ישיבת מליאה, כנסת 15, פרוטוקול מספר 159, 2000-11-28 00:00

נחום לנגנטל: היום יום שלישי, א' בכסליו התשס"א, 28 בנובמבר 2000.

נחום לנגנטל: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אני שמח לקדם בברכה את אורחנו המכובד, שר החוץ של פולין, ולדיסלב ברטושבסקי, חסיד אומות העולם ואזרח כבוד, ואת רעייתו הגברת זופיה ברטושבסקי, חברי הפרלמנט במשלחת של שר החוץ וחברי הפמליה, שגרירים ואורחים נכבדים.

נחום לנגנטל: תרשו לי נימה אישית.

נחום לנגנטל: השר האורח נמנה עם אותם מעטים יחידי סגולה ואצילי נפש שנחלצו לעזרת הזולת כשהחושך כיסה את אירופה.

נחום לנגנטל: הוא סיכן את חייו כדי להציל יהודים, ועוטר בתואר הנעלה "חסיד אומות העולם".

נחום לנגנטל: אנחנו מכבדים אותך ומוקירים את פועלך.

נחום לנגנטל: אתה אורח רצוי בביתנו ובארצנו.

נחום לנגנטל: אלף שנים שימשה פולין אכסניה לעם ישראל, עד שחוסל בידי הנאצים, שליחיהם ועוזריהם.

נחום לנגנטל: מהמיליונים שנספו בשואה על אדמת פולין לא נותר קבר להשתטח עליו ולא תאריך המוות שבו נוכל לומר קדיש על המת.

נחום לנגנטל: נותר רק הזיכרון, מגילה של צער וכאב.

נחום לנגנטל: ערב מלחמת העולם השנייה חיו על אדמת פולין יותר מ-3 מיליוני יהודים.

נחום לנגנטל: כ-10% מכלל התושבים, רוב רובה של יהדות פולין הפורחת, נרצחו באכזריות בלתי אנושית.

נחום לנגנטל: אושוויץ, מיידנק, חלמנו, טרבלינקה, סוביבור – היו לכתמים שחורים בתולדות האנושות.

נחום לנגנטל: בצד בתי-חרושת אלה למוות התקיימו מאות מחנות עבודה בכפייה ומחנות ריכוז.

נחום לנגנטל: דברים אלה אינם ניתנים למחיקה.

נחום לנגנטל: פולין היהודית היום היא עולם שהיה ואיננו עוד.

נחום לנגנטל: פולין התרוקנה מיהודיה.

נחום לנגנטל: מה שאנחנו מוצאים היום הם קברי אחים, את חלקם מכסה היער, חלקם הפכו לשדות מרעה לבהמה או לאתרי בניין.

נחום לנגנטל: עלי לשבח את המדינה על דאגתה לשמר אתרים דוגמת מחנות ההשמדה.

נחום לנגנטל: האם יש תשובה על השאלה, למה זה קרה ליהודים שחיו בשלום ובשכנות טובה עם בני פולין לא יום, ולא עשרים שנה, אלא מאות שנים?

נחום לנגנטל: התשובה היא: הם הומתו כיוון שהם נולדו יהודים.

נחום לנגנטל: מי כמוך, פרופסור ברטושבסקי, יודע, כי יהודים רבים העשירו את עולם הרוח של העם הפולני, הם ראו עצמם חלק מפולניה וממורשתה וקשרו עמה את גורלם.

נחום לנגנטל: היהודים נטלו חלק חשוב בתולדות פולין, בכלכלתה ובחברה שבה.

נחום לנגנטל: הם אימצו לעצמם את אורחות החיים הפולניים, דיברו, כתבו ויצרו בפולנית.

נחום לנגנטל: היום פולין היא מדינה דמוקרטית, אבל צלו של העבר הזה אינו מרפה ממנה.

נחום לנגנטל: הוא ירדוף אחריה עוד ימים רבים.

נחום לנגנטל: מאז קמה מדינת ישראל עברו היחסים בינינו לבין פולין תהפוכות רבות.

נחום לנגנטל: פולין נמנית עם המדינות הראשונות שהכירו בזכות העם היהודי למדינה עצמאית משלו.

נחום לנגנטל: ישראל האמינה בפתיחת דף חדש בין שני העמים.

נחום לנגנטל: אחר כך באה תקופה של משבר וניתוק יחסים, כשפולין הלכה כתף אל כתף עם הגוש הקומוניסטי.

נחום לנגנטל: לפני עשר שנים החליטו ישראל ופולין להדק את הקשר ביניהן.

נחום לנגנטל: זהו אירוע בעל חשיבות היסטורית ביחסים בין שני העמים.

נחום לנגנטל: המאגר האנושי הקיים בישראל שמוצאו מפולין, בצירוף העבר המשותף המאחד את תולדות עמנו עם עמך, מהווים בסיס איתן להמשך פיתוח ושגשוג שיתוף הפעולה.

נחום לנגנטל: היחסים בין ישראל לפולין מבטאים הערכה הדדית ויחס חם.

נחום לנגנטל: הם יוצרים תשתית מדינית ומעשית לחיזוקם ולהידוקם.

נחום לנגנטל: הגעת אלינו, אדוני שר החוץ, בימים קשים, ואנו מעריכים זאת מאוד.

נחום לנגנטל: אני מאחל לך ביקור פורה ורב תועלת.

נחום לנגנטל: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, הצעת הוועדה המיוחדת להצעת חוק שירות ביטחון (דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם) (הוראת שעה), התש"ס–2000, בדבר חלוקת הצעת החוק, בהתאם להוראות סעיף 121 לתקנון הכנסת, מיום כ"ט בחשוון התשס"א, 27 בנובמבר 2000.

א' האן: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצעות לסדר-היום מס' 3451, 3452 ו-3525 בנושא: עשר שנים לחידוש היחסים הדיפלומטיים עם פולין.

רן כהן: – – –

נחום לנגנטל: הונח אתמול, אדוני.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים לנושא הראשון בסדר-היום: עשר שנים לחידוש היחסים הדיפלומטיים עם פולין.

נחום לנגנטל: ידברו שלושה חברי כנסת: חבר הכנסת מיכאל קליינר, אחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

נחום לנגנטל: ישיבו בשם הממשלה השר שלמה בן-עמי והשר שמעון פרס.

נחום לנגנטל: בבקשה.

נחום לנגנטל: שלוש דקות.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במלאות עשר שנים לחידוש היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לפולין אנו שמחים לארח בכנסת את שר החוץ הפולני, פרופסור ולדיסלב ברטושבסקי, שלא רק שהוא ידיד אמיתי של ישראל, לא רק שהוא מייצג בכבוד את מדינת פולין, אלא הוא בין אלה שאפשר לומר עליהם, כי הוא מייצג בכבוד את המין האנושי כולו בהיותו חסיד אומות העולם.

מיכאל קליינר: אני מקדם בברכה גם את כל חברי המשלחת הפולנית שמכבדים אותנו בנוכחותם, ובראשם עמיתי, יושב-ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית פולין-ישראל, אנדרי פולוורצ'ני, שתורם רבות ליחסים בין שני הפרלמנטים ושתי המדינות, ויחד עמי, עמיתו, יזמנו את האירוע הזה ואת יום פולין המתקיים היום בכנסת לציון עשר שנים לחידוש היחסים הדיפלומטיים.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, המדינה היהודית מקיימת יחסים דיפלומטיים עם מדינת פולין עשר שנים, אבל יחסי יהודים-פולנים נמשכים כבר אלף שנה.

מיכאל קליינר: בתור עם קטן שעדיין לא סיים את המאבק על חירותו למרות הקמתה של מדינת ישראל, אי-אפשר שלא לחוש הזדהות עם מאבקו של העם הפולני במשך שנים ארוכות למען חירותו הלאומית ויקטור הוגו אמר פעם, כי שתי אומות הן שמילאו במשך מאות בשנים תפקיד חסר פניות בציביליזציה האירופית, הלוא הן צרפת ופולין.

מיכאל קליינר: אמר הוגו: צרפת הדיחה חשכה, פולין הדפה את הברבריות.

מיכאל קליינר: צרפת הפיצה רעיונות, פולין כיסתה גבולות.

מיכאל קליינר: האומה הצרפתית היתה המיסיונר של הציביליזציה, האומה הפולנית – אבירה.

מיכאל קליינר: ויקטור הוגו הכיר, כנראה, צרפת אחרת, לא את צרפת של ז'אק שיראק.

מיכאל קליינר: אשר לפולין, היא זכתה אומנם לדברי שבח ותהילה ולתוארי אבירות מצד מדינאי אירופה, אבל היא נבגדה על-ידם שוב ושוב במהלך ההיסטוריה.

מיכאל קליינר: היא חולקה שלוש פעמים, ומנהיגים ציניים של מדינות אירופה חמדו וחמסו אותה עד לשחרורה, וגם אחר כך היא מצאה את עצמה בצל הקומוניזם שנים ארוכות.

מיכאל קליינר: כאומה שמצד אחד עמדה מקרוב על הסבל של העם היהודי, שאדמתה ספגה את דם משפחות מיליוני היהודים שנספו בשואה, ומצד שני כאומה שיודעת מאבק לחירות מה הוא, כאומה שעברה חלוקות וספגה בגידות, משברים והשפלות, אני מצפה שפולין תגלה עמדה שונה משל האיחוד האירופי, שבראשו צרפת, כלפי האירועים האחרונים במסכת רוויית הדם של הסכסוך היהודי-הערבי.

מיכאל קליינר: אתמול עבר בכנסת, ברוב גדול, חוק שלמות ירושלים.

מיכאל קליינר: ישראל היתה בין המדינות הראשונות שהכירו בתביעה הצודקת של פולין על וורצלב, שפעם נקראה בגרמנית ברסלאו, משום שהפולנים היו בה לפני מאות רבות של שנים, ואני מצפה שפולין תכיר בשלמות ירושלים שבה חי העם היהודי כבר לפני שלושת-אלפים שנה, ותעביר אליה את שגרירותה.

מיכאל קליינר: אנו הכרנו בזכותו של העם הפולני לחיות על שטחי אדמה שהיו בסיס לתוקפנות הגרמנית, ואני מצפה שהעם הפולני יכיר בזכותו של העם היהודי לחיות בשטחים שהיו בסיס לתוקפנות נגד מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: כיהודי יוצא פולין יש לי סנטימנט מיוחד לעם הפולני.

מיכאל קליינר: הייתי לפני שנים אחדות בביקור בעיירה סוסנוביץ', שממנה יצאו הורי, חלפתי ליד הבית של אמי וליד המגרש שעליו עמדו טחנת הקמח והבית של אבי, והלב נצבט.

מיכאל קליינר: יהדות פולין היתה יהדות מפוארת מבחינה תרבותית וכלכלית.

מיכאל קליינר: את התרבות הפולנית העלו אבותינו לארץ-ישראל ולמדינת ישראל.

מיכאל קליינר: בין ראשי הממשלה של ישראל אפשר למנות רוב מוחץ לפולנים: בן-גוריון, מנחם בגין, יצחק שמיר ושמעון פרס, שיושב כאן אתנו.

מיכאל קליינר: התרבות היהודית הפולנית "עשתה עלייה", אבל הרכוש היהודי נשאר מאחור.

מיכאל קליינר: אני שמח לשמוע שיש התקדמות רבה במשא-ומתן בין הארגונים היהודיים לבין ממשלת פולין לגבי הרכוש היהודי הציבורי, אבל אני סבור שצריך לעשות יותר כדי למצוא פתרון גם לסוגיית הרכוש הפרטי.

מיכאל קליינר: אנו מחוברים לפולין בקשר היסטורי ובקשר של דם אחינו השפוך על אדמתה.

מיכאל קליינר: היום נוסף לקשר הזה ממד של סולידריות בין עמים שמאבקם לחירות היה והינו מאבק רווי סכנה והשפלה, הירואיות והתמדה ואמונה אין-קץ בצדקת הדרך ובזכות לחירות.

מיכאל קליינר: אדם מיצקביץ', המשורר הלאומי הפולני, רצה להקים לגיון יהודי כדי לשחרר את ארץ-ישראל ולחדש בה את המדינה היהודית עוד במחצית הראשונה של המאה ה-19.

מיכאל קליינר: העם הפולני צריך לראות ברצון הזה צוואה לאומית.

מיכאל קליינר: לכל עם יש תפקיד בהיסטוריה.

מיכאל קליינר: אחד התפקידים של העם הפולני הוא לסייע] תקומת העם היהודי, שקם מהריסותיו בארץ-ישראל.

מיכאל קליינר: התפקיד שלכם לחזור ולהתריע בקרב מדינות העולם על הסכנה הגדולה המאיימת על עצמאותו וחירותו של העם היהודי אל מול האויבים הרבים המקיפים את מדינתו ולהבטיח לנו כי תעמדו לצדנו ולא תיתנו את ידכם לניסיונות לגרור את ישראל להסכמים שאתם לא הייתם חותמים בשביל פולין.

מיכאל קליינר: אתם עם שהתפכח מהבטחות ומרמאויות מדיניות.

מיכאל קליינר: אתם עם שהולך שולל על-ידי עמים שחיו סביבו.

מיכאל קליינר: אתם עם שנושא צלקות רבות של אכזבות מבעלות-ברית שהפנו עורף.

מיכאל קליינר: עליכם מוטלת חובה למנוע את השמדתו של העם היהודי, שהיטלר החל בה ו"הג'יהאד האסלאמי" מנסה להשלים.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

ראובן ריבלין: אדוני שר החוץ הפולני, שר החוץ של מדינת פולין, רבותי השרים, חברי הכנסת, אלף שנות היסטוריה יהודית התרחשו על אדמת פולין.

ראובן ריבלין: אלף שנות היסטוריה שנגדעו בימי "הפתרון הסופי" שהוציאו הנאצים אל הפועל בעיקר על אדמתה של פולין.

ראובן ריבלין: כרבע, רבע מן העם היהודי חי בפולין עד השואה.

ראובן ריבלין: מרכזיותה של פולין בתולדות עם ישראל ויצירתו הרוחנית הדתית והתרבותית דומות לאלו של הגלות שהיתה והתפתחה בבבל.

ראובן ריבלין: לא אתיימר כלל להקיף בשתי דקות תקופה היסטורית עצומה ורבת תהפוכות שכזאת.

ראובן ריבלין: אין ספק, אדוני שר החוץ, כי פרק השואה האיומה הוא הכואב ביותר לא רק בשל היותו טרי כל כך בזיכרונו הקולקטיבי של העם היהודי ובזיכרונם האישי של מאות אלפי ניצולים ובני משפחותיהם שעדיין חיים עמנו, אלא משום שבזיכרון הקולקטיבי והאישי ניצבו, לצערנו, פולנים רבים כל כך, ניצבו לצדם של הצוררים הנאצים והשתתפו אף באופן פעיל בדיכוי, בהשפלה, בגירוש ולבסוף גם ברציחתם של מיליוני יהודים.

ראובן ריבלין: פולין החדשה, הדמוקרטית, המשתקמת עדיין מ-40 שנות דיכוי קומוניסטי, צריכה, עדיין, לבוא חשבון עם עברה, כמו דמוקרטיות צעירות אחרות במזרח-אירופה, או דמוקרטיות מתחדשות, וכמו אלה הוותיקות במערב-אירופה.

ראובן ריבלין: גם בפני פולין עוד כברת דרך נכבדה בכל הנוגע להתמודדות עם עברה הלא-פשוט בימי מלחמת העולם השנייה.

ראובן ריבלין: שהרי לכל רוחב אירופה מבינים היום כולם, כי עצם היותה של מדינה תחת הכיבוש הנאצי בימי מלחמת העולם אינה פוטרת אותה מאחריות לכל המעשים שנעשו על אדמתה, או מחשבון הנפש שעליה לעשות באשר למעשיהם של בניה, גם ודווקא תחת הכיבוש.

ראובן ריבלין: כך בצרפת, כך בסקנדינביה, וכמובן בגרמניה עצמה.

ראובן ריבלין: כך בקרואטיה, בהונגריה ובמדינות אחרות, וכך גם באשר לעם הפולני.

ראובן ריבלין: שכן, אדוני השר, אם מחקרים מעמיקים מוכיחים, כי פולנים רבים סבורים כי היום – היום – מתגוררים בפולין בין 2 ל-6 מיליוני יהודים; אם פולנים רבים עדיין סבורים כי השפעתם הכלכלית של היהודים בפולין של היום רבה מדי; אם רבים כל כך בפולין סבורים כי התביעה היהודית להשבת חלק זעיר מן הרכוש היהודי, הפרטי והציבורי, שנשדד ממיליוני יהודים בפולין לפני ששולחו לתאי הגזים, מופרזת ומקוממת – הרי זה סימן שעל העם הפולני לעבור דרך ארוכה בטרם יוכל להישיר מבט אל עיני היהודים ולומר כי הפנים את לקחי אותם ימים נוראים.

ראובן ריבלין: גרמניה החדשה לא היתה אפשרית כלל, לא בעיני החברה הגרמנית עצמה, לא בעיני העולם הנאור, ובוודאי לא בעיני העם היהודי, אלמלא קיבלה על עצמה גרמניה החדשה אחריות היסטורית וכלכלית מלאה ומוחלטת למעלליה של גרמניה ההיא.

ראובן ריבלין: נכון, אדוני שר החוץ, אוהב ישראל וידיד ישראל, אתה באופן אישי, קשה להשוות בין אחריותה של גרמניה הכובשת לבין אחריותה של פולין הכבושה.

ראובן ריבלין: ואולם, לאחר 40 שנות קומוניזם, שבהן התנערה פולין הקומוניסטית לחלוטין מכל אחריות למעשי הזוועה שנעשו על אדמת פולין ומכל אחריות למעשיהם של פולנים רבים כל כך, על פולין החופשייה, הדמוקרטית והמודרנית לתקן גם עוול היסטורי זה ולהתמודד באומץ עם עברה.

ראובן ריבלין: ציון עשר שנות יחסים דיפלומטיים בין פולין למדינת ישראל, שבה משתמר "הזיכרון הקולקטיבי" ההיסטורי של היהודים, הוא הזדמנות להביע הערכה עמוקה לדרך שעברה פולין המודרנית בעשר השנים האלה, שבהן התבססה הדמוקרטיה הפולנית והתחדשה הלאומיות הפולנית החופשית.

ראובן ריבלין: אנו תקווה, אדוני השר, כי יחסי הידידות בין שתי המדינות, כפי שהתפתחו בעשר השנים האחרונות, יפתחו פתח לעידן חדש גם בין שני העמים.

ראובן ריבלין: ברוך הבא למדינת ישראל ולירושלים בירתה הנצחית.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יוסף פריצקי, בבקשה.

יוסף יצחק פריצקי: אדוני היושב-ראש, מכובדי שר החוץ של פולין, רבותי השרים, כנסת נכבדה, משלחת נכבדה, אף שאני יליד הארץ, דור חמישי בה, יש לי, כמו לכל ישראלי, יחס דואלי לפולין.

יוסף יצחק פריצקי: פולין, עד לפני 60 שנה חיה בה הקהילה היהודית, מבין הגדולות ואולי הגדולה ביותר בעולם.

יוסף יצחק פריצקי: היו בה חסידים ובונדיסטים, היו בה מתנגדים ואנשי הפועל הציוני.

יוסף יצחק פריצקי: היו אנשים מעיירות, מכפרים ומערים.

יוסף יצחק פריצקי: היתה בה תרבות יהודית אדירה של ספרות ושל שירה, של מוזיקה, של ציור, וכמובן תרבות דתית של הגות, של תפילה.

יוסף יצחק פריצקי: והתרבות הזאת, כולה, נגדעה בפרק זמן קצר כל כך, ברצח האיום והנורא שהיה אי-פעם בתולדות האנושות, ומי ייתן שיהיה האחרון בתולדות האנושות.

יוסף יצחק פריצקי: פולין צריכה להיות סמל, להביא את הלפיד לעולם, ששואה כזאת אסור לה שתקרה עוד לשום עם, לשום בני אנוש, כי אדם הוא אדם, הוא אדם.

יוסף יצחק פריצקי: עליכם לבוא חשבון אמיתי, כן, נוקב, עם עברכם, ובמסגרת אותו חשבון, כפי שציין כאן ידידי חבר הכנסת קליינר, עליכם לבוא חשבון הגון וראוי עם הרכוש הציבורי והפרטי שהושאר במדינת

יוסף יצחק פריצקי: כם על-ידי אנשים, שחלקם, דרך אגב, האמינו בתום לב שהם הולכים למחנה עבודה ויחזרו בתוך ימים מספר, ואת סופם כולנו יודעים היום.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו מכבדים אתכם מאוד במדינת ישראל על מאבק

יוסף יצחק פריצקי: כם הדמוקרטי, על כך שיצאתם מן הגוש הקומוניסטי והפכתם להיות דמוקרטיה נאורה.

יוסף יצחק פריצקי: התקבלתם למשפחת המתוקנים שבעמים, ואנחנו שמחים על כך מאוד.

יוסף יצחק פריצקי: בני-נוער שלנו מבקרים אתכם, מבקרים במדינתכם, גם בגיא ההריגה, אבל צריך גם לומר את האמת, גם בעריכם המתחדשות, ולומדים מכם.

יוסף יצחק פריצקי: חבל שפחות, הרבה פחות, בני-נוער פולנים מגיעים לארץ.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו מברכים אתכם כאן בבואכם ליום פולין.

יוסף יצחק פריצקי: אנחנו רואים בכם ידידים ושותפים, עם כל הכאב שיש לנו עם המורשת שלכם.

יוסף יצחק פריצקי: ברוכים הבאים לישראל.

נחום לנגנטל: תודה רבה לחבר הכנסת פריצקי.

נחום לנגנטל: ישיב שר החוץ, השר בן-עמי.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר החוץ של פולין, אורחים נכבדים, התכנסנו כאן כדי לציין עשר שנים לחידוש היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבין פולין.

שלמה בן-עמי: לשמחתנו, מצטלב יום השנה העשירי לחידוש היחסים עם ביקורו של שר החוץ הפולני, פרופסור ולדיסלב ברטושבסקי, בישראל.

שלמה בן-עמי: פרופסור ברטושבסקי הינו אורח יחיד סגולה, חסיד אומות העולם ואזרח כבוד של מדינת ישראל.

שלמה בן-עמי: שר החוץ היה בעצמו אסיר במחנה אושוויץ ומראשי הארגון הפולני המחתרתי "ז'גוטה", אשר סייע ליהודים בתקופת השואה.

שלמה בן-עמי: היום מכהן פרופסור ברטושבסקי כיושב-ראש המועצה הבין-לאומית של אושוויץ, המופקדת על שימור המחנה.

שלמה בן-עמי: שר החוץ מגלם את הקשר המיוחד בין שני העמים.

שלמה בן-עמי: נדיר למצוא אדם הנושא משרה רמה כל כך ותרם רבות כל כך ובמשך תקופה ארוכה כל כך להידוק הקשרים ולקירוב הלבבות בין שני העמים ושתי המדינות.

שלמה בן-עמי: לעם היהודי ולעם הפולני היסטוריה משותפת וארוכה, שנרשמו בה פרקים מפוארים.

שלמה בן-עמי: די להזכיר, כי לפני השואה מנתה הקהילה היהודית בפולין כ-3.5 מיליוני נפש.

שלמה בן-עמי: היהודים, שהיו מעורים מאוד בחיי החברה והתרבות הפולנית, הגיעו לשיאים בפעילות התרבותית שלהם, הכלכלית, החברתית, האקדמית, ואף הפוליטית והמדינית, ותרמו רבות למולדתם בכל התחומים.

שלמה בן-עמי: את כישוריהם אלה תרמו יהודי פולין בפעולתם המגוונת גם כאן, כמובן, במדינת ישראל.

שלמה בן-עמי: רובה המכריע של יהדות פולין נספה בשואה, שרידיה עלו ארצה, מעטים נותרו כיום בפולין והם מנסים לשמר את הדת והתרבות היהודית, בסיועה של ממשלת פולין.

שלמה בן-עמי: הטרגדיה הנוראה שעבר העם היהודי מידי הנאצים באירופה כולה, ובמיוחד על אדמת פולין, אין לה אכן אח ורע בתולדות האנושות.

שלמה בן-עמי: לעולם נזכור את חסידי אומות העולם הפולנים, בהם גם שר החוץ, אורחנו, אשר מהווים את רוב חסידי אומות העולם.

שלמה בן-עמי: אנשים אלה סיכנו את חייהם ושמו נפשם בכפם למען הצלת יהודים.

שלמה בן-עמי: הם אלה אשר קיימו ושימרו את המצפון האנושי, אשר למרבה הצער נדם באותם ימים חשוכים ונוראים.

שלמה בן-עמי: אבל פולין היא גם כור מחצבתן של תנועות נוער ציוניות, מימין ומשמאל; של תנועות פועלים ותנועות מאבק יהודיות, שינקו רבות מרוח התרבות החברתית והפוליטית של פולין כדי להזין בהן את מפעל התקומה הציוני כאן, בארץ-ישראל.

שלמה בן-עמי: הפרק המצער של ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נמשך כ-23 שנים.

שלמה בן-עמי: פרק זה כלל גם אירועים מצערים, כגון המסע האנטישמי בפולין ב-1968, שיזם המשטר הקומוניסטי.

שלמה בן-עמי: אף שעברו רק עשר שנים מאז חידוש היחסים בין פולין הדמוקרטית לבין ישראל, הקשרים בין שתי המדינות התפתחו בתקופה קצרה זו בצורה מרשימה ומהירה.

שלמה בן-עמי: היחסים המדיניים, יחסי הכלכלה והתרבות הם נרחבים ועמוקים.

שלמה בן-עמי: אלפי בני-נוער מישראל מבקרים מדי שנה במחנות המוות בפולין ובאתרי ההיסטוריה היהודית.

שלמה בן-עמי: נעשה גם מאמץ להפגיש את בני-הנוער הישראלי עם עמיתיהם בני גילם הפולנים, על מנת שיכירו אלה את אלה, ובכך להגביר את ההבנה בין העמים לעתיד לבוא.

שלמה בן-עמי: אנחנו מתפעמים מהצלחת תהליך המעבר הקשה של פולין מקומוניזם לדמוקרטיה ומכניסתה היום של פולין למרחבי שיתוף פעולה אירופיים.

שלמה בן-עמי: לבנו פעם בהתרגשות מיוחדת לנוכח המאבק המסעיר של "סולידריות", השילוב הייחודי הזה בין איגוד מקצועי, אמונה באלוהים ודמוקרטיה מתחדשת.

שלמה בן-עמי: דרככם לא היתה סוגה בשושנים.

שלמה בן-עמי: היסטוריה ארוכה ורבת תהפוכות היא ההיסטוריה של פולין, שנורמן דייוויס הגדיר כ"מגרש המשחקים של אלוהים", שהרי חלוקת פולין היתה שנים ארוכות בבחינת שגרה שכיחה בקרב מעצמות אירופה.

שלמה בן-עמי: ובכל זאת גברתם על רוחות הרפאים של ההיסטוריה שלכם ואתם יוצאים היום בשעה טובה למרחב.

