-ידי כתב "קול ישראל" גיל ליטמן והושמע.

ישראל כץ: הוא אומר את הדברים: אהיה השהיד הראשון שיגן על הר-הבית נגד היהודים, נגד מדינת ישראל.

ישראל כץ: זה נכתב גם ב"מעריב".

ישראל כץ: דברים אלה אומר חבר כנסת, בכנסת ישראל, שצריך לייצג את המדינה הזאת, את הרצון שלה להיות ריבונית, את הרצון שלה לאחוז במה ששייך לה.

ישראל כץ: אני שמח, אדוני היושב-ראש, על שהיועץ המשפטי נענה לפנייתי והורה כעת לחקור את חבר הכנסת דהאמשה.

ישראל כץ: ואכן, בעקבות הדברים שלו הוא ייחקר על הסתה להמרדה ולרצח.

ישראל כץ: מובן שאחרי כן הוא גם אומר לפגוע בשוטרים ולשבור להם את הידיים.

ישראל כץ: מחרה ומחזיק אחריו, כי הוא מתקנא בו, ידידו חבר הכנסת ברכה, ראש התנועה הקומוניסטית הישראלית.

ישראל כץ: ראש תנועת חד"ש שמתנפל על יהודים – לדבר זה אנחנו כבר רגילים.

ישראל כץ: אבל הוא מתנפל, ביום העצמאות, עם חברו שיושב כאן, עסאם מח'ול, באבנים, בקרשים ובמקלות על ראש עיריית שפרעם.

ישראל כץ: ערבי, מוסלמי, אזרח ישראל גאה – ואתם הולכים ומתנפלים עליו.

ישראל כץ: כך בדיוק אתם נראים וכך נראית הממשלה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, היום אנחנו מתבשרים בשורה חדשה, שתקום לנו ממשלה חדשה בישראל.

ישראל כץ: לא יהיה בה שר חוץ כמו דוד לוי, שחרד, ולא היה מוכן להשלים עם ההתמוססות ועם כל מכירת הנכסים.

ישראל כץ: אבל תהיה ממשלה חילונית, שתעשה מהפכה חילונית.

ישראל כץ: ומי יתמוך בממשלה הזאת של ברק, במהפכה החילונית שהולכים לעשות ליהודים?

ישראל כץ: יתמכו בה חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע, נציג נוסף של התנועה האסלאמית.

ישראל כץ: הם, שרוצים לראות את ישראל לפי המצע המוצהר שלהם כמדינה ערבית מוסלמית עם אותו שיח' ראאד סאלח, הם יעשו ליהודים כאן מהפכה כדי למחוק את הזהות.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, לא האמנתי עד ששמעתי.

ישראל כץ: מי יהיה השושבין?

ישראל כץ: מי יהיה האדם השלישי שיופיע בתמונה הזאת בפעם הבאה וילך עם ברק לבקר אצל השיח' הקיצוני ולקבל את ברכתו?

ישראל כץ: טומי לפיד, ראש שינוי.

ישראל כץ: הוא יהיה השושבין הגדול, האורח הגדול, המוביל הגדול של המהפכה החילונית עם דהאמשה וטלב אלסאנע ואהוד ברק.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אני פונה לראש הממשלה לעצור בטרם יהיה מאוחר מדי.

ישראל כץ: אסור לשיקולים פוליטיים ולעובדה ש-98% מערביי ישראל הצביעו בעד ברק באופן פוליטי – רובם לא קיצונים, אבל הוא פוחד לנקוט צעדים נגד הקיצונים כדי שלא להתסיס אותם – אסור לתת לדבר הזה לפגום בשיקול הדעת שלו כראש ממשלה.

ישראל כץ: אדוני ראש הממשלה, גלה אחריות.

ישראל כץ: אל תישען על קיצונים שפועלים נגד מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית במוצהר.

ישראל כץ: אין לי זמן לקרוא את מאמרי כל אחד מחברי הכנסת שיושבים כאן.

ישראל כץ: תתעשת, תלך לבחירות ותגיד לעם את האמת.

ישראל כץ: אל תלך לשיח' ראאד סאלח לבקש את תמיכתו כדי להחזיר אחרי כן את ירושלים.

ישראל כץ: תהיה ראש ממשלה אחראי.

ישראל כץ: תנצל את מעט הקרדיט שנשאר לך.

ישראל כץ: לך לבחירות.

ישראל כץ: תתנער מהשותפות הזאת.

ישראל כץ: טומי לפיד, אל תקפוץ לכורסת הממשלה בכל מחיר כדי לעשות לנו מהפכה אסלאמית ביחד עם דהאמשה.

ישראל כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת ישראל כץ.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אני איאלץ לקטוע חברים אחרי שבע דקות.

ראובן ריבלין: אנחנו נותנים שבע דקות על מנת שהאנשים ימצו את כל הדברים הנמצאים בלבם והם התאפקו כל כך הרבה זמן מלומר אותם.

ראובן ריבלין: נא להצטמצם בשבע דקות כי זה זמן מספיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

ראובן ריבלין: ישיב כבוד השר רענן כהן.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, במחזוריות גבוהה אנו עדים לתופעה מדאיגה מאוד, שמטיחים האשמות שווא בציבור הערבי, באוכלוסייה הערבית, שהופכת להיות שק איגרוף של הקיצונים מהימין, ובכל פעם מאשימים אותם בהאשמות שונות.

זאב בוים: רק את המנהיגות הקיצונית, זה הכול, לא את האוכלוסייה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, תן לו הזדמנות להתחיל את דבריו.

טלב אלסאנע: האוכלוסייה הערבית הופכת להיות שק איגרוף של הקיצוניים, שרוצים לעלות על הבמה התקשורתית.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת בוים, אתה לא צריך להצטרף ללהקה הזאת של מבצעי ריקודי השדים סביב הציבור הערבי ללא שום סיבה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכם, שלפני כשבועיים ערך מפקד המשטרה במחוז הצפון מסיבת עיתונאים והודיע, שחושפים איזו חוליה באום-אל-פחם, 40 אנשים, שהולכים להיות קשורים למי? לבן-לאדן.

טלב אלסאנע: למה לבן-לאדן?

טלב אלסאנע: זה הפך להיות רשת בין-לאומית, כי בן-לאדן, זה היה באופנה, והאוכלוסייה הערבית שמוכיחה לויאליות למרות האבטלה, העוני, הריסת הבתים והפקעת האדמות – אוטומטית כולם קשורים לבן-לאדן.

טלב אלסאנע: הם הופכים אותנו לבן המאומץ שלו.

טלב אלסאנע: ומה מתברר?

טלב אלסאנע: מתברר שהכול שקר, הכול הסתה פרועה אחת שאין לה שום בסיס.

טלב אלסאנע: אחר כך עולה כאן, על הדוכן, חבר כנסת שאמור להיות חבר כנסת רציני, שאמור להיות אדם – – –

זאב בוים: אתה לא מתבייש.

טלב אלסאנע: הוא אמור להיות אדם שמתייחס ברצינות למה שהוא אומר.

טלב אלסאנע: אבל הוא לא אומר שום מלה אחת שהיא מלת אמת.

טלב אלסאנע: הכול שקר.

טלב אלסאנע: הכול הסתה פרועה.

טלב אלסאנע: הכול גזענות.

טלב אלסאנע: הוא מציג את ראש הממשלה, או את המועמד לראשות הממשלה, שהלך לאזרח המדינה, כאילו פשע.

טלב אלסאנע: מה פתאום הוא הולך לאזרח המדינה?

טלב אלסאנע: זה ראש עיר במדינת ישראל, שמייצג ציבור שהוא יותר גדול מהציבור שאתה מייצג.

טלב אלסאנע: הוא היה במדינה לפני שאתה עלית לכאן.

טלב אלסאנע: הוא שייך לכאן הרבה יותר ממך והרבה יותר מכל המסיתים.

טלב אלסאנע: לכן, צריך להתייחס לאנשים האלה בכבוד.

טלב אלסאנע: הם אזרחי המדינה, יש להם זכות לומר את דבריהם, ואי-אפשר לעשות להם דה-לגיטימציה.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לבוא ולהגיד לציבור הערבי שכאילו אין לו הזכות להצביע ואין לו הזכות להשפיע.

טלב אלסאנע: אני אומר לכם, שמי שמנסה להסית נגד התנועה האסלאמית, שמייצגת ציבור מאוד רחב, לא ימצא אותם כאן בכנסת, או על דוכן הנואמים.

טלב אלסאנע: הוא יפגוש אותם ברחובות.

טלב אלסאנע: הוא יפגוש אותם במחתרת.

טלב אלסאנע: כאן הסכנה החמורה.

גדעון עזרא: האם אתה מאיים עלינו?

גדעון עזרא: תפסיק לאיים עלינו.

גדעון עזרא: שרפתם בנגב מתקנים.

גדעון עזרא: על מה אתה מדבר?

טלב אלסאנע: חבר הכנסת גדעון עזרא, בשבילך כל ערבי הוא פצצה מתקתקת.

טלב אלסאנע: אתה ממשיך לחשוב במושגים שונים על כל הערבים, אתה ממשיך לחשוב באותה מנטליות של איש שב"כ לשעבר, שכל ערבי הוא אויב, שכל ערבי הוא מחבל.

גדעון עזרא: אתה מדבר שטויות.

טלב אלסאנע: הערבים הם אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לכם, שההסתה הזאת נגד חברי, חבר הכנסת דהאמשה, היא הסתה הנובעת מתפיסה וממנטליות גזענית.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לנסות לטאטא ולטייח את המציאות הקיצונית שבה חי הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: זו מציאות של אבטלה, של אפליה, של הפקעת אדמות, של הריסת בתים.

גדעון עזרא: זה לא נכון.

טלב אלסאנע: כאשר הורסים לאדם את הבית, מה הוא צריך יותר על מנת להסית אותו?

טלב אלסאנע: מה צריך לעשות עוד על מנת להסית?

טלב אלסאנע: הרי הריסת בתים היא הדבר המסית ביותר.

טלב אלסאנע: הולכים לאנשים להרוס להם את הבתים ואומרים להם: אתם מתפרעים.

טלב אלסאנע: האם אתם מצפים שאדם שבאים להרוס לו את הבית יפגוש את המשטרה בשושנים ובפרחים?

זאב בוים: הוא עובר על החוק.

טלב אלסאנע: אני אומר לכם: אנחנו לא נאפשר הריסת בתים של אף ערבי.

טלב אלסאנע: כל בית שייהרס ייבנה מייד.

טלב אלסאנע: אם ינסו לבוא עם בולדוזרים, אנחנו נשכב מול הבולדוזרים ועל גופתנו יעברו הדברים האלה.

טלב אלסאנע: המדיניות הזאת, צריך להעלים אותה וצריך להפסיק אותה.

טלב אלסאנע: צריך להתייחס אל הציבור הערבי כאל ציבור שיש לו זכויות במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לנסות כל הזמן להלך אימים.

טלב אלסאנע: היום בחברת החשמל כבר קולטים עובדים זרים מרומניה ולא קולטים עובדים מהאוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: היום מפקיעים אדמות מהערבים, אף שלא נותר להם שום דבר.

טלב אלסאנע: חונקים אותם, כמו ביישוב עין-מאהל, ששמו לו טבעת חנק מסביב, כדי לרצות את תושבי נצרת-עילית.

טלב אלסאנע: אחר כך גם מפנים כלפיהם אצבע מאשימה.

טלב אלסאנע: הורסים לערבים את הבתים וגם מאשימים אותם.

טלב אלסאנע: מפקיעים להם את האדמות וגם מאשימים אותם.

טלב אלסאנע: הערבים הם על תקן נאשם.

טלב אלסאנע: למה?

טלב אלסאנע: – ההאשמה האחת והיחידה שאנחנו אשמים בה היא, שאנחנו ערבים במדינה שמתייחסת, לצערי הרב, בצורה גזענית אל האזרחים הערבים.

טלב אלסאנע: מי שאיננו יהודי צריך אוטומטית לסבול.

זאב בוים: במקום לעזור לאוכלוסייה הערבית אתה מסית אותה.

טלב אלסאנע: אנחנו לא נסכים לגישה הפטרנליסטית הזאת.

זאב בוים: אתה אומר דברי בלע והסתה.

זאב בוים: חוצפה.

טלב אלסאנע: אנחנו לא מבקשים נדבות.

טלב אלסאנע: אנחנו לא חיים בחסד.

טלב אלסאנע: אנחנו נמצאים כאן בזכות.

זאב בוים: אתה מסית.

זאב בוים: זה מה שאתה עושה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, הבנו.

זאב בוים: אתה מסית ומדיח נגד חוק.

טלב אלסאנע: איזה חוק?

טלב אלסאנע: אתם כל הזמן מנסים להצטדק בשם החוק.

זאב בוים: נמאס לאנשים לשמוע אותך.

טלב אלסאנע: אתם מצטדקים בשם החוק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, נא לאפשר לחבר הכנסת טלב אלסאנע לסיים את שתי הדקות האחרונות של דבריו.

טלב אלסאנע: יש חוקים שחוקקו בצורה פוליטית.

טלב אלסאנע: יש חוקים שהם חוקים לא צודקים.

זאב בוים: במדינה מתוקנת לא היית יכול לומר את הדברים האלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים.

טלב אלסאנע: זה חוק שהופך אוכלוסייה שלמה לאוכלוסייה של עבריינים.

זאב בוים: צריך להוריד אותך מהדוכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: אתה חוצפן.

זאב בוים: אתה מסית ומדיח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, האם אדוני יואיל לאפשר לחבר הכנסת אלסאנע לומר את דבריו?

ראובן ריבלין: שמענו מה שאמרת.

ראובן ריבלין: קולך נשמע ברמה כקריאת ביניים.

ראובן ריבלין: אבל אני מבקש לא להפריע לחבר הכנסת טלב אלסאנע לומר את דבריו.

ראובן ריבלין: יש לך עוד דקה נוספת בגלל ההפרעות שהיו לך.

טלב אלסאנע: תודה; תודה רבה, אדוני.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, אני לא רוצה להתחרות בחבר הכנסת ישראל כץ בהתלהמות ובהסתה.

טלב אלסאנע: אני אציג עובדות.

טלב אלסאנע: אציג עובדות רק מהחודש האחרון.

טלב אלסאנע: היה יישוב ערבי שנקרא סרפנד.

טלב אלסאנע: היישוב הערבי הזה נהרס ב-1948.

טלב אלסאנע: כל התושבים שלו גורשו, ונותר שם מסגד.

טלב אלסאנע: המסגד הזה לא נהרס, לא בזמן מלחמת 1948 ולא בתקופת הממשל הצבאי.

טלב אלסאנע: היום, בתחילת האלף השלישי, בתקופה של השלום, כשהממשל הצבאי הסתיים, היום הולכים וסוגרים את המעגל והורסים את המסגד הזה ומונעים מהאוכלוסייה המוסלמית להחזיר את המצב לקדמותו ולבנות את המסגד הזה מחדש.

טלב אלסאנע: מה זה אומר?

טלב אלסאנע: כך מתייחסת מדינה לאזרחיה?

טלב אלסאנע: כך היא מכבדת את המקומות הקדושים?

טלב אלסאנע: האם זה כבודו של אדם וחירותו?

טלב אלסאנע: למה לא שומעים את הצעקה של אנשי הדת?

טלב אלסאנע: למה לא שומעים את הצעקה של אנשי המוסר?

טלב אלסאנע: יש יישוב ערבי שקיים מלפני קום המדינה, שנקרא אל-ע'בסיה.

טלב אלסאנע: הולכים באישון לילה ועושים מבצע צבאי.

טלב אלסאנע: מגייסים משטרה וכוחות צבא, כאילו הולכים לעשות מי יודע מה, לכבוש ולשחרר את הגליל.

טלב אלסאנע: הולכים לשם כדי להרוס בית של משפחה ולהשאיר אותם מול ההריסות של הבית שלהם, כשאין להם פתרון אלטרנטיבי.

טלב אלסאנע: זה שנים היישוב רהט מבקש להרחיב את תחום השיפוט, ולא מאפשרים לו.

טלב אלסאנע: למה צריך לחנוק אותם?

טלב אלסאנע: מאז קום המדינה, מ-1948 ועד היום, הוקמו כ-700 יישובים יהודיים ואף לא יישוב ערבי אחד.

טלב אלסאנע: מה הסיבה לתוצאה הגזענית הזאת?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, קיבלת דקה נוספת.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, אני במשפט הסיכום.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, אפשר להוריד אותו.

זאב בוים: הגיע הזמן.

ראובן ריבלין: שני משפטים אחרונים.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע רוצה לומר שני משפטים אחרונים ולברך את עם ישראל בשנה טובה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, אני רוצה לומר – – –

זאב בוים: אי-אפשר להמשיך בדברי השקר והבלע האלה.

עסאם מח'ול: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, האם אדוני לא רוצה הצעה אחרת?

עסאם מח'ול: איזו גישה פטרנליסטית – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, האם אתה מוותר על זכותך להצעה נוספת ואתה רוצה לומר אותה עכשיו כך?

עסאם מח'ול: זו גישה גזענית.

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, נא לאפשר לחבר הכנסת אלסאנע לסיים את דבריו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, אני מבקש שהכנסת תצא בגינוי חריף על כל ההסתה הפרועה נגד חברי הכנסת הערבים, על כל המדיניות המפלה והגזענית נגד האוכלוסייה הערבית.

זאב בוים: ההסתה הפרועה היא שלכם.

טלב אלסאנע: יש להעמיד לדין את אלה שמוציאים את דיבתה של האוכלוסייה הערבית רעה.

טלב אלסאנע: יש להעמיד לדין את אלה שתוקפים את העיר אום-אל-פחם ואת התנועה האסלאמית.

טלב אלסאנע: אני אומר, שהזעקה האמיתית של הציבור הערבי היא זעקה נכונה, שנובעת מכאב אמיתי, כאב של אבטלה ועוני זה 50 שנה.

טלב אלסאנע: אם אין אינתיפאדה בציבור הערבי, צריך באמת להגיד, מדוע הם סבלו 50 שנה והם לא משמיעים קול צעקה עד היום?

טלב אלסאנע: הציבור הערבי, למרות הכול, למרות המדיניות הלא-אחראית, גילה לויאליות.

טלב אלסאנע: אתם צריכים לגלות אחריות.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, שאכזבתנו הגדולה, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אתה צריך לסיים.

טלב אלסאנע: כגודל הציפיות שהיו לנו מממשלתו של אהוד ברק, גודל האכזבה שיש לנו.

ראובן ריבלין: ולכן אתם תמשיכו לתמוך בה.

טלב אלסאנע: ומכאן, חברי, חבר הכנסת האשם מחאמיד, גודל הזעקה האמיתית שמשמיע הציבור הערבי, אם על-ידי דהאמשה, אם על-ידי מוחמד ברכה, אם על-ידי האשם מחאמיד, אם על-ידי חברי טיבי, או עסאם מח'ול.

טלב אלסאנע: כל אחד מבטא את הכאב האמיתי שסובל הציבור הערבי במדינה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת אלסאנע.