שלמה בן-עמי: במפגש המחודש הזה בין פולין לתודעה האירופית הדמוקרטית, אנחנו מבחינים בתפקוד מאוזן ושקול מצדה של פולין בפורומים בין-לאומיים כאשר מדובר בנושאים הנוגעים לישראל.

שלמה בן-עמי: הדבר נכון גם בתחום הדו-צדדי.

שלמה בן-עמי: היצוא הישראלי לפולין הוא בין הגבוהים ביותר בין מדינות מרכז ומזרח אירופה.

שלמה בן-עמי: גם היבוא מפולין גדל לאחרונה באופן משמעותי.

שלמה בן-עמי: השנה גם זכינו לביקורו של בן פולין מיוחד במינו, האפיפיור יוחנן פאולוס השני, מנהיגו של העולם הנוצרי.

שלמה בן-עמי: ביקורו הרטיט לבבות בארץ, כמו בפולין עצמה ובעולם כולו, ותרם רבות להבנה ולשיתוף פעולה בין הדתות היהודית והנוצרית, וגם ליחסי שני העמים הישראלי והפולני.

שלמה בן-עמי: ביקורו זה של פרופסור ברטושבסקי, המתקיים בימים לא קלים אלה, הוא עדות נוספת לזיקה בינינו, והוא אכן תורם תרומה לפיתוח היחסים הטובים בין שתי המדינות.

שלמה בן-עמי: ידידים נבחנים בעיקר בשעות קשות, אשר על כן ידידותך יקרה לנו שבעתיים.

נחום לנגנטל: תודה רבה לשר בן-עמי.

נחום לנגנטל: השר פרס, בבקשה.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שר החוץ המכובד של פולין וחברי משלחתו, ברוכים הבאים לישראל.

שמעון פרס: אני יודע, אדוני שר החוץ, שאתה בא לכאן לא רק כמייצג דיפלומטיה של פולין, אלא היסטוריה של פולין.

שמעון פרס: מי שמסתכל על הביוגרפיה שלך יודע, שאתה אדם שטעם את ייסורי אושוויץ, את גולת לונדון, את תחייתה של פולניה ואת הקמתה מחדש.

שמעון פרס: אי-אפשר להיות ישראלי בלי לחוש עמוק בלבנו את הסבל הרב שפולניה ידעה, יחד עם האירועים הנוראיים שקרו במלחמת העולם השנייה, בעיקר לעם היהודי בפולניה.

שמעון פרס: אני יודע שגם ההנהגה החדשה של פולניה מודעת לסבל הנורא שעמנו ידע, ונתן לזה ביטוי לא אחת האדם שנבחר להיות פעם נוספת נשיאה של פולין, אלכסנדר קוושנייבסקי, אחד האנשים המבטיחים ביותר ביבשת אירופה לגבי העתיד.

שמעון פרס: אני מדבר כאדם אשר יש לו נכסים נפשיים עמוקים מאוד בפולניה.

שמעון פרס: עריסת ילדותי עמדה תחת שלטון פולין; הקברים של הורי-הורי נמצאים בפולניה, אלה שחינכו אותי והביאו אותי עד הלום.

שמעון פרס: התפילות, התקוות, העצב, הצער – אלה הם חלק שאיננו ניתן להשכחה או לשכחה, והם יישארו תמיד כדם זורם בעורקיה של מדינת ישראל, כמו שהתרומה של היהודים תישאר כתרומה בנפשה של פולין, שידעה כל כך הרבה מלחמות וטרגדיות.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד, שבאופן אישי אני חייב תודה על כך, שאחרי אלף שנות קיום של יישוב יהודי בפולניה, מאז סוף המאה העשירית ועד היום הזה, נשארה התרבות היהודית בצורה כזאת או אחרת חיה וקיימת.

שמעון פרס: נולדתי אומנם תחת שלטון פולין על אדמת בלארוס, אבל נולדתי כיהודי וכציוני, מפני שפולין אפשרה לי ללמוד עברית משחר ילדותי בבית-ספר, והעברית היתה שפתי הראשונה.

שמעון פרס: קשה מאוד לתאר את מדינת ישראל ללא הקיום של קהילה יהודית אדירה, שבשנות ה-30 עברה את 3 מיליוני האנשים, ורבים מבניה עלו לארץ הזאת לחדש את התחייה הציונית, להחיות את השפה, בתרומה שאין לה אח ורע בהתנסות האנושית עצמה.

שמעון פרס: אבל אני באתי, אדוני שר החוץ, לא רק כדי לעשות חשבון היסטורי.

שמעון פרס: את זה עשו החברים שקדמו לי ברוב כשרון.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד כמה מלים על פולניה של היום.

שמעון פרס: תאמין לי שאנחנו בישראל מאחלים לפולין שתתפוס את מקומה הראוי על יבשת אירופה, בלי שיאיימו עליה מימין ומשמאל, בלי שארטילריות יאיימו על נופיה, בלי שטנקים יחרשו את שדותיה, בלי שמעצמות זרות יפזלו למה שיש בה, למקומה הגיאופוליטי ההיסטורי.

שמעון פרס: אני מאמין מאוד שפולין יכולה לקום מחדש.

שמעון פרס: היום העולם איננו מחובר יותר לא על-ידי יבשות ולא על-ידי ימים.

שמעון פרס: העולם מחובר על גלי האתר, על-ידי קשר.

שמעון פרס: בעולם החדש הזה אין מקום לחרם, לניתוק, לאיומים.

שמעון פרס: העולם באמת מחובר בצורה שלא ניתן לחלק אותו מחדש.

שמעון פרס: אני יודע שפולין צריכה להתנער מכלכלה שהיתה ביסודו של דבר חקלאית, מקשרים שהיו ביסודו של דבר מוכתבים לה מבחוץ, מהרגלים מסוימים שהיו נחלת אבות.

שמעון פרס: אני רואה איך פולין מתנערת ממחלצותיה, גם ההיסטוריות, אבל גם הכבדות, שעיכבו בעדה מלהיות ארץ תורמת ומקובלת בלב אירופה.

שמעון פרס: עשר שנים מלאו ליחסים ביניכם לבינינו.

שמעון פרס: אבל גם עשר שנים מאז נכנסה פולין ברגל ימין לתודעה האירופית, והיא מתקבלת יותר ויותר בברכה כפולין שיש לה תפוצות, כפולין שיש לה עתיד.

שמעון פרס: אני מאוד שמח שאנשי תרבות ואנשי עסקים קושרים מחדש קשרים עם פולין, שהיא חדשה.

שמעון פרס: כאן, בארץ הזאת, אתה תמצא זיכרונות רותחים וקשים מאוד בגלל מה שקרה לנו במלחמת העולם השנייה, אבל גם איחולים כנים ואמיתיים, שדרכה של פולין תצלח לה, גם מפני שהיא ראויה לכך, גם מפני שאני בטוח שבינינו יכולה להתפתח ידידות עמוקה, ידידות של אמת, שתפצה וגם תזכיר את הימים הטובים ואת הימים הקשים שחלפו בינינו באלף השנים האחרונות.

שמעון פרס: היה ברוך בבואך.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: אדוני שר החוץ של פולין, כמי שאביו, סבו וסבתותיו נולדו בפולין, חשבתי במהלך כל הדיון הזה איך שר ההיסטוריה משחק את משחקו ואת מחשבתו, ואנחנו כאן רק בני אנוש, שלא מבינים את המשמעות העמוקה של זה; אבל חשבתי עליהם, איך הם, אודים מוצלים מאש, לא חשבו, לא חלמו, אבל זכו שנכדם ישב בכנסת ישראל וינהל ישיבה במדינה ריבונית משלנו, בירושלים הנצחית בירתנו.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה לך, אדוני שר החוץ, תודה רבה לחברי הכנסת.

נחום לנגנטל: (מחיאות כפיים)

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים לנושא הבא לסדר-היום, נאומים בני דקה.

נחום לנגנטל: מי שמעוניין לשאת את נאומו, מוזמן להצביע.

נחום לנגנטל: 19 נרשמו.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת דיין, אנחנו נותנים לך לדבר ראשונה בעקבות האירועים שקרו היום.

יעל דיין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מצטערת לנהוג כמנהגנו המאוד-קשה להודיע כאן כל אימת שנרצחת אשה על-ידי בן-זוג או מישהו מוכר לה.

יעל דיין: ביממה האחרונה היו שתי רציחות כאלה.

יעל דיין: אחת היתה אתמול.

יעל דיין: אשה בת 32, שמה נאסר לפרסום, אם חד-הורית מקריית-אתא, נרצחה בדקירות סכין מול עיניהם של ילדיה הקטנים, בני שבע ושלוש-וחצי.

יעל דיין: האשה היא אזרחית ישראל, היא עלתה לארץ לפני כמה חודשים, היתה מטופלת רווחה, והחשוד ברצח הוא שותפה לדירה.

יעל דיין: הרצח נעשה על רקע של אלכוהוליזם.

יעל דיין: הבוקר נרצחה ביפו אמל עדאס, אשה בת 32, על רקע מה שנקרא "כבוד המשפחה".

יעל דיין: היא נרצחה ביריות אקדח.

יעל דיין: החשוד הוא אחיה של האשה.

יעל דיין: בן-זוגה שהיה אתה נפצע קל מהיריות.

יעל דיין: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רואה בחומרה רבה את התבטאותו של נשיא בית-המשפט העליון, השופט ברק, אשר אמר לפני יומיים על הכנסת הזאת, הכנסת הדמוקרטית שנבחרה על-ידי העם, שההצבעה על בית-משפט לחוקה היא רעה וחובבנית.

יגאל ביבי: בכל מדינה רגילה, דמוקרטית, אילו היה שופט תוקף את בית-המחוקקים, למחרת הוא היה נקרא לשר המשפטים והולך אולי הביתה.

יגאל ביבי: לא יכול להיות, שכאן, אצלנו, לא תהיה הפרדת רשויות.

יגאל ביבי: לא יכול להיות, שכנסת ישראל חוקקה חוק ברוב של 52 נגד 27 מחבריה, ונשיא בית-המשפט אומר שזה חובבני, שזה לא רציני.

יגאל ביבי: זה לא יכול להימשך כך.

יגאל ביבי: הכנסת צריכה לשמור על כבודה.

יגאל ביבי: פניתי לשר המשפטים וביקשתי שיקרא לו לבירור, וצריך לכנס, לדעתי, את הוועדה למינוי שופטים ולקבוע כללים.

יגאל ביבי: לא יכול להיות שהרשות השופטת תבקר את הרשות המבצעת.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת ביבי, תודה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת איוב קרא, תפוס את מקומך, אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

איוב קרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול הובא למנוחות החייל טאהר חליל, זיכרונו לברכה.

איוב קרא: לצערי, ארונו לא כוסה בדגל ישראל – בטענה שהיה הסכם קודם של הממשלה, או של גורמי הביטחון עם המשפחה.

איוב קרא: צר לי שדברים כאלה מאושרים על-ידי ממשלת ישראל ושר הביטחון.

איוב קרא: זה דבר שלא יעלה על הדעת.

איוב קרא: לא יכול להיות בישראל, שאדם שנלחם, נאמן לדגל הזה, לא יהיה עטוף בו כשהוא נהרג, כי הוא החליט על זה, לא אלה שבאים אחריו.

איוב קרא: זו שוב ההתרפסות, החנפנות, הדברים שלא מובילים לשום מקום את הממשלה הזאת, וזה אות קלון לכל מה שקורה עם הממשלה הזאת, לצערי.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת רובי ריבלין.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים הרבה על ריבונות הכנסת וכבודה, אבל הכבוד הזה נרמס בצורות שונות.

תמר גוז'נסקי: אחת הצורות הבולטות היא, שהכנסת, לאחר דיון שנמשך לפעמים כמה וכמה שנים, מאשרת הצעות חוק, שבסופו של דבר נתמכות על-ידי הממשלה, שמבינה שאלה הצעות חוק חשובות.

תמר גוז'נסקי: אני מתכוונת, למשל, לחוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, שמקנה לדיירים את הזכות לשיפוצים בדירה, או חוק שיקום נכי נפש בקהילה.

תמר גוז'נסקי: בשני החוקים האלה, ואלה רק שתי דוגמאות, הממשלה מסרבת להקצות כסף, וכתוצאה מכך חולי נפש לא מקבלים את השיקום שמגיע להם לפי החוק, ודיירים ממשיכים לגור בבתים טחובים, בבתים שאין בהם צנרת כמו שצריך, בבתים שהחלונות בהם לא נסגרים, או שדוד המים לא עובד.

תמר גוז'נסקי: אני שואלת את עצמי, לשם מה נעשית פעולת החקיקה של הכנסת אם היא לא מחייבת את הממשלה להקצות כספים למימוש החוקים?

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת דוד טל, ואחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להעלות נושא שהובא לידיעתנו בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

דוד טל: מסתבר, אדוני היושב-ראש, שבמערכת הבריאות נותרו עודפים של 850 מיליון שקלים, וראה איזה פלא, 850 מילון השקלים שנותרו, שיכולים למלא הרבה מאוד פונקציות ולתת מענה ותשובה להרבה מאוד נושאים, הועברו למשרדים אחרים ושונים.

דוד טל: מס בריאות צריך לעבור רק לנושא בריאות.

דוד טל: אנחנו גובים מס בריאות, ולא גובים מס חינוך ולא גובים מס ביטחון.

דוד טל: הכנסת גילתה את דעתה, אדוני היושב-ראש, ואמרה לגבות מס בריאות, ומס בריאות צריך להגיע אך ורק לבריאות.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת זבולון אורלב, ולאחר מכן – חבר הכנסת זאב בוים.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא לשרי הממשלה: לכו לבקר יותר את אזרחי המדינה הנתונים תחת אש, בגילה, ביהודה, בשומרון, בעזה, בקו התפר.

זבולון אורלב: כשבצפון נפלו "קטיושות", כל השרים, בצדק, הלכו לשם להזדהות, לסייע, לחזק, לעזור, וטוב שעשו כך.

זבולון אורלב: ראש הממשלה ושר הביטחון, שהוא גם שר החינוך, לא ביקר זה חודשיים בשום בית-ספר שחשוף לאש ותלמידיו מגיעים לבית-ספר תחת אש.

זבולון אורלב: שרים בתפקידיהם לא נפגשו עם יישובים ועם אזרחים הנתונים תחת אש במקומותיהם.

זבולון אורלב: האם התנכרות השרים לאוכלוסיית המדינה הנתונה תחת אש נובעת מכך שיש הבחנה פוליטית בין תושבי יש"ע לגליל?

זבולון אורלב: אנא, לכו לבקר.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת זאב בוים, ואחריו – חבר הכנסת אבשלום וילן.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, מאות אנשים במדינת ישראל לא מקבלים משכורות זה חודשיים ושלושה חודשים.

זאב בוים: מדובר במכבי האש, הכבאים, אשר נחלצים להציל אנשים הנמצאים בסכנת חיים, אלה שנלחמים להשאיר את ארצנו ירוקה ופורחת.

זאב בוים: אנחנו חיים בתקופה קשה במיוחד.

זאב בוים: יש אצלנו לא מעט פירומנים המבקשים להעלות באש אנשים ורכוש, חי וצומח.

זאב בוים: זוהי תקופה של דם ואש ותמרות עשן.

זאב בוים: לפיכך צריך לקרוא לשר הפנים, לשר האוצר, לממשלה, לדאוג מייד שתוסר החרפה, שתשולמנה לאלתר המשכורות.

זאב בוים: אסור שניתן ידינו להלין שכרם של אלה המצילים נפשות ונלחמים לשמור על הצביון הירוק של ארצנו.

זאב בוים: הפעולה העיקרית שהממשלה צריכה לעשות כדי למנוע הישנות המצב היא לערוך שינוי מבני – כבאות האש, השירות הזה צריך להיות רשות ממלכתית, בדומה למשטרת ישראל, כזאת שאינה תלויה בצרור הנקוב של הרשויות המקומיות, רשות הסמוכה למשרד ממשלתי ומתוקצבת מהקופה הממלכתית.

נחום לנגנטל: תודה רבה, חבר הכנסת בוים.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אבשלום וילן.

נחום לנגנטל: ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת אורלב טען, ששרי הממשלה לא מבקרים מספיק בהתנחלויות, והציבור הישראלי אולי מבחין בין דם לדם.

אבשלום וילן: כבר לפני שבוע היתה פה במסגרת דקת ההערות התקפה בוטה על השמאל מצדו של הרב דרוקמן, שעניתי עליה.

אבשלום וילן: אני הייתי אומר, ביקורים בהחלט כן, אבל באותה מידה, אולי הגיע הזמן שבמאבק הפוליטי ובמצב של אלימות גואה אנחנו נוציא את ילדינו אל מחוץ למשחק.

אבשלום וילן: אני חושב שצריך היה להכין תוכנית מסודרת, ואנחנו, כל אותם יישובים שיושבים בעורף, יכולים לקלוט את הילדים, לרבות בבתי-ספר, ולהגיע לידי פתרון שלא נסכן ילדים מעבר למינימום שבמינימום, ונאפשר להם להתפתח בצורה הוגנת.

אבשלום וילן: אני חושש שהולך להיות פה מאבק אלים ארוך.

אבשלום וילן: אני משוכנע שננצח בו, ואני משוכנע שהוא ייגמר בהסדר פוליטי.

אבשלום וילן: אבל צריך לעשות הכול כדי להוציא את הילדים אל מחוץ למאבק הנורא והאכזרי הזה, ולשום הורה אין הזכות המוסרית לסכן כך את ילדיו.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת שמואל הלפרט.

נחום לנגנטל: ואחריו – חבר הכנסת אליעזר כהן.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, בימים אלה עומדת הקהילה המשיחית הנוצרית "חסד ואמת" מראשון-לציון לנטוע יתד בלב האזורים היהודיים ולהניח אבן-פינה לאולם אירועים גדול באזור התעשייה כנות, שבו הם זוממים להרחיב את פעילותם ההרסנית בקרב יהודי המקום באמצעות כינוסי הטפה מיסיונריים, אירועים לילדים, לבני-נוער ועוד.

שמואל הלפרט: במושב בני-עי"ש כבר קיימות שתי כנסיות מיסיונריות שנוסדו בבתים פרטיים.

שמואל הלפרט: הממשלה והמשרד לביטחון פנים, אדוני השר לביטחון פנים, חייבים לפעול מייד כדי לבלום את הפעילות המיסיונרית ההרסנית, העושה שמות בקרב יהודים תמימים.

שמואל הלפרט: תודה.

נחום לנגנטל: תודה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אליעזר כהן.

נחום לנגנטל: ואחריו – חבר הכנסת מנחם פרוש.

אליעזר כהן: חברי הכנסת, לא אחת דיברנו על היובש במדינה ועל מצוקת המים.

אליעזר כהן: בוועדת המדע דיבו לפנינו היום מומחים ופרופסורים בכל השטחים, בגיאולוגיה, כל מדעני המשרדים הממשלתיים על אסון אקולוגי שיקרה; גם אם נעשה את כל מה שצריך לעשות על מנת למנוע אותו, הוא יקרה.

אליעזר כהן: מדובר בקערת הבקעה של ים-המלח.

אליעזר כהן: ים-המלח קורס, מתייבש גיאולוגית, נפערים בורות ענק, הכבישים יישברו שם, כל המערכת הולכת להיות שבר נוראי.

אליעזר כהן: הפתרון הכמעט יחיד, פרט לגשמי מטר לאורך כמה שנים שימלאו את האגם שוב – מה שלא הולך לקרות כנראה – זה לעשות תעלת-ימים מהים התיכון ומים-סוף לים-המלח.

אליעזר כהן: גם אם הפתרון הזה יתבצע זה כבר מאוחר; האסון האקולוגי מתרחש בצעד גדול.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת מנחם פרוש, ואחריו – או חבר הכנסת עזרא אם הוא יסיים לעשן, או חבר הכנסת הירשזון אם הוא יסיים לדבר בפלאפון.

נחום לנגנטל: אחד מהם, מי שיסיים ראשון.

נחום לנגנטל: בבקשה, חבר הכנסת פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, לא על חשבוני אני מבקש לקדם בברכה את חבר הכנסת הנדל, שחוזר לשורותינו לאחר היעדרות של חודשים מספר.

ראובן ריבלין: ברוך רופא חולים.

מאיר פרוש: ברוך רופא חולים.

מאיר פרוש: ברוך השם שהוא פה אתנו.

נחום לנגנטל: ברוך הוא וברוך שמו.

מאיר פרוש: אדוני השר, יומיים לאחר מעצרו של אריה דרעי ביקשתי ממך לבקר אותו בכלא, ורק לאחר כמעט שלושה חודשים, השבוע, ביום ראשון, ביקרתי אותו ושוחחתי אתו כשעה.

נחום לנגנטל: מה שלומו?

מאיר פרוש: ברוך השם, בסדר.

מאיר פרוש: השיחה היתה מאוד מעניינת.

מאיר פרוש: אם תרצה לשמוע פרטים, אני אתן לך אחר כך.

מאיר פרוש: אני רק רוצה לשאול: אני קורא היום בעיתון "הארץ", שהשב"ס יתיר ביקורים אצל אסירים פלסטינים מחשש למהומות בכלא.

מאיר פרוש: האם זו הדרך לקבל אישורים לבקר אסירים?

מאיר פרוש: נראה לי, שהשב"ס – כך נאמר בידיעה – הוא זה שמתכוון ללחוץ על השב"כ, על המשטרה ועל כולם, שיתחילו לאפשר ביקורים.

מאיר פרוש: זו הדרך?

מאיר פרוש: אני יודע שגם אחרים רוצים לבקר אצל הרב דרעי ולא נותנים להיכנס, רבנים, אדמו"רים, הרבה אנשים טובים רוצים לבקר אצלו.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת גדעון עזרא.

נחום לנגנטל: ואחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, שמענו על מעצר חוליות באזור אום-אל-פחם.

גדעון עזרא: לצערי, אנחנו שומעים חדשות לבקרים על זריקת בקבוק תבערה או אבנים במקומות כאלה ואחרים.

גדעון עזרא: הייתי מאוד מבקש שיהיה תיאום בין משרדך לבין השר מתן וילנאי, שמטפל ביישובים הערביים, ואם ייראה שהטיפול ביישובים הערביים איננו כשורה, כדאי לחבר את הנושאים הללו ביחד, משום שחייבים להפסיק את התופעה.

גדעון עזרא: הדבר השני, הנוגע לך חלקית בהיותך שר בממשלה – היישובים במזרח גוש-עציון, שמרגישים שם מבודדים ללא אבטחה על הציר הראשי שמוביל ליישוביהם.

גדעון עזרא: אודה לך אם תעשה לטובת העניין הזה.

גדעון עזרא: תודה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

נחום לנגנטל: ואחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בימים אלה הולך ומתברר מספרם של יהודים הממתינים לעלייה מאתיופיה כמספר הגדול מן הנתונים שנמסרו על-ידי הממשלה.

אליעזר זנדברג: למעלה מ-1,000 אנשים כבר קיבלו אשרת עלייה לישראל, נקבעו כזכאים לעלות לישראל והם ממתינים שם.

אליעזר זנדברג: הטעם לכך הוא העדר מקום לקליטתם במדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אלה שמגיעים, משוכנים בבתי-מלון בתנאים-לא-תנאים, שבטח לא יקלו את תהליכי קליטתם.

אליעזר זנדברג: לאור מצוקתם שם ובשים לב לכך שאנחנו לפני תקציב חדש, ואין בו בשורה, ואין בו היערכות לקראת קליטתם של אלפי עולים מאתיופיה, מן הראוי שהממשלה תבדוק את העניינים ותפעיל תוכנית חירום, גם כספית וגם בשטח, על מנת לזרז את קליטתם.

אליעזר זנדברג: לא יעלה על הדעת, ששיקולים כספיים ימנעו מזכאי לעלות לארץ ולהגיע למדינת ישראל.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אברהם הירשזון.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת הירשזון, קראתי לך קודם לכן.

נחום לנגנטל: אם אדוני רק יכול לשאת את דבריו כדי להחכים אותנו, אני אודה לך.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מודה לך על כך ששמרת על זכותי לדבר ועל הערותיך בקשר לפלאפון, ואני אמשיך לבצע את כל מה שאתה מכתיב.

נחום לנגנטל: תודה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס לנושא הכאוב מאוד של כל הקשור לאלימות במשפחה, ואולי המונח של "כסדום היינו לעמורה דמינו" אין מתאים ממנו בתקופה הזאת, כאשר מדי יום אנחנו שומעים על נשים שנרצחות על-ידי בעליהן, והדבר מעמיד את מדינת ישראל, את מוסריותה, בסימן שאלה גדול.

אברהם הירשזון: לפני ימים מספר היה כאן בכנסת היום הבין-לאומי נגד אלימות, ואני מבקש לומר לחברות ולחברי הכנסת, אנחנו נראינו עלובים מאוד, היום הזה היה בושה וחרפה.

אברהם הירשזון: רציתי לומר את זה באותו יום, לא הספקתי, אני אומר את זה היום.

אברהם הירשזון: אני חושב, שאם הכנסת היא הראי למדינת ישראל – אנחנו צריכים את היום הזה להפוך ליום משמעותי יותר, שממנו יצא מסר לכל אחד ואחד, לכל משפחה ומשפחה.

אברהם הירשזון: תודה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: רבותי, אני רוצה לקדם בברכה את אורחינו ביציע, סיור של שתי קהילות שבאו להזדהות עם מדינת ישראל, קהילת "ישורון", הידועה כ-KJ, בראשות הרב יחזקאל קלוגשטיין, וגם הקהילה השנייה, קהילה יהודית מ-Great Neck, בראשות הרב פוליאקוב.

נחום לנגנטל: ואני גם מודה לסנדי אייזנשטט, שארגן את המשלחות.

נחום לנגנטל: תודה רבה וברוכים תהיו.

נחום לנגנטל: אני מבקש שלא למחוא כפיים, זה התקנון של הפרלמנט שלנו, שלא מוחאים כפיים.

נחום לנגנטל: ברוכים תהיו.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יורי שטרן.

נחום לנגנטל: ואחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, אני אנצל את ההזדמנות הזאת לברך את הרב קלוגשטיין, שהוא מהמנהיגים של המאבק למען יהודי ברית-המועצות בשנות ה-70 וה-80.

יורי שטרן: נעים לברך אותו פה בכנסת ישראל.

נחום לנגנטל: גם אני מודה לרב קלוגשטיין; כמה פעמים באתי אליו לבית-הכנסת.

נחום לנגנטל: אפילו בלי שהוא הכיר אותי, הוא קיבל אותי תמיד בברכה גדולה מאוד.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

יורי שטרן: גם לי היה המזל להתפלל אצלו.

יורי שטרן: אני גם רוצה לברך אותך על ניהול הישיבה עם שר החוץ הפולני ועל הנימה האישית, שגם לי יש הזדהות אתה, כי גם אני מאותו מרחב וגם לי יש סבא וסבים שגמרו את אוניברסיטת ורשה, ולכן אני גם מתפלא על הנס, על המהפך שקרה בין העמים שלנו.

נחום לנגנטל: מעכשיו אני מתחיל לחשב לך את הדקה.

יורי שטרן: הבוקר קראתי בעיתון "הארץ" – וגם מצוטט שם השר לביטחון פנים – על שורה שלמה של ויתורים שממשלת ישראל הולכת לעשות לטובת הצד הפלסטיני.

יורי שטרן: חלק מהדברים האלה, שנקראים "צעדים בוני אמון", הם צעדים שאולי באמת נועדו להקל על התושבים, כמו הסגת כוחות צה"ל – אם הגיע הזמן לזה או לא, לא בטוח.

יורי שטרן: אבל יש שם דברים, כמו: הסכמה על הסכם ביניים – שוב, ללא פתרון לסכסוך בין העמים, פינוי התנחלויות, ואולי רמז להסכמה על הצבת המשקיפים הבין-לאומיים.

יורי שטרן: אני מנצל את נוכחותו של השר לביטחון פנים, שהוא גם שר החוץ, ואני רוצה להגיד: אסור לתת פרס לאלימות, אסור לתת לערפאת פרס פוליטי על כך שהוא ניהל נגדנו מלחמה.

יורי שטרן: זו דרך שאיננה מביאה לשלום, אלא מובילה למלחמה הרבה יותר נוראית.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום התבשרנו, כי מספר התושבים בנהרייה גדל בן לילה מ-50,000 תושבים ל-200,000 תושבים.

אלי בן-מנחם: כיצד זה ייתכן?

אלי בן-מנחם: ככל הנראה, כ-150,000 רשומים בעיר פיקטיבית, כדי לזכות בהנחות מס המגיעות לתושבי נהרייה כיישוב קו עימות.

אלי בן-מנחם: תרשו לי להניח, שאם זה המצב בנהרייה, המצב בשאר היישובים בארץ הנהנים מהנחות מס אינו טוב יותר.

אלי בן-מנחם: מסתמנת לפנינו תופעה חמורה ומדאיגה של מעשי הונאה, תופעה שצריכים להוקיע מכול וכול.

אלי בן-מנחם: הרי לא מדובר בכנופיה של עבריינים מועדים, אלא בציבור רחב של בעלי מקצועות מסוגים שונים.

אלי בן-מנחם: בין רמאי המס שנתפסו מצויים גם מנהל סניף בנק, אלוף-משנה בצבא, מנהל בית-ספר, מנהלי בתי-מלון, ואני מניח שהרשימה עוד ארוכה.

אלי בן-מנחם: אותם גנבי מס מקבלים מהמדינה כסף שאינו שייך להם, ועליהם להיענש במלוא חומרת הדין.

אלי בן-מנחם: רמאות המס שהתגלתה לפנינו בממדים כה גדולים, מחייבת מחשבה לגבי השיטות הנהוגות כיום בהצהרת מבקשי ההנחות.

אלי בן-מנחם: הפרצה שמדובר בה היא גדולה ורחבה מדי, וצריך לבדוק כיצד היא התאפשרה וכיצד ניתן לסתום אותה.

אלי בן-מנחם: תודה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת חיים דרוקמן.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, אדוני השר – אבל אני צריך את אוזניו, ועכשיו מישהו מטריד אותו.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת גאגולה, אודה לך אם תשב ליד השר.

רחבעם זאבי: אמש הודיעו ב"קול ישראל" בערבית, במסגרת מהדורת חדשות, שהשר לביטחון פנים נעתר לבקשתו של חבר הכנסת – – –

נחום לנגנטל: לא משנה, לאחד מהם.

רחבעם זאבי: לא, אחמד טיבי, והוא מאפשר מתן חופשה לשלושה אסירי עולם, שרצחו – חלק מהם התכוונו לרצוח, רק פצעו – חיילים ישראלים.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת זאבי, אני מציע שאת זה תשאל אותו בשעת השאילתות.

נחום לנגנטל: סליחה, הוא עונה רק לענייני שר החוץ.

שלמה בן-עמי: אני מוכן להתייחס לזה.

רחבעם זאבי: אני לא יכול בשעת השאילתות.

רחבעם זאבי: אני רוצה לשאול, מדוע מוציאים לחופשה אסירי עולם על רצח; ואם מוציאים אותם לחופשה, מדוע זאת צריכה להיות מחווה לחבר הכנסת אחמד טיבי, ומדוע הוא ראוי למחווה בדיוק באותו יום שבו הוא פנה לשר החוץ הרוסי לפעול נגד חיילים עולים מרוסיה ולבטל להם את האזרחות הרוסית.

רחבעם זאבי: מדוע האיש הזה, שחותר באופן קבוע נגד מדינת ישראל למען רשות עוינת ואויבת, ראוי למחווה כזאת?

רחבעם זאבי: אם כבר רוצים להוציא אותם לחופשה, מדוע צריך לעשות מחווה לאיש הזה?

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: הרב דרוקמן, בבקשה חכה.

נחום לנגנטל: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת הנדל לדבר, כי קשה לו לגשת למיקרופון.

חיים דרוקמן: בבקשה.

נחום לנגנטל: זאת ההזדמנות, לפני שהוא מדבר ותופס את מקומו ליד המיקרופון, לומר כמה דברים.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת צבי הנדל, אני רוצה לומר לך – אני בטוח שבשם כל חברי הבית – ברוך שובך לבית הזה.

נחום לנגנטל: אנחנו מקווים שתחזור להיות בריא כמה שיותר מהר, כמו שאנחנו זוכרים אותך, בלי הקביים.

נחום לנגנטל: בבקשה.

צבי הנדל: תודה לאדוני היושב-ראש ולחברי חברי הכנסת.

צבי הנדל: אני אומנם מניח שבתקופה האחרונה דובר רבות בבית הזה על המצב שבו אנחנו נמצאים, אבל רציתי להוסיף אולי מלה או שתיים, כמי שבא מגוש-קטיף וחווה את החוויות יום-יום, שעה-שעה, לילה-לילה וכל מטר בדרך.

צבי הנדל: אני לא בטוח שכולם מבינים בדיוק מה קורה ואם כולם הפנימו שאכן אנחנו במצב של מלחמה.

צבי הנדל: ואנחנו נשארנו מתקוטטים בתוכנו, ועדיין ביילין ופרס מחשקים את ראש הממשלה ועושים כל מאמץ על מנת שנמשיך באותו תהליך תבוסתני.

צבי הנדל: וחשוב שכולנו נדע: זה לא "חמאס" ולא שום ארגון אחר.

צבי הנדל: זה ערפאת עם הצבא שלו מנהל את כל המערכה מהפסיק הראשון ועד לנקודה האחרונה.

צבי הנדל: הוא זה שמחייב להוציא ילדים, כשיצאו הילדים.

צבי הנדל: היום כבר האמהות לא שולחות את הילדים לבתי-הספר, אז אי-אפשר להוציא אותם משם על מנת שיחפו על היורים.

צבי הנדל: מהעמדות של המשטרה הפלסטינית יורים על צה"ל ועל אזרחים.

צבי הנדל: אף אחד כבר לא מסתתר, רק שיש כנראה קמפיין של חברי ביילין.

צבי הנדל: ואני לא רוצה להגיד שהתקשורת אשמה, אבל נראה שזה המידע שמספקים לה, ומשום מה העם בציון יודע שבמקרה אולי היתה ירייה אחת של שוטר פלסטיני.

צבי הנדל: הכול שלהם, הכול קמפיין שלהם.

צבי הנדל: ראוי היה שנתאחד לפחות בנושא הזה ונפסיק לפחות את התהליך המטורף הזה שבו אנו ממשיכים לשוחח עם אלה שרוצחים אותנו ואת בנינו.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת הרב דרוקמן, ואחריו – חבר הכנסת הרב ליצמן.

חיים דרוקמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אחרי דברי חברנו היקר, חבר הכנסת הנדל, אני רוצה להוסיף פן אחר של אותו עניין.

חיים דרוקמן: בשבת האחרונה שבתתי בכפר-דרום, ועוד קודם לכן ביקרתי את הפצועים בבית-החולים "סורוקה" בבאר-שבע.

חיים דרוקמן: ואני מרגיש צורך למסור לכנסת ולעם ישראל כולו, שבשבעת ימי האבל הקשים ותוך כדי ההתמודדות עם הפציעות הנוראיות, במיוחד של הילדים, לא היו האנשים היקרים האלה בהיסטריה ובאיבוד עשתונות; ועם כל מלוא עוצמת הכאב, מצאתי אותם איתנים באמונתם, חזקים בדרכם ומאופקים בהתנהגותם.

חיים דרוקמן: זה המצב באופן כללי בכל יישובי יש"ע, למרות המצב הקשה שהם נתונים בו בחודשים האחרונים; יריות כמעט מדי יום ביומו, ועוד יותר, מדי לילה, סכנת נפשות ממשית יומיומית, והתנהגות המתיישבים היא למופת.

חיים דרוקמן: עוד משפט.

חיים דרוקמן: אשרינו שקיימים חלוצים כאלה בתוכנו.

חיים דרוקמן: זוהי המשך דרכה של הציונות.

חיים דרוקמן: אלה החלוצים האמיתיים של ימינו, וזה מהווה קריאה לעם ישראל כולו: אסור ליפול ברוח, גם כשהמצב קשה, וודאי שאסור להתייאש.

חיים דרוקמן: צריך לזכור שארץ-ישראל נקנית בייסורים, ובסופו של דבר, אנחנו ננצח, כי הארץ שלנו היא ושלנו תהיה.

נחום לנגנטל: תודה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת הרב ליצמן, ואחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

יולי יואל אדלשטיין: למה לא הרב אדלשטיין?

נחום לנגנטל: הרב אדלשטיין.

נחום לנגנטל: אחרי זה נשאר חבר הכנסת הרב מלול וחבר הכנסת הרב חוגי.

נחום לנגנטל: זהו.

נסים זאב: סליחה, אני נרשמתי.

נחום לנגנטל: וחבר הכנסת הרב זאב.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לאחרונה נודע לי, כי מדיניות השב"ס היא שלא לאפשר שחרורים בני 24 עד 48 שעות לאסירים בבתי-כלא אשר לא הודו במעשיהם והורשעו בבית-משפט.

יעקב ליצמן: האם אין משום עבירה על החוק במדיניות זו של הוצאת הודאות בכוח מאסירים שסירבו עד כה להודות במעשיהם?

יעקב ליצמן: אני קורא לשב"ס לחזור בו ממדיניות זו.

נחום לנגנטל: תודה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, הרב אדלשטיין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה גם על התואר שלא מגיע לי.

נחום לנגנטל: לא, ביקשת.

נחום לנגנטל: אני נותן סמיכה חופשי...

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני לא מתכוון לחרוג ממנהגי השבועי העצוב להזכיר את גורלו של יונתן פולארד, שכידוע בשבוע שעבר מלאו 15 שנים למאסרו בארצות-הברית.

יולי יואל אדלשטיין: ואני אולי גם אנצל – אף שזה לא אחד הנושאים בשעת השאלות עם שר החוץ – את נוכחותו ואבקש לשאול אותו מה הם בדיוק המאמצים שעושה הממשלה הנוכחית למען שחרורו בהקדם של אזרח ישראל שפעל בשירות שלנו, יונתן פולארד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחום לנגנטל: תודה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת הרב מלול.

רחמים מלול: אדוני היושב-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, הפנייה שלי אל אדוני.

רחמים מלול: בהמשך לדבריו של חבר הכנסת הרב פרוש, אני סבור שמדיניות משרדך בנושא הביקורים אצל הרב אריה דרעי יש בה משום התעמרות בחברי הכנסת ובמילוי תפקידם, תרשה לי לומר זאת, וזה בקשר לידיעה שפורסמה היום בעיתון "הארץ" לגבי ביקורים אצל אסירים פלסטינים שהשתתפו במהומות האינתיפאדה, ועל בשרי חזיתי זאת.

רחמים מלול: לפני כשלושה חודשים הגשתי בקשה לבקר אצל הרב אריה דרעי.

רחמים מלול: נתנו לי תור לבקר אצלו לאחר חודשיים ומחצה.

רחמים מלול: כאשר הגיע תורי, לצערי חליתי והייתי מאושפז בבית-חולים ולא יכולתי לבקרו.

רחמים מלול: טלפנתי בשבוע שעבר למשרדך, ביקשתי שימירו לי את הביקור בביקור השבוע.

רחמים מלול: אמרו לי: אדוני, אנחנו מצטערים, תתחיל את כל התהליך מחדש, תמתין עוד שלושה חודשים.

רחמים מלול: אדוני, הגיע הזמן לשים קץ למדיניות הזאת, שלדעתי היא מכוונת ואינני יודע למה בדיוק היא מכוונת.

רחמים מלול: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת עופר חוגי, בבקשה.

נחום לנגנטל: אחריו, כמו כל דיון, יסכם אותו בנאום חבר הכנסת זאב.

עופר חוגי: אדוני היושב-ראש, כתוב בעיתונים שנעשה תחקיר במחוזות השונים, אולם התחקיר הוא מאוד חלקי, משום שהשוטרים מפחדים שהתחקיר עלול להפליל אותם.

עופר חוגי: אני שואל את השר, אם יהיו תחקירים נוספים ויוסקו מסקנות מההפגנות של ערביי ישראל.

עופר חוגי: בנוסף, האם הוקמה ועדת חקירה שבדקה מדוע לא היה למשטרה מלאי חירום לפיזור הפגנות בזמן ההפגנות של ערביי ישראל?

עופר חוגי: וכן רציתי לדעת מה המצב היום של כדורי גומי וכן החומר לפיזור הפגנות.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.

נסים זאב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ליישוב איתמר מגיעים מדי יום מורים מירושלים.

נסים זאב: כלי הרכב לא ממוגנים.

נסים זאב: הם ביקשו פעמים מספר ממשרד החינוך לאפשר להם להגיע עם רכב ממוגן.

נסים זאב: לצערי, הם לא נענו.

נסים זאב: רציתי לדעת אם יש איזה קריטריונים.

נסים זאב: אני בוודאי לא מגלה לך שמדי יום יש בין 40 ל-60 מקרי ירי, וברוך השם ב-99% של המקרים אין נפגעים.

נסים זאב: אבל אי-אפשר להפקיר מורים או תלמידים, ורציתי לדעת אם נקבעו קריטריונים.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: חברי הכנסת, סיימנו את הסעיף הזה בסדר-היום.

נחום לנגנטל: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הישיבה, הריני מתכבד להודיעכם, כי הונחה על שולחן הכנסת, מטעם ועדת הכספים, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת המכס (מס' 17), התשס"א–2000.

א' האן: תודה רבה.

נחום לנגנטל: תודה רבה.

נחום לנגנטל: אני מזמין את שר החוץ שלמה בן-עמי לתפוס את מקומו על הדוכן.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, נרשמו אצלי שני חברי כנסת.

נחום לנגנטל: אני אתן להם לדבר ראשונים ולאחר מכן נעשה ניצוח כמה שיותר מהיר, זה תלוי בשר אם הוא יענה תשובות קצרות, אבל זה גם תלוי בכם, אם תשאלו שאלות קצרות.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אורלב, אתה היית ראשון.

נחום לנגנטל: אחריו – חבר הכנסת מצא.

נחום לנגנטל: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש – – –

נחום לנגנטל: אדוני השר, אתה רוצה קודם לענות?

שלמה בן-עמי: אני רוצה להתייחס במהירות – – –

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אורלב, שב, בבקשה.

נחום לנגנטל: סליחה שקראתי לך.

נחום לנגנטל: השר יתייחס לשאלות.

נחום לנגנטל: רבותי, כרגע השר ישיב בנדיבותו על שאלות שהופנו אליו קודם בנאומים בני דקה.

נחום לנגנטל: חבר הכנסת אורלב, על-פי תקנון הכנסת בנאומים בני דקה השר היה רשאי להשיב.

שלמה בן-עמי: לא רק שכנראה על-פי התקנון אני רשאי להתחמק, אני מתנגד להתחמק ואני רוצה להתייחס לדברים שלך, כמו לכמה מן השאלות שעלו כאן על-ידי חברים נוספים.

שלמה בן-עמי: בנושא אריה דרעי.

שלמה בן-עמי: תראו, ברגע שאריה דרעי נכנס לכלא, דבר שכולנו – בלי קשר לשאלה מאיפה אנחנו באים – מצירים עליו, כי נפל מנהיג בישראל ואיש לא יכול לעלוז על המצב הקשה הזה.

רחמים מלול: הוא לא נפל, והוא עוד יקום.

שלמה בן-עמי: אתה יודע בדיוק למה אני מתכוון.

שלמה בן-עמי: כוונתי היתה טובה.

שלמה בן-עמי: בגלל הייחוד של המקרה, כדי שלא תהיה שרירות לב במעורבות של השר, שפתוחה לכל הישר בעיניו יעשה, לחץ מפה, לחץ משם – הקמנו ועדה מיוחדת בתוך שירות בתי-הסוהר ואמרנו לה: תמליצי מה הדרך לנהוג.

שלמה בן-עמי: הוועדה המליצה על ביקור של חבר כנסת אחד לשבוע, נוסף כמובן על ביקורי המשפחה.

שלמה בן-עמי: נוסף על כך הומלץ שרבנים יוכלו לבקר את הרב אריה דרעי.

שלמה בן-עמי: גם זה כשלעצמו לא מקובל לגבי אסיר רגיל.

שלמה בן-עמי: אף שלגביך זה נראה כהתעמרות, אני אומר לך, אם אתה משווה את זה לאסירים רגילים – זה לא מקובל.

שלמה בן-עמי: וזה לא סיפק וזה יצר מהומה גדולה, ואז זה הגיע לוועדת הכנסת, ואני בשמחה רבה אומר: ועדת הכנסת, חברי הכנסת עצמם יקבעו את הכללים הנוחים.

שלמה בן-עמי: יש ועדת כנסת בראשות חבר הכנסת סאלח טריף, והיא אמורה לקבוע את הכללים, בראשותו של יושב-ראש הכנסת, כדי שהדבר הזה יהיה נקי מכל רבב, ולא פתוח להשפעות, ששר אומר או שר לא אומר.

שלמה בן-עמי: תן לי לתת לך עוד זווית צדדית, כי זה לא שרירות-לב.

שלמה בן-עמי: ההיפך הוא הנכון.

שלמה בן-עמי: אני פיטרתי קצין בכיר בשירות בתי-הסוהר, סגן מפקד השירות, יוסי פולק.

שלמה בן-עמי: למה פיטרתי אותו?

שלמה בן-עמי: בגלל טענה שבנושא נמרודי הוא פתח את עצמו – אגב, זה עדיין יעמוד למשפט.

שלמה בן-עמי: אני אומר דברים שהם לא ודאיים, כי יש משפט.

שלמה בן-עמי: אבל אני כבר השעיתי אותו.

שלמה בן-עמי: על מה?

שלמה בן-עמי: על זה שהטענה היא, שהוא שמע פה, קיבל פה השפעה, אפשר ביקורים כך או אחרת לנמרודי.

שלמה בן-עמי: עורך-הדין של יוסי פולק, שמגן עליו בכל האמצעים שיש בידיו של עורך-דין, עושה היום מעקב צמוד, ובדין מצדו, איך מאשרים ביקורים לאריה דרעי – האם שם אין השפעות כאלה או אחרות?

שלמה בן-עמי: ובדין הוא נוהג כך.

עופר חוגי: מה ההבדל?

אמנון כהן: – – –

יהושע מצא: השר לא היה חייב – – –

שלמה בן-עמי: אני מבקש ממך, תן לי לדבר.

נחום לנגנטל: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת מלול, אתה סגן יושב-ראש הכנסת ואתה יודע שכרגע השר מדבר וכרגע חובתך לשמוע.

שלמה בן-עמי: ולמרות הכול אני אומר, תחליט ועדת הכנסת מה שתחליט.

שלמה בן-עמי: המקרה שלך, חבר הכנסת מלול, הובא לידיעתי רק שלשום, במקרה בישיבה שבה נכחה מפקדת שירות בתי-הסוהר, ואמרתי לה: אני מבקש ממך, האיש גם חלה מהעניין הזה – במקרה שלך – ואני מבקש שהדבר הזה יטופל לאלתר.

שלמה בן-עמי: אני מודע למקרה שלך.

שלמה בן-עמי: אבל, חברים, בואו נכניס חוש של פרופורציה.

שלמה בן-עמי: אנחנו חייבים, באשר מדובר אכן במקרה ייחודי, ולכן הלכנו לוועדת הכנסת.

שלמה בן-עמי: הרי אין אסיר במדינת ישראל שעשינו לגביו ועדת כנסת מיוחדת.

שלמה בן-עמי: מדוע?

שלמה בן-עמי: כי רצינו להכניס את זה בתוך נורמה מוסכמת.

שלמה בן-עמי: אבל זה לא יכול להיות מצב אנרכי, חייב להיות עיקרון כלשהו, ואחר העיקרון הזה אנחנו מחפשים.

שלמה בן-עמי: נכנסו רבנים, ואני אשמח מאוד שיבואו עוד רבנים.

שלמה בן-עמי: חבר הכנסת דוד טל יכול להעיד בפניך שהוא יודע כהנה וכהנה דברים שעומדים על הפרק ואנחנו פתוחים לבדוק אותם.

שלמה בן-עמי: אין לדבר הזה דבר וחצי דבר עם העניין של האסירים הביטחוניים, ואני לא מבין מדוע צריך לקשור את הדבר הזה.

שלמה בן-עמי: איפה עלה העניין של האסירים הביטחוניים?

שלמה בן-עמי: מה עניין שמיטה להר-סיני?

שלמה בן-עמי: יש מצב מסוים בשטחים, יש לנו מאבק עם הפלסטינים בשטחים.

שלמה בן-עמי: במקביל, אחד מן התפקידים של שירות בתי-הסוהר – וזה שיש שקט היום בקרב האסירים הביטחוניים בבתי-הסוהר, יש שקט אז לא שמים לב, אבל זה לא דבר של מה בכך, זו עבודה רצינית של שירות בתי-הסוהר, של השב"כ ושל המערכות, ואנחנו חייבים לתפקד בצורה מושכלת כדי לשמור גם על השקט בשירות בתי-הסוהר, עם 1,500 אסירים ביטחוניים, וגם כדי לשחרר לחצים מתקבלים על הדעת בקרב הרשות הפלסטינית.

שלמה בן-עמי: לכן, עלה הרעיון לאפשר ביקורים סלקטיביים אצל האסירים הביטחוניים, שהיו קיימים לפני האינתיפאדה הזאת, בליווי של צה"ל, בבדיקה כפולה ומכופלת, ואין לדבר הזה ולאריה דרעי ולא כלום, וחבל, באמת חבל, לערב מין בשאינו מינו.

שלמה בן-עמי: אחד הוא שיקול ואחר הוא שיקול.

שמואל הלפרט: אדוני השר, אני רוצה לשאול שאלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הלפרט, כבוד השר עונה על אותם נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: הוא מתייחס אליהם.

ראובן ריבלין: לאחר מכן יש שאלות לשר החוץ, אני מדגיש לשר החוץ, לא לשר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: עכשיו תנו לשר לסיים את דבריו.

שלמה בן-עמי: אלימות במשפחה – שני המקרים שהוזכרו על-ידי חברת הכנסת יעל דיין הם מקרים קורעי לב, מצערים מאוד.

שלמה בן-עמי: מתוך הזווית הצרה של המשרד לביטחון פנים מדובר בשני מקרים שבהם לא היה מידע קודם למשטרה.

שלמה בן-עמי: חייבים להבין, שבסופו של דבר, למרבה הצער ולדאבון הלב, יכולים לקרות ולהתרחש דברים כרעם ביום בהיר.

שלמה בן-עמי: לכן, המבחן של המערכת שאני מופקד עליה הוא כשיש מידע קודם, כשיש אזהרה קודמת, כשהיה טיפול קודם של המערכת.

שלמה בן-עמי: אנחנו פרסנו בכל תחנות המשטרה 57 חוקרים מיוחדים של אלימות במשפחה.

שלמה בן-עמי: מתוכם תשעה דוברי ערבית.

שלמה בן-עמי: עכשיו אנחנו נושאים ונותנים עם המשרד לקליטת עלייה כדי להביא לכך שיהיו גם דוברי רוסית כדי לאבחן מסוכנות, כדי לטפל בסוגיות האלה אם זה מגיע לתחנת המשטרה.

שלמה בן-עמי: אנחנו נמשיך ונטפל בעניין הזה כמיטב היכולת שלנו לתת על העניין הזה תשובה.

שלמה בן-עמי: בנושא הצעדים בוני אמון, אני יכול להתייחס לזה אחר כך בהקשר שהועלה כאן.

שלמה בן-עמי: לחבר הכנסת זאבי, נראה שלא רק אצל חברי הכנסת היהודים יש איזה מין מאבק תקשורתי שטיפה מעוות כדי להביא קולות לטובתנו.

שלמה בן-עמי: נראה שזה גם אצל חברי הכנסת הערבים.

שלמה בן-עמי: לא היתה ולא נבראה שום מחווה מצדי לחבר הכנסת אחמד טיבי.

שלמה בן-עמי: מה שהיה הוא דבר אחר לחלוטין.

שלמה בן-עמי: מה שהיה הוא, שלפני שנה אני כבר התחלתי, לגבי שלושת האסירים ששירות הביטחון הכללי אישר, להוציא אותם לחופשה.

שלמה בן-עמי: אכן תקדים.

שלמה בן-עמי: סברתי, אחרי שביקרתי בכלא "שאטה" ונפגשתי עם האסירים הביטחוניים ערביי ישראל, שמן הדין, אם יש אפשרות להיעתר לאלה שהמערכת סבורה שעברו כך וכך שנים והם אינם מהווים בעיה ביטחונית, לגלות כלפי האסירים הביטחוניים ערביי ישראל מידה של גמישות כפי שאנחנו מגלים כלפי יהודים.

שלמה בן-עמי: אצל היהודים, אלה לא מוגדרות עבירות ביטחוניות, יש לזה הגדרה אחרת, אבל זה פחות או יותר אותו סוג של דבר.

שלמה בן-עמי: זה הוצע אז.

שלמה בן-עמי: גם אז, כמו הפעם, המכניזם הוא שאני מבקש שיהיו ערבים ראשי המועצות והם ילוו על-ידי בעל-דבר שאני אוכל אחר כך לתבוע ממנו דין-וחשבון.

שלמה בן-עמי: לא מחווה אלא ערבות.

שלמה בן-עמי: הוא יכול היה אחר כך להציג את זה בתקשורת, כדי להגיד שהוא ואחרים לא עשו את זה.

שלמה בן-עמי: זה לב העניין, חבר הכנסת זאבי.

ראובן ריבלין: אנחנו מודים, קודם כול, לכבוד השר על כך שהשיב והתייחס לכל אותם נאומים בני דקה.