ראובן ריבלין: זו האכזבה שתוצאתה תמיכה.

ראובן ריבלין: כבוד השר רענן כהן ישיב על הצעות חבר הכנסת ישראל כץ וחבר הכנסת טלב אלסאנע.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: בהתאם להצעתו נקבע כמה הצעות נוספות יהיו.

ראובן ריבלין: בלי כל ספק, חבר הכנסת מח'ול הוא המציע הראשון.

ראובן ריבלין: בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שאלת הדו-קיום בינינו לבין ערביי ישראל היא אחת השאלות המורכבות ביותר בחברה הישראלית.

רן כהן: אני רוצה לרגע מסוים להתעלם מכל האירועים האחרונים ולשאול את עצמנו: האם ערביי ישראל בתפיסתם ובדרך פעולתם הם מיעוט לאומי הנלחם לשוויון בתוך החברה, או שהוא בעצם מיעוט שיכול להביא למאבקים גדולים ורציניים בתוככי החברה במדינת ישראל?

רן כהן: התשובה על השאלה היא קשה מאוד.

רן כהן: נדמה לי שאין מיעוט בעולם שחי במציאות כזאת.

רן כהן: חקרתי מיעוטים שונים שנמצאים בדילמה דומה, והם נמצאים תמיד במשבר אמיתי בין הרוב באותה מדינה לבין המיעוט שחי בה.

רן כהן: אני אומר לערביי ישראל, שבתקופה האחרונה לא נשמר הגבול, הייתי אומר הקו, או המעבר, בצורה שבה אפשר לקיים דו-שיח אמיתי.

רן כהן: הקולות הנשמעים יכולים להביא למשבר.

רן כהן: תיכף אומר מה הבעיות שלנו.

רן כהן: נדמה לי שבחודשים האחרונים אנחנו עוברים את הגבולות ויוצרים מציאות קשה מאוד.

רן כהן: יש חלקים באוכלוסייה הערבית שיוצרים דימוי לא נכון של כל ערביי מדינת ישראל, אבל ראוי לעשות זאת כי כל ערביי ישראל נאמנים למדינה ומנסים ליצור דו-שיח.

רן כהן: השאלה היא, האם מיעוט קטן מסוגל להשתלט על הרוב הדומם בחברה הערבית.

רן כהן: אני אומר לכם, חברי הכנסת, לוועד הארצי, לרשויות המקומיות, לוועדת התיאום – כולכם חייבים לשבת ולתת לעצמכם דין-וחשבון, איך כמיעוט במדינת ישראל אתם מתייחסים אל הרוב ובאיזו צורה מקיימים את הדו-שיח האמיתי, כי זה הולך לכיוונים לא ברורים, זה הולך למשבר אמיתי.

רן כהן: המשבר עם ערביי ישראל יהיה מהקשים ביותר במדינה, והוא לא טוב.

ישראל כץ: אתם רוצים להקים אתם ממשלה צרה?

רן כהן: חבר הכנסת כץ, יש לי בקשה אליך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, השר רענן כהן לא מקים את הממשלה בשלב זה, הוא רק יכול לתמוך בה.

ישראל כץ: חבל, אפשר להצטער על כך.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה נבחר ישירות על-ידי העם.

רן כהן: חבר הכנסת כץ, אני מנסה לקיים דיון נטול-פוליטיקה כדי לתאר מציאות מסוימת של מיעוט שחי במדינה של רוב, ומה מערכת היחסים בין הרוב לבין המיעוט באותה מדינה, עם כל התסבוכות שקיימות; וקיימות הרבה תסבוכות.

רן כהן: בתוך המגזר הערבי מתחילה להיות צמיחה שלא מאפיינת דו-קיום אמיתי, וכולנו משלמים.

ישראל כץ: תעודד את המתונים.

רן כהן: כולנו משלמים, גם הרוב, וקודם כול הרוב.

רן כהן: מצד אחר, יש מצוקה אמיתית במגזר הערבי.

רן כהן: כל הממשלות טעו, כל הממשלות.

רן כהן: מי שיעבור יסתכל מה קורה באוכלוסייה הבדואית ואיך נראים מבני בתי-הספר.

רן כהן: דבר חשוב ביותר הוא עניין האבטלה.

רן כהן: מה המדינה קבעה?

רן כהן: החברה הערבית במדינת ישראל היתה תלויה מבחינה כלכלית ברוב היהודי.

רן כהן: האם המדיניות הזאת היתה נכונה?

רן כהן: אני קובע שהמדיניות היתה פסולה מיסודה, כי אי-אפשר להשאיר מציאות שבה מגזר ערבי שמונה היום מיליון איש איננו חש חלק מהעניין ומרגיש מתוסכל.

רן כהן: הוא איננו זכאי לזכויות של כל אזרח במדינת ישראל, והוא אומר:

רן כהן: ככל אזרח אני רוצה את זכויותי במדינה ולא מבקש יותר; לפעמים הוא מבקש פחות.

רן כהן: מה לעשות שנקודות ההתחלה היו שונות לגמרי?

רן כהן: מבחינת התהליך הבסיסי של ערביי ישראל מול הרוב שהגיע למדינת ישראל – בשנות ה-50 היו לערביי ישראל תנאים אחרים, ובתקופה הזאת נוצרה מציאות של משבר אמיתי, כאשר לא היתה מנהיגות בקרב ערביי ישראל, כי כל המנהיגות הזאת ברחה מהמדינה.

רן כהן: אתם, ערביי ישראל, צריכים לשאול את עצמכם, לאן אתם רוצים להוביל.

רן כהן: מבחינתי, כרוב, אני אעשה הכול כדי לשנות את היחס אל ערביי ישראל, כדי לתת יותר משאבים, כדי להתמודד עם השאלות האמיתיות, כדי ליצור ארבעה מקורות תעסוקה, שאחד מהם בדרום.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, לגבי הנגב.

רן כהן: אם לא נבטיח בנגב מקור של תעסוקה אמיתית, מקורות של מים, נהפוך את אזור הנגב ואת כבישי הנגב לסכנה ממשית, כי כ-70% מכלל האוכלוסייה שם חיים בעוני.

רן כהן: חובתנו כרוב להסתכל על התמונה הזאת.

רן כהן: אני מסייר ביישובים האלה ואני רואה באיזו צורה הם חיים.

רן כהן: רק לפני שבועיים דיברתי עם "מקורות" כדי להבטיח שיהיו להם מים.

רן כהן: אנחנו לא יכולים לברוח מזה, ולא חשוב מאיזו מפלגה אנחנו.

רן כהן: מצד אחר צריך להקים באזור בקה-אל-ע'רבייה מרכז תעשייה.

רן כהן: צריך להקים מרכז תעשייה יהודי-ערבי ליד כרמיאל או תפן, וגם באזור נצרת כדי ליצור יותר תעסוקה לאוכלוסייה הזאת.

רן כהן: אני מזהיר את ערביי ישראל: אתם חייבים לעשות את החשבון שלכם.

רן כהן: אנחנו נמצאים בתחילת השנה היהודית – – –

טלב אלסאנע: את החשבון שלנו עשינו, אתם צריכים לעשות את החשבון שלכם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, השר משיב לך.

טלב אלסאנע: – – – 50 שנה – – –

רן כהן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה לא מקשיב אפילו לעצמך, אפילו לא הבנת מה שאמרתי לך.

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, השר משיב לך.

רן כהן: אתה יודע מה הבעיה שלך, חבר הכנסת אלסאנע?

טלב אלסאנע: אין לי בעיה.

רן כהן: הרי אתה לא שומע, אם היית שומע אותי לא היית אומר את ההערה שלך.

רן כהן: אתה לא שומע, אתה לא מקשיב, ישר אתה מגיב, בלי לשמוע מה שאמרו לך.

טלב אלסאנע: מה עשיתם בכל הזמן הזה?

רן כהן: אתה לא מקשיב, מה לעשות?

טלב אלסאנע: המלה "מזהיר" לא מוצאת חן בעיני.

רן כהן: אני רוצה להזהיר גם את הרוב היהודי וגם את הציבור הערבי: מצד המאבק השוויוני אנחנו מחויבים למצוא דרך נכונה, אמיתית, אין ברירה.

רן כהן: אנחנו חייבים לתת הכול כדי להבטיח את השוויון האמיתי, כי אם לא נעשה זאת תהיה מציאות לא טובה בחברה הישראלית.

רן כהן: מצד אחר, אתם חייבים לגלות מתינות.

ישראל כץ: לגלות נאמנות.

רן כהן: אתם חייבים לפנות אל השלטון המקומי ואל כל ההנהגה כדי שלא ליצור משבר.

רן כהן: כי אם יהיה משבר לא יהיה טוב, לא לכם ולא לנו, וכולנו נשלם על זה.

רן כהן: אני לא מבקש דבר מיותר.

רן כהן: גורלנו לחיות יחד במדינה הזאת, ואם נפל בגורלנו לחיות יחד אנחנו חייבים לגלות את כל הסובלנות כלפי יהודי, ערבי, בדואי, דרוזי, כלפי כולם יחד, ואין דרך אחרת, או שנמצא את עצמנו במשבר אמיתי.

גדעון עזרא: מותר לי לומר משהו?

רן כהן: כן.

גדעון עזרא: לפני יומיים הרסו מתקן גדול של "מקורות" בדרום.

גדעון עזרא: אני שואל את חבר הכנסת טלב אלסאנע, מדוע עושים זאת, והוא אומר לי: אם לנו לא יהיו מים, גם ליהודים לא יהיו מים.

טלב אלסאנע: אם לא יהיו מים שם, לא יהיו מים – – –

רן כהן: הוא שאל אותי ולא אותך.

רן כהן: חובתנו המוסרית כחברה לדאוג לתושבי הנגב כדי שיהיו להם מים, ואם יהיו להם מים הם לא ישברו שום צינור.

רן כהן: זו בעיה שאנחנו צריכים לטפל בה.

רן כהן: אני אומר את הדברים האלה לכולנו.

רן כהן: משפט אחרון.

רן כהן: דיברתי הרבה אל ההנהגה היהודית, אל הרוב היהודי, אני רוצה לדבר אל ההנהגה הערבית: חובת

רן כהן: כם כהנהגה להתחיל במאבק אמיתי נגד הניצנים הצומחים במגזר הערבי, שגוררים את כולכם ליצירת משבר.

רן כהן: אני אומר לכם: אם לא תעשו זאת, לא תהיו ראויים לשרת כחברי כנסת וכהנהגה מקומית, הנהגה ארצית.

רן כהן: הכול תלוי בכם, משום שהעימות הזה שיהיה בין רוב למיעוט יכה את כולנו, ואני מוטרד מאוד לגבי עתיד של יחסים משותפים, שאני מאוד רוצה בו, מאוד מדבר עליו, מאוד מבקש אותו.

רן כהן: אני אומר: אין הרבה.

רן כהן: יש קבוצות קטנות, ובאמת צריך להוריד את המתח.

עסאם מח'ול: – – – לעלילות של אליק רון?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול.

ראובן ריבלין: שר העבודה והרווחה ר' כהן: אדוני היושב-ראש, מכובדי, אני מבקש, ברשותך, לאחל לכל עם ישראל, שתהיה לנו שנה טובה, שנה עם תקוות, שנה עם מערכת יחסים טובה, עם כלכלה בטוחה, עם עבודה ועם הרבה מאוד רווחה.

חיים כץ: גם בריאות.

ראובן ריבלין: מה אתה מציע?

רן כהן: אני מציע להסתפק בדברי השר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, השר הציע להסתפק בדבריו, האם אדוני מסכים?

ראובן ריבלין: מסכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסנע, האם אדוני מסכים להסתפק בדבריו של השר?

טלב אלסאנע: מסכים.

ראובן ריבלין: אם כך, לצערי הרב, חברי הכנסת מח'ול וטיבי, רציתי לאפשר לכם לדבר, הואיל והם הסכימו – – –

טלב אלסאנע: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלסאנע, אין פרוצדורות מיוחדות.

ראובן ריבלין: אדוני לא מסכים, אדוני רוצה לקיים דיון, נכון?

ראובן ריבלין: הם יוכלו לדבר.

ראובן ריבלין: אדוני מסכים להסתפק בהודעת השר – לא אתן להם לדבר.

טלב אלסאנע: אני יכול להחזיר תשובה – – –

ראובן ריבלין: אדוני, אנחנו לא עושים פה צחוק מהתקנון.

ראובן ריבלין: האם אדוני מבקש להעלות את העניין על סדר-היום, עומד על עמדתו או מסתפק בתשובת השר?

ישראל כץ: גם אני בעד דיון.

ישראל כץ: מעניין אותי מה יש להם להוסיף על הדיון.

ראובן ריבלין: אם כך הדבר, לא הסתפקו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת טיבי.

עסאם מח'ול: אדוני היושב-ראש, הבעיה שצריכה לעמוד על סדר-היום היא, שהביטחון האישי של האזרחים הערבים במדינה מופקר.

עסאם מח'ול: החסינות של חברי הכנסת הערבים מופקרת.

עסאם מח'ול: הדמוקרטיה מאוימת על-ידי אלמנטים, גם כאלה שיושבים כאן, בקצה הזה של הבית הזה – –

זאב בוים: איזה חסינות?

זאב בוים: הייתם צריכים – – –

עסאם מח'ול: – – ומנסים לדרוך עליה ולחסל אותה דרך הפגיעה בלגיטימיות של האזרחים הערבים, של ההנהגה שלהם, של חברי הכנסת הערבים.

עסאם מח'ול: אני רוצה לומר: במדינת ישראל היום מתקיימת מערכת בחירות, בכפר אבו-סנאן.

עסאם מח'ול: מערכת הבחירות הזאת, למועצה המקומית, מתנהלת על-ידי רימוני יד, שנזרקים מדי לילה על חדרי ילדים, על בתים שקטים.

עסאם מח'ול: משטרת אליק רון בצפון לא נוקפת אצבע, משתפת פעולה עם הפושעים האלה, והוא מנסה לארגן מפגשים אתם במקום לעצור אותם.

עסאם מח'ול: הוא עצר אותם ושחרר אותם.

עסאם מח'ול: הוא שם יד על מצבורים של נשק.

עסאם מח'ול: זה האיש שאנחנו מדברים עליו.

עסאם מח'ול: אנחנו מדברים על פגיעה, על אדם שעומד בגליל ומעליל עלילת דם על עם שלם, על ציבור שלם, על ההנהגה שלו.

עסאם מח'ול: אפילו השר שקם ודיבר כאן עכשיו, רענן כהן, לא טורח לגנות, וזאת אחרי שהתובעת של מחוז חיפה אמרה, שהיא משתאה מאיו הוא הביא את ההאשמות הביטחוניות.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן להפסיק את גל ההסתה הזה.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן להילחם נגד הגזענות.

עסאם מח'ול: הגיע הזמן שהססמה שלנו תהיה: שוויון עכשיו.

עסאם מח'ול: אי-אפשר להשלים עם הצבת פינושה קטן בגליל.

עסאם מח'ול: הפינושה הזה הוא לא בן 80, ואפשר להעמיד אותו למשפט, ואפשר להדיח אותו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מח'ול.

ראובן ריבלין: להסרת ההצעה של חבר הכנסת כץ – חבר הכנסת טיבי, ואחריו שני חברי כנסת: חבר הכנסת גפני וחבר הכנסת בוים.

ישראל כץ: רק ניתנה הוראה לחקור אתכם, והתחלתם לדבר יפה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, עומדת לרשותך דקה, נא להתחיל.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יש כמה חברי כנסת שעשו לעצמם מנהג לרכוב על גבם של חברי הכנסת הערבים, כי הוכח שזה מתכון נכון לאהדה בין בוחריהם הימנים או מרכזי המפלגות.

אחמד טיבי: עד כדי כך, שאני לא אתפלא אם באחת ממסיבות העיתונאים הבאות של המפקד ההוא או של אחד מחברי הכנסת יחשפו חוליה חדשה, כנופיה חדשה, מחתרת חדשה: מחתרת חברי הכנסת הערבים.

ישראל כץ: זה כבר לא מחתרת.

זאב בוים: זה בגלוי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים.

ראובן ריבלין: לא אתן לו להפריע לך.

אחמד טיבי: כן, כן, אתם מסוגלים להסית נגדנו עד כדי כך.

אחמד טיבי: בגלל ההסתה הזאת אנחנו חשופים יום-יום לאיומים, יום-יום לאיומים, עד כדי אפשרות של פגיעה פיזית.

אחמד טיבי: חלקנו אף נפגע פיזית על-ידי אנשים שהוסתו על-ידיכם, עד כדי פגיעה על-ידי אנשי משטרה שמתייחסים לחברי הכנסת הערבים כאל אויב שיש למגר אותו.

אחמד טיבי: אין דין ואין דיין, אין אחריות מיניסטריאלית מאחורי השריפים בצפון.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טיבי, רק רציתי להפנות את תשומת לבך לכך שהנושא הזה משותף למגזר היהודי ולמגזר הערבי, משום שראינו חברי כנסת במגזר הערבי מתחרים ביניהם מי יאמר דברים באותו עניין, כאשר יוחס לברכה משהו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה בכל זאת בחר לומר אותם דברים.

ראובן ריבלין: הייתי מציע לך לומר את הדברים שאתה אומר לכל סיעות הבית שפונות אל בוחריהן.

אחמד טיבי: אני עומד מאחורי מה שאמרתי.

ראובן ריבלין: בהחלט, זו זכותך.

ראובן ריבלין: זכותו של היושב-ראש להעיר הערות, אם הוא לא יכול לדבר בעצמו.

ראובן ריבלין: הוא מעיר הערה שהיא כולה על אחריותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת גפני.

ישראל כץ: תראה מה זה – – – שלטון החוק.

חיים כץ: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, מספיק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, אדוני דיבר שלוש דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה, יש לך דקה, אדוני.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, צריך לעשות הפרדה בין הבעיות הקשות שיש לציבור הערבי במדינת ישראל.

זאב בוים: הבעיות האלה הן תולדה של כישלון המעשה של ממשלות ישראל.

זאב בוים: צריך לעשות הרבה כדי לתקן את המצב במגזר הערבי.

זאב בוים: זו פעולה שחברי הבית כולם צריכים לעשות מאמץ כדי לעסוק בה.

זאב בוים: צריך לעשות הפרדה בין המציאות הקשה הזאת, שצריך לתקן אותה, לבין ההתנהגות של מנהיגי הציבור הערבי.

זאב בוים: הם נשלחו על-ידי הציבור הערבי.

זאב בוים: אני לא חושב שהם נשלחו למטרות שבהן הם עוסקים.

עסאם מח'ול: אולי תפסיק להעמיד פני גננת?

זאב בוים: אדוני, אתם עושים עוול לציבור ששלח אתכם, ואתם לא ממלאים אחר שליחותכם, אתם מסיתים ומדיחים – – –

עסאם מח'ול: אתה מסית.

זאב בוים: אתם מסיתים ומדיחים, ובאצטלה של המשטר במדינת ישראל והחוק במדינת ישראל – –

עסאם מח'ול: – – –

זאב בוים: – – אתם עושים פעולות שבמשטר דמוקרטי מתוקן לא הייתם יכולים לעשות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, אל תענה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול.