ראובן ריבלין: כן ירבו שרים כמו אדוני שבאים ונמצאים כאן וגם משיבים על אותם נאומים של החברים.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים עכשיו לשעת שאלות, שתימשך 35 דקות, עם כבוד שר החוץ, ואני מדגיש לאמור כבוד שר החוץ, כי הוא לא מופיע כאן בפנינו כשר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: הוא יענה על שאלות רק בנושאים שנקבעו בסדר-היום: התהליך המדיני, יחסי ישראל-אירופה, או"ם – כוח משקיפים וכו'.

ראובן ריבלין: הראשון שביקש היה זבולון אורלב, ואחריו – חברי הכנסת יהושע מצא ומודי זנדברג.

ראובן ריבלין: בבקשה.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, אני שב ומזכיר שבמיקרופון הזה יש חשמל סטטי, ואם ניתן יהיה לסדר זאת, אני אכיר תודה.

זבולון אורלב: כל פעם אני מקבל פה מכת חשמל.

ראובן ריבלין: אדוני לא מבין שאין במיקרופון שום חשמל סטטי.

ראובן ריבלין: אצל אדוני יש חשמל סטטי.

ראובן ריבלין: בכל פעם שאתה ניגש, המיקרופון מתלונן בפני ואומר: גברה עלי עוצמתו של זבולון אורלב.

זבולון אורלב: אני מקבל את התיקון.

זבולון אורלב: בהקשר של התהליך המדיני, שאלתי לכבוד השר: פורסם היום, שבמסגרת הצעדים להחזרת הפלסטינים למשא-ומתן המדיני, צעדים שאני חולק עליהם מעיקרם כל עוד הפלסטינים נלחמים בנו – מעבר חופשי לפלסטינים שנושאים תעודות אח"ם-1, לבד מהמקרים שבהם המחזיקים בהן קשורים בטרור.

זבולון אורלב: האומנם יש אח"מים פלסטינים שלא קשורים בטרור?

זבולון אורלב: הרי ראש הממשלה הצהיר יותר מפעם אחת, שערפאת והרשות הפלסטינית כולה קשורים בלחימה, מעודדים אותה ומשחררים פלסטינים.

זבולון אורלב: מי יכול לערוב לכך שהאח"מים האלה לא יבריחו חומרי לחימה, כמו שעשה ערפאת במסוקו, והאם אין זו באמת מדיניות חלם לתת פרסים לאויבים ומתנות חינם לרוצחים של ילדים, של נשים ושל חיילים?

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב, שהקפיד על הדקה.

ראובן ריבלין: אדוני השר ישיב במידת האפשר בשתי דקות.

ראובן ריבלין: אם רוצה יותר, יהיה יותר.

שלמה בן-עמי: אנחנו רואים חשיבות בצעדים בוני האמון הללו, בעיקר כשהם מיועדים להקטין את הסבל של האוכלוסייה הפלסטינית בתחום הכלכלי, בתחום של מעבר סחורות ליצירת מקומות עבודה, משום שמה שקורה במרחב של הרשות הפלסטינית הוא פצצה קשה מאוד של זעם, של תסכול, של פגיעה חברתית וכלכלית, ולכן יש העברת מלט ודברים מן הסוג הזה.

שלמה בן-עמי: בנושא של האח"מים, אנחנו משוכנעים מעל לכל ספק, שחלק גדול מאוד מאנשי הרשות הפלסטינית, מהדמויות המובילות, לא מעורבים, לא ישירות ולא בעקיפין, בפעולות טרור.

שלמה בן-עמי: אני לא מעלה בדעתי, שאבו-עלא, אבו-מאזן או סאיב עריקאת, או נביל שעת' מעורבים בטרור, ואנחנו לא יודעים ממקור גלוי או ממקור לא גלוי שהדבר הוא אחרת.

שלמה בן-עמי: יש חשיבות גדולה, לדעתי, לכך, שבמאבק הזה, שהוא לא קל, אנחנו לא נהרוס בתהליך המאבק את הרשות הפלסטינית.

שלמה בן-עמי: אני לא בטוח שזה אינטרס של מדינת ישראל שהרשות הפלסטינית כבר-שיח פוטנציאלי להמשך תקרוס.

שלמה בן-עמי: הדבר הזה יגרום למידה כזאת של אנרכיה, שהיא לא אינטרס, לפי מיטב הבנתי, לא של הפלסטינים ולא שלנו.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אורלב ולשר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יהושע מצא.

ראובן ריבלין: ואחריו, חברים, אני מקדם בתור את חבר הכנסת הנדל, שחזר אלינו.

יהושע מצא: אדוני שר החוץ, אתמול אישרה הכנסת תיקון לחוק-יסוד: ירושלים, שבו קבעה את גבולות ירושלים כפי שאוחדה העיר אחרי מלחמת ששת הימים.

יהושע מצא: חוק-היסוד קבע מפורשות, שאין למסור חלקים מירושלים בצורה זו או אחרת, לא לניהול ולא למינהל, לגורמים זרים.

יהושע מצא: לעומת זאת, אתה יודע יפה, שבקמפ-דייוויד, כפי שפורסם, היו הצעות, שלו חוק זה היה קיים, הן היו עומדות כנגד החוק הזה שאושר אתמול.

יהושע מצא: השאלה שלי אליך, אדוני: מכאן ואילך, לאחר שחוק ירושלים שלי ושל חברים נוספים עבר וקבע ברורות שאין פשרה על ירושלים, האם אתה מוכן להבהיר, שלא תפעל יותר כשר חוץ או כשר בממשלה להגיע לידי הבנות שיש בהן פשרה בירושלים, הן בנושא הריבונות והן בנושא של מסירה לניהול של גורמים זרים או פלסטיניים?

יהושע מצא: ולסיום, בקשר לשאלה הזאת שלגביה אני מבקש את הבהרותיך, אני מבקש לקרוא בפניך ולהזכיר לך, שכשנשבעת כשר, אדוני, נשבעת אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידך כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

יהושע מצא: מאתמול החלטת כנסת אוסרת דיונים שיש עליהם כל פשרה על ירושלים.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מצא.

ראובן ריבלין: יענה כבוד השר.

שלמה בן-עמי: חבר הכנסת מצא, לא קראתי את הניסוח המדויק של החוק, אבל תקן אותי, או יתקן אותי היושב-ראש אם אני טועה.

שלמה בן-עמי: אם לא נעשית כאן הבחנה בין אישור החלטה בנושא ירושלים לבין היכולת להידבר בנושא ירושלים, כמו – – –

יהושע מצא: כל עוד לא בוטל חוק-היסוד יש איסור כזה.

שלמה בן-עמי: איסור לדבר?

יהושע מצא: לא נקבע בחוק, אבל חוק-היסוד אוסר – – –

ראובן ריבלין: אין לפני הציבור ולפני האנשים שיצטרכו לפרש את החוק אלא החוק.

שלמה בן-עמי: מה, שאין לדבר?

ראובן ריבלין: לא, החוק.

ראובן ריבלין: כל אחד יפרש אותו, ואין שום סוד בסופו של דבר.

יהושע מצא: החוק אוסר לפנות את ירושלים.

שלמה בן-עמי: הרי אותו דבר קרה בנושא הנוגע לרמת-הגולן, שהיה חוק בנושא רמת-הגולן, וזה לא הפריע לממשלות לדבר על רמת-הגולן.

שלמה בן-עמי: בסופו של דבר, אם זה חוק-יסוד שמחייב מספר כזה או אחר של חברי כנסת – זה מה שיהיה.

שלמה בן-עמי: אבל אני אתפלא מאוד, חבר הכנסת מצא, אף שלא קראתי את הניסוח של החוק, אם החוק יאמר שאין להעלות על דל שפתיים בהידברות עם הצד השני את שאלת ירושלים.

זאב בוים: אתה רוצה לדבר כדי לשכנע שאין מה לעשות בעניין ירושלים.

שלמה בן-עמי: זו אפשרות אולי – – –

יהושע מצא: זו האפשרות היחידה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, אדוני רוצה לשאול שאלה?

ראובן ריבלין: האם אדוני רוצה לשאול שאלה את שר החוץ?

ראובן ריבלין: אם הוא רוצה – אתן לו לשאול את שר החוץ שאלה.

ראובן ריבלין: זו שעת שאלות לשר החוץ.

ראובן ריבלין: כרגע חבר הכנסת מצא שאל שאלה.

יהושע מצא: אין לי ספק, שכשזה יגיע לדיון בבג"ץ, יצטרכו לפרש.

ראובן ריבלין: אדוני, עם כל הכבוד לחבר הכנסת מצא, השר הוא לא בג"ץ.

יהושע מצא: אבל עם זאת, אני מבהיר לאדוני, שברגע שמנהלים משא-ומתן למסור, נניח, שכונה מסוימת לניהול זר – זה נוגד את הכתוב.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מצא, אתמול הועבר חוק ברוב גדול.

שלמה בן-עמי: חבר הכנסת מצא, אני לא משפטן, אבל לפי מיטב שיקול הדעת שלי, אם זה יגיע לבג"ץ, הוא יעשה אבחנה בין היכולת להידבר לבין האישור של תוצאות ההידברות.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: האם אדוני רוצה להוסיף?

יהושע מצא: לא.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנדל, ברוך הבא וברוך רופא חולים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנדל ישאל את שאלתו לשר החוץ.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, מכובדי שר החוץ, רציתי לדבר על משהו אחר, אבל שמעתי את תשובתך ואת השכנוע הפנימי העמוק שלך לגבי אותם מנהלי הרשות הפלסטינית, שהם בוודאי לא שותפים לירי על ילדינו, על חיילינו, על אזרחינו.

צבי הנדל: מאחר שאני מאמין בכנות דבריך, בקשתי היא שתלמד את הנושא הזה היטב כשר החוץ, כי מי ששולח, גם בפרהסיה, את האנשים לרצוח אותנו, זה לא פחות ולא יותר – וזה לא אבו-מאזן, לא צריך להסתתר בליגה שנייה או שלישית – ערפאת בכבודו ובעצמו.

צבי הנדל: אסיים רק בדבר אחד, שכולם מכירים אותו.

צבי הנדל: למחרת, או יומיים לאחר שערפאת אמר שהוא מבקש שלא יהיה ירי משטחי A, הפציצו בשטח B את האוטובוס עם הילדים, ויומיים לאחר מכן צלף של כוח-17, שזו החוליה הכי קרובה לערפאת, רצח את הבן של משפחת יפת מנצר-חזני.

צבי הנדל: אז זה לא שהם עושים אווירה.

צבי הנדל: הם מובילים את המאבק.

צבי הנדל: לילה לילה יורים על המוצבים ליד גני-טל, על צה"ל, מעמדות של המשטרה הפלסטינית.

צבי הנדל: וזה לא במקרה, זה לא פעם אחת מתוך עשר, אלא 11 פעמים מתוך 11 פעמים.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: האינטרס של כל חלקי הבית הוא להביא לרגיעה בינינו לבין הפלסטינים.

צבי הנדל: אנחנו בחרנו – – – השאלה היא אם זה האינטרס של ערפאת.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הנדל, היטבת לשאול ושכחת כנראה – – –

שלמה בן-עמי: אנחנו בחרנו בדרך שעושה איזון, שלעולם אולי לא מספק את כל הצדדים, בין תגובה מושכלת ומרוסנת לבין פעילויות נוספות, כדי להביא את הפלסטינים להפסקת האלימות.

שלמה בן-עמי: חבר הכנסת הנדל, אנחנו מתרשמים – והימים הקרובים יעמידו במבחן את ההתרשמות הזאת – שביומיים-שלושה האחרונים, עם דגש על הרצועה, יש התחלה של ניסיון אמיתי מצדו של מוחמד דחלאן, בגיבויו של ערפאת – יש גם אינדיקציות רבות לכך שערפאת פונה לאנשים שלו במקומות שונים ברחבי הגדה הערבית, ששם כנראה מידת או מוטת השליטה שלו חלשה יותר מאשר ברצועה.

שלמה בן-עמי: ואנחנו נשמח אם הוא יגיע לרמאללה כדי להפעיל את השפעתו גם בחלק הזה של השטח של הרשות הפלסטינית.

שלמה בן-עמי: אנחנו מתרשמים, שביומיים-שלושה האחרונים, בעקבות פגישות אינטנסיביות שהיו עם הפלסטינים, ודחלאן בראשם, הם עושים מאמצים שנראים על פניהם כמאמצים יותר אמיתיים ממה שנעשו עד עכשיו.

שלמה בן-עמי: חבר הכנסת הנדל, אנחנו עשינו הבחנה בין הפיגוע באוטובוס בכפר-דרום לבין הפיגוע באוטובוס בחדרה.

שלמה בן-עמי: על הפיגוע באוטובוס בכפר-דרום אנחנו הגבנו כפי שהגבנו.

שלמה בן-עמי: לגבי הפיגוע בחדרה, יש לנו יסוד מוצק להניח שזו היתה גם מכה קשה לרשות, שלא רצתה בדבר הזה, ועל כן היה נכון מצדנו שלא הגבנו, באשר אנחנו מבחינים היום כיצד הרשות פועלת בדיוק בנושא הזה של הפיגוע בחדרה.

שלמה בן-עמי: כלומר, אם אנחנו לא רוצים לצאת למלחמה גורפת שאין בה כלי ריסון והיא יכולה להדליק גם את האזור, אין לנו מנוס אלא לעשות שימוש מושכל בשני הכלים האלה – אמצעים בוני אמון, הידברות, עידוד הכיוון המסתמן בקרב הרשות הפלסטינית לצאת ממעגל האלימות.

שלמה בן-עמי: אבל יכול להיות – ואתה יודע מה, יותר מיכול להיות – שהנמר הזה בסוף יכול להתחיל לרכוב לבד.

שלמה בן-עמי: כשהתחילו המהומות השתמשתי בביטוי, השתמשתי במטאפורה שערפאת רוכב על גבו של נמר ובסוף הנמר יכול להתחיל לרכוב לבד, כי מוטת השליטה הולכת ואובדת.

שלמה בן-עמי: יכול בהחלט להיות, שמה שאנחנו עומדים בפניו הוא רצון מסוים, ואני לא רוצה להגיד של מאה אחוז, אבל רצון שאפשר להבחין בו בעליל, רצון של ערפאת להשליט את סמכותו עם יכולת קטנה מזו שהיתה לו כשהמהומות התחילו.

שלמה בן-עמי: זה עניין חמור וקשה כשלעצמו.

שלמה בן-עמי: אבל אנחנו חייבים לעשות את כל מה שביכולתנו כדי לעודד את כלי העבודה של הפלסטינים נגד הטרור.

שלמה בן-עמי: לא נשכח דבר אחד, חבר הכנסת הנדל, ואסור לנו לשכוח אותו: בסוף, אלה שנלחמו באמת תחת ממשלת נתניהו ותחת הממשלה הזאת – מי שנלחמו באמת בסוף נגד הטרור של ה"חמאס", היו הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: אסור להתעלם מן הדבר הזה.

שלמה בן-עמי: הם אומנם לא נלחמו בו בהצלחה של מאה אחוז, אבל אנחנו חייבים להחזיר ולחזק את האינטרס שלהם להילחם בטרור הזה.

ראובן ריבלין: תודה לשר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זנדברג.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת פרוש.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת דרוקמן, חבר הכנסת ביבי, חבר הכנסת חוגי, חבר הכנסת אדלשטיין.

אליעזר זנדברג: אדוני השר, לפני שאני שואל אני רוצה להעיר הערה אחת.

אליעזר זנדברג: כאן, בכנסת, אנחנו מנסים לגבש קבוצה שתתמוך בדרישה שלא לקצץ בתקציב מש"ב – המחלקה לשיתוף פעולה בין-לאומי – במשרדך.

אליעזר זנדברג: נשמח על הסיוע גם בתוך הממשלה לעניין הזה.

אליעזר זנדברג: שים לב לחשיבות העניין.

אליעזר זנדברג: השאלה שלי, אדוני השר, נוגעת גם לדברים שהשמעת עד כה.

אליעזר זנדברג: לדעתי, היתה מקובלת במשרדך הערכה, שערפאת אכן מעוניין להגיע להסכם, הסכם שלום עם מדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שממשלתך הציעה ליאסר ערפאת את המקסימום, אפילו מבחינת הממשלה שלך, שאפשר להציע על מנת להגיע לידי הסכם שלום שכזה.

אליעזר זנדברג: התוצאה הישירה היתה הידרדרות חמורה מאין כמוה במצב הביטחוני והמדיני – הרבה יותר מכפי שהיה בימי בנימין נתניהו וממשלתו.

אליעזר זנדברג: השאלה שלי כרגע היא: האם אין מקום לבצע שינוי בהערכה?

אליעזר זנדברג: או ליתר דיוק: האם משרדך בודק מחדש את הקונספציה שלפיה ערפאת באמת שואף לשלום?

אליעזר זנדברג: האם יש בדיקה כזאת?

אליעזר זנדברג: מה תוצאות הבדיקה הזאת?

אליעזר זנדברג: והאם אינך חושש, שללא בדיקה ממש, בדיקה יומיומית של העניין, עלול להתרחש עלינו יום כיפור מדיני, שבו הממשלה שבויה בקונספציה, שהצד השני רוצה לעשות שלום, והוא לא מתכנן אפילו לעשות את השלום, אלא לקבל כמה שיותר?

ראובן ריבלין: האומנם, שואל חבר הכנסת זנדברג.

שלמה בן-עמי: אני מודה לך על השאלה; זו שאלה יותר עמוקה ממה שזה נראה על פניו.

שלמה בן-עמי: תרשה לי לתת לך תשובה שהיא לא מאוד פוליטית-מדינית, אלא מפרספקטיבה קצת אחרת.

שלמה בן-עמי: תראה, על-פי הסכם אוסלו, ולא משנה איזו ממשלה היתה בשלטון, ואגב, גם על-פי הסכם חברון, היה צריך להגיע באיזה מקום להסדר קבע.

שלמה בן-עמי: מה שעשה הסכם חברון הוא, שבחלקו הוא מיחזר את רצף ההתחייבויות, או את רצף הצעדים שהיו אמורים להוביל למשא-ומתן על הסדר הקבע.

שלמה בן-עמי: גם הממשלה הקודמת לא התכחשה לזה.

שלמה בן-עמי: אני מניח שעמדותיה אולי יכלו להיות אחרות, אבל היא לא כפרה בכך שברגע מסוים היא תגיע לדבר על כל הנושאים האלה, כי אלה הנושאים המתבקשים בהסדר הקבע; בזה היא לא כפרה.

שלמה בן-עמי: והגענו לנושאים האלה.

שלמה בן-עמי: אני מעיד על עצמי, שבאיזה שהוא משחק מלחמה בתחילת ספטמבר, כאשר הדברים עדיין לא נראו כמו שהם נראים עכשיו, אז עדיין לא פרץ שום דבר, סיכמתי את המשחק הזה בהסתכלות לא פוליטית, לא מדינית; נקרא לזה בפרספקטיבה של המקצוע הקודם שלי ואמרתי: יכול להיות שהסכסוך הזה שנוגע בירושלים, שנוגע בפליטים, שנוגע בהתנחלויות – שהם הנושאים של הסדר הקבע – הוא דבר קשה מנשוא לשני הצדדים, ובגלל העוצמה האדירה של הנושאים האלה יכול להיות שזה יוביל לסבב אלימות נוסף.

שלמה בן-עמי: אמרתי את זה במשחק מלחמה בתחילת ספטמבר, לא רציתי לנבא את זה, חס ושלום, ולא רציתי להוביל לזה, אבל זו העוצמה של הנושאים והקושי להגיע בהם לפשרות.

שלמה בן-עמי: יכול להיות שבממד העומק זה גרם להתפוצצות הזאת.

שלמה בן-עמי: האם ערפאת רוצה או לא רוצה להגיע להסדר עם ישראל?

שלמה בן-עמי: חבר הכנסת זנדברג, הדרך היחידה – אין לנו דרך אחרת – היא לשבת מולו ולהידבר כדי לראות אם יש סיכוי כזה.

שלמה בן-עמי: גם היום אני לא יודע להגיד לך, ואין אדם שיודע להגיד – – –

ראובן ריבלין: בכל תנאי, אדוני?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זנדברג שאל אם בכל תנאי.

שלמה בן-עמי: לא, אני לא אומר בכל תנאי, אילו זה היה בכל תנאי כבר היה לנו הסכם.

ראובן ריבלין: מה שהוא שאל זה גם אם הוא יורה.

שלמה בן-עמי: התביעה המרכזית שלנו צריכה להיות: האם הצד הפלסטיני מוכן להגיע להסכם של סופיות, שגמרנו את הסכסוך.

שלמה בן-עמי: כשיצחק לוי ישב בממשלה, אני זוכר דיון מרתק בישיבת הממשלה שבו הוא אמר בנאום ייחודי ליצחק לוי, בגלל תפיסותיו הכלליות, שאם מדובר במשא-ומתן שמביא לסוף הסכסוך, הוא, אישית, יצחק לוי – אני לא רוצה לשים דברים בפיו – מוכן לפשרות.

שלמה בן-עמי: אני לא העליתי בדעתי שהוא יאמר דברים כאלה באותה ישיבה.

יגאל ביבי: לא שמעתי את זה בסיעה.

ראובן ריבלין: אדוני השר, יש שאלות רבות.

ראובן ריבלין: האם אדוני סיים את תשובתו?

שלמה בן-עמי: לכן אני אומר, שאין לי עד היום תשובה לשאלה של הסופיות, האם הוא מוכן לבוא להסכם ששם קץ לסכסוך בינינו לבינם.

שלמה בן-עמי: אני לא מאמין בהסדר ביניים עם ערפאת.

שלמה בן-עמי: בעקבות האינתיפאדה הזאת והרמות האמוציונליות, הפוליטיות, המדיניות, הבין-לאומיות שהדבר הזה הגיע אליו, אני לא מאמין שאפשר יהיה לגמור את זה עם איזה אנטי-קליימקס של איזה הסדר ביניים בנאלי; אני לא מאמין שזה אפשרי.

שלמה בן-עמי: אם אנחנו חוזרים למשא-ומתן הזה, הייתי מציע לעשות עדיין את המאמץ להגיע להסדר קבע, לא בכל התנאים; אילו זה היה בכל התנאים, כבר היה הסדר.

ראובן ריבלין: תודה לאדוני.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש ישאל את שר החוץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, בימים האחרונים מחלקים פה לחברי הכנסת מטעם שירותי המידע בספרייה את החלטת האו"ם 181 על תוכניות החלוקה ב-1947.

מאיר פרוש: שם מסופר על אותה ועדת או"ם שהמליצה על חלוקת ארץ-ישראל למדינה יהודית וערבית ועל בינאום ירושלים.

מאיר פרוש: השאלה שלי היא: כאשר מדינת ישראל מסכימה לוועדת בדיקה, שהיא ועדת חקירה של כך וכך, הרי זו ועדה שמקובלת על כל העולם ובסופו של דבר היא תבוא לפה ותתחיל לבדוק.

מאיר פרוש: העולם חושב שצריך להקים מדינה פלסטינית, העולם חושב שצריך לקחת את ירושלים וצריך לבתר אותה ולחלק אותה.

מאיר פרוש: עם זאת, בימים האחרונים מדברים על הכנסת כוח בין-לאומי לפה.

מאיר פרוש: מלבד השאלה מה זה עזר בחברון – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש, והשאלה?

מאיר פרוש: הכוח הבין-לאומי יצטרף לוועדת הבדיקה הבין-לאומית, והשאלה היא, האם אנחנו מגיעים ליישום החלטה 181 בהסכמה של מדינת ישראל?

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת פרוש.

ראובן ריבלין: אדוני השר, בבקשה.

שלמה בן-עמי: אין כל קשר בין ועדת הבדיקה שהוחלט עליה בשארם – – –

מאיר פרוש: אני יודע שלא, אבל היא תעשה את זה.

שלמה בן-עמי: אין שום קשר בין ועדת הבדיקה הזאת לבין החלטה 181.

שלמה בן-עמי: זאת החלטה שקיימת שם ואנחנו מתנגדים לה.

שלמה בן-עמי: תהליך השלום בינינו לבין הפלסטינים, ועידת מדריד, הסכם אוסלו, קמפ-דייוויד וחברון וכל מה שנעשה בינינו לבין הפלסטינים נשענים על 242 ו-338, על קידומת 2 ולא על קידומת 1.

שלמה בן-עמי: ועדת הבדיקה שבה מדובר היא כדי לבדוק את שורשי פרץ האלימות וכיצד למנוע את הישנותה.

שלמה בן-עמי: שלשום דיברתי עם הסנטור מיצ'ל, שלחנו אליו שליח, ודיברתי עם מזכירת המדינה; אנחנו נמצאים אתם בקשר מתמיד.

שלמה בן-עמי: אנחנו תובעים, שהוועדה תעבוד על-פי of reference שיהיו מוסכמים על ישראל, על הפלסטינים ועל ארצות-הברית, ולא שהוועדה באופן סוברני תקבע לעצמה את ה-terms of reference.

שלמה בן-עמי: חבר הכנסת פרוש, אמרתי לאמריקנים שיש בעיה נוספת לא פשוטה, אמרתי את זה גם לסנטור מיצ'ל.

שלמה בן-עמי: תבוא הוועדה לבדוק, ואם ה-terms of reference לא יהיו מסודרים, היא תחליט, נניח – אחרי שהיא תבדוק – שהחלטה של מח"ט של צה"ל באיזה מקום תחייב את מדינת ישראל, כי זה מח"ט במדינה מסודרת.

שלמה בן-עמי: נניח שהיא תבדוק את הפיגוע בכפר-דרום.

שלמה בן-עמי: במערכת הפלסטינית תוכל הרשות הפלסטינית להגיד: כן, אבל זה לא אנחנו, אין לנו אחריות לזה.

שלמה בן-עמי: הפניתי את תשומת לבם של חברי הוועדה לכך שיש פה מפגש בין מערכת הייררכית של דין-וחשבון לבין מערכת שבה תמיד אפשר לומר: חדרה זה לא אני, כפר-דרום זה ההוא, שם ניסיתי ולא יכולתי להשפיע, ודברים מן הסוג הזה.

שלמה בן-עמי: אלה הבעיות המעסיקות אותנו היום, ולא החלטה 181.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: יש עוד כמה חברים שרוצים לשאול והייתי מבקש מאדוני לקצר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דרוקמן, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת ביבי, אלא אם כן אדוני מסכים שבינך לבינו יהיה מישהו מסיעה אחרת.

יגאל ביבי: בגלל עין הרע?

ראובן ריבלין: בגלל שלא טוב שהמפד"ל יגיע בכל עוצמתו אלא ילך חלקים חלקים.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת דרוקמן.

מאיר פרוש: עד מתי שעת שאלות?

ראובן ריבלין: עד השעה 18:00.

ראובן ריבלין: אדוני רוצה שנסיים את השאלות אחרי שהוא גמר לשאול את השר?

ראובן ריבלין: הבנתי, אדוני מבקש שנסיים הואיל והוא סיים את שאלותיו.