זאב בוים: אסור היה לתת לכם לעשות את זה.

זאב בוים: אסור היה לתת לכם לעשות את זה.

זאב בוים: ואני חושב, שסוף-סוף, שתהיה לכם – – – על ההתנהגות וההתבטאות של חלק מהחברים, אז אולי תקבלו קצת פרופורציות, מה מותר ומה אסור במשטר דמוקרטי.

ראובן ריבלין: רבותי, אי-אפשר מכל הצעה אחרת לעשות דיון שלם.

ראובן ריבלין: אחרון הדוברים בעניין זה – חבר הכנסת גפני, שבוודאי יבקש להעביר את העניין לישיבה של מעלה.

משה גפני: בשביל זה צריך את גפני, בשביל ישיבה של מעלה.

עסאם מח'ול: – – –

ראובן ריבלין: האם אדוני סותם פיות?

ראובן ריבלין: לא נסתום את הפה לאיש.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לפנות לחברי הכנסת הערבים.

משה גפני: המתח בין הציבור היהודי לציבור הערבי גואה.

משה גפני: אני לא נכנס עכשיו לסיבות, ואני לא הולך להאשים אף אחד.

משה גפני: המתח בחברה הישראלית – –

אחמד טיבי: לפעמים אתם מרגישים את זה על בשרכם.

משה גפני: אחמד, תקשיב לי.

משה גפני: – – גואה, ויש מתחים שמסכנים את התשתית הקיומית של החברה בישראל.

משה גפני: עכשיו אני אומר לכם מניסיון, אין ספק שעכשיו האינטרס האישי של ראש הממשלה זה לפנות אליכם ולהבטיח לכם הבטחות.

משה גפני: אין ספק.

אחמד טיבי: ולא לקיים.

משה גפני: חבר הכנסת טיבי, אני אומר לך ולכל חברי חברי הכנסת הערבים, יש לי ניסיון מר בעניין הזה.

משה גפני: תלמדו מהניסיון שלי, אל תתפתו לראש הממשלה.

משה גפני: הוא יבטיח לכם דבר אחד, אבל מחר הוא יצטרך אותנו אז הוא יבוא אלינו ויבטיח לנו.

משה גפני: מחרתיים הוא יצטרך את אריק שרון, והוא ילך לאריק שרון.

משה גפני: בעוד יום הוא יצטרך את שינוי – הוא יבוא לטומי לפיד.

משה גפני: תהיו חכמים, אל תהיו טיפשים, תלמדו מהניסיון המר שלנו.

משה גפני: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת גפני על מורה נבוכים בהלכות הממשלה והבטחות.

ראובן ריבלין: לפני שנצביע אני מבקש לשאול – האם חברי הכנסת מסכימים עכשיו להסתפק בדיון שנערך כאן?

טלב אלסאנע: כן, מסכימים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, אתה רוצה להעביר את זה לדיון במליאה?

ישראל כץ: אני מסתפק.

ראובן ריבלין: מסתפק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע?

טלב אלסאנע: מסתפק.

ראובן ריבלין: לכן, אף שהשר ביקש בהתחלה וחברי הכנסת לא נענו, עכשיו הם נתרצו ונענו, ולכן אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

ראובן ריבלין: על סדר-היום: חידוש טיסות "אל על" בשבת ובחג – של יהדות התורה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הלפרט, בבקשה.

ראובן ריבלין: האם חבר הכנסת הלפרט אינו נוכח?

ראובן ריבלין: אם כך נמשיך בסדר-היום.

ראובן ריבלין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: המשך תהליך השלום בעקבות החלטת הרשות הפלסטינית שלא להכריז חד-צדדית על הקמת מדינה ב-13 בספטמבר 2000 – של סיעת ישראל אחת.

ראובן ריבלין: תנמק חברת הכנסת קולט אביטל.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמחה – – –

משה גפני: חבר הכנסת הלפרט נמצא באולם.

ראובן ריבלין: הוא היה צריך להיות לפני כן.

ראובן ריבלין: הנושא שלו יידחה לאחר כך, כי חברת הכנסת אביטל כבר נמצאת על הדוכן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הלפרט, ביקשתי להפנות את תשומת לבך על-ידי חבריך מהסיעה, ואדוני לא הגיע.

ראובן ריבלין: כבוד השר מלכיאור, אנחנו נדחה את הנושא הזה, שהוא חשוב ביותר, אף שחבר הכנסת הלפרט לא נמצא במקום.

ראובן ריבלין: בבקשה, חברת הכנסת קולט אביטל.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמחה שנפל בחלקי להשתתף בדיון זה.

קולט אביטל: אני מבקשת לנצל את הבמה כדי לברך את כל חברי הבית בברכת שנה טובה.

קולט אביטל: אנו עומדים בפתחם של עשרת ימי תשובה, ימים שבהם כל אחד ואחת מאתנו עורכים חשבון נפש.

קולט אביטל: וחשבון נפש פירושו, שנבדוק בנפשנו, כל אחד ואחת מאתנו, מהי כברת הדרך שעברנו באמת ולאן פנינו מועדות.

קולט אביטל: כידוע לחברי הבית, אמש התקיימה פגישה בין ראש הממשלה לבין ראש הרשות הפלסטינית, פגישה שהיתה טובה וחיובית וגם חיונית להמשך תהליך השלום.

קולט אביטל: כידוע, כולנו ידענו ויודעים שתהליך השלום שהחל במדריד ועבר את כל השלבים של הסכמי אוסלו, חברון, "וואי" ושארם, כולנו ידענו שביום מן הימים התהליך יצטרך להגיע לסיומו, שנצטרך להגיע להסדר ולהסכם.

קולט אביטל: הממשלה הזאת נבחרה כדי להביא את השלום.

קולט אביטל: היא צעדה באומץ ובנחרצות מהמקום שבו נעצר התהליך.

קולט אביטל: היא התייצבה מול נושאים קשים, נושאים קיומיים, אך מה לעשות – אלה הם הנושאים שעומדים למשא-ומתן, וכולנו ידענו שביום מן הימים נושאים אלה הם אלה שבהם נצטרך בסופו של דבר לדון ולהתמקח.

קולט אביטל: אילו היו על הנושאים אלה תשובות פשוטות, מזמן היינו מגיעים להסכם.

קולט אביטל: עתה זהו הניסיון האחרון השנה להגיע להסכם.

קולט אביטל: חלון ההזדמנויות הולך ונסגר, הזמן הולך ואוזל.

קולט אביטל: במשא-ומתן הזה הגיעה הממשלה להישגים לא מבוטלים, ובחשבון הנפש שאנו עורכים חשוב כי נזכור גם אותם, כי נשקול גם אותם: לראשונה הכרתם של הרשות הפלסטינית ושל ארצות-הברית בחוקיותם ובחיוניותם של היישובים הישראליים שמעבר לקו; הנכונות לכלול בתוך הסכם גושי התנחלויות אשר יצורפו לשטחה הריבוני של מדינת ישראל.

קולט אביטל: זהו הישג שהיה מוטל בספק עוד לפני שנה.

קולט אביטל: לרשימת ההישגים צריך להוסיף גם את התמיכה הבין-לאומית הרחבה אשר מדינת ישראל זוכה לה היום.

קולט אביטל: כל אחד מאתנו זוכר היטב כיצד חששנו, שביום מן הימים, כשנגיע לקו הגמר, תהיה התמיכה הבין-לאומית נתונה לפלסטינים.

קולט אביטל: לא כך המצב היום – הקהילה הבין-לאומית מתייצבת לצדנו.

קולט אביטל: נכון, תמורת הסכם צריך לדעת להתפשר.

קולט אביטל: כולנו ידענו היטב שנצטרך לשלם מחיר, אך אני מבקשת להדגיש בפני כל אלה שמפיצים סיפורים על ויתורים מרחיקי לכת, כי הממשלה לא תשלם כל מחיר.

קולט אביטל: תנוח דעתו של חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואגב הוא יודע זאת, הממשלה אינה מוכנה לקבל את זכות השיבה ולא תחזיר רבבות פליטים לשטח הריבוני של מדינת ישראל.

זאב בוים: גם דעתי יכולה להיות נוחה?

קולט אביטל: היא הציבה "לא" תחת הכותרת "זכות שיבה" – – –

זאב בוים: לא תחת הכותרת "זכות השיבה", אלא תחת הכותרת של איחוד משפחות.

קולט אביטל: היא הציבה "לא" תחת הכותרת "זכות שיבה" ולא תחת "איחוד משפחות".

קולט אביטל: כל ממשלה בישראל, לרבות ממשלתו של שמיר, הסכימה לזה.

קולט אביטל: היא הציבה זאת בתור קו אדום ברור.

זאב בוים: – – – כמה זה יהיה?

קולט אביטל: אין לי צל של ספק – – –

זאב בוים: השאלה היא כמה רוחב יהיה לסדק הזה.

ראובן ריבלין: האם גברתי מוכנה לענות על שאלותיו של חבר הכנסת בוים?

קולט אביטל: לפי מה שידוע לי, אדוני, אם יתקבל הסיכום של איחוד משפחות, יהיו כמה מאות לשנה.

קולט אביטל: חברי הכנסת, אני מבקשת להוסיף עוד מלה אחת על ירושלים.

קולט אביטל: אין זה טוב לאיש ואין זה נכון לצעוק מעל כל גבעה שברק מחלק את ירושלים או ימסור את הר-הבית, לא רק משום שזה איננו נכון, אלא משום שזה מחליש את עמדתה, את עמדת המיקוח של מדינת ישראל במשא-ומתן.

זאב בוים: זה לא ייאמן – – –

קולט אביטל: דווקא בנושא ירושלים, אדוני, אני מבקשת וקוראת לחברי הבית, ובעיקר – – –

זאב בוים: – – – מה כן נכון בעניין ירושלים?

זאב בוים: אולי נשמע?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, אומנם אתה חבר כנסת מאוד פעיל – – –

זאב בוים: אמרת מה לא נכון, אולי תגידי מה כן נכון?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, אדוני מאוד פעיל, ואני מאוד מעריך ומכבד זאת, ואתה מביא כבוד לפרלמנט, אבל אי-אפשר, שבכל משפט שאומר אחד הנואמים, אדוני יעיר את הערתו.

קולט אביטל: דווקא בנושא ירושלים אני קוראת לחברי הבית, ובעיקר לאופוזיציה, לנהוג באחריות ולא להפיץ שמועות שווא.

קולט אביטל: למען שלמותה של ירושלים מן הדין שנהיה מאוחדים.

קולט אביטל: חשוב כי הצד השני – היריב של אתמול והשותף של מחר – יבין כי אנו מייצגים את האינטרסים של כל העם הזה: העם היושב בציון, אבל גם העם היהודי היושב בתפוצות.

קולט אביטל: חברי הבית, בתקופה הקרובה נדע כולנו אם מאמצינו נשאו פרי.

קולט אביטל: כמי שתמכה תמיד בתהליך השלום אני מקווה ומתפללת, שההזדמנות לא תוחמץ.

קולט אביטל: אך אם לא נגיע לידי הסכם, נדע כולנו שנעשה הכול, שהושקעו כל המאמצים האפשריים לבדיקה יסודית של העמדות והאפשרויות, וזאת למען הדורות הבאים.

קולט אביטל: אני מאחלת לכולנו שנה טובה, שנת שלום עם שכנינו, אבל גם שנת שלום בית בינינו.

קולט אביטל: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אמן, כן יהי רצון.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחברת הכנסת קולט אביטל.

ראובן ריבלין: אדוני השר, האם אדוני מבקש להשיב לעניין זה?

מיכאל מלכיאור: כן.

ראובן ריבלין: את כל הנושאים התרבותיים אנחנו נרכז ואדוני ישיב עליהם ביחד.

ראובן ריבלין: האם בנושא "אל על" לא ישיב שר התחבורה?

מיכאל מלכיאור: אני אשיב.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני ישיב על הנושא המדיני.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת קולט אביטל, סליחה שאני מעיר, אבל בדרך כלל, כאשר אדם מעלה הצעה לסדר-היום, נהוג שהוא ישמע את תשובת השר.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מסכים לדבריה של חבר הכנסת אביטל.

מיכאל מלכיאור: החלטנו בממשלה, אף שאלה לא דברים קלים – אני חושב שכולנו מרגישים פה את המצוקה מצד אתד ואת האתגר מצד שני.

מיכאל מלכיאור: כל ממשלות ישראל ילכו לכיוון של תהליך שלום.

מיכאל מלכיאור: חשבנו שצריך לראות אם זה ניתן להיעשות, וכמו שאמרת – לא בכל מחיר.

מיכאל מלכיאור: בנושא של תהליך השלום אני לפעמים משתמש במשל.

מיכאל מלכיאור: לוותר על שטחי ארץ-ישראל זה כמו לוותר על חלק מהגוף.

מיכאל מלכיאור: אפשר לוותר אולי על יד או על רגל כדי להציל את הלב, אבל על הלב אי-אפשר לוותר.

מיכאל מלכיאור: יש דברים בסיסיים מאוד שאנחנו חייבים לעמוד עליהם בתהליך השלום הזה.

מיכאל מלכיאור: הניסיון מהצד השני של שכתוב ועיוות ההיסטוריה היהודית, גם בספרי לימוד וגם כחלק מהמשא-ומתן, של ניתוק הקשר והזיקה של העם היהודי לירושלים ולהר-הבית – זה דבר שהממשלה לא תסכים לו בשום אופן.

אריה גמליאל: – – –

מיכאל מלכיאור: גם הניסיון – – –

אריה גמליאל: – – –

יצחק כהן: – – –

ראובן ריבלין: כבוד הרב גמליאל, חבר הכנסת הנכבד, חבר כנסת ורב בישראל, אדוני השר לשעבר, מותר לקרוא קריאת ביניים רק מהמקום.

ראובן ריבלין: אם רבותי רוצים לקרוא קריאות ביניים, ישבו על מקומותיהם.

יצחק כהן: אל תהיה שר מטעם, אל תהיה רב מטעם.

מיכאל מלכיאור: ידידי, הרב יצחק כהן – – –

אריה גמליאל: תתפטר, אל תהיה רב בממשלה כזאת.

מיכאל מלכיאור: גם הניסיון של שכתוב ההיסטוריה החדשה שלנו והניסיון הפלסטיני לומר שאנחנו היינו כביכול אלה שסירבו לתוכנית החלוקה, שהם סירבו לה, והשכתוב שרוצים לעשות בנושא הקרוי "זכות השיבה" – גם התחום הזה הוא תחום ברור, וחלק שאנחנו לא יכולים להסכים לו.

מיכאל מלכיאור: אלה לא רק קווים אדומים; אלה הדברים המהותיים ביותר, הלב.

יובל שטייניץ: – – –

מיכאל מלכיאור: כפי שמסר ראש הממשלה, אנחנו הסכמנו במסגרת המשא-ומתן לעשות מה – – –

קולט אביטל: – – –

גדעון עזרא: למה הוא הסכים?

מיכאל מלכיאור: אני אגיד למה הוא הסכים.

יובל שטייניץ: יש לי רק שאלה אחת:

יובל שטייניץ: אם יש איחוד משפחות יהודיות במדינת ישראל, איחוד משפחות פלסטיניות – למה בישראל?

יובל שטייניץ: למה לא במדינה הפלסטינית – – –

קולט אביטל: – – –

יובל שטייניץ: אז שיתאחדו עם המשפחות שלהם שם, לא פה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שטייניץ, אם אדוני רוצה לשאול – – –

מיכאל מלכיאור: אם תיתן לי להשיב על השאלה הראשונה קודם – אני אשיב עליה קודם ואחר כך אשיב על השאלה השנייה.

יובל שטייניץ: אני הולך למקום שלי כדי לשמוע את התשובה משם.

מיכאל מלכיאור: מה שאתה מציע נשמע לא רק כמאוד הגון וראוי, אלא זו גם המדיניות של ממשלת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מציעים, שזכות השיבה של העם היהודי תהיה בתוך מדינת ישראל, וזכות השיבה של העם הפלסטיני תהיה במדינה העתידה לקום אצל הפלסטינים, אם יהיה הסכם.

מיכאל מלכיאור: זה שהממשלה וראש הממשלה הסכימו להמשיך את המדיניות של כל ראשי הממשלה – גם ראשי הממשלה של הליכוד, כפי שאתה יודע – לקבל כמה מאות אנשים בשנה במסגרת של איחוד משפחות, זה עניין אחר.

מיכאל מלכיאור: אין לזה שום קשר, לא דה-יורה ולא דה-פקטו, עם מה שקרוי בצד השני "זכות השיבה", ואלה דברים שאנחנו לעולם לא נקבל.

זאב בוים: אם זה מוסכם במסגרת הסכם, זה שונה מאיזו מדיניות מסורתית רבת שנים.

זאב בוים: יש לזה סטטוס שונה מאשר – – –

קולט אביטל: זה לא הסכם.

ראובן ריבלין: כבוד השר, מה שחבר הכנסת בוים רוצה לומר הוא, שראשי ממשלת הליכוד לא קבעו מעולם קווטה לאיחוד משפחות.

ראובן ריבלין: כל איחוד משפחות מוצדק – הם קיבלו אותו, אבל הם לא כבלו בהסכם איחוד משפחות.

מיכאל מלכיאור: ממשלות ישראל, גם מאז קום המדינה – – –

ראובן ריבלין: אין לנו קווטות.

מיכאל מלכיאור: היו גם הסכמים לגבי קווטות.

קריאה: – – –

מיכאל מלכיאור: בסדר, אשמח.

יובל שטייניץ: רק עוד הערה אחת, אחרונה.

יובל שטייניץ: יש גם הבדל בין המצב שהיה לבין המצב שנוצר.

יובל שטייניץ: אם בגלל הסכם קמה מדינה ערבית פלסטינית, ההיגיון אומר, שכמו שדרשנו פעם מרוסיה איחוד משפחות יהודיות במדינת היהודים, בארץ-ישראל – אם משפחות פלסטיניות צריכות להתאחד, זה ייעשה במדינה שלהם שאתם מקימים להם עכשיו, במדינה הפלסטינית, לא בתחומי ישראל.

יובל שטייניץ: עד היום לא היתה מדינה ערבית פלסטינית, אבל אם מקימים מדינה כזאת שאמורה להיות בריבונות פלסטינית, הרי איחוד משפחות ערביות פלסטיניות צריך להיות שם.

יובל שטייניץ: למה פה?

מיכאל מלכיאור: אני ודאי וודאי מסכים אתך, וזאת באמת גם המדיניות של ממשלת ישראל, ואני חושב שזה דבר הגון וראוי ונכון.

מיכאל מלכיאור: זה יכול להיות לגבי אחדים או כמה מאות אנשים, שהמשפחה שלהם גרה פה בגבולות מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: זה אפשרי כמחווה הומניטרית, בתנאי שלא תהיה, לא דה-יורה ולא דה-פקטו, קבלה של שום דבר שיכול להיות לא רק סדק לדברים לא נכונים בעתיד, אלא גם עלול להוות דבר שמסכן את עצם קיומנו, ושכתוב של ההיסטוריה זה דבר שאי-אפשר לעשות.