ראובן ריבלין: לא נראה לי.

חיים דרוקמן: אדוני השר, תמהתי מאוד לשמוע ממך, שגם אחרי החודשיים האחרונים אתה עדיין רואה את ערפאת כמי שרוצה שלום.

חיים דרוקמן: אני רוצה לשאול אותך: איך אפשר שבשעה שחייליו של ערפאת ממשיכים לירות עלינו ברחבי הארץ כולה, וגם בירושלים, אנחנו מתרפסים לפניו, מתחננים אליו ושולחים אליו שרים מהממשלה?

חיים דרוקמן: לדעתי, עם המרצח הזה בכלל אסור היה לדבר.

חיים דרוקמן: אבל לפחות עד שהמלחמה שלו נגדנו תיפסק היינו צריכים לחכות – שהוא יתחנן שהוא רוצה להיפגש ולדבר אתנו, ולא להיפך.

חיים דרוקמן: אני רוצה לסיים ולשאול אותך: האם אין זה ביזיון לאומי והאם מי שזורע בנו טרור ורצח עוד צריך להרוויח מזה?

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת דרוקמן.

ראובן ריבלין: השד ישיב.

שלמה בן-עמי: אני בדעה, שלמרות המשבר, הפלסטינים רוצים להגיע להסדר עם מדינת ישראל.

שלמה בן-עמי: אם אנחנו מתרפסים לפניו כדי להיפגש אתו – אני יכול להגיד לך מתוך ידיעה, שהוא מעוניין בפגישות, הוא רוצה להגיע להידברות בכל הרמות עם ישראל, כדי, בשלב הזה, להקטין את ממדי האלימות ולהביא להפסקתה.

שלמה בן-עמי: אני יודע שאלה לא ימים קלים לרמות האמון בינינו לבין הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: אבל, חבר הכנסת דרוקמן, למען ביטחוננו ולמען עתידה של מדינת ישראל, אנחנו חייבים לעשות הכול כדי שבצד הפלסטיני לא תהיה קריסה של מערכות, כדי שבצד הפלסטיני יהיה עם מי לדבר.

שלמה בן-עמי: ההישגים הגדולים ביותר שלנו היו כדי להגיע בסוף להידברות.

שלמה בן-עמי: יצחק רבין שילם בחייו כדי להפוך את ערפאת מיריב, מאויב לפרטנר.

שלמה בן-עמי: אני מציע, שנעשה כל מאמץ, למרות הקושי הגדול, לשמור על המורשת הזאת.

ראובן ריבלין: תודה לשר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חוגי, ואחריו – חבר הכנסת ביבי.

יגאל ביבי: – – –

ראובן ריבלין: אני עושה פשוט הפרדה.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נותרו עוד שני חברי כנסת, חבר הכנסת האשם מחאמיד וחבר הכנסת מח'ול, ובזאת נסיים את שעת השאלות.

ראובן ריבלין: בבקשה.

ראובן ריבלין: וחבר הכנסת גדעון עזרא, סליחה.

ראובן ריבלין: בין שני חברי הכנסת – גדעון עזרא.

מאיר פרוש: אולי כדאי לצלצל?

ראובן ריבלין: אל יהיה אדוני מודאג; הכול בזמנו, יהיה טוב.

ראובן ריבלין: בבקשה.

עופר חוגי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, מדיניות ההסברה של מדינת ישראל לוקה מאוד בחסר בעולם, ולעומת זאת אנחנו רואים שהפלסטינים עושים קמפיין תקשורתי שבו הם מסיתים נגד מדינת ישראל ונגד היהודים בכלל.

עופר חוגי: דבר זה מסכן מאוד את היהודים בעולם וכן גורם נזקים כבדים מאוד לתדמיתה של מדינת ישראל.

עופר חוגי: הייתי רוצה לדעת, האם נעשתה עבודת מטה במשרד החוץ, ומה המשרד עושה בנדון, או האם כל העבודה נמצאת במשרד ראש הממשלה ומשרד החוץ בכלל לא מטפל בעניין?

עופר חוגי: רציתי לדעת, האם השר נפגש עם מנהיגי יהדות העולם, על מנת להוציא את יהודי העולם לרחובות לעשות הפגנות ולחזק את מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת חוגי.

ראובן ריבלין: שאלותיך ברורות.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני השר.

שלמה בן-עמי: הערה מקדמית ואחר כך תשובה נקודתית על העניין.

שלמה בן-עמי: תראה, חבר הכנסת חוגי, בעימות בקרב אוכלוסייה אזרחית, ויש ממד כזה – יש, כמובן, ממד של ה"תנזים" ושל הטרור וכיוצא בזה, אבל יש גם ממד של עימות מול אוכלוסייה אזרחית.

שלמה בן-עמי: כאשר יש בצד של מדינת ישראל, מתוקף אופיה, נגישות תקשורתית פתוחה, זה לא לגמרי אותו דבר בצד השני.

שלמה בן-עמי: זה קרב שבתקשורת האלקטרונית מדובר בתמונה בעיקר.

שלמה בן-עמי: אני לא אומר שצריך להרים ידיים, אני לא אומר שלא צריך להופיע ולא צריך להסביר, אבל בעולם שבו יש לאנשים בראש מיליון דברים, התקשורת האלקטרונית הזאת של התמונה האחת – זו מערכה שקשה מאוד לנצח בה.

שלמה בן-עמי: אגב, ואני מדבר אתך כתוצאה מבדיקה, אם אתה תבדוק את מצבה הקרוי "הסברתי" של ישראל בתקשורת הכתובה, בהשוואה לתקשורת האלקטרונית, תמצא, שבתקשורת הכתובה המצב הרבה יותר מאוזן, ובמידה רבה אפילו נוטה לטובתה של ישראל.

שלמה בן-עמי: מדוע?

שלמה בן-עמי: כשאתה יכול להסביר את העניין בעשרה משפטים – יש לך סיכוי.

שלמה בן-עמי: כשאתה צריך להסביר את זה בתמונה בודדת אחת, בסוג כזה של עימותים, אני לא רוצה להקרין ייאוש, אבל זה סיפור אחר לחלוטין.

שלמה בן-עמי: ברגע שהדבר הזה פרץ יזמתי חיבור בין שני גופים, מחלקת ההסברה של משרד החוץ ודובר צה"ל, והעמדנו בראשו, ביוזמתי, את נחמן שי, כדי לבצע את התיאום הזה.

שלמה בן-עמי: נעשית פעולה כל הזמן.

שלמה בן-עמי: כל הזמן נעשית פעולה.

שלמה בן-עמי: אני הייתי ממליץ, אמרתי את זה יותר מפעם אחת, אם רוצים לדבר במונחים של אפקטים תקשורתיים, אף שצה"ל הוא זה שנלחם, שלא יהיה מצב שקצינים במדים עומדים ומתארים מצבים בפני ה-CNN.

שלמה בן-עמי: למרות הכול, זו איננה מלחמת המפרץ; למרות הכול, עדיין יש ממד קשה של עימות עם אוכלוסייה אזרחית, ואני לא בטוח, שהסברתית, תקשורתית, אני מדבר רק על הזווית הזאת, זה דבר נכון לעשותו.

שלמה בן-עמי: אבל האמן לי שמושקעים מאמצים רבים, וזה קרב תקשורתי לא פשוט.

שלמה בן-עמי: תרשה לי עוד הערה אחת, אני יודע שהיא הערה לא קלה, והייתי שמח אם גם משה ארנס יקשיב – – –

ראובן ריבלין: הוא שומע.

ראובן ריבלין: יש לך – – –

שלמה בן-עמי: הקשבתו הוויזואלית, לא רק האקוסטית.

שלמה בן-עמי: היה מי שחשב, שאנחנו ננסה להוכיח לעולם, כדי שתבינו מה מורכבות המאבק – אני לא צריך לגלות לאנשים שמכירים את זה, את מורכבות המאבק עם הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: היה מי שחשב, גם ממשלת נתניהו חשבה, גם אחדים אצלנו, שאם אנחנו נבהיר לעולם, שערפאת לא מקיים הסכמים, אנחנו נביס אותו בקרב הבין-לאומי, וכמעט, תאמין לי, אני מדבר מפוזיציה של מי שמשחר נעוריו רצה להגיע להסדר עם הפלסטינים, ועדיין חושב שאפשר; למרות הכול אני יודע שערפאת אמר שזה הסכם עומר – תתקן אותי דהאמשה, איך זה נקרא?

שלמה בן-עמי: עומר אל-חטיב?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

שלמה בן-עמי: לא משנה, עזוב, לא חשוב.

שלמה בן-עמי: – שאלה הסכמים שנולדו כדי להפר אותם, והוא אמר כך והוא אמר אחרת, ובעליל אפשר להוכיח שהוא לא מקיים הסכמים.

שלמה בן-עמי: כשהיה דיון לפני כמה זמן בממשלה, אמרו: יש פה מטרה – "תנזים", ויש פה מטרת כוח-17 ויש פה מטרה של משמר נשיאותי, ואני שאלתי בתום לב: רגע, הרי על-פי הסכם אוסלו רק למשטרה יש נשק.

שלמה בן-עמי: אז זה כמעט לא זקוק להוכחה שיש שם הפרה.

שלמה בן-עמי: אלא מה?

שלמה בן-עמי: ופה עיקר הארגומנט שלי, שהוא קשה מאוד אבל זו עובדת חיים.

שלמה בן-עמי: אתה מגלה, כשאתה הולך אל העולם המערבי, אל אנשים שגדלו על העיקרון של כיבוד הסכמים, ואתה אומר את זה וחוזר ואומר את זה, אתה מגלה שיש בדרך כלל איזו סלחנות כלפי עמים שעדיין לא הסתדרו.

שלמה בן-עמי: הם עדיין לא מדינה, עדיין אין להם מוסדות השלטון, הם במאבק לעצמאות – יש בזה איזה תסביך עמוק מאוד של התודעה האירופית, איזה סוג של תסביך קולוניאלי.

שלמה בן-עמי: זה אחרת.

שלמה בן-עמי: אין ויכוח על הסוגיה עצמה.

שלמה בן-עמי: אתה יודע מה?

שלמה בן-עמי: תאמין לי, לפעמים הפילוסופיה מסבירה את הדברים טוב יותר מהפוליטיקה, תאמין לי, יגאל ביבי, תאמין לי.

שלמה בן-עמי: ואתה מבין, קשה מאוד להביא אותם לשפוט.

שלמה בן-עמי: אתה לא חייב לקבל את הדברים שלי, אבל אתה יודע מה?

שלמה בן-עמי: אלתרמן כתב פעם, שאם לא היתה זו אהבה, היה זה ערב סתיו יפה – –

ראובן ריבלין: זה נכון.

שלמה בן-עמי: – – אז אם זה לא משכנע אותך, לפחות זה ארגומנט מעניין, תודה – – –

ראובן ריבלין: זה בלי ספק.

ראובן ריבלין: כוונת השאלות היא לענות תשובות ספציפיות – – –

שלמה בן-עמי: אז אני אומר, שיש כאן בעיה עמוקה מאוד בנושא הקרוי הסברה, ועם זאת, זה קרב שצריך לעשות אותו, זה קרב שנעשה.

שלמה בן-עמי: הערה אחרונה; למרות המצב הזה, המצב התקשורתי הזה, אין לנו שום אינדיקציה לכך שאיזו מדינה אירופית שינתה את עמדתה לגבי אופי פתרון הסכסוך בעקבות האלימות הזאת, וכאשר הייתי במרסיי לפני שבוע או עשרה ימים ועמד על הפרק הסיכום שהם יוציאו, אף שזה לא הסיכום של הקהילייה האירופית אלא סיכום נשיאותי המחייב רק את ממשלת צרפת – וכאן אמרו כל מיני דברים עליה – עמדנו על כך שתיכנס בסיכום החלטת ביאריץ, שאימצה את עקרונות קמפ-דייוויד – ואני יודע שהימין לא אוהב אותם, אבל זאת היתה מדיניות הממשלה וזה התקבל על-ידי האירופים; אין היום מדינה אירופית אחת שאומרת לממשלת ישראל: תשני את העמדות שהצגת בקמפ-דייוויד.

שלמה בן-עמי: לכן היתה פה ועדיין יש יכולת לבלום, ושהמהלך התקשורתי יתרגם את עצמו למונחים מדיניים.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, הואיל והשר עומד לסיים את שעת השאלות, אנחנו נעשה עכשיו את הדבר הזה – ברשות השר.

ראובן ריבלין: נותרו לי חמישה שואלים.

ראובן ריבלין: אני ארשה לכל חמשת השואלים לשאול את שאלותיהם, אדוני ישתדל להשיב על הדברים העיקריים, ואת הדברים האחרים ישיב בכתב לאנשים במידת האפשר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הראשון הוא חבר הכנסת ביבי, ואחריו מייד יבוא חבר הכנסת אדלשטיין.

שלמה בן-עמי: תשאל אותי שאלה בתיאולוגיה, חבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: כל החברים כולם ישאלו ברצף.

ראובן ריבלין: בבקשה.

יגאל ביבי: אני רוצה לייעץ לכבוד השר עצה טובה, לא פילוסופית.

יגאל ביבי: לאחר שאתה מופיע ב"מבט", קח את הקסטה, תצפה בה ותראה עד כמה שהדברים שלך מעצבנים לפעמים, אותי לפחות ועוד כמה תושבים.

שלמה בן-עמי: יש הרבה כאלה שזה דווקא לא מעצבן אותם.

יגאל ביבי: יכול להיות.

יגאל ביבי: אתה יכול להגיד: יש רגיעה, ירו רק חמש פעמים הלילה, לא 15 פעם.

יגאל ביבי: דבר כזה מרתיח את התושבים.

יגאל ביבי: חמש פעמים, ואם נהרג מישהו אז מספיק פעם אחת שיירו בו.

יגאל ביבי: דוגמה נוספת שאמרת ב"מבט" ביום ראשון.

יגאל ביבי: מדווחים על שלוש לוויות, ואתה מציין את ערפאת כצדיק עולם, שמרגיע את הרוחות.

יגאל ביבי: אנשים רואים את הלוויות ושומעים את המסביר הראשי של משרד החוץ אומר שהצדיק ערפאת מרגיע את הרוחות.

יגאל ביבי: אתה לא חושב שסלחנות היתר שלך מזמינה אלימות?

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת ביבי.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול, ויסיים סגן יושב-ראש הכנסת הנכבד, חבר הכנסת דהאמשה, שהיה עד עכשיו בצום הרמדאן, ואנחנו נאפשר לו לשאול שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, במסגרת הדקה שעומדת לרשותי ברצוני להזכירך, כי היו גם כאלה שסברו, שאם נלך לקראת ערפאת ונוותר עד כמה שאפשר, והוא לא ייקח, אז אנחנו ודאי נצליח מבחינת ההסברה שלנו בעולם, וזה לא קרה משום-מה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להציע ולשמוע התייחסות השר לשלוש הסיבות הבאות לאי-הצלחתנו: א.

יולי יואל אדלשטיין: כל צוותי ההסברה המאוחדים שדיברת עליהם, נראה לי שאין בהם מכנה משותף אחר מאשר רמת הקירבה שלהם לראש הממשלה או לעמדותיו.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, לדעתי, בכירי הדיפלומטיה וההסברה והפוליטיקה שלא עונים על הקריטריון הזה, לא נמצאים שם.

יולי יואל אדלשטיין: סיבה שנייה, אולי זה העדר מסר ברור.

יולי יואל אדלשטיין: הם לא יודעים אם הם צריכים לדבר על האויב ערפאת, שמכשיל הסכמים, או על הפרטנר שלנו למחר.

יולי יואל אדלשטיין: ןהדבר השלישי, שנובע מכך, זה הסתרת מידע שאולי היה יכול לעזור בהסברה, כגון אותם דוחות על השחיתות ברשות הפלסטינית, שלא נעים להציגם, שמא בכל זאת זה פרטנר שלנו למחר.

יולי יואל אדלשטיין: מאוד הייתי רוצה לשמוע את התייחסות השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני השר, אתה שר לביטחון פנים של מדינת ישראל.

גדעון עזרא: אם היה אדם שהיה מוכר לך משהו ומשקר לך פעם אחת, ומשקר לך פעם שנייה, ומשקר לך פעם שלישית, האם בפעם הרביעית היית מאמין לו?

גדעון עזרא: על אחת כמה וכמה, אתה, כשר במדינת ישראל, האם יש נייר כלשהו שערפאת יחתום עליו ואתה תיתן לו דברים ותחשוב שאחר כך הוא יכבד את ההסכמים?

גדעון עזרא: זה לא רציני, וכל מי שמדבר פה על הסדר מדיני עם ערפאת, משקר לעם הזה.

גדעון עזרא: פשוט משקר, וכדאי שתגידו לעם הזה את האמת, על סמך ניסיון העבר, ומה צריך לקרות פה על מנת שאתם תגידו שהאיש הזה הוא לא פרטנר לשיחה.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת עסאם מח'ול, ויסיים חבר הכנסת דהאמשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, מדובר בתקשורת.

האשם מחאמיד: האם יש איזו תוכנית מדינית, תכליתית, קונקרטית, שתביא לחזרה למסלול המשא-ומתן?

האשם מחאמיד: האם לדעתך הפלסטינים יהיו מוכנים לחזור למשא-ומתן מאותה נקודה שהיתה לפני האינתיפאדה הנוכחית?

האשם מחאמיד: והאם יש, לדעתך, איזה שהם צעדים בוני אמון שממשלתך חושבת בעצם לנקוט לקראת הפלסטינים?

האשם מחאמיד: תודה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת עסאם מח'ול, בבקשה.

עסאם מח'ול: אדוני השר, בניגוד למה שאמרת כרגע בעניין היחס לרשות הפלסטינית והעומד בראשה, הרי גם שר החוץ וגם ראש הממשלה ניהלו מסע סיסטמתי לדה-לגיטימציה של המנהיג יאסר ערפאת מאז פרוץ האירועים.

עסאם מח'ול: אני חושב, שאם אנחנו מחברים את זה להצהרה שאתה הצהרת לא אחת, שמה שאומר ראש הממשלה, שאין פרטנר בצד הפלסטיני – זה לא בדיוק נכון.

עסאם מח'ול: יש פרטנר.

עסאם מח'ול: אבל אם יאסר ערפאת חושב שהוא רוצה לנהל משא-ומתן על בסיס מה שהוא קורא הלגיטימיות הבין-לאומית והחלטות מועצת האו"ם והקהילייה הבין-לאומית, אז אנחנו לא נהיה פרטנר.

עסאם מח'ול: אני חושב, שאלה דברים מסוכנים, דווקא כשהם יוצאים מפי שר החוץ, שאמור להציע לקהילייה הבין-לאומית כן לכבד את החלטותיה, כדי לגייס אותה.

עסאם מח'ול: ואני חושב שזה המוצא היחיד.

עסאם מח'ול: אם אין מוצא על בסיס הלגיטימיות הבין-לאומית, אז אין מוצא מהמשבר הזה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת מח'ול, ששואל את השר האם מה שהוא אמר זה נכון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אמג'את אבו-גוש ונאג'י ג'אבר, שני בחורים מאבו-גוש, הכפר הסמוך – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהאמשה, השר לא משיב כשר לביטחון פנים.

ראובן ריבלין: הואיל ואדוני לא היה, אתן לך לשאול את השאלה, אבל הוא לא צריך להשיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, אקבל תשובה אחר כך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – הלכו אתמול, בשעות הערב המוקדמות לקניון מלחה, כנראה היה להם מה לקנות שם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שומר ביטחון העמיד אותם ברכב שעה וחצי ואמר להם: תחכו עד שיבוא איש ביטחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם כנראה התווכחו, צום רמדאן, רוצים לחזור לביתם – בסך הכול רצו לקנות משהו ולצאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרי שעה וחצי הגיעו איש ביטחון ואנשים נוספים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבחורים האלה הובלו לאיזו פינה בקניון וקיבלו מכות רצח, עד כדי כך שהם היו זקוקים לטיפול רפואי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התלונה במשטרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה שיותר מפליא, שאותם אנשים שהכו אותם גם לעיני הולכים ושבים, התלוננו במשטרה, שהקורבנות האלה, כאילו הכו את אנשי הביטחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והשאלה, כבוד היושב-ראש, כבוד השר, מה יעשה אדוני בנדון – וזה לא המקרה היחיד שאנחנו עדים לו.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, בעוד שלוש דקות נמשיך בסדר-היום, כאשר יועלו הצעות החוק לפיזור הכנסת, וחבר הכנסת סילבן שלום מתבקש לבוא לאולם, והיושב-ראש יחליף אותי.

ראובן ריבלין: אדוני השר, שלוש דקות, בבקשה.

שלמה בן-עמי: לחבר הכנסת יגאל ביבי, אני בהחלט יכול להבין, שהספירה הזאת מעצבנת ולא נעימה, אבל אנחנו באמת רוצים להגיע למצב שיש בידינו כלים לבחון אם יש ירידה ברמת האלימות, ולכן כל העניין הזה של הספירה, וכך וכך פעמים ירו – אני מודע לזה שברמה האנושית יש בזה מידה של פגיעה.

שלמה בן-עמי: ואני מצר אם יש פגיעה בעניין הזה – – –

יגאל ביבי: – – –

שלמה בן-עמי: כן, כן, בסדר.

שלמה בן-עמי: אבל, מצד שני אנחנו חייבים להיוודע אם יש ניסיון אמיתי של הרשות הפלסטינית להוריד את רמת האלימות.

שלמה בן-עמי: אני חוזר ואומר, שאלו אותי: אם נוותר, האם זה יעזור?

שלמה בן-עמי: אני חושב, שהמהלכים שישראל עשתה בקמפ-דייוויד הפכו להון מדיני השמור לבעליו.

שלמה בן-עמי: אני מבחין בזה בזירה הבין-לאומית בצורה בולטת.

שלמה בן-עמי: לכן, במידה הזאת, זה בוודאי סייע.

שלמה בן-עמי: האם ערפאת יכבד הסכמים בעתיד?

שלמה בן-עמי: אני חושב, שכל הסכם שנחתום עליו יהיה צריך באמת להיות מגובה לא רק על-ידי ההסכם אלא גם על-ידי הסידורים בשטח.

שלמה בן-עמי: בסופו של דבר לא מדובר באמון אלא בהסדרים שאליהם נגיע; אני מקווה, שנוכל גם, למרות הקושי הרב, לשוב ולפתח אמון.

שלמה בן-עמי: אשר לצעדים בוני אמון – אנחנו הודענו עליהם.

שלמה בן-עמי: אני חושב שיש היום בעיתון "הארץ" סדרה של דברים, ובתחילת דברי התייחסתי לזה.

שלמה בן-עמי: אנחנו רואים בזה אמצעי לעידוד הרשות הפלסטינית להדגיש את מה שאנחנו מבחינים כתחילתה של תפנית בנושא המלחמה להורדת האלימות.

שלמה בן-עמי: הלגיטימיות הבין-לאומית היא בוודאי בסיס.

שלמה בן-עמי: היה בסיס במדריד, היה בסיס בקמפ-דייוויד, היה בסיס באוסלו, והלגיטימיות הבין-לאומית זה 242 ו-338.

שלמה בן-עמי: היכן אנחנו מתנגדים למינוח?

שלמה בן-עמי: אנחנו מתנגדים למינוח במידה שהוא יופומיזם ל-181.

שלמה בן-עמי: זאת הטענה.

שלמה בן-עמי: רק 181, זאת הבעיה.

שלמה בן-עמי: אם זה 242, 338, ועל זה בנינו את כל המגעים שלנו עם הפלסטינים – – –

עסאם מח'ול: גבולות 1967 זה בסדר?

שלמה בן-עמי: אני אומר 242, 338, שקובעות שעל הבסיס של 1967 מנהלים משא-ומתן.

שלמה בן-עמי: וכשאומרים על הבסיס של 1967, מתכוונים לניואנסים שזה מבטא.

שלמה בן-עמי: לגבי שני הבחורים מאבו-גוש, אני מצר מאוד על האירוע הזה.

שלמה בן-עמי: זה לא תחת האחריות של המשרד לביטחון הפנים.

שלמה בן-עמי: אנשי ביטחון זה לא באחריות המשרד לביטחון הפנים.

שלמה בן-עמי: טוב שהם הגישו תלונה למשטרה.

שלמה בן-עמי: אני אשמח לקבל את השאלה שלך בצורה מסודרת, ואני אענה לך דבר דבור על אופניו לאחר שאבדוק זאת.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: (קריאה ראשונה)

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, בטרם אקרא לחבר הכנסת שלום לעבור לנושא החמישי בסדר-היום, הצעת חוק התפזרות הכנסת החמש-עשרה, התשס"א–2000, קריאה ראשונה, אני מבקש להבהיר את כללי הדיון וההכרעה בדיון הזה, על מנת שיהיו מוסכמים על כל הכנסת מלכתחילה.

אברהם בורג: אנחנו מתחילים בדיון בקריאה ראשונה.

אברהם בורג: כל חבר כנסת שנרשם לדיון ישתתף בדיון.

אברהם בורג: אם הדיון אכן ייגמר הערב, לאמור הערב אנחנו ניגשים להכרעה בהצבעה פשוטה של רוב ומיעוט.

אברהם בורג: יש מחלוקת בין מגישי ההצעה והיועץ המשפטי מכאן לביני מכאן אשר לדרך ההכרעה בסוגיה הזאת.

אברהם בורג: אני סברתי, ועודני סובר, שצריכים להיות 61 חברי כנסת, לאמור רוב חברי הבית בכל שלוש הקריאות.

אברהם בורג: המציעים סוברים, שאך בקריאה השלישית די שיהיה רוב של 61, ואילו הקריאה הראשונה והשנייה די בהן ברוב רגיל.

אברהם בורג: הנושא הזה מונח באופן עקרוני על שולחן בית-המשפט הגבוה לצדק לאור עתירתם של המציעים.

אברהם בורג: אם ההכרעה הערב תהיה של 61 חברי הכנסת בעד ההצעה או יותר מזה, ההצעה נתקבלה, והדיון בבג"ץ הופך, לפחות לגבי הקריאה הראשונה, תיאורטי.

אברהם בורג: אנחנו נזדקק לזה שוב לגבי הקריאה השנייה.

אברהם בורג: היה והתוצאה תהיה 60–60, ההצעה לא נתקבלה, כדרכן של הצעות, שב-60–60 המציע לא קיבל רוב וההצעה לא נתקבלה.

אברהם בורג: היה ויש רוב רגיל להצעה, שאיננו רוב חברי הבית, אני אודיע על התוצאה ולא על ההכרעה.

אברהם בורג: לאמור, התוצאה היא כך וכך כנגד כך וכך, וההכרעה תעבור להכרעת בית-המשפט הגבוה לצדק, כי זוהי מהות הסוגיה המונחת על השולחן.

אברהם בורג: היה ויהיה רוב כנגד ההצעה, חברי הכנסת כבר יפרשו לבד את התוצאות.

אברהם בורג: האם מקובל על המציעים, מקובל על העותרים, שזה יהיה דין הדיון?

אברהם בורג: היה ויהיו כלים פרלמנטריים אחרים, לאמור הצעת אי-אמון או כל כלי אחר, נתייחס אליו כדרך המסורה בידינו על-פי התקנון.

ראובן ריבלין: בשם כל העותרים אני מודיע שאנחנו מסכימים.

אברהם בורג: מודיע בהכנעה.

סילבן שלום: גם אם זה יעבור בלמעלה מ-61 ואנחנו נמשוך את העתירות, גם אז לא מן הנמנע שבג"ץ ימשיך לדון בזה, בגלל העניין העקרוני.

לימור לבנת: זו שאלה עקרונית.

אברהם בורג: אנחנו בתיאוריות טובים.

אברהם בורג: חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

אברהם בורג: אחריו – חבר הכנסת ישראל כץ.

ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת שלום.

ראובן ריבלין: בתור אחד המציעים, אתה מציע את ההצעה, ולרשותך עשר דקות תמימות.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנו עדים למצב שככל הנראה מעולם לא היינו בו.

סילבן שלום: ממשלה בהתפוררות, ממשלה בקריסה, בעצם אין ממשלה בישראל.

סילבן שלום: הממשלה האומללה הזאת, אדוני היושב-ראש, הגיעה לסוף דרכה.

סילבן שלום: כל העם מבין את זה, כל נבחרי הציבור מבינים את זה, חברי הקואליציה מבינים את זה, השרים מבינים את זה.

סילבן שלום: רק אדם אחד בישראל, שלצערי אטום להתרחשויות, מסרב להבין את המציאות שאליה הוא נקלע.

סילבן שלום: זהו ראש ממשלת ישראל אהוד ברק.

ראובן ריבלין: אדוני המזכיר, האם הוא מנהל פרלמנט זוטא שם?

סילבן שלום: רק אדם אחד בישראל, שהוא אטום למציאות שבה אנו נמצאים, רק האדם הזה מסרב להבין את המציאות שאליה הוא נקלע.

סילבן שלום: האיש הזה הוא ראש ממשלת ישראל אהוד ברק.

סילבן שלום: הוא היחיד שמנסה לעשות הכול כדי לשרוד, הכול כדי להישאר בתפקידו.

סילבן שלום: בימים קשים אלה, שבהם כל אחד ואחד מאזרחי ישראל חרד לביטחונו האישי, עסוק ראש הממשלה ימים כלילות בהישרדותו הפוליטית.

סילבן שלום: המהומות שהחלו בראש השנה לא פסקו.

סילבן שלום: מדי יום אנחנו שומעים על אזרחים שנפגעו או חלילה נהרגו ועל חיילים שנפצעו או שהלכו לעולמם.

סילבן שלום: ומה עושים ראש הממשלה ושריו?

סילבן שלום: עסוקים בהישרדות.

סילבן שלום: לא זו של עם ישראל, לא זו של מדינת ישראל, אלא בהישרדותם העצמית ובשמירת כיסאותיהם.

סילבן שלום: ראש הממשלה, "מר ביטחון", הוכיח לכולם שנכשל בתפקידו.

סילבן שלום: ראש הממשלה אובד עצות ואינו יודע מה לעשות מול המתרחש סביבו.

סילבן שלום: הוא אינו יודע כיצד לטפל במצב, ועם ישראל רואה יום-יום שהמצב הולך ומידרדר, הולך ומידרדר.

סילבן שלום: אומרים לי חברי בתקשורת, חברי בשמאל: האם זה הזמן לבחירות?

סילבן שלום: הרי זה לא הזמן לבחירות, תמתינו.

סילבן שלום: אבל אני רוצה לומר לתושבי ישראל, שכדאי שידעו: אומנם ההצבעה היום היא קריטית, היא מהותית, היא תוביל לבחירות, אבל היא הצבעה בקריאה ראשונה בלבד.

סילבן שלום: ההליך כולו יוביל לבחירות באביב בשנה הבאה, בחודש מאי כנראה.

סילבן שלום: האם מישהו מאתנו מעלה בחלומותיו הגרועים ביותר את האפשרות, שבמאי בשנה הבאה יימשכו המהומות, שבאביב בשנה הבאה עדיין נהיה במצב ביטחוני דומה למצב שאנחנו נמצאים בו עכשיו?

סילבן שלום: הרי יש אבסורד מסוים; ככל שהמצב במדינה יהיה קשה יותר, כך יאריך שלטונו של ברק ימים, וזה דבר שאנחנו לא יכולים לתת לו את הסכמתנו.

סילבן שלום: לכן יש לקבוע גבול ולשים סוף לפארסה ולהביא להחלפת הממשלה.

סילבן שלום: לצערי הרב, בחודשים האחרונים לא ראינו רגיעה ממשית.

סילבן שלום: כל שראינו הוא ראש ממשלה שמנסה להגיע להסכם בכל מחיר, אבל לא למען ההסכם עצמו, אלא רק בשל העובדה שהוא נמצא באיזו קונספציה שאומרת, שאם הוא יגיע להסכם, ויהיה איזה הסכם שלא יהיה, הוא עצמו יפזר את הכנסת וילך אז לבחירות, כדי לנסות לומר לציבור: תבחרו אתם בין שלום לבין מלחמה.

סילבן שלום: אין ספק שהעם הרבה יותר חכם.

סילבן שלום: העם הרבה יותר מבין, והוא לא היה מקבל לעולם שיש ראש ממשלה בישראל שמפחיד ומאיים על אזרחיו, שאם הם לא יקבלו את דרכו ואת דעתו, זה יוביל למלחמה ולשפיכות דמים.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, זה זמן רב אין ממשלה בישראל.

סילבן שלום: אין ממשלה ואין שרים.

סילבן שלום: יש בקושי איזו המצאה של ממלא-מקום.

סילבן שלום: אין מי שמטפל בנושא העבודה ואין מי שמטפל ברווחה.

סילבן שלום: אין מי שמטפל בנושא בריאות ואין מי שמטפל בנושא חינוך.

סילבן שלום: אין מי שמטפל בתעשייה ואין מי שמטפל במסחר.

סילבן שלום: אין מי שמטפל בתשתיות, ואפילו לא מי שמטפל בדתות.

סילבן שלום: כולם פשוט עסוקים בדבר אחד – בהישרדותם הפוליטית.

סילבן שלום: זו ממשלה בהתפוררות, ממשלה בקריסה, ממשלה שהביאה אותנו למצב שאנו חיים במדינה ללא הנהגה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, את הצעת החוק הזאת הגשתי כבר באוקטובר 1999.

סילבן שלום: כבר אז, עם פתיחת כנס החורף, כשהממשלה בקושי כיהנה שלושה חודשים, חשבתי שהממשלה הזאת לא יכולה להמשיך ולהתקיים.

סילבן שלום: הקואליציה שהוקמה ביולי 1999 לא היתה קואליציה טבעית.

סילבן שלום: הקואליציה הזאת היתה קואליציה מנוגדת בהשקפות, מנוגדת באינטרסים, וכבר אז סברתי, שלא תוכל ואסור שתמלא את ימיה, כי אם היא תמשיך היא תביא עלינו אסונות בזה אחר זה.

סילבן שלום: לפני הבחירות הבטיח ברק שלום וביטחון, הבטיח את בית-אל ועופרה לנצח, אבל הבטיח גם מהפכה חברתית.

סילבן שלום: על אותם כנפיים של מהפכה חברתית הוא הגיע לשלטון, אבל מאז הוא הגיע לשלטון הוא הפר את הבטחותיו אחת לאחת והקטסטרופה רק מתעצמת והולכת, מתעצמת וגוברת.

סילבן שלום: ברק הביא למצב שהוא כאילו הולך לעשות מהפכה חברתית ומהפכה אזרחית, אבל בפועל העביר כבר ב-1999, לקראת תקציב 2000, תקציב שהיה אנטי-חברתי.

סילבן שלום: נגיד בנק ישראל שמונה על-ידו, לא זה בדיוק מה שעמד לנגד עיניו.

סילבן שלום: היום, כל מה שאנחנו רואים, שהוא הפר את הבטחותיו אחת לאחת.

סילבן שלום: היכן הבטחתו ללימוד חינם לסטודנטים?

סילבן שלום: איפה אותם סטודנטים שרצו אז והצביעו בעבורו, הם והוריהם, מפני שחשבו שהנה ראש ממשלה שנותן חינוך גבוה חינם?

סילבן שלום: היכן היו אלה שהבטיחו להם שכר לימוד חינם לגילאי שלוש-ארבע, שהילדים שלהם בגני-הילדים יזכו ללימודים חינם?

סילבן שלום: האם את ההבטחה הזאת הוא קיים?

סילבן שלום: כמו שאת הראשונה לא, גם את זאת לא.

סילבן שלום: הבטיחו להפעיל את חוק הדיור הציבורי, כפי שהוצע על-ידי רן כהן, אותו חוק שבזמנו היה אחד הכלים שהובילו את ממשלת ברק, או את ברק ואנשיו אל הניצחון.

סילבן שלום: אבל גם תוכניתו של רן כהן, שאז נראתה תוכנית רחבה מאוד למען דיירי הדיור הציבורי, גם היא קוצצה – –

רן כהן: – – –

סילבן שלום: – – ובעצם הביאה למצב שבו 60% – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת, השר לשעבר, רן כהן רוצה להעיר הערה.

סילבן שלום: – – מדיירי הדיור הציבורי אינם כלולים בעניין הזה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, לא רק בעניינים החברתיים, גם בעניינים המדיניים הוא הבטיח לרבים וטובים שבעצם אין הבדל בינו לבין הליכוד, ואם כבר יהיה איזה שוני, יהיה איזה הבדל, על כך הוא ילך למשאל-עם.

סילבן שלום: היום אנחנו רואים מה הוא אמר ומה הוא עשה.

סילבן שלום: ראש הממשלה נבחר על מצע שבו הוא אמר: בית-אל ועופרה לנצח נצחים, בקעת-הירדן תישאר בריבונות ישראלית.

סילבן שלום: ראש הממשלה דיבר על ירושלים מאוחדת לנצח בריבונות ישראל.

סילבן שלום: בפועל פעל ברק בצורה אחרת לחלוטין, שלא הביאה שלום, אבל הביאה גם קריעת היחסים עם הפלסטינים, גם מהומות עם הפלסטינים ועם ערביי ישראל.

סילבן שלום: וצריך לזכור, שערביי ישראל, במשך שש שנות האינתיפאדה, בין 1987 ל-1993, לא לקחו חלק במהומות האלה, אבל אהוד ברק הצליח בכישלונו המהדהד להביא למצב שנשבר האמון עם כולם – נשבר האמון עם ערביי ישראל, נשבר האמון עם הפלסטינים, נשבר האמון עם מדינות ערב, שמחזירות את שגריריהם, נשבר האמון עם מדינות אירופה, וגם ארצות-הברית, הידידה היחידה כמעט בעולם, גם היא היום מתחילה לשנות את הכיוון ואומרת, שאהוד ברק לא עושה מה שנדרש ממנו.

סילבן שלום: אדוני ראש הממשלה, מדיניות הוויתורים שלך כשלה.

סילבן שלום: הוכחת לעם לפני הבחירות שיש לך רצון, אבל הוכחת לו אחרי הבחירות שאין לך יכולת.

סילבן שלום: רצון לא מספיק.

סילבן שלום: רצון הוא דבר טוב, הוא דבר חיובי, אבל לא ניתן להנהיג מדינה ללא יכולת.

סילבן שלום: כאשר יבואו לנתח את תקופת כהונתך הקצרה בספרי ההיסטוריה, יאמרו: היתה זו התקווה הגדולה שאבדה.

סילבן שלום: התקווה שהביא ברק למהפך בכל תחומי החיים במדינת ישראל מסתיימת בכישלון צורב ובמפח נפש.

סילבן שלום: מראש ממשלה של כולם הפכת לראש ממשלה של אף אחד, אבל ממש אף אחד, ואת זה כבר ראינו מזמן.

סילבן שלום: עוד בראשית מרס, כאשר עבר חוק רמת-הגולן, כאשר סיעות מרכזיות בקואליציה שלך דאז הצביעו בעד הצעת החוק, אמרתי לך: אדוני ראש הממשלה, הסתיימה תקופת כהונתך.

סילבן שלום: מאז אותה קואליציה לאומית הוכיחה את עצמה בהצבעה אחר הצבעה, כאשר הצליחה לאחר חוק הגולן להעביר את חוק משאל-העם ביהודה ושומרון, להעביר את בחירת הנשיא ולהעביר את חוק פיזור הכנסת.

סילבן שלום: אדוני ראש הממשלה, מה שנותר לך לעשות הוא דבר אחד בלבד.

סילבן שלום: היום ההצבעה, אני מאוד מקווה שלא תדחה אותה בשבוע, כי מה שיקרה, שבמקום 77 תומכים, יהיו 78 תומכים, כי חבר הכנסת רביץ, שאינו יכול להגיע, יגיע בשבוע הבא.

סילבן שלום: לכן אין טעם באותה משיכת זמן, שלא תועיל בדבר ורק תציג אותך באור מגוחך עוד יותר.

סילבן שלום: לכן, אדוני ראש הממשלה, לאחר ההצבעה הערב: אל לך לנסות ולמשוך ולהשהות את הדיונים בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

סילבן שלום: כל מה שאתה צריך לעשות זה לבוא אלינו, אל האופוזיציה, ולתאם מועד מוסכם לבחירות, לא רק למענך, אלא למען הדמוקרטיה, למען העם והמדינה.

סילבן שלום: אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שגם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, פרופסור אמנון רובינשטיין, שאותו אני מוקיר כאיש גם הוגן וגם הגון, לא ייתן יד לתעלולים מסוג כזה, ויעשה את מה שנדרש ממנו כיושב-ראש ועדה, כדי לקדם את הצעת החוק הזאת ואכן להוביל אותנו לבחירות.

סילבן שלום: אני בטוח, שכאשר נקבע מועד לבחירות, כאשר נבוא אל העם עם האמת שלנו, כאשר נבוא אל העם עם הדרך שלנו, העם יאמר את שלו ויבחר בדרך שהיא דרך נכונה יותר, שהיא דרך ראויה יותר, שהיא דרך לטובת מדינת ישראל ועם ישראל, הדרך שלנו, שתחזיר אותנו להגה השלטון, והדבר הזה יקרה במהרה.

סילבן שלום: אדוני ראש הממשלה, ניסית.

סילבן שלום: הצלחת?

סילבן שלום: – לא.

סילבן שלום: נכשלת?

סילבן שלום: – כן.

סילבן שלום: לכן, תסיק את המסקנות ותוביל את עם ישראל למנהיגות אחרת ולשלטון אחר.

סילבן שלום: תודה רבה.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת סילבן שלום.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת ישראל כץ, ואחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

ראובן ריבלין: לרשות אדוני עומדות עשר דקות, ואני בטוח שאדוני יצליח למצות את נימוקיו לשכנוע החברים להצביע בקריאה הראשונה במתחם הזמן.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: אני מודה ליושב-ראש על האמון הרב שהוא מעניק לי.

ישראל כץ: ברשות היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, לימור לבנת – – –

ראובן ריבלין: יש לך כאן ארבע חברות כנסת.

ישראל כץ: גם מרינה סולודקין כאן.

ראובן ריבלין: יש כאן יותר חברות כנסת מחברי כנסת.

ישראל כץ: גם דליה רבין כאן, אבל הקדשתי פנייה מיוחדת ללימור לבנת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, היום הוא באמת יום חשוב למדינת ישראל, יום חשוב לכנסת, כי זה יום שבו רצונות הציבור מתמזגים עם רצונות ומעשי חברי הכנסת.

ישראל כץ: זה תקופה ארוכה, חודשים רבים, יש פער גדול מאוד בין מה שהציבור היה רוצה, בין מה שהציבור חושב על ראש הממשלה, על כישלונותיו ועל דרכו, לבין העובדה שהכנסת היתה מנועה מסיבות כאלה ואחרות, בעיקר בגלל הפגרה, להביע את הרצון הזה בחקיקה או במעשים ולתת לו ביטוי.

ישראל כץ: היום, 28 בחודש, היום שעמלנו כדי להגיע אליו, חברי כולם, הוא היום שהכנסת, בשם רוב גדול בציבור, מחליפה ראש ממשלה.

ישראל כץ: זה בעצם ההליך.

ישראל כץ: הדברים הטכניים חסרי חשיבות כאן, אם בקריאה שנייה ושלישית, שיקרו מהר מאוד, אם בהצבעת אמון הערב שתהפוך להצבעת אי-אמון, ואם בשבוע הבא, אדוני היושב-ראש בהצבעת אי-אמון, שתסתכם באי-אמון.

ישראל כץ: אין לראש הממשלה מוצא מהעובדה שרוב ברור של כמעט כל חלקי הבית הזה מביעים בו אי-אמון, וזה מדהים שהאי-אמון לא אופייני רק לצד אחד של הבית, אני בטוח שגם בישראל אחת, אילו היתה אפשרות לחברים נוספים להצביע כמו שהם חושבים, לא מעט חברים היו מצביעים אי-אמון בראש הממשלה ומצביעים בעד החלפתו.

ישראל כץ: הסיבה היא, אדוני היושב-ראש, שמכל הכיוונים לא מעוניינים בהמשך כהונתו של ראש הממשלה, משום שלראש הממשלה הזה אין דרך.

ישראל כץ: אין לו דרך.

ישראל כץ: היו דברים שהוא אמר ועשה להיפך, היו דברים שהוא אמר ולא עשה, היו דברים שהוא עשה ולא אמר.

ישראל כץ: יושב כאן שר החוץ לשעבר, שבאומץ וביושר ידע להסיק את המסקנות ולראות קדימה נכוחה, אני חייב לציין, ולהתריע מראש ולהפציר בראש הממשלה שלא לעשות את השגיאה הגדולה מכולן, לנסוע בהתנדבות לקמפ-דייוויד ולוותר על נכסי מולדת ועל נכסים אסטרטגיים של מדינת ישראל מתוך קונספציה שגויה ומוטעית, כאילו בתמורה הוא יקבל שלום.

ישראל כץ: ולא קיבל שלום ולא קיבל מאומה, הלך בדרך די מופקרת, הימר הימור מסוכן, שנתן כתוצאה מזה רק התחייבויות; הוא הימר על הרצון הטוב של יאסר ערפאת, אבל, אדוני היושב-ראש, הוא קיבל חזרה כלום מבחינה מדינית, וקיבל הרבה אלימות ורצח מבחינת מעשית.

ישראל כץ: מה שקיבלנו כתוצאה מהמהלך השגוי הזה זה רצח אזרחים ולינץ' ברמאללה.

ישראל כץ: זו היתה התשובה של יאסר ערפאת לראש ממשלה שמוותר על נכסים ונותן את הרושם שעם קצת לחצים אפשר יהיה להוציא ממנו את הכול, והכול במקרה הזה זה אותו שלום צודק, שהם כל כך אוהבים לתאר אותו, שהוא שלום ללא יהודים, שלום בגבולות 1967, לרבות זכות השיבה של 3.7 מיליוני פליטים ערבים בתוך מדינת ישראל, שחלק ימומש עכשיו וחלק ימומש בהמשך לפי אותה תורה מפורסמת.

ישראל כץ: המשמעות לאסוננו היתה עלולה להיות חיסולה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ואנחנו שמחים שהדבר הזה לא קרה.

ישראל כץ: אבל מאחר שאנחנו לא רוצים עוד ניסיונות, ואנחנו, נוסעי המטוס הזה, אין לנו מטוס אחר, אין לנו ארץ אחרת, לא סומכים על הקברניט הזה, שאיבד את חוש הכיוון, איבד את המצפן, איבד את כושר הניווט, אנחנו מוכנים לסייע לו לנחות נחיתת חירום, אבל אנחנו לא מוכנים להמריא עוד הפעם יחד אתו, אנחנו מוכנים, אדוני היושב-ראש, עד ה-8 במאי, באביב הבא, לנסות לעזור, לסייע, בכל התחומים, אבל לוודא, שב-8 במאי, בעזרת השם, תתקיימנה בחירות ויוחלף הטייס.

ישראל כץ: יוחלף הטייס כדי שאפשר יהיה להמריא עוד פעם במכלול התחומים כשליד ההגה נמצא קברניט אחר ולידו נווטים אחרים ועוזרים אחרים, כדי שהעם הזה, שאין לו ארץ אחרת, יוכל לחיות בשלום, ביטחון ורווחה.

ישראל כץ: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שהיום צופים בנו הרבה אזרחים במדינת ישראל, וביניהם, אני בטוח, שבאופן עקרוני צופים בנו גם אותה זקנה מבית-החולים בנהרייה, שמתבוננת לראות האם הכנסת תעניש את ראש הממשלה על ההבטחות שהוא הפר והשאיר אותה אי-שם בקצה המסדרון.

ראובן ריבלין: השם ישמרה ויברכה כמובן.

ישראל כץ: השם ישמרה ויברכה.

ישראל כץ: גם המובטל מאופקים מתבונן בנו, הסטודנט מדימונה מתבונן בנו, ילדי הגן מתל-אביב על כל שכונותיה, עובדי קריית-שמונה, חברי המושבים מהגליל ומהנגב, שכל ההבטחות שהם קיבלו ביד רחבה לפני הבחירות הופרו ביד גסה, שהוזנחו והופקרו ללא שום סיוע, כל הנגב וכל הגליל שקיבלו הבטחות לרוב ושום דבר מזה, ממש שום דבר מזה, לא מומש על-ידי הממשלה הזאת.

ישראל כץ: זהו ראש ממשלה, שידע ללכת ולגזור סרטים בכמה מבצעים פירוטכניים צבעוניים, בכמה ערי פיתוח, להתיימר כביכול בבניית מפעלים.

ישראל כץ: זהו ראש ממשלה, שבזבז גם בתחום הכלכלי את העבודה המצוינת שעשתה הממשלה הקודמת בתחומים הבעייתים של המיתון והאבטלה, שבהם הממשלה הקודמת לא הספיקה לטפל ואולי אפילו נגרם קושי לאזרחים כתוצאה מזה, הממשלה הזאת לא עשתה שום דבר, האבטלה הגיעה החודש הזה ל-9%, וזה בדיוק כמו שהיה בתקופת השיא של הממשלה הקודמת.

ישראל כץ: לא מולאו ההבטחות.

ישראל כץ: אבל איפה כל ההישגים של הממשלה הקודמת, הורדת האינפלציה כמעט לרמה של אפס, הורדת הגירעון במאזן התשלומים, הורדת החוב החיצוני, האצת פיתוח ההיי-טק במדינת ישראל, הפרטה של חברות גדולות במשק הישראלי, יצירת רזרבות של עודפים תקציביים כתוצאה מגביית יתר של מסים ב-14 מיליארד שקל בשנה – אהוד ברק קיבל מנתניהו מתנה של 14 מיליארד שקל בשנה עודפים – לאן הולך הכסף הזה?

ישראל כץ: כמה תוכניות פיתוח בפריפריות ובמרכז בוצעו בכסף הזה?

ישראל כץ: האם בכלל בוצע משהו?

ישראל כץ: כמה כסף הלך לחינוך?

ישראל כץ: כמה כסף הלך לרווחה ולבריאות?

ישראל כץ: רק עכשיו קיצצו סכומים מתוך תקציב הבריאות ולקחו אותם לדברים אחרים.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, זו ממשלה כושלת, שאין לה רוב בכנסת, אין לה רוב בציבור, אין לה רוב כלכלי, אין לה רוב מדיני, אין לה רוב חינוכי.

ישראל כץ: זו ממשלה שרצתה לעשות מהפכה חילונית אנטי-יהודית במדינת ישראל תוך יצירת קרע בגלל שיקולים ציניים בין חלקים בחברה הישראלית, במקום לאחד ולגבש את העם הזה.

ישראל כץ: זהו ראש ממשלה, שפרק כל עול והיה מוכן לעשות כמעט כל דבר כדי לשרוד בחיים הפוליטיים, שנע פעם ימינה ופעם שמאלה, פעם למעלה ובעיקר למטה.

ישראל כץ: ואנחנו, אדוני היושב-ראש, צריכים להתאמץ ולפעול כדי שלא נראה את כולנו ביחד אתו למטה.

ישראל כץ: עדיף שהוא ילך מאשר אנחנו נרד.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו נצביע היום, אני משוכנע שיש רוב של למעלה מ-61 חברי כנסת שיתמכו בהחלפתו של ראש הממשלה, בחקיקה להקדמת הבחירות, ושמחתי לשמוע את יושב-ראש שינוי, שהודיע לפני דקות ספורות, שגם אם ההצבעה תהיה הצבעת אי-אמון, עכשיו או בשבוע הבא, גם במקרה כזה הוא יצביא אי-אמון.

ישראל כץ: אין לי ספק שמלאי התכסיסים והתמרונים של ראש הממשלה אזל.

ישראל כץ: לכן, אני באמת קורא לראש הממשלה, אם לא ידעת לשלוט ולמשול בצורה מכובדת ונכונה, ונכשלת בכהונתך, דע לפחות לסיים את הכהונה בצורה מכובדת ומסודרת.

ישראל כץ: אל תגרור אותנו למאבקים מיותרים.

ישראל כץ: המציאות היא באמת מציאות של חירום, המעשים שנדרשים הם – – –

ראובן ריבלין: חשבתי שאדוני מסיים בדיוק בזמן כפי שצפיתי.

ישראל כץ: רק יאמר לי אדוני עוד כמה זמן יש.

ראובן ריבלין: אדוני, אומר לך, שאין לך יותר זמן.

ישראל כץ: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, ואני קורא לראש הממשלה לעשות את זה בצורה מכובדת, לבוא כאן היום מעל במת הכנסת ולהודיע שהוא מוכן לקיים בחירות כדי שהעם יוכל לבחור בין שתי הדרכים, ואני בטוח ומשוכנע שהוא יבחר בדרך שלנו.

ישראל כץ: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת ישראל כץ.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם הירשזון.

ראובן ריבלין: ואחריו – חברת הכנסת לימור לבנת.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני, גם לרשות חבר הכנסת הירשזון עומדות עשר דקות.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: יש פה איזה טלפון.

אברהם הירשזון: אני לא ביקשתי תזמורת, אדוני היושב-ראש.

לימור לבנת: למי צלצלו הפעמונים האלה?

ראובן ריבלין: האם יש למישהו מהאורחים ביציע טלפון?

דוד לוי: לא כל אחד זוכה לפריווילגיה כזאת.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה של כו-לם, רשמתי לעצמי את רשימת הכישורים הנדרשים למשרת ראש ממשלה.

אברהם הירשזון: כמו לכל תפקיד במשק גם לתפקיד ראש ממשלה צריך שיהיו כישורים, והגעתי למסקנה, שהתכונה הכי חשובה, שהיא תנאי הכרחי להצלחה בתפקיד הזה, היא להיות קודם כול בן-אדם.

אברהם הירשזון: בן-אדם זה אדם שיש לו תכונות של בן-אדם רגיל, מהיישוב.