מיכאל מלכיאור: זה הדבר המהותי, זה הלב שלנו פה, ועל זה בוודאי אי-אפשר לוותר.

מיכאל מלכיאור: עם זאת, יש לנו ציווי לא רק של "בקש שלום", אלא גם של "רודפהו", ו"רודפהו" משמעותו ללכת ולחפש; לא רק לשבת בצד, אלא גם ללכת ולחפש ולבדוק אם יש סדק אצל הצד השני, ואם אפשר להתקדם לקראת הסכמי שלום הגונים וראויים, ודאי שזו מצוותה של ממשלת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ננסה למצות את התהליך הזה בשבועות הללו.

מיכאל מלכיאור: אין כרגע משא-ומתן.

מיכאל מלכיאור: כיום יש מגעים בוושינגטון, אין משא-ומתן, עד שגם הצד השני יבין שהוא חייב להיענות לכמה מההצעות שיש על השולחן.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

ראובן ריבלין: מה אדוני מציע?

ראובן ריבלין: האם אדוני מציע לקיים דיון, להסתפק בתשובתו?

מיכאל מלכיאור: אני אשמח אם יסתפקו בתשובתי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת קולט אביטל, האם גברתי מסכימה להסתפק בתשובת השר?

קולט אביטל: כן.

ראובן ריבלין: תודה רבה לאדוני השר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת קולט אביטל הסכימה להסתפק בתשובת השר, ולכן אין – – –

מיכאל קליינר: למה אדוני לא שאל את זה קודם?

מיכאל קליינר: למה בדיון הקודם – – –

ראובן ריבלין: שאלתי, שאלתי, והם הסכימו להתחלף.

מיכאל קליינר: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת קליינר, אני מודה לך מאוד על הערתך.

ראובן ריבלין: יראה אדוני את הפרוטוקול וייווכח שנהגתי באותה מידה.

ראובן ריבלין: אנחנו חוזרים לסדר-היום.

ראובן ריבלין: עכשיו יעלו כמה הצעות שהשר מלכיאור ביקש לענות על כולן כעל מקשה אחת וכולן עוסקות בנושא התרבות.

ראובן ריבלין: מדובר כאן בהצעה ראשונה, של חבר הכנסת הלפרט, לפי בקשת סיעות ש"ס ואגודת ישראל, לעסוק בחידוש טיסות "אל על" בשבת ובחג.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שמואל הלפרט, בבקשה.

ראובן ריבלין: לרשותו שבע דקות.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראש הממשלה, מר אהוד ברק, עומד בראש ממשלת זיגזגים הנתמכת בקולותיהם של 30 חברי כנסת, שאיש מהם אינו מבין את שפת חברו.

שמואל הלפרט: מר ברק מודיע על הפסקת השיחות עם הפלסטינים, ודוברי משרדו מודיעים שהן יימשכו; שר האוצר מדבר על תקציב חברתי, ושר העבודה והרווחה מדבר על פגיעה בשכבות החלשות.

שמואל הלפרט: ומה יכול להציל ממשלה מבולבלת בתחום המדיני והחברתי ובכל תחום אחר?

שמואל הלפרט: ההיסטוריה מלמדת אותנו, שכאשר ראשי מדינות היו במצר, כאשר נכשלו וחיפשו הישגים מהירים, הם מיהרו לגזור גזירות על היהודים.

שמואל הלפרט: ראש הממשלה ברק החליט, כנראה, שרק אם ישליך את הטלית והתפילין של העם היהודי – רק אז תצליח לשרוד ספינת ממשלתו העומדת לטבוע.

שמואל הלפרט: מר ברק יכול להמשיך לזרות חול בעיניים ולטעון שלא מדובר כלל במהפכה חילונית.

שמואל הלפרט: הוא יכול לומר שמדובר רק בסדר חברתי.

שמואל הלפרט: לא משנה השם.

שמואל הלפרט: ההבדל טמון במהות.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כאשר מדברים על נישואים אזרחיים, הפעלת טיסות "אל על" ואוטובוסים בשבת, מחיקת הלאום מתעודת הזהות, ביטול משרד הדתות – ואגב, הוא המשרד היחיד שראש הממשלה החליט לבטל אותו – הכנסת תכנים חדשים לתוכניות הלימודים ועוד כהנה וכהנה, איזה קשר יש לזה עם סדר חברתי?

שמואל הלפרט: למה ניסיונות ההיתממות?

שמואל הלפרט: מדוע מר ברק אינו קורא למהפכה החילונית שלו בשמה?

שמואל הלפרט: האם הוא נרתע מהקולות ששמע אפילו בין חבריו לנוכח התוכנית?

שמואל הלפרט: האם הסקרים האחרונים הכניסו אותו לפניקה?

שמואל הלפרט: האם מר ברק באמת אינו מבין שהוא יהיה ראש הממשלה הראשון במדינת ישראל ובעם היהודי בכללו, שיירשם בהיסטוריה כמי שקם לעקור במגמה זדונית ומכוונת את הדת, את היהדות ואת מסורת ישראל מארץ הקודש ומהעם היהודי, כמנהיג היהודי הראשון שהעז לזרוק את הטלית והתפילין מספינתו העומדת לתבוע?

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במסגרת יישום המהפכה החילונית מתכוון מר ברק למוטט את חומת השבת במדינה, שהיא האות שנתן הקדוש-ברוך-הוא בינו לבין עם ישראל.

שמואל הלפרט: מרן "החפץ חיים" זצ"ל אמר, כי השבת היא השלט של העם היהודי.

שמואל הלפרט: האם מר ברק רוצה להוריד בכוח את השלט היהודי ממדינת ישראל, ולהפוך אותה למדינת כל אזרחיה, בבחינת "ככל הגויים בית ישראל"?

שמואל הלפרט: הפעלת "אל על" בשבת, כמו הפעלת קווי אוטובוסים בשבת, היא התגרות גסה בשבת קודש ובתורת ישראל.

שמואל הלפרט: זוהי מרידה של ממש בה' ובמצוותיו, בעם היהודי, בארץ-ישראל שכל זכויותינו בה אך ורק בתנאי שנשמור בה את מצוות ה', כפי שכתוב: וייתן להם נחלת גויים בעבור ישמרו חוקיו ותורותיו ינצורו.

שמואל הלפרט: הפעלת טיסות "אל על" בשבת, משמעותה חילול שבת עצום, בפרהסיה, בכל רחבי העולם.

שמואל הלפרט: טיסות החברה עם סמל ה"כחול-לבן" של המדינה, יש לה מובן ברור של מתן לגיטימציה ממשלתית לחילול שבת, עניין שעליו מסרו יהודים בכל הדורות את נפשם, ופגיעה חמורה במיליוני יהודים בעולם כולו.

שמואל הלפרט: המספרים על רווחים של 60 מיליון דולר, אם "אל על" תטוס בשבת, אין להם שחר, ההיפך הוא הנכון.

שמואל הלפרט: עיתון "גלובס" הביא בשבוע שעבר מחקר מפורט של רואי-חשבון, שממנו עלה בבירור שמדובר בטיעוני הבל.

שמואל הלפרט: מר ברק ויועציו שכחו כנראה את ההפסדים האדירים של חברת "אל על" עד היום שבו הפסיקה לטוס בשבת, גירעונות שהגיעו לממדים של 70-60 מיליון דולר בשנה בגין עלות השכר של 400% על עבודות שבת לעובדים.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברת "אל על" חדלה לטוס בשבת לפני 18 שנים, אחרי מערכה שנוהלה על-ידי נציגי אגודת ישראל בהכוונת מועצת גדולי התורה.

שמואל הלפרט: מאז הפסיקה לטוס בשבת, הפכה החברה רווחית ומאזנה הולך ומשתפר בכל שנה.

ראובן ריבלין: נדמה לי שלא היה צריך ללחוץ על ראש הממשלה מנחם בגין בזמנו.

שמואל הלפרט: לא היו צריכים ללחוץ, אבל גם כן היו בעיות.

ראובן ריבלין: נדמה לי שהוא עשה זאת מתוך הבנה מלאה.

שמואל הלפרט: אבל היו לו קשיים, החברה היתה מושבתת.

ראובן ריבלין: החברה היתה מושבתת בעניין אחר.

ראובן ריבלין: אני במקרה הייתי אז דירקטור.

שמואל הלפרט: בעיקר מאבק – – –

ראובן ריבלין: לזכותו של ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה – לא היו צריכים ללחוץ עליו בעניין זה.

אופיר פינס-פז: אפשר להשתתף בשיחה שלכם?

ראובן ריבלין: זה לעניין.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, אם אז היית דירקטור, אני יכול להזכיר לך, שעיקר המאבק נגד סגירת "אל על" בשבת היה של העובדים – שהם עלולים להפסיד את ה-400% שהיו מקבלים בשבת.

שמואל הלפרט: ועד העובדים אפילו איים עלי פיזית אם אני אתעקש על סגירת "אל על" בשבת.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, מי משיב?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלי בן-מנחם ישיב.

ראובן ריבלין: הוא היה אז יושב-ראש ועד העובדים.

ראובן ריבלין: ישיב השר מלכיאור.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, עלי לציין, כי גדולי התורה וחוגים רבניים ודתיים בארץ ובעולם כולו הביעו דאגה מהמגמה המסוכנת של ראש הממשלה.

שמואל הלפרט: הם ציינו, כי אם חלילה יתמשש הדבר, ישוב לתוקפו האיסור שעליו הורו בזמנו כל גדולי ישראל, ובו נקראו שלומי אמוני ישראל שלא להשתמש בשירותי החברה בכל צורה כל עוד היא מחללת שבת.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, תוכנית "המהפכה החילונית" של מר ברק, משמעותה קרע נוראי בעם היהודי כולו, בארץ ובעולם; פילוג כואב שראש הממשלה יהיה האחראי לו והוא יירשם על שמו.

שמואל הלפרט: נישואין אזרחיים הם קרע של ממש בעם.

שמואל הלפרט: חוקה לישראל היא לא פחות חמורה כשהיא באה בלי הסכמה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, האם משרד הדתות הוא המשרד המיותר היחיד שמר ברק מצא בממשלתו?

שמואל הלפרט: יש לפחות עשרה משרדים מיותרים שאיש אינו יודע מה מטרתם, לרבות השרים המופקדים עליהם, ורובם בכלל לא מאוישים על-ידי שרים.

ענת מאור: לא מיותר בכלל.

ענת מאור: משרד העבודה מיותר?

ענת מאור: עשרה משרדים מיותרים?

ענת מאור: – – –

שמואל הלפרט: את יודעת אולי מה מטרת משרד המדע והספורט?

שמואל הלפרט: פיתוח אזורי?

ענת מאור: אתה מתעניין גם במדע?

ענת מאור: – – –

שמואל הלפרט: מדע לא יכול להיות במשרד החינוך?

שמואל הלפרט: את יודעת מה, אולי תסבירי מה מטרת המשרד לפיתוח אזורי?

שמואל הלפרט: את יכולה להסביר את זה?

שמואל הלפרט: אולי תסבירי מה מטרת המשרד לתשתיות?

שמואל הלפרט: לתפוצות?

שמואל הלפרט: לתרבות?

יוסף יצחק פריצקי: אתה היית אז בקואליציה – – –

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו לא עוסקים בדיון במבנה הממשלה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת.

שמואל הלפרט: שיניתם חוק-יסוד – –

ראובן ריבלין: לא שואלים כלה מדוע היא נכנסת לחופה, ומדוע שר נכנס למשרד.

שמואל הלפרט: – – כדי להוסיף חמישה משרדים שאיש אינו יודע מה מטרתם.

ענת מאור: – – –

שמואל הלפרט: שיניתם חוק-יסוד כדי להוסיף משרדי ממשלה שאיש אינו יודע לאיזו מטרה ייסדתם אותם.

יוסף יצחק פריצקי: אתה הצבעת בעד זה.

יוסף יצחק פריצקי: אתה היית בקואליציה.

שמואל הלפרט: השרים עצמם לא יודעים לאיזו מטרה.

שמואל הלפרט: השרים המופקדים עליהם לא יודעים לאיזו מטרה נוצרו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הלפרט, אדוני צריך להתמקד בעניין טיסות "אל על" בשבת.

ענת מאור: – – –

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת ענת מאור, עם כל הכבוד, חבר הכנסת הלפרט סיים את זמנו ואני מבקש ממנו לומר את מילות הסיכום בקשר לטיסות "אל על" בשבת, שכן חבר הכנסת דרוקמן ירחיב בוודאי את הדיבור על נושא משרד הדתות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, פירוק משרד הדתות עלול לגרום לפגיעה קשה במיליוני יהודים הנזקקים לשירותי הדת ולמוטט את אושיות עולם התורה ומוסדות החינוך.

שמואל הלפרט: אדוני ראש הממשלה, עם ישראל בארץ אינו בודד במערכה.

נסים דהן: אתה מאמין שיש ראש ממשלה?

נסים דהן: אתה פונה אליו?

שמואל הלפרט: על הנייר.

שמואל הלפרט: יהדות התפוצות כולה תעמוד כחומה בצורה נגד המגמות המסוכנות הללו ותתגייס כאיש אחד כדי להדוף את המזימות הללו.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, בימים אלו, ימים של תשובה, אני פונה אל ראש הממשלה בקריאה נרגשת לחזור בו ולא להיכנס להיסטוריה של העם היהודי כמי שמפלג את העם.

שמואל הלפרט: יש לפעול לאחדות בעם, כפי שאנו אומרים בתפילות ראש השנה: "ויעשו כולם אגודה אחת לעשות רצונך בלבב שלם".

שמואל הלפרט: כתיבה וחתימה טובה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דרוקמן.

ראובן ריבלין: עד רגע זה היה פה חבר הכנסת דרוקמן.

ראובן ריבלין: בדיוק ברגע שהוא צריך לדבר אני לא רואה אותו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלי ישי נמצא כאן?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דרוקמן ישב כאן כל הזמן.

יצחק כהן: הוא פה.

ראובן ריבלין: יאמרו לחבר הכנסת דרוקמן להיכנס.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת דרוקמן ישב פה מהבוקר בשעה 11:00.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלי ישי גם כן לא נמצא פה.

קריאה: הוא פה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דרוקמן, אני לא יכול לשמש כאן גננת.

ראובן ריבלין: אני צריך לנהל את ישיבות הכנסת כסדרן.

ראובן ריבלין: בבקשה, יעלה ויבוא יגיע וייראה, ואז נראה אם יירצה.

ראובן ריבלין: אבל בוודאי יישמע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דרוקמן, אחריו – חבר הכנסת אלי ישי.

ראובן ריבלין: יסיים חבר הכנסת יוסף לפיד.

ראובן ריבלין: ועל כולם יענה וישיב השר.

ראובן ריבלין: אדוני ישב כל הזמן כתלמיד ואני צפיתי בו, והנה בדיוק ברגע המתאים נעדר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת חיים דרוקמן, שבע דקות עומדות לרשות אדוני.

ראובן ריבלין: בבקשה.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

נסים דהן: עוד חמישה חודשים הוא ישב שם ואתה תשב בצד השני.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת דרוקמן התחיל את נאומו על-פי בקשתכם.

חיים דרוקמן: – – באתי להרים קול זעקה נגד "המהפכה החילונית" של ראש הממשלה, שיש בה פגיעה קשה ביותר בעם ישראל ובמדינת ישראל.

חיים דרוקמן: אי-אפשר להכחיש, שעצם קיומו הנצחי של עם ישראל הוא פלא.

חיים דרוקמן: כל העמים העתיקים ירדו מעל במת ההיסטוריה.

חיים דרוקמן: עמים קטנים וגדולים, עמים ששלטו על חלקי עולם, כולם נעלמו מן העולם.

חיים דרוקמן: והנה עם קטן, עם נרדף, שגלה מארצו ופוזר לכל קצוות תבל חי וקיים, אף שהיה, כדברי רבותינו ז"ל, "כבשה אחת בין שבעים זאבים", והזאבים לא היו צמחוניים, אלא השתדלו לאכול מהכבשה במלוא פה.

חיים דרוקמן: מה לא עשו שונאי ישראל במשך הדורות כדי לחסל את העם היהודי – גזירות ורדיפות, שחיטות ופוגרומים, צרות וייסורים, ונהרי נחלי דם – ועם ישראל חי, ובוודאי בגלל ייחודו.

חיים דרוקמן: גויים עמדו משתאים נוכח קיומו הפלאי של עם ישראל.

חיים דרוקמן: אביא מדבריו של הסופר הרוסי המפורסם טולסטוי, מה זה יהודי.

חיים דרוקמן: הבה נראה איזה יצור משונה הינו היהודי אשר כל השליטים וכל העמים כולם ביחד וכל אחד בנפרד התעללו בו והציקו לו, הכוהו ורדפו אותו, רמסו, טבחו, שרפו ותלו, למרות כל זאת הוא עדיין חי.

חיים דרוקמן: היהודי הוא סמל הנצח.

חיים דרוקמן: אלפי שנות טבח ועינויים לא הצליחו לחסלו, לא האש, לא החרב ולא האינקוויזיציה לא הצליחו למוחקו מן העולם.

חיים דרוקמן: היהודי היה הראשון שהציג את דבר אלוקים, הוא אשר במשך זמן כה רב שמר על הנבואה והעבירה לעולם כולו.

חיים דרוקמן: אומה כזאת אי-אפשר להשמיד.

חיים דרוקמן: היהודי הוא נצחי כמו הנצח עצמו, וטולסטוי גם מסביר מדוע עם ישראל הוא נצחי, אך ורק בגלל ייחודו.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, לכל הדעות, משום ששמרנו על ייחודנו, זכינו לשוב לארצנו אחרי כאלפיים שנה וזכינו לתקומת מדינתנו ולקיבוץ הגלויות המופלא.

חיים דרוקמן: מדינת ישראל קמה כדי להיות מדינתו של העם היהודי, כפי שנכתב במגילת העצמאות.

חיים דרוקמן: והנה, אחרי 52 שנות קיומה של מדינת ישראל בא ראש ממשלה בישראל לבטל את הזהות היהודית של מדינת ישראל ולהפוך אותה מדינה ככל המדינות, ללא החותם היהודי המיוחד.

חיים דרוקמן: ואני זועק ממעמקי לב: האם לשם כך התקיימנו במשך כל הדורות, האם לשם כך חזרנו לארצנו, האם לשם כך קמה מדינתנו?

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, זה נשמע כמו חלום בלהות, פשוט קשה להאמין שאלה הן תוכניותיו של ראש הממשלה.

חיים דרוקמן: ואני קורא לראש הממשלה: מי שמך לפגוע בייחודה היהודי של מדינת ישראל?

חיים דרוקמן: לא מדובר בעניין דתי בלבד, אלא בעניין לאומי ממדרגה ראשונה.

חיים דרוקמן: האם מדינת ישראל תישאר מדינתו של העם היהודי, או שחלילה תיהפך למדינה "ככל הגויים"?

חיים דרוקמן: אל לנו להתעלם מהעובדה, שהחותרים להפוך את מדינת היהודים למדינה "ככל הגויים" מבקשים גם לשנות את ההמנון הלאומי.