אברהם הירשזון: למשל, לפעמים הוא טועה.

אברהם הירשזון: לא אחד שחושב שהוא הכי חכם בעולם וגם היחיד.

אברהם הירשזון: למה?

אברהם הירשזון: כי אדם שלפעמים גם טועה, מקשיב לאחרים, שומע את דעתם ולפעמים גם מאמץ אותה, לא קורה שום אסון.

אברהם הירשזון: בטח לא אדם שהוא מתנשא כמוך, כי הרי מה אתה עושה, אתה בא אלינו לכנסת ואומר, שאתה מדבר מעל ראש הכנסת לתושבים.

אברהם הירשזון: למעשה, אדוני ראש הממשלה, אתה רואה את עצמך פה ואתה רואה את עצמך בסוף ואתה מדבר אל עצמך מעל ראשה של הכנסת, מעל ראשם של המצביעים, כי רק אתה קיים לגבי עצמך.

אברהם הירשזון: אדוני ראש הממשלה, אנחנו מחפשים ראש ממשלה, שלא מזלזל, לא עושה תרגילים, לא מסכם עם האחד ובסוף חותם עם השני.

אברהם הירשזון: אני, רבותי חברי הכנסת, רוצה ראש ממשלה שהוא קצת לחיץ וקצת סחיט, כי אם ראש ממשלה הוא בכלל לא לחיץ ולא סחיט, אז קודם כול הוא בוודאי רובוט, ואני רוצה ראש ממשלה שהוא אדם.

אברהם הירשזון: אבל אם הוא רק מכריז שהוא לא סחיט ולא לחיץ, אז הוא מאוד סחיט ומאוד לחיץ.

אברהם הירשזון: ואני רוצה שהוא יהיה קצת סחיט, קצת סחיט לתביעות, למשל, של הסטודנטים; קצת לחיץ, למשל, לכל מה שמטריד את הנכים; קצת לחיץ לאותה זקנה שעדיין מחכה למה שראש הממשלה הבטיח; וקצת סחיט לאותן עיירות פיתוח, שהוא אמר שהן יהיו בעדיפות ראשונה.

אברהם הירשזון: אבל, אדוני ראש הממשלה, אתה, לצערי הרב, מרמה את כולם.

אברהם הירשזון: אני, רבותי, מחפש ראש ממשלה שלא הופך כל אבן, אלא בוחר אילו אבנים כן להפוך ומאחורי אילו אבנים מסתתר נחש ארסי, בודק איזו אבן מתעופפת כשהופכים אותה ואיזו לא.

אברהם הירשזון: בקיצור, אדם מהיישוב.

אברהם הירשזון: מתי אני באמת נכנס ללחץ, אדוני ראש הממשלה?

אברהם הירשזון: כשאני שומע את ראש הממשלה אומר: אנחנו "ניידע" מה לעשות – ניידע עם שתי יו"דים כאלה.

אברהם הירשזון: אז אני יודע שכל אחד יודע, אולי חוץ ממנו, שהוא לא יודע מה לעשות.

אברהם הירשזון: אדוני ראש הממשלה, אתה התגלית כחובבן אמיתי.

אברהם הירשזון: אתה שבוי בקונספציות של עצמך, ומסרב להודות כי שגית וכי זאת לא הדרך.

אברהם הירשזון: אדוני ראש הממשלה, אני זוכר שלא חסכת את שבט לשונך מראש הממשלה הקודם, בנימין נתניהו, על זה שמדי כמה חודשים הוא מתייעץ עם יועץ בשם פינקלשטיין.

אברהם הירשזון: אתה, לא רק שאתה מתייעץ, אלא אתה גם מקבל הנחיות בכתב כל שעה מיועץ בשם גאון.

אברהם הירשזון: אולי סוף-סוף תגיע למסקנה, שלא הוא גאון ולא אתה גאון, ושניכם לא גאונים.

אברהם הירשזון: לכן, אדוני ראש הממשלה, אני מבקש שתעמוד לפחות בדבר אחד שאמרת.

אברהם הירשזון: אמרת שאתה תישפט במבחן התוצאה.

אברהם הירשזון: אדוני ראש הממשלה, התוצאה היא אפס.

אברהם הירשזון: אם היית תלמיד בבית-ספר, היו כותבים בתעודה: עולה לכיתה ב', ולא בבית-ספרנו.

אברהם הירשזון: לכן, אדוני ראש הממשלה, אני מציע לך לגשת לנשיא המדינה, זה שהצבעת בעבורו, אבל שכחת לומר את זה לפרס.

אברהם הירשזון: הוא יושב עכשיו בגילה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת הירשזון, האם אדוני מעיד או שהוא רק משער?

ראובן ריבלין: שכן אי-אפשר לדעת שראש הממשלה הצביע בעד איש זה או אחר, כי ההצבעה היתה חשאית.

אברהם הירשזון: כל אחד אומר את מחשבותיו.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הוא יכול לומר.

ראובן ריבלין: אדוני לא יודע איך אני הצבעתי, אז ודאי שהוא לא יודע איך הוא הצביע, אלא אם כן ראש הממשלה אמר.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לומר לך, שאתה אמרת לסיעת הליכוד שאתה תצביע בעבור קצב, ואני אינני מאמין שאתה, בהצבעה חשאית – – –

ראובן ריבלין: לא נהוג להדליף מה שאנחנו אומרים בתוך הסיעה.

אברהם הירשזון: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע לראש הממשלה הזה, לא רק בשם סיעת הליכוד, אלא בשם העם כולו – בשם בוחריך שעמדו ביום היבחרך בכיכר-רבין ובאמת חשבו שיום חדש הגיע, והיום הם מבוישים, הם נכלמים, אתה אכזבתם הגדולה – לך לנשיא המדינה ותשחרר אותנו מהממשלה הזאת.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

רחבעם זאבי: לא הולכים לנשיא.

ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הירשזון.

ראובן ריבלין: הוא מתרפק על אותם ימים, שבהם לא היה חוק בחירה ישירה, אדוני, ומותר לו – כל אדם רשאי לומר פה מה שהוא חפץ.

ראובן ריבלין: תעלה ותבוא חברתנו, חברת הכנסת לימור לבנת.

ראובן ריבלין: גם לרשות חברת הכנסת לימור לבנת עומדות עשר דקות, ואחרון המציעים, חבר הכנסת ליברמן, יבוא אחריה.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, ובימים האלה ובימים ההם, אבל האלה, אין מלך בישראל.

רחבעם זאבי: אין אף שר אחד בדיון כזה?

ראובן ריבלין: אני עדיין לא הפעלתי את השעון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זאבי, התורנים מטעם הממשלה הם חברי הכנסת לשעבר והשרים כיום ביילין ורמון.

לימור לבנת: אולי יש להם בעיה להגן על ראש הממשלה?

ראובן ריבלין: אני לא יכול לבקש מהם לשבת כאן, ואני גם לא אפסיק את הדיון מטעמים מובנים.

רחבעם זאבי: אבל אתה יכול כיושב-ראש ישיבה לגנות את הממשלה, שמתוך 11 שרים שנותרו בה, אחד לא יושב בדיון כזה.

ראובן ריבלין: הואיל והדיון המתקיים כאן הוא בקשר לתפקודה של הממשלה, אני לא חושב שאני יכול לגנות מישהו מהשרים.

רחבעם זאבי: לא מישהו מהשרים, אלא את הממשלה כממשלה.

ראובן ריבלין: את זה יעשו חברי הכנסת שיעלו לכאן.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף להערה של חבר הכנסת גנדי לפני שאני אתחיל בדברי.

לימור לבנת: הנוהג שהנהיג היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אם גברתי מבקשת להפסיק את הדיון עד שהם יבואו, אני אעשה זאת.

ראובן ריבלין: הם היו מסכימים לא לבוא עד תום תקופת הכנסת, וגברתי מבקשת לקיים בחירות, על מנת – – –

לימור לבנת: אבל היושב-ראש אברהם בורג הנהיג כאן באופן הברור ביותר נוהג.

ראובן ריבלין: אין ספק.

לימור לבנת: לכן אני מציעה לפחות שיקראו ויבקשו – – –

ראובן ריבלין: אני כבר הפניתי את תשומת לב מזכיר הכנסת לכך שהשרים לא נמצאים כאן, אבל הסנקציה שלי היא להפסיק את הדיונים עד שהם יבואו.

ראובן ריבלין: יש לי חשש כבד בלבי, שזה לא ימצא חן בעיני המציעים.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש צודק, ואנחנו לא מבקשים להפסיק – אני אומרת את זה על דעת כל חברי – את הדיון.

לימור לבנת: אנחנו מבקשים להעיר לשרים שראוי שיהיה פה שר.

ראובן ריבלין: אבקש מהמזכירות להעיר לשרים שהם לא נמצאים כאן וחברי הכנסת משתוקקים לראות אותם כאן.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: פעם היה סרט בשם "גבעה 24 אינה עונה".

דוד לוי: עכשיו גבעה 11 אינה עונה.

לימור לבנת: היא התחילה, אגב, מגבעה 23 ונגמרה בגבעה 11.

ראובן ריבלין: בבקשה, גברתי חברת הכנסת.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, כשמסתכלים פה על הכיסא הריק הזה, או על השולחן הריק הזה, באמת רואים שאין פה דבר חוץ מאוויר, והציטוט הידוע "ובימים ההם אין מלך בישראל", מתאים בדיוק למה שאנחנו רואים פה לנגד עינינו, וזאת לא רק תמונה ויזואלית, אלא זו גם מהות, מפני שאין כאן באמת ממשלה שמושלת, ממשלה ששולטת.

לימור לבנת: הכול קורס, הכול נכשל.

לימור לבנת: אהוד ברק מכהן כראש ממשלה קדנציה כל כך קצרה עם תקווה כזאת גדולה, עם הבטחה כזאת גדולה, ונפילה כזאת.

לימור לבנת: לא רק שלו, לא רק של ממשלה, אלא של תפיסת עולם שלמה, של קונספציה שלמה שהאמינו בה, שהלכו אתה; שהנה רק ילכו לקראת, רק יוותרו, והכול יהיה בסדר, יהיה נפלא ויהיה שלום.

לימור לבנת: כמה שנוותר יותר, כך יהיה מהר יותר שלום.

לימור לבנת: כל הקונספציה הזאת וכל התפיסה הזאת קרסה.

לימור לבנת: אין ביטחון ואין שלום ואין הנהגה.

לימור לבנת: איזו אכזבה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני נפגשת עם הרבה אנשים.

לימור לבנת: אני מקבלת הרבה קריאות טלפוניות.

לימור לבנת: אני מקבלת הרבה מכתבים, הרבה "אי-מיילים", אני נוסעת, אני רואה אנשים, אני שומעת אותם.

לימור לבנת: רק השבוע בחדרה, בניחום אבלים, אנשים באו ואמרו: אנחנו תמכנו באוסלו, אנחנו הצבענו ברק; לא ידענו, לא הבנו, אנחנו מתחרטים, אנחנו מצטערים, אנחנו פוקחים את העיניים, אנחנו מכים על חטא.

לימור לבנת: אשר לקונספציה ולתפיסה – עוד אחזור אליהן, וגם להפרת ההבטחות.

לימור לבנת: הרי אמר יושב-ראש הכנסת אברהם בורג לפני ימים אחדים, שאפשר לקחת את כרטיס ההבטחות של אהוד ברק ולעשות ממנו "טיארה".

לימור לבנת: למי שלא יודע, זה עפיפון.

לימור לבנת: בחיפה ככה קראו לזה.

לימור לבנת: אני לא יודעת איך קראו לזה בירושלים, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: באופן מפתיע, גם בירושלים קראו לזה כך.

לימור לבנת: כן, אבל ה"טיארה" הזאת שאברום יושב-ראש הכנסת מדבר עליה – אני רק אצטט אותו ואביא דברים בשם אומרם.

לימור לבנת: באמת הזכירו כאן חברי, ואין צורך לחזור בפירוט, את הזקנה המסכנה הזאת בבית-החולים בנהרייה.

לימור לבנת: בינתיים בתי-החולים שלנו מלאים בפצועים מהפיגועים, וסטודנטים שהוא הבטיח להוריד להם את שכר הלימוד, ונהגי המוניות שהוא הבטיח להם ו-300,000 מקומות עבודה שהוא הבטיח.

לימור לבנת: והנה התפרסם ביום שישי הנתון של עלייה באבטלה לשיא שלא היה כדוגמתו, 9.1%, לפני פרוץ המהומות האחרונות, בשליש השלישי של השנה.

לימור לבנת: והנה אנחנו רואים שגם ההבטחה הזאת, כמובן לעשות שלום עם שכנינו בתוך שנה, אין לה בסיס ואין לה ערך, והוא לא יכול לממש אותה.

לימור לבנת: הוא רק יודע לומר: אנחנו נדע מה לעשות, אבל הוא לא יודע מה לעשות.

לימור לבנת: הרג יומיומי.

לימור לבנת: קורבנות השלום קוראים להם, אבל אין שלום ואין ביטחון, ואין ביטחון אישי, ואזרחי המדינה פוחדים, פשוט פוחדים.

לימור לבנת: זו האמנה הראשונה שבין ממשלה לאזרחי מדינה – הסעיף הראשון בכל אמנה שקובע שממשלה תאפשר לאזרחיה לחיות בביטחון, והנה גם זה איננו.

לימור לבנת: יום יום יש כאן לוויה, כמאמר שירו של אורי צבי גרינברג, שנכתב ב-1936, בתקופת המאורעות, בתקופת ההבלגה.

לימור לבנת: אובדן כושר ההרתעה.

לימור לבנת: קצינים כבר מתעוררים, אלופים.

לימור לבנת: אנחנו מקבלים דיווחים מכלי התקשורת.

לימור לבנת: הוא הרי הבטיח, שאם יהיה משהו בצפון, מייד נגיב.

לימור לבנת: שום דבר לא קורה כאן.

לימור לבנת: הוא מנסה להגיע בכל מחיר להסכם, בכל מחיר, כי אין לו שום הישג אחר.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הזכרתי את הנסיגה החד-צדדית מלבנון, שהיתה אחד ההישגים שהוא התפאר בהם, וראינו מה קרה כאן.

לימור לבנת: ראינו מה קרה כאשר ארבעה אזרחי ישראל, שלושה חיילים בהם, נחטפו על-ידי ה"חיזבאללה", ושום דבר לא קורה.

לימור לבנת: הוא התחייב שהוא יעשה מעשים, והוא לא עושה מאומה.

לימור לבנת: וצריך להזכיר את זה כאן בכל פעם שעולים ומדברים על הדוכן הזה.

לימור לבנת: שקט, דממה, והכי גרוע – המסר שאנחנו נמלטים, שאנחנו בורחים, שאנחנו מפקירים את שותפינו, את צבא דרום-לבנון, בדיוק כמו שהסכם אוסלו האומלל הזה, הנורא הזה הביא לכך שאנחנו בין היתר נפקיר את שותפינו, אותם משתפי פעולה מקרב הפלסטינים.

לימור לבנת: אפילו מבחינה מוסרית זה לוקה בחוסר מוסר, בחוסר צדק.

לימור לבנת: איזה עם, איזו מדינה יכולים להפקיר יום יום את שותפיהם, את המסייעים להם ואת אזרחיהם?

לימור לבנת: קצינים מפגינים בכל מוצאי שבת על שיבוש הנורמות, על אובדן הנורמות של הצלת חיילים, של הצלת אנשינו, על מה שקרה בקבר יוסף עם מדחת יוסף, מה שקרה בהר-עיבל.

לימור לבנת: בכל מוצאי שבת עומדים קצינים, הם לא אנשים פוליטיים, ומפגינים, הם מחזירים את הדרגות שלהם.

לימור לבנת: גם הם מפגינים על חוסר המוסר.

לימור לבנת: זו ממשלה שאיבדה את תוקפה המוסרי, ממשלה שאיבדה את תוקפה הפרלמנטרי, ממשלה שאיבדה את תוקפה האלקטורלי, ולכן היא צריכה ללכת הביתה.

לימור לבנת: ועכשיו אהוד ברק מוכרח, פשוט מוכרח איזה הישג, בכל מחיר, ולכן הוא ממשיך במדיניות הכושלת הזאת, במדיניות הקורסת הזאת, במדיניות המתמוטטת הזאת.

לימור לבנת: הסכם אוסלו האומלל והמסכן הזה כבר לא קיים.

לימור לבנת: כבר עכשיו ברור לרוב הציבור בארץ, שמי שחשב לתת להם רובים כדי שהם יגנו עלינו, הביא עלינו את הרעה הזאת של ערבים פלסטינים, אנשי הרשות הפלסטינית, מה שנקרא קצינים, מה שנקרא שוטרים פלסטינים, אבל בעצם הם מחבלים פלסטינים, משתמשים ברובים כדי לירות בנו, כדי לפגוע באנשינו, באזרחינו, יום יום ושעה שעה.

לימור לבנת: זו היתה מדיניות קלוקלת, מדיניות שגויה, והיא נשארה כזאת, והמדהים הוא שהוא דבק בה, שהוא מנסה להמשיך בה, גם ברגעים אלה ממש.

לימור לבנת: אתמול החליט אהוד ברק לפתוח את שדה התעופה, אתמול הוא החליט להזרים להם כספים שהוא עצר, אתמול החליט לנסות ולהמשיך הלאה להגיע להסכמים, שוב כאילו אפשר במשהו להאמין ליאסר ערפאת.

לימור לבנת: והוא שסירב לאחדות, והוא שלא רצה אחדות מהרגע הראשון לאחר הניצחון שלו בבחירות, כי הוא חשב "אני ואפסי עוד"; אותו ראש ממשלה פתאום מדבר אתנו על שילוב ידיים.

לימור לבנת: הבה נשלב ידיים, הוא אומר.

לימור לבנת: איזו פסטורליה, כמה נחמד, כמה זה נשמע נאה כלפי הציבור.

לימור לבנת: הוא מוכר שוב אותה סחורה משומשת, אותה ממשלת חירום משומשת ואותה אחדות משומשת שהוא לא מתכוון אליה ברצינות, ובעצם מראש הממשלה הזה אי-אפשר לקנות אפילו מכונית משומשת, כי אי-אפשר להאמין לו.

לימור לבנת: אפילו בלשכתו הוא לא הצליח להסתדר.

לימור לבנת: אגף ההסברה שהוקם שם היה אגף ההסברה הגדול ביותר שהוקם אי-פעם.

לימור לבנת: הרי עדיין יש שם ריב על חדרים מי יושב איפה, מה ריב הסמכויות ביניהם.

לימור לבנת: אנשים מתפטרים, אנשים עוזבים, אנשים אומרים דברים נוראיים על ראש הממשלה, אנשים הקרובים אליו ביותר, אלה שהלכו אתו עשרות שנים, עוד מסיירת מטכ"ל.

לימור לבנת: הוא ראש ממשלה נכשל, רע, גרוע וגם אטום.

לימור לבנת: ראיתי אתמול, ואני מניחה שגם הציבור שמאזין לנו ראה את הפגנת התמיכה הפתטית הזאת שאהוד ברק ארגן לעצמו ליד ביתו.

לימור לבנת: אני ישבתי שם כמעט שבועיים באוהל מחאה, היו שם עשרות אלפי אנשים שבאו כדי למחות ולהפגין, הוא לא יצא החוצה.

לימור לבנת: אבל אתמול הוא ארגן לו קהל.

לימור לבנת: הביאו כמה מוותיקי מפלגת העבודה, אנשים מבוגרים מאוד, שאני מכבדת אותם, שעמדו שם עם שלטים של "נוער עבודה".

לימור לבנת: זה היה מאוד משעשע.

לימור לבנת: וראינו את גיבורי פרשות העמותות, את יובל פרנקל ואחרים עומדים שם וסביב כמה עשרות אנשים, ואהוד ברק בזחיחות עומד, הוא נואם לאומה, והוא משמיץ, הוא מתקיף, ויש לו מה לומר.

לימור לבנת: מה אני אומר לכם?

לימור לבנת: זה כל כך עצוב, זה כל כך פתטי.

לימור לבנת: לכן, אדוני ראש הממשלה, אני קוראת לך, עוד הלילה, לאחר ההצבעה הזאת, תבוא בדברים עם הליכוד כדי לסכם מועד מוסכם לבחירות מוקדמות.

לימור לבנת: שוחחתי עם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, והוא אמר, שהוא לא יעכב לרגע אחד את הדיון בוועדה לאחר שהצעת החוק תעבור פה היום ברוב גדול מאוד, כפי שחזרנו ואמרנו לאורך כל השבועות האחרונים.

לימור לבנת: צריך לסכם.

לימור לבנת: אני מציעה את 1 במאי.

לימור לבנת: זה חג הפועלים, לפי דעתי זה תאריך מצוין.

לימור לבנת: אבל על התאריך צריך לדבר ולהסכים, ואז נוכל להסכים גם על תקציב מדינה מוסכם לתקופה הקרובה עד לבחירות, ואז נוכל להסכים על צעדים מוסכמים עד לבחירות.

לימור לבנת: אבל אי-אפשר להתחמק מזה.

לימור לבנת: אל תתבזה יותר, אהוד ברק, אל תנסה יותר טריקים, תעלולים פוליטיים קטנים, עלובים, שגם לא יעזרו.

לימור לבנת: זה לא יעזור.

לימור לבנת: אני חושבת שחבל על הבוקה ומבולקה, המבוכה שהציבור בישראל נתון בה.

לימור לבנת: אין ברירה, צריך להחליף את המדיניות.

לימור לבנת: אין ברירה.

לימור לבנת: כדי להחליף את המדיניות צריך להחליף ממשלה.

לימור לבנת: בינתיים אפשר יהיה להקים ממשלת חירום, אבל בתנאים שאנחנו עומדים עליהם לאורך כל הדרך.

לימור לבנת: היום, כפי שאמרתי, יהיה רוב גורף להצעה לפיזור הכנסת בקריאה ראשונה.

לימור לבנת: תרגילים, טריקים פוליטיים קטנוניים לא יועילו.

לימור לבנת: התחילה הספירה, נפל הפור, לעם ישראל אפשר לבשר שיש תקווה שהכיסא הריק הזה, שהשולחן הריק הזה לא יהיה ריק יותר.

לימור לבנת: יהיו כאן אנשים אחרים, עם מדיניות אחרת, ובאה תקווה לישראל.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחברת הכנסת לימור לבנת, שדייקה ממש על השנייה בעשר הדקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אביגדור ליברמן, גם לרשותו עומדות עשר דקות.

ראובן ריבלין: לאחר מכן נתחיל בדיון הכללי, אלא אם כן חברי הכנסת יוותרו וניגש להצבעה.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, נדמה לי שאני לא אעשה זאת.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת דוד לוי.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אביגדור ליברמן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, גם אני רוצה להעיר על כך שהממשלה לא מיוצגת פה.

אביגדור ליברמן: כנראה גם השרים מתביישים בממשלה שהם יושבים בה ואין להם אומץ להגן על ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: אדוני, האם הצעתך היא כמו הצעת האחרים?

ראובן ריבלין: האם אדוני מבקש שאני אפסיק את הדיון?

אביגדור ליברמן: לא.

אביגדור ליברמן: רק אמרתי שאני רוצה להעיר ואני מציע לכל אחד שידבר – – –

ראובן ריבלין: אם לאדוני לא אצה הדרך לבחירות חדשות, אני יכול להפסיק אותם.

ראובן ריבלין: אבל אני זוכר שהשר חיים רמון, בפעם הקודמת כשפיזרנו את הכנסת, כל הזמן הוא הבטיח להגיע כל רגע.

לימור לבנת: הוא לא יכול לשמוע את הדברים הקשים האלה.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, לפני כמעט שנה אמרתי, שעד נובמבר שנה זו ממשלת ברק תיפול ויהיו בחירות חדשות.

אביגדור ליברמן: אומנם החלק השני של התחזית קצת מתעכב, אבל עובדה היא שהיום הממשלה הגרועה ביותר בתולדות מדינת ישראל מתחילה לצעוד החוצה.

אביגדור ליברמן: כבר בחודשים הראשונים של כהונתך הגעתי למסקנה, שבדרך שאתה מוביל בסוף נצטרך למנות ועדת-אגרנט חדשה ששוב תקבע שהקונספציה קרסה.

אביגדור ליברמן: במקרה שלך, מר ברק, לא רק הקונספציה, אולי גם הקונספירציה.

אביגדור ליברמן: דעתי ברורה לחלוטין, אך מעניין שגם אנשים אחרים, שלא גדלו אתי ברוסיה ולא התפקדו לישראל ביתנו, מחזיקים באותה דעה.

אביגדור ליברמן: את הדברים שברצוני לומר היום סיכם מר עזר ויצמן במשפט קצר וקולע: "יש לנו ממשלה מחורבנת, ועל ראש הממשלה ללכת".

נסים זאב: אל תשתמש בזה.

אביגדור ליברמן: אפשר לצטט נשיא לשעבר.

אביגדור ליברמן: אני לא אעז להגיד דברים כאלה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת נסים זאב, הדובר לא ציטט על מנת לגאול עולם, אלא הוא ציטט.

נסים זאב: אני מציע – – –

ראובן ריבלין: רבותי, כל עוד הוא מדייק, הוא יכול לצטט מה שהוא רוצה.

ראובן ריבלין: בבקשה.

אביגדור ליברמן: שמעון בטאט, חבר ליחידה וסגן מנהל לשכתך, כינה אותך "מפקד חוליית נ"ט בצבא האפגני" וטוען שהפכת את ישראל לרפובליקת בננות.

אביגדור ליברמן: מנכ"ל משרד החוץ, איתן בנצור, קרא לך ולממשלתך "פראי אדם".

אביגדור ליברמן: נשיא בית-המשפט העליון לשעבר, מר משה לנדוי, אומר שאתה מתנשא, ובדרך הוויתורים שלך אתה מערער את יסודות הציונות.

אביגדור ליברמן: אדוני ראש הממשלה, שים לב מה קורה פה.

אביגדור ליברמן: היום אנשים בארץ ובעולם מאמינים רק לערפאת ולשיח' נסראללה ולוקחים אותם ברצינות.

אביגדור ליברמן: כל מה שערפאת ונסראללה מבטיחים מתקיים.

אביגדור ליברמן: לעומת זאת, אותך אף אחד לא לוקח ברצינות, אף אחד, לא בכנסת, לא במפלגה שלך, לא בציבור, לא בקרב מנהיגי ערב ולא בקרב מנהיגים בעולם.

אביגדור ליברמן: אף אחד לא לוקח אותך ברצינות.

אביגדור ליברמן: כולם רואים שערפאת עושה לך בית-ספר.

אביגדור ליברמן: עם ישראל חייב להבין, שכל ניסיון להקים ממשלת אחדות או ממשלת חירום בתקופה זאת לא נועד להציל את המדינה אלא להציל את גורלו הפוליטי של אהוד ברק.

אביגדור ליברמן: אילו דאג אהוד ברק באמת לביטחונו של עם ישראל, הוא לא היה נאחז בקרנות המזבח, בשררה, אלא היה לוקח אחריות, מודה בשגיאות ומתפטר.