חיים דרוקמן: במקום "התקווה", בת שנות האלפיים, המבטאת את תקוות הדורות, הם נושאים עיניהם להמנון חדש, שיסיר את החותם היהודי מהמדינה.

חיים דרוקמן: רבותי חברי הכנסת, מדובר בתוכניות מסוכנות ביותר ומסכנות ביותר.

חיים דרוקמן: עומדים אנחנו על סף ביטול סעיף הלאום בתעודת הזהות.

חיים דרוקמן: מה הסיבה לכך ומה המטרה?

חיים דרוקמן: לטשטש את היותנו יהודים.

חיים דרוקמן: ואל יענו לי שאין עוד בעולם מדינה "נאורה" שמציינת את הלאום.

חיים דרוקמן: מדינת ישראל איננה עוד מדינה, היא מדינתו היחידה והייחודית של העם היהודי, ומחיקת סעיף הלאום היא סמלית מאוד ומבטאת את מחיקת הזהות היהודית של מדינת ישראל.

חיים דרוקמן: קיימת תוכנית להרוס את השבת במדינת ישראל, מהנהגת תחבורה ציבורית בשבת, חידוש טיסות "אל על" בשבת, ועד לקניונים הענקיים הפתוחים בשבת, וכל אלה מצטרפים יחד להרס זהותה היהודית של מדינת ישראל.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, עם ישראל לא נשא עיניו למדינה ככל הגויים, ללא סממני זהות מיוחדים.

חיים דרוקמן: עם ישראל ביקש להקים מדינה יהודית לעם היהודי.

חיים דרוקמן: זאת היתה משאת נפשם של היהודים אשר הניחו את היסודות לחידוש קוממיות ישראל.

חיים דרוקמן: ראשי תנועת העבודה מתהפכים בוודאי בקברם נוכח תעלולי ממשיכיהם.

חיים דרוקמן: אביא מדברי ברל כצנלסון, זיכרונו לברכה, בעניין זה: "דור מחדש ויוצר איננו זורק אל גל האשפה את ירושת הדורות".

חיים דרוקמן: "השנה היהודית זרועה ימים, אשר אין כמותם לעומק בחיי כל עם.

חיים דרוקמן: האם מעניינה או מתפקידה של תנועת הפועלים העברית לבזבז את הכוחות האצורים בהם?

חיים דרוקמן: וכי משום שהאסימילטור זרק אותם, באשר לא היה לו צורך בהם, באשר הם עמדו לו לשטן בדרך ההתבוללות עם שליטים, באשר הוא התבייש בכל מה שמייחד אותו כחטיבה בפני עצמה – האם משום כך נפסלו גם עלינו?

חיים דרוקמן: וכי לא זלזלו ההתבוללות וההשכלה הבורגנית, ואפילו הסוציאליזם היהודי הנגרר אחריהן, בכל מיני אלמנטים סוציאליים יקרים השמורים במסורת היהודית?

חיים דרוקמן: " כך התייחס ברל כצנלסון, זיכרונו לברכה, למורשת ישראל, לשבת ולמועדי ישראל.

חיים דרוקמן: ואוסיף עוד הערה חשובה מדברי ברל, זיכרונו לברכה: "לסוציאליזם היהודי היה חוסר הערכה לקנייני העם.

חיים דרוקמן: צריך לומר את האמת: התנועה שלנו, שהיא דור שני או שלישי לסוציאליזם היהודי, השתחררה מהרבה מושגים טיפשיים, אולם מבחינת היחס הפנימי דוגלת היא עדיין בדעה הקדומה, שהאפיקורסות היא חלק אינטגרלי של הסוציאליזם.

חיים דרוקמן: מכיוון שהסוציאליזם שלנו איננו של נייר אלא ממשי, מוכרחים אנו לעשות רוויזיה למושגים האלה".

חיים דרוקמן: אלה דבריו וזו תביעתו של ברל, זיכרונו לברכה.

חיים דרוקמן: ובן-גוריון, זיכרונו לברכה, קובע: "אין יהודי מחויב להיות דווקא אדוק למען יראה הערך הרב שיש בקיום השבת ומועדי ישראל כימי מנוחה וחגים היסטוריים המנחילים צביון יהודי ורציפות היסטורית לחיינו הציבוריים".

חיים דרוקמן: זאת היתה תפיסתו, זו היתה גישתו, זה היה יחסו של דוד בן-גוריון, זיכרונו לברכה, מי שהיה האדריכל של מדינת ישראל המתחדשת, לשבת במדינת ישראל.

חיים דרוקמן: והנה ראש ממשלה ממפלגת העבודה מתנכר לא רק לשבתם של ישראל, שנשמרה במסירות נפש במשך כל הדורות, כי אם גם לדבריהם של ראשי תנועת העבודה בנושא חשוב זה.

חיים דרוקמן: נמצאת בידי גם תעודה היסטורית משנת התרצ"א – פנייה נרגשת של משוררים, סופרים ופרופסורים נגד משחקי כדורגל בשבת.

חיים דרוקמן: בפנייתם הם כותבים, בין היתר: "אין עם ישראל ואין לאום ישראל ואין בית לאומי עברי בלי השבת.

חיים דרוקמן: אנו מבקשים לשמור על קדושת השבת, על כבוד הארץ, על אחדות האומה ועל רגשות אחים".

חיים דרוקמן: בין החתומים על הכרוז הזה המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק, הסופר אשר ברש, הסופר ש' בן-ציון, פרופסור הוגו ברגמן, עורך עיתון "הארץ" גליקסון, המשורר ש"ל גורדון, יהודה גרזובסקי (גור), בעל המילון הנודע, פרופסור בן-ציון דינבורג (דינור), שהיה לאחר מכן שר החינוך במדינת ישראל, הסופר המשורר יעקב פיכמן, פרופסור קלאוזנר, החוקר והבלשן חנוך ילון, המחנך דוד ילין והמשורר דוד שמעונוביץ-שמעוני.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דרוקמן, גם בתורה זה כתוב.

חיים דרוקמן: אני בכל זאת רוצה לקרוא בשביל הציבור.

חיים דרוקמן: אוסיף דברים של ביאליק מתוך איגרת שלו לאחד הקיבוצים בעניין השבת: "ארץ-ישראל בלי שבת לא תיבנה.

חיים דרוקמן: עם ישראל לא יוותר לעולם על השבת, שהיא לא רק יסוד קיומו הישראלי, אלא גם יסוד קיומו האנושי.

חיים דרוקמן: בלי שבת אין צלם אלוקים וצלם אנוש בעולם.

חיים דרוקמן: כל עמי התרבות קיבלו מיד ישראל, בצורה זו או אחרת, את יום המנוחה.

חיים דרוקמן: השבת, ולא התרבות של תפוחי זהב או תפוחי אדמה, היא ששמרה על קיום עמנו בכל ימי נדודיו, ועתה, בשובנו אל ארץ אבות, הנשליכנה אחרי גוונו ככלי אין חפץ בו?" האם יש צורך בזעקה נוספת על זעקתו של ביאליק נגד תוכניותיו של ראש הממשלה?

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, יהודים מן העולם שבאים למדינת ישראל מחפשים בה את הייחוד היהודי.

חיים דרוקמן: גם יהודים שבאורח חייהם האישי אינם שומרים כל כך על השבת, בבואם למדינת ישראל הם רוצים לחוש בה שבת יהודית, אחרת למה לבוא לכאן, אם מדינת ישראל תהיה, חלילה, מדינה ככל הגויים, מדוע לעלות ולחיות דווקא כאן?

חיים דרוקמן: קיימים בוודאי בעולם מקומות שקל יותר ונוח יותר לחיות בהם.

חיים דרוקמן: אם לא הצד היהודי של מדינת ישראל, ואם אתה נוטל ממדינת ישראל את חותמה היהודי, נטלת את נשמתה, ואז מדוע יעדיפו אותה יהודים על ארצות אחרות בעולם?

חיים דרוקמן: רבותי חברי הכנסת, אם זה לא מספיק, יש באמתחתו של ראש הממשלה גם תוכנית של הנהגת נישואין אזרחיים, דבר שיביא לפילוג קשה ביותר בעם ולקרע שיהיה בלתי ניתן לאיחוי, חלילה, נוסף על הסרת החותם היהודי של מדינת ישראל.

חיים דרוקמן: ראש הממשלה מתכנן כנראה ללכת על כל הקופה, ממחיקת הלאום בתעודת הזהות, הרס השבת במדינת ישראל, הנהגת נישואין אזרחיים ועד לוויתורים מפליגים בארץ-ישראל ובירושלים.

חיים דרוקמן: כל אלה שייכים למחיקת הזהות היהודית של מדינת ישראל.

חיים דרוקמן: אדוני ראש הממשלה, תוכניותיך הרות אסון לעם ישראל ולמדינת ישראל.

חיים דרוקמן: חזור בך ועזוב תוכניות נוראיות אלה.

חיים דרוקמן: אל תרים ידך על ייחודה היהודי של המדינה, שהיא מדינתם של כלל ישראל.

חיים דרוקמן: יש לשמור מכל משמר, כעל בבת עינינו, על ייחודה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי, כפי שנקבע הדבר במגילת העצמאות ביום ה' באייר התש"ח.

ראובן ריבלין: חן חן ותודה רבה לחבר הכנסת הרב דרוקמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלי ישי – קשה לי לומר חבר כנסת – – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, אולי בלי הקדמות והערות מיותרות, אולי תתייחס אלינו כמו שאתה מתייחס אל חבריך מהליכוד.

ראובן ריבלין: אדוני, לחברי בליכוד אני מרשה לעצמי איזו מידה של קלות דעת; אל חבר הכנסת, יושב-ראש סיעת ש"ס, הרב אלי ישי, שהוא לשעבר, אני לא יכול להתייחס במידה של קלות דעת כפי שאני מתייחס לפעמים אל חברי מתוך חברות, משום שאל מורה ורב אני לא יכול להתייחס כאל אחד העם.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, חברי היקר, חבר הכנסת אלי ישי.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים שלושה ימים לפני יום הדין, לפני ראש השנה.

אליהו ישי: יש לי הרבה מה לומר, וכמובן בבית הזה יש הרבה לתקוף כנגד מזימות זדוניות במכוון, חמורות וקשות.

אליהו ישי: חשבתי שאולי בערב יום הדין לפחות נפעל כולנו יחד וננסה למצוא את המכנה המשותף, איך אנחנו מלכדים את העם ומנסים כולנו, אדוני היושב-ראש, למנוע את הפילוג ואת הקרע בעם.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טל, חשבתי שאדוני מעיר לי כדי שהוא ישמע בשקיקה את דבריו של חבר הכנסת אלי ישי.

אליהו ישי: חשבתי וחשבתי.

אליהו ישי: אני מכיר את ראש הממשלה אהוד ברק, ואני חושב שבשנה האחרונה יש לי "שעות ברק" יותר מלכל אחד אחר, יותר מכל אחד מחבריו, ושמעתי מפיו כל הזמן הסכמה, הבנות – אני חושש מקרע בעם.

אליהו ישי: התרשמתי לתומי שאלה באמת הכוונות האמיתיות שלו, כמו המנהיגים הדגולים שאכפת להם מעם ישראל, שלא יהיה קרע בעם, שתהיה אחדות בעם ישראל.

אליהו ישי: הבלבול הגדול והפניקה שאוחזת את ראש הממשלה, שהפך את משרדו, לצערי הרב, למשרד פרסום ויחסי ציבור ונגרר לשמאל הקיצוני – הקול קול לפיד והידיים ידי ברק.

אליהו ישי: הוא מנסה היום להתחרות על הקולות של שינוי ומרצ ונגרר בצורה קיצונית לחלוטין.

אליהו ישי: אז אם זה פוליטיקה, ואם משחקים פוליטיקה, ואנחנו נמצאים בערב בחירות, או.

אליהו ישי: קיי.

אליהו ישי: , בסדר גמור, אפשר לפרסם כל מיני פרסומים, ססמאות.

אליהו ישי: אבל, מורי ורבותי, אנחנו מתעסקים היום בדברים הרגישים ביותר והחשובים ביותר לצביון העם היהודי.

אליהו ישי: כשמדברים על פירוק משרד הדתות, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לשאול אתכם, כמה משרדים נוספו בממשלה הנוכחית?

אליהו ישי: תעזרו לי, אולי אני לא זוכר את כולם בעל-פה.

אליהו ישי: יש המשרד לתפוצות, ואני מאוד מעריך את השר מלכיאור שעומד בראשו.

אליהו ישי: יש המשרד החדש שנפתח, התרבות והמדע.

אליהו ישי: אני לא יודע למה, אבל – עוד משרד.

אליהו ישי: יש המשרד לפיתוח אזורי – אני גם עוד לא מבין למה, אבל נפתח עוד משרד.

אליהו ישי: יש המשרד לענייני ירושלים.

אליהו ישי: הייתי בכלל מציע לחיים רמון לשנות את השם למשרד לענייני או"ם.

אליהו ישי: עכשיו האו"ם מכריע על ירושלים ועל הר-הבית.

אליהו ישי: המשרד לענייני האו"ם זה שם שבוודאי יעסיק את חיים רמון הרבה יותר.

אליהו ישי: ארבעה-חמישה משרדים.

אליהו ישי: עוד כמה משרדים, אדוני היושב-ראש, מיותרים?

אליהו ישי: המשרד לאיכות הסביבה ועוד שורה ארוכה של משרדים.

אליהו ישי: במה מדברים?

אליהו ישי: במשרד הדתות.

ראובן ריבלין: אם אדוני שואל אותי, אני רק רוצה לשאול אותו, האם הוא לא התפלא, כשהוא היה בממשלה, על – – –

אליהו ישי: אני מוכרח לומר לך שהתפלאתי גם כשהייתי בתוך הממשלה.

אליהו ישי: גם בתוך הממשלה אמרתי את זה לראש הממשלה בישיבת ממשלה.

אליהו ישי: בממשלה הקודמת, עם 67 חברים, היו 18 שרים.

אליהו ישי: עם 68 חברים הוסיפו עוד ארבעה שרים ושלושה סגנים.

אליהו ישי: אבל איפה כן מדברים ועל מה כן מדברים?

אליהו ישי: על פירוק משרד הדתות.

אליהו ישי: פירוק משרד הדתות, שנותן שירותים לציבור היהודי הדתי ועוד לציבור נוסף, למוסלמים ולנוצרים.

אליהו ישי: עכשיו ראש הממשלה רוצה לפרק את משרד הדתות בטענה שהמשרד לא טוב, לא תקין, הסתאב, התנוון.

אליהו ישי: האם אנחנו מנהלים פה חנות מכולת או את מדינת ישראל כמדינת חוק?

אליהו ישי: יש מבקר המדינה, יש ממשלה, יש כנסת.

אליהו ישי: אם המשרד לא מתנהל נכון, שינהלו אותו נכון, שיתפקד כמו שצריך.

אליהו ישי: תמיד יש מה לתקן.

אליהו ישי: כשיש צביעות וכשיש ויכוח בין כל צבעי הקשת הפוליטית, זה לגיטימי.

אליהו ישי: הולכים ופוגעים בדברים הרגישים ביותר – "אל על" בשבת.

אליהו ישי: ראש הממשלה טס ומרחף במהלך כל השבוע, כנראה לא מספיקים לו שישה ימים, הוא רוצה לטייל גם ביום השביעי.

אליהו ישי: אנחנו מתעסקים עם טיסות בשבת, עם תחבורה ציבורית בשבת, של אנשים שיש להם כסף לטוס.

אליהו ישי: מדובר במיליון וחצי אנשים שבקושי חיים, בקושי מביאים פרנסה, ולהם דואגים לטיסה בשבת?

אליהו ישי: בואו נדאג להם לשכר מינימום, בואו נדאג להם.

יוסף יצחק פריצקי: מה עשית חמש שנים במשרד העבודה והרווחה?

אליהו ישי: אני כבר אענה לך.

אליהו ישי: בואו נעזור לציבור החלש, לשכבות החלשות.

יוסף יצחק פריצקי: – – –

אליהו ישי: אני כל כך אוהב את השאלה הזאת, שאני אגיד לך בדיוק מה עשיתי.

אליהו ישי: יכלה הזמן והמה לא יכלו.

אליהו ישי: אני אומר לך בדיוק מה עשיתי, ואני רוצה להגיד לך מה אתה עכשיו הולך לעשות במדינת ישראל, איזה קרע בעם אתה רוצה להביא למדינת ישראל.

אליהו ישי: אתה וחבריך בשינוי ובמרצ, תפסיקו לעשות תחרות זה עם זה, מי זולל יותר חרדים בבוקר ובערב.

אליהו ישי: זו המלחמה שלא אני דיברתי עליה.

אליהו ישי: שמעתי את שריד, שמעתי את החברים בשינוי, דווקא את טומי לפיד.

אליהו ישי: על מה הוויכוח היום?

אליהו ישי: מה התחרות בין שינוי למרצ?

אליהו ישי: מי זולל יותר חרדים.

אליהו ישי: עכשיו לעשות מהפכה חילונית, מהפכה אנטי-דתית?

אליהו ישי: מורי ורבותי, בראש השנה אנחנו מתפללים "כי תעביר ממשלת זדון מן הארץ".

אליהו ישי: לצערי הרב, זו ממשלה שפועלת בזדון נגד כל דבר שיש בו ריח וקשר ליהדות; לא בוחלת בשום דרך, לא מעניין אותה עם ישראל, לא מעניין אותם ציפור הנפש של המדינה היהודית.

אליהו ישי: אני מבין את המצוקה.

אליהו ישי: האמת שאני מבין את המצוקה, אדוני היושב-ראש, יש בעיה אמיתית.

אליהו ישי: אני חושב שהקשישה בנהרייה עדיין במסדרון, ואני מעריך שייתוספו שם עוד הרבה הרבה קשישים במסדרון, לצערי הרב.

אליהו ישי: אני יודע שיש הבטחות למובטלים ודאגה למובטל באופקים.

אליהו ישי: לצערי הרב היתוספו מאז הקמת הממשלה עוד אלפי מובטלים.

אליהו ישי: אני מבין את המצוקה, הובטח לעם שלום, הובטח לעם ביטחון – אין שלום, אין ביטחון, לא בערוץ הסורי, לא בערוץ הפלסטיני.

אליהו ישי: יש פה פניקה אמיתית – איך לבוא לעם.

אליהו ישי: מה נאמר לעם ישראל?

אליהו ישי: מה נאמר לגבי הזקנה?

אליהו ישי: מה נאמר לגבי המובטל?

אליהו ישי: הבטחנו שלום ואין שלום.

אליהו ישי: אבל הסקרים אומרים, אדוני היושב-ראש, שאם הוא יביא שלום, ולא משנה איזה הסכם, הוא ייבחר עוד הפעם.

אליהו ישי: כרגע כל המאמץ הוא שהוא ייבחר שוב, ולא משנה אינטרסים ביטחוניים, ולא משנה ירושלים.

אליהו ישי: קראתי את הכתבה של לאה רבין.

אליהו ישי: אני מעריך שחלק מהחברים כאן קראו אותה – שיצחק רבין ראש הממשלה לשעבר, זיכרונו לברכה, מתהפך בקברו.

אליהו ישי: זה לא השלום שהוא רצה.

אליהו ישי: היא אמרה על ברק, שהוא לא ממשיך את דרכו.

אליהו ישי: אני קורא לראש הממשלה דווקא בתקופה הזאת, ימים ספורים לפני ראש השנה, באמת לנסות להפעיל את השכל הישר ולראות את המציאות.

אליהו ישי: אתה אומר, אדוני ראש הממשלה, שהעם בחר בך; אתה תפנה מעל ראשי חברי הכנסת ותגיע לעם.

אליהו ישי: לכן, כפי שאתה אומר, תבוא לעם ובוא נשמע מה העם רוצה.

אליהו ישי: אולי העם שינה את דעתו, אולי לא.

אליהו ישי: אולי הוא רוצה אותו בחזרה.

אליהו ישי: אני לא יודע.

אליהו ישי: יבוא לעם ויגיד לו: אין לי קואליציה.

אליהו ישי: מה לעשות, אין לי קואליציה.

אליהו ישי: 30 חברי כנסת, אני לא מסוגל לעשות שום דבר, לא מסוגל להביא שלום, לא מסוגל להעביר תקציב.

אליהו ישי: בוא לעם ונראה מה העם יעשה אתו.

אליהו ישי: לפי הסקרים אני רואה שהעם מוריד לו מנדטים ולא מוסיף לו מנדטים.

אליהו ישי: אז בואו נלך לעם.

אליהו ישי: כולנו מכבדים את העם, כולם אומרים שהעם יחליט.

אליהו ישי: אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית, שהעם יכריע ויחליט, אבל אל לנו לשחק בדברים הרגישים ביותר, בציפור הנפש של העם היהודי – שמירת השבת, מוסדות התורה, עולם התורה.

אליהו ישי: יש גם בג"ץ.

אליהו ישי: שמעתי היום על ברית מילה.

אליהו ישי: אז גם הדברים הרגישים ביותר, החשובים ביותר במדינת ישראל כמדינה יהודית הולכים להתפרק.

אליהו ישי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אף שאני לא מאמין, עם כל הניסיונות שלו, שהוא יכול לבצע את הדברים, אני מקווה מאוד שעדיין ראש הממשלה יתעשת ויבין שהדברים האלה יביאו לקרע בעם, והקרע הזה יהיה קרע, חלילה וחס, אמיתי, קשה, וייזכר בהיסטוריה שאתה ראש הממשלה ברק גרמת לקרע בעם.

אליהו ישי: אני מעריך ומקווה ורוצה להאמין שאתה לא רוצה קרע בעם, ועדיין רוצה להאמין שבמהלך השנה שישבנו ודיברנו הכוונות שלך אמיתיות, שלא יהיה קרע בעם.

אליהו ישי: אני מציע לך הצעה פשוטה.

אליהו ישי: דווקא כיוון שאנחנו נמצאים בערב יום הדין, ערב ראש השנה, לחשוב פעמיים גם כשמוציאים סקופ תקשורתי או הודעה לתקשורת, לעשות חושבים, לזמן את ראשי הסיעות אליך לדיון ולקבוע תאריך מוסכם לבחירות, כי יש פה מציאות.

אליהו ישי: העם בחר גם בך וגם בחברי הכנסת.

אליהו ישי: אין לך רוב בכנסת על מנת להעביר דברים.

אליהו ישי: לכן, הדבר הטוב ביותר לעם ישראל, למדינת ישראל, הוא בחירות.

אליהו ישי: אני רוצה לומר דבר נוסף.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, טלפנו אלי כמה חברים בכירים ממפלגת העבודה, בהם גם ראשי רשויות מקומיות.

אליהו ישי: הם אמרו לי: תראה, אנחנו פשוט נקרעים.

אליהו ישי: אנחנו ציבור מסורתי.

אליהו ישי: אנחנו רוצים יהדות, רוצים מסורת.

אליהו ישי: אנחנו לא יודעים מה קורה לראש הממשלה.

אליהו ישי: הולך להיות פה קרע בעם, קרע בתוכנו, בתוך המשפחות.

אליהו ישי: ראש הממשלה נגרר אחרי טומי לפיד, נגרר לתחרות של שינוי ומרצ ביחד.

אליהו ישי: בואו תעשו משהו.

אליהו ישי: אמרתי לו: אני לא יכול להיכנס לקואליציה רק כיוון שראש הממשלה מאיים עלינו בפירוק משרד הדתות, או בגלל הסטיגמה שניסו להדביק בנו, להטיל בנו דופי שתמורת 20 מיליון שקל אנחנו נשארים בקואליציה.

אליהו ישי: ברוך השם, הוכח קבל עם ועדה, שהציעו לתנועת ש"ס עשרות מיליוני שקלים, הרבה הרבה כסף, אני מוכרח לומר לכם פה מעל הדוכן הזה, כדי שנישאר בממשלה ונתמוך בתהליך המדיני.

אליהו ישי: אנחנו בעד התהליך המדיני, אנחנו בעד שלום, אבל שלום עם ביטחון, לא שלום כזה.

אליהו ישי: פרשנו מהקואליציה כי ראינו שהולך לקרות אסון במדינת ישראל בכל הנושאים שהזכרתי: ביטחוניים, חברתיים, דתיים ועוד.

אליהו ישי: לכן, אני פונה מפה לראש הממשלה ערב ראש השנה באמת ובתמים לבוא להבנה עם ראשי הסיעות, עם חברי הבית, לתאריך מוסכם לבחירות, ואולי בזה נביא בשורה טובה לעם ישראל וניתן לעם את מה שאתה אומר כל הזמן, להחליט.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך על שעמדת בדיוק בלוח הזמנים.

יוסף (טומי) לפיד: אתה עצרת את השעון, הוא לא זז.

ראובן ריבלין: גם לך אני אעצור.

ראובן ריבלין: אל תהיה מודאג.

ראובן ריבלין: במידה שאדם מודד לאחד, הוא מודד לאחר.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת יוסף לפיד.

ראובן ריבלין: בינתיים הודעה ליושב-ראש הכנסת.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – וכאן יש רשימה ארוכה של השרים שהולכים, יוצאים, חוזרים ומחליפים.

ראובן ריבלין: להעביר לפרוטוקול, בבקשה.

נסים דהן: צריך לקרוא; שעם ישראל ידע שאין ממשלה.

יצחק כהן: – – –

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לומר "כל נדרי".

ראובן ריבלין: לא נספיק עד "כל נדרי" לקרוא את כל הרשימה.

מיכאל קליינר: כנציג האופוזיציה אתה יכול להסכים שלא לקרוא.

ראובן ריבלין: מייד אחרי שחבר הכנסת לפיד יאמר את דבריו, כי קראתי לו, אם תהיה דרישה מאחד מחברי הכנסת; חשבתי שחברים כבר משתעממים מהריטואל הזה.

ראובן ריבלין: שר התחבורה והתיירות שב ארצה ביום כ"ג באב התש"ס, 24 באוגוסט 2000.

ראובן ריבלין: השר לביטחון הפנים וממלא-מקום שר החוץ שב ארצה ביום כ"ג באב התש"ס, 24 באוגוסט 2000.

ראובן ריבלין: שר התקשורת וממלא-מקום שר הבינוי והשיכון שב ארצה ביום כ"ו באב התש"ס, 27 באוגוסט 2000).

ראובן ריבלין: השר חיים רמון וממלא-מקום שר הפנים שב ארצה ביום כ"ו באב התש"ס, 27 באוגוסט 2000.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה שב ארצה ביום כ"ז באב התש"ס, 28 באוגוסט 2000.

ראובן ריבלין: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומו של הביטחון, שר החינוך, שר החקלאות ופיתוח הכפר ושר התעשייה והמסחר בעת היעדרו מהארץ ביום כ"ז באב התש"ס, 28 באוגוסט 2000.

ראובן ריבלין: השר אמנון ליפקין-שחק מילא את מקומו של השר לביטחון הפנים, וראש הממשלה מילא את מקומו של ממלא-מקום שר החוץ מיום כ"ז באב התש"ס, 28 באוגוסט 2000, עד יום כ"ט באב התש"ס, 30 באוגוסט 2000.

ראובן ריבלין: השר לביטחון הפנים וממלא-מקום שר החוץ שב ארצה ביום כ"ט באב התש"ס, 30 באוגוסט 2000.

ראובן ריבלין: השר אמנון ליפקין-שחק מילא את מקומו של השר לשיתוף פעולה אזורי מיום ל' באב התש"ס, 31 באוגוסט 2000, עד יום ה' באב התש"ס, 5 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה נעדר מן הארץ מיום ד' באלול התש"ס, 4 בספטמבר 2000, עד יום י"א באלול התש"ס, 11 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר שמעון פרס מילא את מקומו של שר התחבורה ושר התיירות מיום י' באלול התש"ס, 10 בספטמבר 2000, עד יום י"ד באלול התש"ס, 14 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקום שר הביטחון, השר אברהם שוחט מילא את מקום שר התעשייה והמסחר, השר חיים רמון מילא את מקום שר החקלאות ופיתוח הכפר והשרה דליק איציק מילאה את מקום שר החינוך מיום ד' באלול התש"ס, 4 בספטמבר 2000, ועד יום י"א באלול התש"ס באלול התש"ס, 11 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום ד' באלול התש"ס, 4 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומה של השרה לקליטת העלייה מיום ד' באב התש"ס, 4 בספטמבר 2000, עד יום י' באב התש"ס, 10 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר מתן וילנאי מילא מקומו של השר מיכאל מלכיאור מיום ד' באב התש"ס, 4 בספטמבר 2000, עד יום י"ג באב התש"ס, 13 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השרה לקליטת העלייה שבה ארצה ביום י' באלול התש"ס, 10 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר מיכאל מלכיאור שב ארצה ביום י"א באלול התש"ס, 11 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה מילא את מקום שר החוץ והשר יוסי ביילין מילא את מקומו של השר לביטחון הפנים מיום י"ב באלול התש"ס, 12 בספטמבר 2000, ועד יום י"ט באלול התש"ס, 19 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: שר התחבורה והתיירות שב ארצה ביום י"ב באלול התש"ס, 12 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר רענן כהן מילא את מקומה של השרה לאיכות הסביבה מיום י"ג באלול התש"ס, 13 בספטמבר 2000, עד יום י"ח באלול התש"ס, 18 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר יוסף ביילין מילא את מקומו של השר וממלא-מקום שר הפנים חיים רמון מיום י"ב באלול התש"ס, 12 בספטמבר 2000, עד יום ט"ז באלול התש"ס, 16 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר יוסף ביילין מילא את מקומו של השר לשיתוף פעולה מיום י"ד באלול התש"ס, 14 בספטמבר 2000 עד יום כ' באלול התש"ס, 20 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר חיים רמון שב ארצה ביום י"ז באלול התש"ס, 17 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השרה לאיכות הסביבה שבה ארצה ביום י"ט באלול התש"ס, 19 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר לביטחון פנים וממלא-מקום שר החוץ שב ארצה ביום י"ט באלול התש"ס, 19 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומו של שר הבריאות מיום י"ט באלול התש"ס, 19 בספטמבר 2000, עד יום כ"ד באלול התש"ס, 24 בספטמבר 2000, והשר אמנון ליפקין-שחק מילא את מקומו של שר הבריאות מיום כ"ד באלול התש"ס, 24 בספטמבר 2000, עד יום כ"ה באלול התש"ס, 25 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השרה דליה איציק ממלאת-מקום שר המדע, התרבות והספורט מיום כ' באלול התש"ס, 20 בספטמבר 2000, עד יום ז' בתשרי התשס"א, 6 באוקטובר 2000.

ראובן ריבלין: השר בנימין בן-אליעזר מילא את מקומו של השר חיים רמון מיום כ' באלול התש"ס, 20 בספטמבר 2000, עד יום כ"ב באלול התש"ס, 22 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השר לשיתוף פעולה אזורי שב ארצה ביום כ' באלול התש"ס, 20 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השרה דליה איציק מילאה את מקום שר התחבורה ושר התיירות מיום כ' באלול התש"ס, 20 בספטמבר 2000, עד יום כ"א באלול התש"ס, 21 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: השרה יולי תמיר תמלא את מקומו של שר התקשורת וממלא-מקום שר הבינוי והשיכון מיום כ"ד באלול התש"ס, 24 בספטמבר 2000, עד יום כ"ז באלול התש"ס, 27 בספטמבר 2000.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת יוסף לפיד.

ראובן ריבלין: לרשותך שבע דקות כמו לרשותו של חבר הכנסת אלי ישי.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, חברי הבית, אני רוצה לאחל לכם שנה טובה.

יוסף (טומי) לפיד: סיעת שינוי ומפלגת שינוי החליטה להירתם להצלת היהדות מידי גורמים שמשתמשים לרעה בשמה של היהדות.

נסים דהן: – – –

יוסף (טומי) לפיד: אנחנו מאוד מאוד דואגים שאופיה היהודי של המדינה הזאת הולך ונהרס – – –

יצחק כהן: הדתיים אשמים במגפת הנילוס.

יצחק כהן: הדתיים אשמים במגפה השחורה.

נסים דהן: – – –

ראובן ריבלין: חברי הכנסת כהן ודהן, האם אתם מבקשים קודם לקרוא קריאות ביניים?

אריה גמליאל: למה אתה לא מגנה – – – נראה אותך.

אריה גמליאל: פחדן.

ראובן ריבלין: כבוד חבר הכנסת גמליאל, אנא ישב במקומו.

ראובן ריבלין: רבותי, האם אתם רוצים לקרוא את קריאות הביניים לפני שחבר הכנסת לפיד משמיע את דבריו?

ראובן ריבלין: ביניים – קוראים בין הדברים שהוא אומר.

ראובן ריבלין: הוא עוד לא התחיל לדבר.

ראובן ריבלין: אבקש לאפשר לחבר הכנסת לפיד לומר את דבריו.

יצחק כהן: הוא כבר השמיע את דבריו, הוא כבר דיבר יותר מדי.

אריה גמליאל: שהוא יגנה את – – –

ראובן ריבלין: אני מנהל את הישיבה, לא מורה לאנשים מה לומר.

ראובן ריבלין: הוא שמע מה שאמרת, עכשיו הוא יאמר מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת לפיד.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, דווקא ערב הימים הנוראים אנחנו צריכים לתת את הדעת לעובדה – – –

נסים דהן: – – –

ראובן ריבלין: רבותי, חבר הכנסת לפיד יאמר את כל דבריו, מהמלה הראשונה ועד האחרונה, ואנחנו נאפשר לו לעשות זאת.

ראובן ריבלין: אני מודיע לכם, רבותי, שלא ייתכן שעל כל מלה יהיו קריאות ביניים.

ראובן ריבלין: אתם רוצים עכשיו לקרוא קריאות ביניים, בבקשה.

ראובן ריבלין: חצי דקה לקריאות ביניים לפני שחבר הכנסת לפיד ידבר.

נסים דהן: – – – אני מבין שכאן מליאת כנסת, לא תיאטרון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהן, אני מבקש להתייחס בכבוד לחבר הכנסת הנואם, כפי שמתייחסים אליך בכבוד.

יוסף יצחק פריצקי: מה אתם עושים פה?

יוסף יצחק פריצקי: קרקס.

נסים דהן: אתה נמצא ב"הבימה"?

נסים דהן: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהן, חבר הכנסת לפיד יאמר את דברו, כפי שאומר זאת כל חבר כנסת, בהתאם למצפונו ולרצונו להביע את דעותיו, וכך הוא יעשה.

ראובן ריבלין: אני אגן על זכותו לומר את כל דבריו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, היהדות במדינת ישראל בסכנה מפני שאנשים משתמשים לרעה בשמה הטוב, במורשתה, בשורשיה, בחוקיה, בתורתה, כדי להציג את היהדות בפני הציבור הרחב כתורה של אנשים שהגנב הוא קדוש בעיניהם, שהקמיע היא האלוהים שלהם, שהפיגור בכל תחומי המדע והתרבות הוא המקדש אותה בעיניהם.

יוסף (טומי) לפיד: התוצאה היא, שמאות אלפי צעירים במדינת ישראל בוחלים ביהדות ואינם מבינים מה אופיה של מדינה יהודית, מה צריך להיות אופיה של מדינה יהודית ומדוע עליהם לחיות במדינה יהודית שבה הרבנים הולכים ומפגינים למען פושעים ולא מטיפים למוסר אמיתי, לא מטיפים לשלטון החוק, לא מטיפים לכיבוד המדינה ולא מוכנים להגן על המדינה.

יוסף (טומי) לפיד: הצעירים שלנו שואלים: זוהי יהדות?

יוסף (טומי) לפיד: זוהי תורת ישראל?

נסים דהן: יש פה אפליות, יש פה גזענות.

נסים דהן: אתה גזען – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהן, חבר הכנסת לפיד אמר דברים.

ראובן ריבלין: אתה רוצה קריאת ביניים, שלוש מלים.

ראובן ריבלין: לא יכולים לנאום במקומו.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יוסף (טומי) לפיד: אני מבקש למחוק את המלה גזענים מהפרוטוקול.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהן, אני לא רוצה לקרוא לך לסדר, אבל אם מישהו היה קורא לך כאן בבית גזען, הייתי דורש ממנו לחזור בו מדבריו.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך לחזור בך מהמלה גזענים.

ראובן ריבלין: הוא חזר בו, הוא אותת בראשו.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

יוסף (טומי) לפיד: אם האדונים הצועקים לעברי אינם מבינים שאני דובר מתוך דאגה אמיתית לגורל אופיה היהודי של מדינת ישראל, אז הם חושבים שכל מה שאני אומר מוכרח באופן אוטומטי להיות מכוון נגדם או נגד הדת היהודית או נגד הלאום היהודי.

יוסף (טומי) לפיד: אני רוצה שתתחילו לחשוב על הנזק שאתם גורמים לשמה הטוב של היהדות ולמורשתה, על זה שאתם משניאים את היהדות על הנוער הישראלי, על זה שאתם הופכים את היהדות לבדיחה רעה כאשר אתם עוסקים בריקודים של דרווישים, בקמיעות ובאמולטות שהיו בכלל סמל של קדושים נוצרים בימי הביניים.

יוסף (טומי) לפיד: אז לובשים קפוטות של האריסטוקרטיה הפולנית, של ה"סיים" מלפני מאה שנה, מוכרים אמולטות של קדושים נוצרים, וכל זה נקרא אצלנו יהדות.

יוסף (טומי) לפיד: בעיני היהדות היא מורשת אדירה של עם שנתן אות ומופת לעולם, מוסרי, תרבותי וטוב יותר, ולא אנשים שרוקדים כל הלילה מסביב לפושע שנשלח לכלא.

יוסף (טומי) לפיד: אלה הם בדיוק הימים שבהם אנחנו צריכים לחשוב על אופיה של היהדות במדינה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: ויהדות היא גם חירות.

יוסף (טומי) לפיד: לכן, אינני יודע אם אנחנו מצטרפים לממשלה, או לא מצטרפים אליה.

יוסף (טומי) לפיד: אבל אם נצטרף אליה אנחנו נצטרף אליה כדי לחזק את אופיה של ישראל כמדינה בת-חורין, מדינה שבה האזרחים חופשיים לחיות על-פי הבנתם, תוך כיבוד זכותם של אנשים מאמינים לכבד את אמונתם.

יוסף (טומי) לפיד: אבל אתם צריכים להבין, שחילוניות היא דת לא פחות מקודשת מכל דת אחרת בעולם.

יוסף (טומי) לפיד: לחילונים יש תורה משלהם.

יוסף (טומי) לפיד: לחילונים יש פילוסופיית חיים משלהם.

יוסף (טומי) לפיד: החילונים הם שמקדמים את העולם בכל תחומי המדע והתרבות.

יוסף (טומי) לפיד: החילונים הם אלה שהביאו את מדינת ישראל למה שהיא היום, להיות מעצמה, מעצמה צבאית, להיות מעצמה כלכלית ולהיות מעצמה של היי-טק.

יוסף (טומי) לפיד: לא כל מה שנאמר על "שור שנגח" הוא חוכמת ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: אם אתם תבינו, שאם מונעים מאדם חילוני לנסוע בשבת, זה אונס בדיוק כמו שאנסו יהודי דתי כן לנסוע בשבת; כל אימת שמונעים מיהודי חילוני לאכול את מה שהוא רוצה, זה בדיוק כמו לאנוס יהודי דתי לאכול חזיר.

יוסף (טומי) לפיד: כל עוד לא תלמדו לכבד את החילוניות כאמונה של עולם יפה והומני יותר, אנחנו לא יכולים לכבד את מה שאתם מטיפים לו, כי אתם לא מוכנים לכבד את עולמנו.

יוסף (טומי) לפיד: אם אתם מדברים על קרע בעם – הרי אתם שיוצרים את הקרע בעם, כי אני בעד אחדות בעם, אבל בעד אחדות המושתתת על חירויות האזרח.

יוסף (טומי) לפיד: אין לכם מושג מה זה חירויות אזרח.

יוסף (טומי) לפיד: חירות אזרח פירושה, שאדם מתעורר בבוקר ועושה מה שטוב לפי דעתו לעשות כל עוד הוא לא פוגע בזולת; ולא שאתם תכתיבו לבני-אדם כיצד לנסוע, עם מי להתחתן, מה לאכול ובמה להאמין.

יוסף (טומי) לפיד: לכן, אנחנו נתמוך ביוזמתו של ראש הממשלה, שבאה באיחור של שנה וחצי, ואנחנו נלך אתו כל עוד הוא דבק במה שהוא הודיע עליו, דהיינו: במה שהוא מכנה רפורמה אזרחית ואני מכנה מהפך חילוני.

יוסף (טומי) לפיד: זה כולל, רבותי, את חובתכם להתגייס לצה"ל.

יוסף (טומי) לפיד: כל אימת שאני שומע את הרב דרוקמן מגן על ארץ-ישראל ועל ערכי ישראל – ואני יודע שבישיבות שלו גם מתגייסים לצה"ל – אני תוהה כיצד הוא בעל ברית לאותם חרדים, הרב דרוקמן, שהפכו את ההשתמטות מצה"ל למקצוע שלהם.

יוסף (טומי) לפיד: כיצד אתה מיישב את אהבת ארץ-ישראל לברית עם בני-אדם שלא מוכנים לתת טיפת דם בשביל להגן על ארץ-ישראל?

יוסף (טומי) לפיד: אני בטוח, הרב דרוקמן, שיש לך עם זה בעיה מצפונית קשה מאוד, כי בעניינים של אהבת המולדת הזאת אתה בעל ברית לחילונים, כי החילונים הם שנלחמים על קיומה של המדינה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: החילונים הם שבונים את המדינה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: החילונים הם שהמסים שלהם מפרנסים את המדינה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: ואתה הרי אוהב את המדינה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: אז למה אתה עושה ברית עם אנשים שחיים על חשבון הזולת, שלא מוכנים להגן על המדינה, שלא תורמים למדינה הזאת אלא רק לוקחים ממנה?

יוסף (טומי) לפיד: איך אתה מיישב את זה עם הדתיות מהסוג שאתה התברכת בה?

יוסף (טומי) לפיד: אני אומר אותו דבר גם לרב מלכיאור.

יוסף (טומי) לפיד: לכן, אם אנחנו מדברים דווקא ערב החגים על אחדות בעם, אזי האחדות הזאת בעם צריכה להתבסס על חירותו של אדם לחיות על-פי הבנתו, והחילוני הישראלי בחר לחיות בארץ-ישראל, במדינת ישראל, במדינת היהודים.

יוסף (טומי) לפיד: הוא רוצה במדינה יהודית ודמוקרטית, אבל יהודית במובן הטוב, היפה והנעלה של המלה, ולא במובן של ריקודים על קברי צדיקים לאור נרות בחצות.

יוסף (טומי) לפיד: הוא רוצה לתת לילדיו חינוך יהודי, אבל זה לא ללמוד 20 שעות ביום גמרא, אלא גם ללמוד דברים שמהם אפשר אחר-כך להתפרנס.

יוסף (טומי) לפיד: תבינו שהיהדות היא לא המונופול שלכם.

יוסף (טומי) לפיד: אתם גונבים את היהדות מידי ציבור חילוני, שרוצה להיות יהודי, כי אם הוא לא היה רוצה להיות יהודי, רובו של הציבור הזה יכול לחיות חיים הרבה יותר טובים במדינות אחרות.

יוסף (טומי) לפיד: אם אני לא רוצה להיות יהודי אני יכול לחיות בהולנד.

יוסף (טומי) לפיד: והולנד היא מדינה הרבה יותר נוחה לחיים ממדינת ישראל.

יוסף (טומי) לפיד: החילונים חיים פה כי הם מאמינים שצריך לחיות במדינה יהודית, ואתם גונבים את היהדות מידי הציבור החילוני.

ראובן ריבלין: נא לסיים.

יוסף (טומי) לפיד: אין לכם מונופול.

יוסף (טומי) לפיד: אתם עשיתם ומנסים לעשות קרטל, ואתם גורמים לכך שהציבור החילוני פונה עורף ליהדות.

יוסף (טומי) לפיד: אתם אשמים בכך.

יוסף (טומי) לפיד: תחשבו על זה.

יוסף (טומי) לפיד: אלה הימים שבהם רצוי לחשוב גם על כך.

יוסף (טומי) לפיד: אעזור לכם לחשוב אם מהאופוזיציה ואם מהממשלה.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף טומי לפיד.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, ישיב על כל ההצעות כבוד השר מלכיאור.

ראובן ריבלין: עד שכבוד השר מלכיאור יעלה לדוכן, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ר' קפלן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיע על החלטת שכר חברי הכנסת (שכירת משרדים – הוראת שעה) (תיקון), התש"ס–2000.

ר' קפלן: בתוקף הסמכות לפי סעיף 5(1) לחוק שכר חברי הכנסת, התש"ט–1949, מחליטה ועדת הכנסת לאמור: בהחלטת שכר חברי הכנסת (שכירת משרדים – הוראת שעה), התשנ"ח–1998, בסעיף 11, סעיף קטן (ו) – בטל.

ר' קפלן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה לסגנית מזכיר הכנסת.

ראובן ריבלין: חידוש טיסות "אל על" בשבת ובחג; תוכנית ראש הממשלה הנוגעת לשבת ולזהותה היהודית של המדינה; תוכנית הממשלה לכינון חוקה וחיזוק הדמוקרטיה הישראלית

ראובן ריבלין: כבוד השר מלכיאור, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לפתוח בדברים שאמר ידידי, חבר הכנסת הרב אלי ישי.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר, שדווקא ערב ראש השנה ראוי ביותר שאנחנו נמצא את הדרך לאחד את העם, ולא את הדברים שמשסים, מפלגים והורסים.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד כאן, שבחודש האחרון היו דברים שיצאו גם מהממשלה וגם מהאופוזיציה, שבהחלט לא תרמו למשימה הזאת של איחוד העם שלנו.

מיכאל מלכיאור: כשאנחנו מדברים על הקשר בין חלקי העם, בין דתיים לחילונים, אנחנו מדברים, לדעתי, על השסע המסוכן ביותר לעצם קיומנו, הרבה יותר מהאיומים מבחוץ.

מיכאל מלכיאור: השנאה הזאת נתפסת גם בתוך הציבור שלנו כאיום המרכזי על המשך קיומנו פה במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: הסקרים האחרונים מראים שיש אפילו רוב גדול בין הצעירים במדינת ישראל, שמשוכנעים שאנחנו הולכים לקראת מלחמת אחים, חס ושלום.

מיכאל מלכיאור: לכן, כשאנחנו ניגשים לנושאים האלה אנחנו חייבים לגשת אליהם בזהירות, בכבוד, בצורה של "של נעליך מעל רגליך", כאילו זה מקום קדוש, כי זה הדבר שמאחד אותנו.

מיכאל מלכיאור: אסור לעשות דברים ולקבוע דברים על-פי כותרות בעיתונים.

מיכאל מלכיאור: לכן, מה שאני רוצה להציג היום בשם הממשלה בנושאים האלה הם דברים – – –

משה גפני: זה מה שעשה ראש הממשלה?

מיכאל מלכיאור: תקשיב עד הסוף, ואחר כך אפשר לשאול.

מיכאל מלכיאור: אמרתי את הדברים כמו שהרגשתי אותם.

מיכאל מלכיאור: היו כותרות, וראש הממשלה הסתייג מהן מאוד בחריפות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מדברים פה על ניסיון של דו-קיום לא פשוט בין ציבור שמתחלק בין שומרי מצוות ואנשים שמסורים לשמירת תורת ישראל ותרי"ג מצוותיה – –

משה גפני: ראש הממשלה הוא המפלג הגדול ביותר של העם ואסור לשבת אתו.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: ראש הממשלה הוא המפלג הגדול ביותר.

משה גפני: היו"ר ר' ריבלין: חבר הכנסת גפני, אמרת את הדבר הזה שלוש פעמים וזה הובן.

מיכאל מלכיאור: הבנו את הנקודה.

מיכאל מלכיאור: – – לבין הציבור האחר במדינת ישראל שלא רואה את עצמו כפוף לדיני הלכה.

מיכאל מלכיאור: יש סטטוס-קוו כבר 50 שנה.

מיכאל מלכיאור: כל צד בסטטוס-קוו היה משוכנע, שבעוד 50 שנה לא יהיה עוד צורך בסטטוס-קוו הזה.

מיכאל מלכיאור: הצד החילוני היה משוכנע, שהיהדות, התורה, זה הדבר שמאחורינו, והציבור הדתי היה משוכנע, שבעוד 50 שנה בוודאי כולם יקבלו על עצמם את תורת ישראל.

מיכאל מלכיאור: לכן לא היה צורך להכריע לפני 50 שנה.

מיכאל מלכיאור: אולי בעבר הסטטוס-קוו עשה דברים טובים, היום יש בוודאי צורך – אני חושב שזה מוסכם על כולם – לעשות כמה שינויים, אבל השינויים חייבים להיעשות בהידברות רחבה, במתינות, לא מתוך התרסה, לא מתוך כיפוף ידיים.

מיכאל מלכיאור: כל מה שלא ייעשה בצורה כזאת לא ייעשה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להיכנס לפרטים בכמה מהנושאים שעלו פה, כי יש דברים שחשוב להבהיר אותם לציבור.

מיכאל מלכיאור: העלו פה את הנושא של טיסות "אל על" בשבת.

מיכאל מלכיאור: בדקתי את הנושא הזה גם עם שר התחבורה וגם עם ראש הממשלה.

מיכאל מלכיאור: היו כותרות שבעוד שבוע-שבועיים עומדים להטיס את "אל על" בשבת.

מיכאל מלכיאור: המציאות היא כזו: לא עומדים להטיס את "אל על" בשבת, לא בעוד שבוע-שבועיים ולא כל זמן ש"אל על" תהיה חברה ממשלתית.

מיכאל מלכיאור: בדקנו את הנושא.

מיכאל מלכיאור: כבר יש לוח זמנים של טיסות "אל על" מחודש נובמבר ועד חודש אפריל.

מיכאל מלכיאור: תבדקו שם היטב ולא תראו שם אף טיסה של "אל על" בשבת.

מיכאל מלכיאור: כך שמי שרוצה היום – – –

חיים כץ: עזוב אותך, מטוסי "אל על" טסים בשבת.

מיכאל מלכיאור: – – – מי שרוצה להטיס היום את "אל על" בשבת יצטרך להטיס נוסעים בשמי הארץ ושוב לנחות בנמל התעופה בן-גוריון, כי לא יהיה שום יעד שיהיה מוכן לקבל טיסה של "אל על" בשבת.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להדגיש את הדבר הזה, מובן שזה גם בתיאום עם שר התחבורה וראש הממשלה.

מיכאל מלכיאור: זאת המציאות.

מיכאל מלכיאור: אם "אל על" תופרט לפי תוכנית הממשלה ואחר כך יהיו בעלים חדשים ל"אל על" שיחשבו, בניגוד למה שנאמר פה, שהם חייבים להטיס את "אל על" בשבת – – –

יעקב ליצמן: שר התחבורה מצהיר שלפני ההפרטה "אל על" תטוס בשבת.

ראובן ריבלין: כבוד השר, אזרחי המדינה שצופים בך עכשיו קראו בעיתון, שראש הממשלה אמר ש"אל על" תטוס בשבת.

ראובן ריבלין: האם אדוני אומר שראש הממשלה לא אמר את מה שהוא אמר?

מיכאל מלכיאור: לא.

יעקב ליצמן: כולם זיגזגים.

יעקב ליצמן: הוא אמר – – –

ראובן ריבלין: חלילה.

ראובן ריבלין: זה אדוני יכול לומר.

ראובן ריבלין: בתור היושב של כו-לם אני לא יכול להגיד דבר כזה.

מיכאל מלכיאור: אני מוכן לשמוע את כולכם בנושא, אני אומר את הדברים בשמה של ממשלת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אני מכריז מבמה זו – – –

חיים כץ: אין פה אף אחד מהקואליציה.

מיכאל מלכיאור: הרב ליצמן, כל זמן שהזיגזג נגמר במקום הנכון אני בטוח שאתה לא תעמוד על כך ש"אל על" תטוס בשבת.

יעקב ליצמן: לא, אבל זה לא נגמר.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הרב ליצמן.

מיכאל מלכיאור: ראש הממשלה אמר, שכל דבריו יהיו מתוך הידברות, והיתה לנו הידברות בדברים האלה כמו בדברים אחרים.

מיכאל מלכיאור: הגענו להסכמות, וההסכמות הן מדיניות הממשלה.

יעקב ליצמן: יש לו בעיה, אדוני השר.

מיכאל מלכיאור: אני עומד פה ומציג – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ליצמן, אני מבקש.

ראובן ריבלין: השר שמע אותך.

ראובן ריבלין: אדוני השר, האם הוא מוכן לשמוע שאלות?

מיכאל מלכיאור: אני שמח תמיד לשמוע את הרב ליצמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ליצמן, בצורה מסודרת, כדי שזה יוכל להירשם גם בפרוטוקול.

ראובן ריבלין: נא לשאול את השאלות במרוכז, והשר ישיב בלי שאתה תפריע לו.

יעקב ליצמן: אדוני השר, ההידברות היחידה שיש לראש הממשלה היא רק עם משה תאומים ועם היועץ השני.

ראובן ריבלין: זה כבר נאום, זו לא שאלה.

יעקב ליצמן: האם יש לו הידברות עם עוד מישהו חוץ מתאומים?

מיכאל קליינר: לאור ההצהרות ששמעתי מאדוני, האם מוכן אדוני להעיר לראש הממשלה ברק שיישר קו עם המדיניות שאדוני מציג כאן?

מיכאל מלכיאור: העלו פה נושא חשוב של משחקי כדורגל בשבת.

מיכאל מלכיאור: שמענו פה מהכרוז שקרא הרב דרוקמן של כל הסופרים שהתנגדו למשחקי כדורגל בשבת – – –

חיים כץ: כל המשחקים של ראש השנה נדחו ליום שני, בראש השנה לא תהיה ליגה.

מיכאל מלכיאור: אני מקווה מאוד שזה יהיה נכון גם לשבת שובה, אחר כך גם ליום ראשון של סוכות וגם לשמחת תורה וכן הלאה, אני מאוד רוצה את זה.

מיכאל מלכיאור: הגשתי תוכנית שתפתור את הבעיה בנושא הזה, כדי שעם ישראל גם יוכל לשמור שבת כיום מנוחה, כל אחד כדרכו, ואם הוא רוצה גם יוכל ללכת למשחק כדורגל ביום ראשון.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שזאת תוכנית שאפשר להגיע עליה להסכמה, ואז אפשר לחזור לימים שבהם לא היו משחקי כדורגל בשבת וגם לא דברים אחרים בשבת.

מיכאל מלכיאור: בכלל, אם אנחנו עושים שינויים, חייבים להיות בהם איזונים פנימיים נכונים, חייבים להיות בהם דברים שיחזקו את דמותה היהודית של מדינת ישראל ולא יחלישו אותה.

מיכאל מלכיאור: נכון, יש צרכים מסוימים, יש דברים שלא היו כאשר קבעו את הסטטוס-קוו.

מיכאל מלכיאור: לא היתה מציאות של אלפי מאות אנשים שלא יכולים להתחתן במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: דיברו כאן על סעיף הלאום בתעודת הזהות.

מיכאל מלכיאור: אני יודע, שגם גדולי ישראל, שמקובלים גם על הציבור החרדי שנציגיו יושבים פה, אמרו, שמכל מיני סיבות הלכתיות ויהודיות וכדי לחזק – לא להחליש – את זהותה היהודית של מדינת ישראל, יש לבטל את הסעיף "יהודי" בסעיף הלאום.

מיכאל קליינר: עם כל הכבוד – – – על הבית של היהדות.

מיכאל מלכיאור: סליחה.

מיכאל מלכיאור: עם זאת, בכל דבר צריך גם איזונים.

מיכאל מלכיאור: אחד הדברים שצריך לזעוק עליהם – אני יודע שיש כמה חברי כנסת שדיברו על כך בעבר, ואני מקווה להגיע לכך שתהיה בנושא זה הסכמה ממשלתית – כדי לחזק את זהותה היהודית של מדינת ישראל אנחנו חייבים לגעת באחד מהחוקים החשובים שיש לנו, בחוק השבות, כדי לצמצם את מספר הלא-יהודים העצום שמגיע לכאן, שהוא דבר הרבה יותר חשוב מתעודת הזהות ומדברים אחרים.

מיכאל מלכיאור: זה דבר חשוב הרבה יותר לגבי עתידה היהודי של מדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שצריך לשתף פעולה בכל הנושאים האלה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת טומי לפיד אמר דבר חשוב מאוד.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר פה – אני לא יודע – שהסיעות פה גנבו את היהדות.

מיכאל מלכיאור: אני לא חושב שמישהו גנב את היהדות, יש יהדות מספיק בשביל כולם.

מיכאל מלכיאור: אם רוצים לחזק את החינוך היהודי, שזה חלק מהרפורמה שמציע ראש הממשלה, ולהעמיק בצורה משמעותית את החינוך היהודי בכל בתי-הספר הממלכתיים במדינת ישראל – – –

עופר חוגי: הוא מחזק את הרפורמים.

יעקב ליצמן: איפה הוא מעמיק את החינוך?

עופר חוגי: הוא – – – לרפורמים?

ראובן ריבלין: הרב ליצמן, השר עונה לך עוד על השאלה הקודמת.

מיכאל מלכיאור: אני אגיד איפה הוא מעמיק.

מיכאל מלכיאור: חלק מהתיקון שאנחנו עושים הוא בהחלט להעמיק את החינוך היהודי בכל בתי-הספר במדינת ישראל, דבר שהיה צריך לעשות מזמן, דבר שגורם לבורות האיומה שיש היום בתחום היהודי.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שגם פה – – –

חיים דרוקמן: למה לקצץ את התקציב של הישיבות – – –

מיכאל מלכיאור: לא, אנחנו לא עומדים לקצץ שום תקציב של ישיבות – – –

קריאות: – – –

מיכאל קליינר: רק הציוניות.

קריאות: – – –

מיכאל מלכיאור: למה אתה אומר "רק הציוניות"?

מיכאל קליינר: קיצצו ב-50% את תקציב הישיבות הציוניות.

קריאות: – – –

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת קליינר, אני יכול להגיד לך, שמה שאתה אומר עכשיו לצערי איננו אמת, פשוט איננו אמת.

מיכאל קליינר: מ-36 מיליון ל-18 מיליון.

מיכאל מלכיאור: התקציב של הישיבות הציוניות גבוה הרבה יותר מהתקציב שאתה מציין פה, ואני יכול להגיד לך פה – – –

מיכאל קליינר: הישיבות הציוניות במשרד החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לך פה, אחרי ישיבות מרתוניות עם שר הדתות, אני יכול להגיד לך שלא תהיה שום פגיעה בתקציב הישיבות; להיפך, צריכים לתקן, כי יש כמה דברים שהיו גם בשנה שעברה וגם השנה, שלא שילמו הפרשים, שצריכים – –

מיכאל קליינר: – – –

מיכאל מלכיאור: – – לתקן אותם.

מיכאל מלכיאור: לכן אני רוצה להגיד שאני חושב שאם אנחנו נמשיך באווירה שהתחיל בה חבר הכנסת אלי ישי, לעשות ביחד, להגיע להבנות לא דרך כיפוף ידיים, להגיע לזה, באמת כמה ימים לפני יום הדין.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים מה עומד בפנינו, הסכנה של מלחמת תרבות, הסכנה של שסע כל כך עמוק בעם, כל אחד חייב לתרום משהו כדי שנוכל להגיע להבנות ולהסכמות, ואני מאמין שאפשר להגיע אליהן גם כיוון שאני יודע שיש מכל סיעות הבית רצון אמיתי לנסות לגבש דברים מוסכמים.

מיכאל מלכיאור: בערב יום הדין – – –

שמואל הלפרט: אולי תתייחס – – –

מיכאל מלכיאור: אני מצטט שוב את ראש הממשלה, שאמר: לא מהפכה אלא תיקון או סדר-יום, ולא חילונית, כי לעולם לא היתה שום כוונה כזאת ואף אחד לא רוצה את זה.

מיכאל מלכיאור: שמעתי שחבר הכנסת טומי לפיד רוצה את זה אבל זאת לא מדיניות הממשלה, זאת לא תהיה מדיניות הממשלה שאני יושב בה – – –

שמואל הלפרט: אדוני השר, הוא מדבר על נישואים אזרחיים.

שמואל הלפרט: אולי תסביר למה הוא מתכוון?

מיכאל מלכיאור: כן, אני אסביר – – –

ראובן ריבלין: מדובר בטעם המן; כל אחד יכול להרגיש את הטעם שלו.

מיכאל מלכיאור: אני נגעתי בזה לפני כן – – –

שמואל הלפרט: – – –

ראובן ריבלין: טומי יכול לפרש ככה והרב מלכיאור ככה – – –

שמואל הלפרט: – – – אבל אין לי ברירה.

שמואל הלפרט: אין לך ברירה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הלפרט, אדוני הרי נאם כאן והוא משיב לו.

שמואל הלפרט: אני רוצה שהוא ישיב.

ראובן ריבלין: הוא משיב, אבל אדוני נאם.

ראובן ריבלין: הוא שמע אותך במשך 11 דקות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת הלפרט, לא היית פה בחלק הראשון של דברי – – –

שמואל הלפרט: – – –

ראובן ריבלין: הוא השיב לך, אדוני.

מיכאל מלכיאור: גם התייחסתי לשאלה שאתה שואל עכשיו.

מיכאל מלכיאור: ודאי שזה דבר לא פשוט וודאי שאנחנו גם – – –

ראובן ריבלין: אין צורך לחזור.

מיכאל מלכיאור: אנחנו – – –

ראובן ריבלין: אדוני אמר זאת בתחילת דבריו כל הזמן.

מיכאל מלכיאור: בסדר, אני מכבד את חבר הכנסת הלפרט – – –

ראובן ריבלין: אני גם מכבד אותו מאוד אבל אנחנו לא יכולים – – –

מיכאל מלכיאור: אני אשמח להשלים את הדברים.

ראובן ריבלין: – – – לא יכול לשמוע זאת שלוש פעמים; הוא שמע פה וחבר הכנסת הלפרט – – –

מיכאל מלכיאור: אני גם מקבל את דבריו שנאמרו פה לפני כן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עומדים לפני יום הדין – "וייעשו כולם אגודה אחת"; צריך לתרום הרבה מאוד בשביל זה.

מיכאל מלכיאור: כשאנחנו אומרים: ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד, אז אומנם ההבנה הפשוטה של הדברים היא הבנה מתוך ההקשר בתורה, שדובר על האויב מבחוץ.

מיכאל מלכיאור: הפרשן אבן-עזרא אמר במלה אחת מה שאני מרגיש – שזאת צריכה להיות המשימה שלנו, של כל כנסת ישראל, גם בשפה שלנו, גם בצורה שלנו.

מיכאל מלכיאור: ערב ראש השנה משדרים פה לכל בית ישראל, לכל ילדי ישראל.

מיכאל מלכיאור: האבן-עזרא אומר: ונתתי שלום בארץ – בתוככם.

מיכאל מלכיאור: בתוככם – רק כך נוכל להבטיח, שבשנה החדשה כל הקללות יהיו מאחורינו, תהיינה רק ברכות, ושכבתם ואין מחריד בכל בית ישראל.

מיכאל מלכיאור: שנה טובה.

ראובן ריבלין: אמן, כן יהי רצון.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הצעות – – –.

ראובן ריבלין: כבוד השר, כבוד השר מלכיאור, מה אדוני מציע?

שמואל הלפרט: להעביר לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

ראובן ריבלין: לקיים דיון בכנסת?

מיכאל מלכיאור: – – –

ראובן ריבלין: אדוני ביקש להעלות על סדר-היום, אז ועדה – יכול מישהו אחר.

ראובן ריבלין: האם אדוני מציע להעביר זאת לוועדה?

מיכאל מלכיאור: אני – – –

יעקב ליצמן: אני יכול להציע הצעה אחרת?

ראובן ריבלין: רק רגע, רק רגע.

מיכאל מלכיאור: – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: השר מציע ועדה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מהצעות חברי הכנסת השונים, אשר חלקם נמצאים כאן, יש הצעות אחרות.

ראובן ריבלין: ראשון המציעים, חבר הכנסת קליינר, להצעתו של חבר הכנסת הלפרט.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש קו מחבר בין הנושא הזה לנושא הקודם, ולא רק העובדה שהשר מלכיאור היה זה שהשיב בשם הממשלה.

מיכאל קליינר: מדובר כאן בשאלה, האם תהיה לנו כאן מדינה יהודית.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת אורי צבי גרינברג, נציג סיעת החרות בכנסת הראשונה, היה מודאג מבחירת השם ישראל – – –

ראובן ריבלין: זיכרונו לברכה.

מיכאל קליינר: זיכרונו לברכה.

מיכאל קליינר: הוא אמר שזה יוכל לבלבל, מכיוון שמה זאת "ישראל" הזאת.

מיכאל קליינר: אני מודיע כאן, אדוני היושב-ראש, שזהותי הישראלית היא ריקה מתוכן בעיני אם ישראל היא לא מדינת היהודים ואם ישראל היא לא מדינה יהודית.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת לפיד האשים את סיעת ש"ס והחרדים שהם מפקיעים את המונח יהודי.

מיכאל קליינר: אני טוען כלפי חבר הכנסת טומי לפיד, מדוע הוא מפקיע את המונח חילונים ושם את עצמו מדבר בשם החילונים.

מיכאל קליינר: אם מי שלא שומר מצוות הוא חילוני, עבדכם הנאמן חילוני ומייצג הרבה מאוד חילונים בארץ הזאת שחושבים שאין לה בכלל קיום אם היא לא מדינה יהודית, חילונים שהם פרו-דתיים ופרו-מסורתיים, חילונים שמקיימים חלק מהמצוות מתוך גישה לאומית יהודית, חילונים שחלקם שומרי שבת, חלקם מניחי תפילין, והם ייאבקו כדי שישראל תהיה מדינה יהודית, והיא לא תהיה מדינה יהודית אם לא נתעורר כולנו ונבין שירושלים במצור.

מיכאל קליינר: ואם קולט אביטל אומרת שנביא רק כמה מאות ערבים לאיחוד משפחות, אני רוצה לשאול, אדוני היושב-ראש, האם המאות האלה, נניח שאלה הם מאות, הם לא מאות, האם ישאלו אותם, לפני שנותנים להם אזרחות ישראלית: האם ההמנון שלכם הוא "התקווה" – – –

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מיכאל קליינר: האם ישאלו אותם, האם אתם מזדהים עם סמל המדינה, עם סמל המנורה, עם המגן-דוד, או שיקבלו אזרחות אף שהם שרים – – –

קריאה: – – –

מיכאל קליינר: אני מדבר על חדשים, לא על קיימים.

מיכאל קליינר: – – – אף שהם שרים "בילאדי בילאדי" – –

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

מיכאל קליינר: – – אף שהם מזדהים עם אש"ף.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

ראובן ריבלין: להצעתו של חבר הכנסת חיים דרוקמן, שהוא נוכח, ביקש יורי שטרן הצעה אחרת.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב, שיש לא מעט דברים שכדאי לתקן בנהלים הקיימים, גם בחוקים הקיימים.

יורי שטרן: יש דברים שהם אבסורדיים, יש דברים שהם פשוט מקשים את חייהם של האזרחים, אבל לא בחבילה הזאת שראש הממשלה משום מה קרא לה מהפכה אזרחית, שזה אוסף של דברים רבים, החל מפירוק משרד הדתות, שזה דבר לא רלוונטי לרוב התושבים, ועד לדברים שהכוונה הפוליטית שלהם מאוד מאוד ברורה.

יורי שטרן: והכוונה הפוליטית של ראש הממשלה היא לקנות את לבו של ציבור אחד, של עולי ברית-המועצות, בשביל להביא אחר כך לחלוקת הארץ ולחלוקת ירושלים.

יורי שטרן: זה הפירוש הפשוט של כל המהפכה האזרחית הזאת, ואין בה הרבה מעבר לזה.

יורי שטרן: אם תוך כדי זה ילך לאיבוד גם האופי היהודי של מדינת ישראל, מה אכפת לראש הממשלה?

יורי שטרן: כך הוא בפוליטיקה, כך הוא מפלג את העם בנושאים הפוליטיים; פה הוא מפלג את העם בנושאים התרבותיים, המסורתיים והדתיים.

יורי שטרן: זאת דרכו, ואנחנו צריכים פשוט לקחת את הדברים האמיתיים, לקדם אותם בצורה אמיתית, בלי המלחמות ובלי מהפכות, וכל היתר לשלוח יחד עם הממשלה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת יורי שטרן.

ראובן ריבלין: להצעתו של חבר הכנסת אלי ישי – חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אתה גם רב וגם איש נעים הליכות, ואני מכבד אותך מאוד.

משה גפני: אתה תרמת – – –

אריה גמליאל: – – –

משה גפני: רק דקה, הרב גמליאל; דקה.

אריה גמליאל: – – –

משה גפני: דקה, דקה.

אריה גמליאל: – – –

משה גפני: דקה, הרב גמליאל, תרשה לי.

אריה גמליאל: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גמליאל, יש לחבר הכנסת גפני רק דקה וזה קשה מאוד.

משה גפני: אתה גם תרמת, לפי דעתך, תרומה רבה, יכול להיות שזה גם נכון, לבחירתו של ברק, שהסית מאוד נגד הציבור החרדי.

משה גפני: אתה גם תורם במהלך הכהונה הנוכחית, אתה גם תרמת למפלגת העבודה הרבה קולות.

משה גפני: עלה כאן טומי לפיד, וראש הממשלה עושה תקשורת כל הזמן, אתה גם יודע שהוא עושה תקשורת, והוא אמר, שהוא הגיש מסמך אנטי-דתי, אנטי-יהודי מוחלט, אנחנו מכירים גם את הסעיפים שלו, וראש הממשלה נוטה לקבל את זה.

משה גפני: כל הזמן צריך לדבר בנועם ובמתינות, וזה נכון, צריכה שתהיה הידברות, אבל יש רגע שהוא רגע האמת, ואני ציפיתי ממך, כאיש הלכה, כרב, כמי שחרד באמת לדמותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, שתודיע, שאם ראש הממשלה, שאתה נושא באחריות לגביו, יקבל את המסמך של טומי לפיד, האנטי-דתי, האנטי-יהודי, האנטי-ישראלי, אם הוא מקבל את המסמך הזה – אתה תצטרף להפלתו של ראש הממשלה שאתה תרמת להעלאתו.

משה גפני: אני ציפיתי, חיכיתי והתפללתי שתעשה את זה.

משה גפני: לצערי, לא עמד לך האומץ לעשות את זה.

ראובן ריבלין: האם חבר הכנסת גפני, ערב ראש השנה, קורא לכבוד השר את מגילת אסתר, שבה אומר מרדכי לאסתר: אל תדמי לך כי לעת הזאת נבחרת?

משה גפני: אני רק מבקש, אדוני היושב-ראש, ברשותך, לאחל לכולם שנה טובה ומבורכת.

ראובן ריבלין: או, זה אני מאפשר לך תמיד.

ראובן ריבלין: רבותי, נותרה הצעה אחת, של חבר הכנסת לפיד.

ראובן ריבלין: הואיל וההצעה היא סיעתית, וחבר הכנסת פריצקי נמצא פה, וגם הוא מבקש הצעה אחרת, חבר הכנסת פריצקי – נצביע על הצעתו של חבר הכנסת לפיד, כיוון שאתה נוכח כאן.

ראובן ריבלין: ההצעות בפגרה הן הצעות סיעתיות.

ראובן ריבלין: האם אדוני מבקש הצעה אחרת?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

עופר חוגי: – – – לבטל את ההצבעות.

ראובן ריבלין: קודם כול אני אשאל את חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הלפרט, האם אתה מוכן להעביר לוועדה?

ראובן ריבלין: – ועדת הפנים.

ראובן ריבלין: אתה מסכים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דרוקמן, האם אדוני מסכים לוועדה?

ראובן ריבלין: – כן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלי ישי, האם אדוני רוצה לקיים דיון במליאה או בוועדת הפנים?

ראובן ריבלין: – ועדת הפנים.

ראובן ריבלין: וחבר הכנסת פריצקי?

ראובן ריבלין: מה אתם מבקשים?

יוסף יצחק פריצקי: אני מסתפק בתשובת השר.

משה גפני: אין דבר כזה.

ראובן ריבלין: השר ביקש להעביר לוועדה.

ראובן ריבלין: האם אדוני מסכים?

יוסף יצחק פריצקי: להעביר לוועדה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אדוני לא יכול להעלות הצעה לסדר-היום ולבקש להסתפק בתשובה.

ראובן ריבלין: בבקשה, רבותי.

ראובן ריבלין: אני אשאל שאלה: האם אתם מבקשים להצביע על כל ההצעות יחד, או שאתם מבקשים לפצל?

אליהו ישי: מבקש לפצל.

ראובן ריבלין: יפה.

ראובן ריבלין: ובכן, רבותי, חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה.

ראובן ריבלין: הצעתו של חבר הכנסת הלפרט – מי בעד ומי נגד, נא להצביע.

ראובן ריבלין: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16

ראובן ריבלין: נמנעים – אין

ראובן ריבלין: ובכן, ברוב של 16 חברי כנסת, באין מתנגדים ובאין נמנעים עוברת הצעתו של חבר הכנסת הלפרט בנושא חידוש טיסות "אל על" בשבת לוועדת הפנים של הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בהצבעה – הצעתו של חבר הכנסת חיים דרוקמן בדבר תוכנית ראש הממשלה הנוגעת לשבת ולזהות היהודית של המדינה.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16

ראובן ריבלין: נמנעים – אין

ראובן ריבלין: ובכן, בהצבעתם של 16 חברי כנסת, באין מתנגדים ובאין נמנעים, עוברת הצעתו של חבר הכנסת חיים דרוקמן לדיון בוועדת הפנים.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, מי בעד הצעתו של חבר הכנסת אלי ישי בעניין פירוק המשרד לענייני דתות.

ראובן ריבלין: נא להצביע.

ראובן ריבלין: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17

ראובן ריבלין: נמנעים – אין

ראובן ריבלין: ובכן, ברוב של 17 חברי כנסת ובאין מתנגדים ונמנעים, עוברת הצעתו של חבר הכנסת אלי ישי לדיון בוועדת הפנים של הכנסת.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, נותרה רק הצעה אחת, של חבר הכנסת יוסף טומי לפיד.

ראובן ריבלין: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע – מי בעד ומי נגד.

רחבעם זאבי: לא מצביעים על הצעתו של מי שלא נוכח.

משה גפני: הוא היה נוכח בתחילת ההצבעה.

משה גפני: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 2

משה גפני: נמנעים – אין

ראובן ריבלין: ובכן, בהצבעתם של 13 חברי כנסת מתנגדים ושניים בעד – אני קובע שהצעתו של חבר הכנסת טומי לפיד הוסרה מעל סדר-היום.

ראובן ריבלין: אני מאוד מבקש להודות לחברי הכנסת על השתתפותם בישיבה זו, ולאחל לחברי הכנסת כולם כתיבה וחתימה טובה ושנה טובה.

ראובן ריבלין: תכלה שנה וקללותיה, תחל שנה וברכותיה.

ראובן ריבלין: שנה טובה ומבורכת.

ראובן ריבלין: תם סדר-היום.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת נעולה.

ראובן ריבלין: ישיבת הכנסת הבאה – במועד שייקבע.

ראובן ריבלין: תודה רבה.