אביגדור ליברמן: האי-יכולת לקחת אחריות והניסיון לגלגל תמיד את האשמה על מישהו אחר, זהו שילוב מסוכן מאוד, שילוב שמאפיין את מי שעומד היום בראש המדינה.

אביגדור ליברמן: לכן, כשחבריך בשמאל וכמה פובליציסטים אובייקטיבים מטיפים לנו לממשלת חירום, ממשלת אחדות, לא לפלג את העם ולא לרקוד על הדם, אני שואל: איפה היה השמאל הזה במלחמת של"ג?

אביגדור ליברמן: אני רוצה לשאול את יוסי שריד: מי עמד עם השלטים "בגין רוצח", "שרון רוצח"?

מוסי רז: – – –

אביגדור ליברמן: יש לי תמונה עד היום, מה לעשות.

אילן גילאון: – – –

מוסי רז: – – –

אביגדור ליברמן: לא אמרתי.

אביגדור ליברמן: שאלתי מי עמד, כי יש לי תמונה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ליברמן, האם אתה מבקש להתווכח אתם, או שאתה רוצה להמשיך לדבר?

ראובן ריבלין: אתה רוצה שלא יפריעו לך?

אביגדור ליברמן: אני אשמח.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת ליברמן שאל שאלה רטורית.

ראובן ריבלין: הואיל ויוסי שריד לא נמצא פה, אחד מכם יוכל לדבר אחרי זה ולהעיר את הערתו.

זהבה גלאון: – – –

מוסי רז: – – –

אביגדור ליברמן: מי הפך את הטרגדיה הפנים-לבנונית לוועדת חקירה ישראלית ממלכתית בנושא סברה ושתילה?

אביגדור ליברמן: ישאל כל עם ישראל את עצמו, מה היה קורה כאן אילו היום היה בשלטון הימין, איך היו משתוללים כל הצדיקים מהשמאל ואיזה האשמות היו מטיחים בנו?

אביגדור ליברמן: לכן, כל דרישה היום לממשלת אחדות היא לא רק חוסר אחריות, היא גם חקיקה של צביעות.

אביגדור ליברמן: מי בכלל זוכר, שלאחר החתימה על הסכם אוסלו הסבירו לנו על רוורסיביליות של התהליך.

אביגדור ליברמן: כלומר, אם נראה שהסדרי אוסלו אינם מוכיחים את עצמם, נחזיר את המצב לקדמותו.

אביגדור ליברמן: האם מישהו זוכר היום את עקרון הרוורסיביליות?

אביגדור ליברמן: מישהו באמת מאמין שניתן היום בהבל-פה להחזיר את המצב אחורה?

אביגדור ליברמן: שהממשלה הזאת, שלא מסוגלת אפילו יום אחד להיות דבקה בהחלטות של עצמה, תהיה דבקה בעקרונות שהוכרזו לפני שבע-שמונה שנים?

אביגדור ליברמן: ותרשו לי להביא לכם את הקטע מספרו של אורי סביר, כשהוא מצטט את רבין: "אם הפלסטינים לא יעמדו במבחן מימוש הציפיות, אנו יכולים תוך רגע להשתלט על מה שיסטה מן המסלול"; זה מה שרבין אמר.

אביגדור ליברמן: כבר אמרתי שאדריכלי אוסלו ואהוד ברק הביאו אותנו למצב שהמלחמה הבאה בפתח.

אביגדור ליברמן: המלחמה בפתח כי כולם הבינו שאלימות מול ישראל משתלמת.

אביגדור ליברמן: זה הלקח של ה"חיזבאללה", וזה הלקח של האינתיפאדה האחרונה.

אביגדור ליברמן: לאיש אין ספק שהמצב הבין-לאומי של ערפאת והרשות הפלסטינית השתפר משמעותית מאז פרוץ האירועים האלימים.

אביגדור ליברמן: כל עוד כתוצאה מהאלימות יהיה רווח מדיני, שום הסכם להפסקת אש לא יחזיק מעמד.

אביגדור ליברמן: לא יעזרו המתווכחים ולא מפגשי פסגה, רק כשהמאזן הכולל בעבור אלו שיזמו את האלימות יהיה שלילי, רק אז תיפסק האלימות.

אביגדור ליברמן: כולם מבינים את זה חוץ מממשלת ישראל, ולכן אין לה זכות קיום.

אביגדור ליברמן: אתה מספר לנו כל הזמן שיש פתרון מדיני ואין פתרון צבאי.

אביגדור ליברמן: אם כך הדבר, איך אתה מסביר שבאמצעות הפתרון הצבאי ה"חיזבאללה" והפלסטינים מגיעים להישגים?

אביגדור ליברמן: למה להם יש פתרון צבאי ולנו אין?

אביגדור ליברמן: אם בלבנון נסענו בשיירות ברכב ממוגן, עכשיו בלב הארץ נוסעים בשיירות וברכב ממוגן.

אביגדור ליברמן: כדאי גם לזכור שהיום מצויות בטווח ה"קטיושות" של ה"חיזבאללה" לא רק קריית-שמונה ומטולה אלא גם חיפה והקריות.

אביגדור ליברמן: ואתה, ראש הממשלה, אחראי לכך.

אליעזר כהן: גם הכנסת.

אביגדור ליברמן: בשכונת גילה יורים כבר יותר מחודשיים ואין לך תשובה.

אביגדור ליברמן: בימים האחרונים פגשתי הרבה עולים חדשים, שרבים מהם מתגוררים בשכונת גילה.

אביגדור ליברמן: אתם יודעים מה הם אמרו לי? – חשבנו שצ'צ'ניה היא אי-שם ברוסיה.

אביגדור ליברמן: מתברר שצ'צ'ניה היא כאן בירושלים.

אביגדור ליברמן: המיגון שאתה בונה בגילה לא יפסיק שום ירי.

אביגדור ליברמן: זה יעלה הרבה כסף אבל לא יביא את השקט.

אביגדור ליברמן: אם תמגן את גילה, תצטרך למגן גם את כפר-סבא.

אביגדור ליברמן: אם היית דואג שלא ישתלם לירות בגילה, לא היו יורים גם במקומות אחרים.

אביגדור ליברמן: במקום 11 מיליון שקל למיגון, תן פקודה לסיירת מטכ"ל ותחסוך לבייגה את התקציב.

אביגדור ליברמן: לו היתה הדרך שלך נכונה, לא היינו מגיעים לאן שהגענו היום.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, בעבר יצא לי לשוחח פעמים מספר עם כמה אישים פלסטינים מתונים שרצו לחפש דרך לדו-קיום.

אביגדור ליברמן: על-פי רוב לא הסכמתי אתם, אך לפחות ראיתי נכונות לעשות מאמץ ולהגיע לעמק השווה.

אביגדור ליברמן: גם אותם הכשלנו, כי הפלסטינים נוכחו לדעת, שמה שלא משיגים במשא-ומתן משיגים בטרור, ואלו שדוגלים בטרור הפכו לגיבורי הרחוב הפלסטיני, ואלו שהיו מתונים נאלצים להוכיח שהם פטריוטים אמיתיים ולא משתפי פעולה, ולכן גם הם מתיישרים לפי הזרם הקיצוני על-כורחם.

אביגדור ליברמן: האלטרנטיבה האחת והיחידה היא להיות חזקים, שכולם ידעו שאתנו לא מתעסקים, שכל פרובוקציה תיתקל בתגובה כה חריפה שזה לא ישתלם לאיש.

אביגדור ליברמן: אדוני היושב-ראש, שמעתי על כוונת הממשלה לעשות היום תרגיל פוליטי "מבריק" ולהרוויח עוד שבוע, אולי עוד שבועיים.

אביגדור ליברמן: בתרגילים פוליטיים ניתן לשמור על השלטון לפרק זמן קצר, אך אי-אפשר לשמור בתרגילים פוליטיים על המדינה.

אביגדור ליברמן: ולכן, אדוני אהוד ברק, זמנך עבר ותעשה אתנו חסד ותתפטר.

ראובן ריבלין: תודה לחבר הכנסת אביגדור ליברמן, הלוא הוא איווט.

ראובן ריבלין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו מתחילים בדיון.

ראובן ריבלין: בדרך כלל עם הראשון אני לא מקפיד.

ראובן ריבלין: לאחר מכן אקפיד יותר על הזמן.

ראובן ריבלין: ראשון הדוברים, חבר הכנסת דוד לוי, בבקשה.

יצחק גאגולה: שר החוץ לשעבר.

ראובן ריבלין: שר החוץ לשעבר.

ראובן ריבלין: אם אני אמנה את הזכויות שלו, יאמרו שיש אצלי משוא פנים.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אודה, המעמד הזה היום שונה מכל מה שהכרתי מאז הגעתי אל הבית הזה, לפני 31 שנים.

דוד לוי: לראש הממשלה היו כל התנאים וכל הסיבות כדי להוביל את ממשלתו להישגים ולהמשיך לזכות באהדת העם ובאמון הכנסת.

דוד לוי: המצב שאליו נקלענו הוא כל כך מוזר, שקשה למצוא ביטוי, גם לאיש אופוזיציה, כל שכן לי, כחבר הסיעה שבראשה עומד ראש הממשלה אהוד ברק.

דוד לוי: בדיון כזה בעצם עולים חברי הכנסת כדי להצביע על אי-הצלחות, מדוע צריך להחליף ממשלה, על שגיאות, על מחדלים.

דוד לוי: המצב הוא כל כך שונה שאתה לא צריך בכלל להכין נאום.

דוד לוי: זה הדבר.

דוד לוי: לכן, אני הכנתי נאום ואני קורע אותו.

דוד לוי: המציאות מדברת בעד עצמה.

דוד לוי: אני חושב, שכל ניסיון לשכנע הוא ניסיון שווא, כי המצב שאליו נקלענו בכל התחומים מדבר בעד עצמו.

דוד לוי: זה מרגיז אותי אישית.

דוד לוי: אומנם יש לי השקפת עולם, וזה חשוב מאוד.

דוד לוי: אני נאמן לעקרונות שלי.

דוד לוי: אני חושב עצמי מתון, ואני מאמין בשלום בכל מחיר.

דוד לוי: אבל אסור לעם חפץ חיים לומר שהוא מוכן לשלם כל מחיר בעבור שלום.

דוד לוי: שלום הוא ערך.

דוד לוי: החיים, העם וחירותו הם ערך עליון הרבה יותר.

דוד לוי: לכן, מדוע אני באמת לפעמים – מניסיון ומטיפול בנושא – נדהם לשמוע חברים חשובים, יקרים, מאמינים שמדברים על תהליך השלום.

דוד לוי: איזה תהליך יש היום?

דוד לוי: על איזה שלום מדברים?

דוד לוי: האם יש בכלל שאלה שהעם הזה חפץ בשלום ורוצה בשלום יותר מכל שכניו?

דוד לוי: יש צורך בהוכחה?

דוד לוי: האם יש עם בעולם, שמאיימים להשמידו, שעבר את המבחנים האלה, שעמד על נפשו בזכות צעיריו וגיבוריו, בלי להיות מיליטריסט?

דוד לוי: ורק הודות למגן הזה אנחנו כאן.

דוד לוי: וכאשר הוא מנצח במלחמה, הוא מושיט ידיו לשלום, מניח את הנשק וקורא לשכניו, אשר בעצם זממו לחסל אותו: אנחנו רוצים בשלום, והוא הוכיח זאת.

דוד לוי: אבל בתהליך הזה, המוזר, העובר עלינו, האם אפשר לדבר על תהליך שלום?

דוד לוי: הרי הכול התקעקע, קועקע, התמוטט.

דוד לוי: דברים אלמנטריים שהצד השני היה צריך להוכיח ולקיים התמוטטו לנגד עינינו.

דוד לוי: מה ביסוד כל תהליך השלום הנקרא תהליך אוסלו אם לא הסתלקות מאלימות?

דוד לוי: זה האלף-בית.

דוד לוי: באין קיום של הכלל הזה, איזה בסיס יש עוד לתהליך שכזה?

דוד לוי: אין לו שום בסיס.

דוד לוי: ואנחנו כבת-יענה לא רואים, בעצם לא רוצים לשמוע, ואנחנו ממשיכים לשלם מחיר ולדבר, לעשות חלוקה – גוש השלום, מחנה השלום.

דוד לוי: ומה האחרים?

דוד לוי: מי שרוצה את המציאות הוא מחנה המלחמה.

דוד לוי: מי שאומר שצריך להגן על גילה הוא מחנה המלחמה.

דוד לוי: ובמה אנחנו עוסקים?

דוד לוי: במין תחקיר יומיומי.

דוד לוי: אז מה אתה מציע?

דוד לוי: אז איך לעשות?

דוד לוי: אז איך לעשות?

דוד לוי: לאיזה מצב קפקאי נכנסנו?

דוד לוי: בדיוק לזה נוצר צה"ל.

דוד לוי: אתה מטפח דבר, משקיע בו את הכול, הוא כוח המגן שלך, ואתה אומר, ובצדק: הצבא החזק ביותר באזור.

דוד לוי: רק באותו בניין של הקשתות, כמו בסרט של וולט דיסני, זה ממשיך, ממשיך, יש זיקוקי די-נור יום-יום וממשיכים.

דוד לוי: וממשיכים לירות.

דוד לוי: האם אנחנו לא הורסים כאן במו ידינו את הדימוי של צה"ל בעיני אחרים?

דוד לוי: וגם בעיני האזרחים?

דוד לוי: האם אין דרך אחרת להגן על אזרחי המדינה, על בירת ישראל, זולת ההצגה היומיומית הזאת כל ערב?

דוד לוי: והקשתות עומדות על תלן.

דוד לוי: והיריות על הבתים.

דוד לוי: ואנחנו שמים שקי חול בכניסות לבתים.

דוד לוי: עכשיו חושבים איך לאטום את החלונות.

דוד לוי: מתדרכים את התושבים באיזה כיוון ללכת, איך לזחול אל הכיור, איך לא לעמוד מול היורים?

דוד לוי: ריבונו של עולם, האם מישהו היה מתאר מצב כזה בישראל, שיקרה בבירת ישראל?

דוד לוי: איך היו קוראים לו? איך היו קוראים לו?

דוד לוי: ואנחנו נסתגל גם לאותה אמרה: אנחנו לא מגיבים חזק כדי לשמור ולשמר.

דוד לוי: צריכה להיות תגובה חכמה, מתונה.

דוד לוי: רק מה לעשות?

דוד לוי: מה לעשות כאשר נופלים לנו חיילים ואזרחים, כאשר הכבישים שלנו חסומים, כאשר דרכי ציון מסוכנות?

דוד לוי: ואני לא רוצה לומר אבלות.

דוד לוי: מה קרה לנו בעיוורון הזה?

דוד לוי: ונמשיך לומר שלום.

דוד לוי: ודאי שהשלום הוא ערך.

דוד לוי: אבל יש חובה בסיסית לכל ממשלה להבטיח את ביטחון אזרחיה וביטחון המדינה.

דוד לוי: וכאשר הצד השני מפר ברגל גסה, בעצם טבולה בדם, את המחויבויות שלו – אין עוד מחויבות כלשהי עליך.

דוד לוי: כך נוהגת ממשלה שפויה, חפצה חיים, דמוקרטית, אחראית.

ראובן ריבלין: אבקש לסכם, אדוני.

דוד לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, נכון, קשה באמת, קשה.

דוד לוי: היתה קואליציה שלכאורה ייצגה הכול, מימין ומשמאל, עולים חדשים, חרדים וחילונים.

דוד לוי: הכול היה אפשר באמת – – –

אליעזר כהן: כו-לם.

דוד לוי: – – – לתפקד ולהביא בשורות טובות.

דוד לוי: לצערי הרב, אינני מוצא תחום שאני יכול להצביע עליו כסיפור הצלחה.

דוד לוי: אינני מוצא.

דוד לוי: אינני מוצא.

דוד לוי: לא בתחום תהליך השלום בוודאי.

דוד לוי: אני חושש מאוד שמצבנו המדיני הידרדר יותר מכפי שהיה הרבה שנים.

דוד לוי: הוא הידרדר.

דוד לוי: כל עבודת הנמלים שנעשתה ירדה לטמיון.

דוד לוי: אנחנו גם נראים מכוערים.

דוד לוי: אני חושש מאוד גם מיחסינו עם ארצות-הברית.

דוד לוי: ראו למה הגענו.

דוד לוי: מתפרקת קואליציה.

דוד לוי: נשארים עם מיעוט שבמיעוט בכנסת.

דוד לוי: אי-אפשר להעביר בכנסת שום דבר.

דוד לוי: הממשלה חיה מהיום למחר.

דוד לוי: מצבנו הביטחוני מידרדר, וצריך להודות בכך.

דוד לוי: כוח ההרתעה שלנו איננו עוד.

דוד לוי: ואנחנו ממשיכים אל הבלתי-נודע.

דוד לוי: זה לא שראש הממשלה הוא אדם רע, שלא רוצה טוב למדינה.

דוד לוי: הוא פשוט לא הצליח.

דוד לוי: מה לעשות?

דוד לוי: זאת עובדה.

דוד לוי: האם הוא רצה בזה?

דוד לוי: וודאי שלא.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, השעון – – –

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סופה לנדבר, שמעתי מה שאמרת.

דוד לוי: אם התוצאה היא עגומה ומחייבת – – –

סופה לנדבר: אני לא חושבת שזה בסדר.

ראובן ריבלין: רשמתי לעצמי.

ראובן ריבלין: אני מבקש.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לנדבר, אני מבקש ממך.

ראובן ריבלין: דרך-ארץ קדמה לתורה ולתקנון.

לימור לבנת: – – –

סופה לנדבר: זה לא בסדר.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת סופה לנדבר, דרך-ארץ קדמה לתורה ובוודאי לתקנון.

ראובן ריבלין: אפילו חבר הכנסת רן כהן יסכים אתי.

יהושע מצא: את מפריעה לחבר הסיעה שלך לדבר.

לימור לבנת: – – –

יהושע מצא: את מפריעה לחבר הסיעה שלך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מצא, נא לא לעזור ליושב-ראש, אם כי עזרתך נעימה לי.

ראובן ריבלין: חברת הכנסת לנדבר, תודה על הערתך.

סופה לנדבר: – – – מפרגן להם.

דוד לוי: מימין ומשמאל אין תמיכה לממשלה.

דוד לוי: מאין תבוא הישועה?

דוד לוי: האם נמשיך במצב כזה של ממשלה על כרעי תרנגולת, שלא יכולה לנהל את ענייני המדינה, לא יכולה לקיים את מחויבותה?

דוד לוי: בסלנג הישראלי והבין-לאומי אומרים שבפוליטיקה הכול מותר, אבל יש תופעה מיוחדת במעמד הזה, לנוכח החוק אשר הטיל על הכנסת דבר שאין לו אח ורע בשום מקום בעולם, שאם המצב לא הולך היא מפזרת את עצמה.

דוד לוי: יש קורבן יותר גדול מזה שאנשים אשר נבחרו עומדים היום לנוכח המצב ואומרים: לא רק שהממשלה חייבת ללכת, אם המחיר הוא שגם אני אלך – אז הרוב המכריע בבית הזה מוכן ללכת.

דוד לוי: זה המסר של חומרת המצב ושל אחריות הפוליטיקאים בישראל.

דוד לוי: עוד לא היה מפגן שכזה, ואנחנו עדים לו היום.

דוד לוי: אני רוצה לסכם ולומר, אדוני היושב-ראש, לנוכח ההחלטה של סיעתי, של חבר הכנסת מקסים לוי ושלי, לתמוך בהצעת חוק התפזרות הכנסת, אני שומע מהדהד איזה איום.

דוד לוי: באמת, להפחיד אותנו: לא תוכלו להתמודד לכנסת הבאה.

דוד לוי: נתלים באיזה חוק שבו מדובר על תמורה.

דוד לוי: אנחנו עושים זאת ללא תמורה, ללא תיאום עם אף אחד, זו הכרתנו, זה מה שמתחייב היום.

דוד לוי: פעלנו בכל מאודנו לכך שתקום ממשלת אחדות לאומית שלוש פעמים, ושלוש פעמים הדבר הזה לא קם, לא בגלל החלק הזה של הבית, שגילה אחריות ובא, אלא בגלל תרגילים שונים ומשונים שראש הממשלה הפך להיות שבוי למחולליהם בתוך מפלגתו.

דוד לוי: לכן לא יפחידונו וידנו תורם למען קבלת החוק הזה, כי הוא התרופה למצב הקשה והנורא שאליו נקלעה מדינתנו.

דוד לוי: יהיה זה גם מסר כלפי חוץ, לקרובים ולרחוקים, שמדינת ישראל כוחה עמה.

דוד לוי: היא לא איבדה את השפיות שלה.

דוד לוי: חפצה חיים היא, והיא נוקטת את הצעד הזה כדי שתהיה התחלה של תקווה חדשה.

דוד לוי: אולי אחרי הבחירות נוכל להקים באמת את מה שנחוץ ודרוש לעם הזה.

דוד לוי: כרגע זו חובתנו בלי חשבון.

דוד לוי: גם ראש הממשלה היה צריך לבוא ולהציע זאת בעצמו.

דוד לוי: אם הוא לא עושה זאת, נעשה זאת אנחנו.

ראובן ריבלין: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דוד לוי.

ראובן ריבלין: אני מקבל את הערותיהם של החברים.

ראובן ריבלין: למשל השר יוסי שריד עמד ודיבר ובהחלט נתתי לו אותה הוקרה שיש לו כפרלמנטר ותיק.

ראובן ריבלין: אני מודה לחברים על כך שהם נזפו בי.

ראובן ריבלין: יעלה ויבוא חבר הכנסת מאיר פרוש.

ראובן ריבלין: האם סגן היושב-ראש הלפרט מוכן לשחרר אותי?

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בלוויה, כאשר הולכים לקבור, אומרים "יתגדל ויתקדש שמיה רבא".

מאיר פרוש: היום, כאשר רוב חברי הכנסת מחליטים פעם נוספת לפזר את עצמם, אני אומר: "יתגדל ויתקדש שמיה רבא", ואני גם רוצה להסביר למה.

מאיר פרוש: בסיפור תולדותיה הממשלה הזאת יזכרו ויזכירו את תחילת ההתפוררות.

מאיר פרוש: מה היתה תחילת ההתפוררות של הממשלה הזאת?

מאיר פרוש: מה היתה ראשית הגסיסה של הממשלה הזאת?

מאיר פרוש: הגסיסה של הממשלה הזאת החלה עם פרשת המשחן, בהתנהגות של ראש הממשלה בפרשת המשחן, כאשר זעקנו מדוע מעבירים אותו בשבת.

מאיר פרוש: איך ראש הממשלה אמר אז?

מאיר פרוש: אה, זה נושא מקצועי.

מאיר פרוש: לא התאים לראש הממשלה לטפל בנושאים שהם בקדושת השבת, לא נאה לו לעסוק בזוטות.

מאיר פרוש: שמירת שבת?

מאיר פרוש: אני אדם נאור, מייצג נאורים, אה, זה לא בשבילי, זה נושא מקצועי.

מאיר פרוש: אנחנו מאמינים במה שחז"ל אומרים: אלמלא שמרו בני ישראל שתי שבתות מייד היו נגאלים.

מאיר פרוש: בעקבות פרשת המשחן פרשנו מהקואליציה, וכפי שאמרתי זו היתה תחילת הגסיסה.

מאיר פרוש: לראש הממשלה בכלל לא היה אכפת שאנחנו פרשנו.

מאיר פרוש: אני גם זוכר שאחרי תקופה מסוימת הוא התבטא ואמר שהוא לא מבין מדוע פרשנו.

מאיר פרוש: מכיוון שראש הממשלה ידע שנושא בני הישיבות חשוב ליהדות התורה, משכו אותנו ואמרו לנו שהחוק הזה יידון היום, מחר, תוקם ועדה, הוועדה תסיים את העבודה, אחרי שהיא תסיים את העבודה נביא את המלצותיה, נתדיין, נפזר את ההמלצות בין המשרדים.

מאיר פרוש: במאמר מוסגר אני רוצה לומר, כי עד כמה שנושא בני הישיבות חשוב לנו, והוא ראשון במעלה, צריך להפסיק לאיים עלינו בעניין של בני הישיבות.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר מעל הבמה הזאת, שראש הממשלה ברק חייב לנו את נושא בני הישיבות, כי בגלל הבטחתו שהוא יביא את החוק הזה הוא יכול היה להקים את הממשלה, וכולם זוכרים את ההיסטוריה.

אלי בן-מנחם: אתה לא חייב לו כלום?

מאיר פרוש: והנה, לאחר כמה חודשים ראש הממשלה מכריז על רפורמה אזרחית, שאחרים קוראים לה המהפכה החילונית.

מאיר פרוש: אני זוכר את טומי לפיד מתגאה ואומר: הגשתי לראש הממשלה איזה 12 נקודות שאני רוצה שהוא יבצע, והוא כבר הכריז על כך ששמונה מהן הוא עומד לבצע.

מאיר פרוש: ראש הממשלה חשב שהוא שליט כול-יכול, שהוא בעל הבית, והנה, לצערנו, הכול התהפך.

מאיר פרוש: יש מהפכה אמיתית, אי-אפשר לנוע ברחבי הארץ.

מאיר פרוש: אנחנו מאמינים באמונה שלמה, כיהודים מאמינים בני מאמינים, שבגלל ההכרזה לערטל את ארץ-ישראל מקדושתה, משום שראש הממשלה רצה פה הפקרות חילונית, דמנו הפקר, בגלל ההפקרות שרצו, דמנו הפקר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, היום, כאשר זה מתקרב לקץ, אני אומר "יתגדל ויתקדש שמיה רבא", כי כל עוד ראש הממשלה לא חזר בו מההכרזות על המהפכה החילונית, זה קידוש השם שהממשלה הזאת מתפרקת.

מאיר פרוש: ראש הממשלה יירשם בהיסטוריה כראש ממשלה שכו-לה שקרים.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת פרוש.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רן כהן, אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מציע לקודמי, חבר הכנסת פרוש, שלא ישתמש במונח שהוא השתמש בו.

רן כהן: המדובר ככלות הכול הוא אפילו לא להוליך את הממשלה לפירוקה.

רן כהן: מדובר על התפזרות הכנסת, אז לא צריך לומר "יתגדל ויתקדש" על התפזרות הכנסת.

רן כהן: אבל מאחר שזה המקצוע שלך, אתה תתעסק בו.

רן כהן: אני רוצה לומר לכם, חברות וחברי הכנסת – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת רן כהן, יתגדל ויתקדש שמיה רבא מותר תמיד להגיד.

רן כהן: אמרתי שאסור?

רן כהן: אמרתי שאני לא מציע, אבל אם הוא רוצה להגיד על הכנסת, שיגיד.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אנחנו נצביע נגד ההצעות האלה על פיזור הכנסת, ואני מודה על האמת, לא בהתלהבות.

רן כהן: אנחנו נצביע לא בהתלהבות, משום שאומנם לממשלה הזאת, שזמן מה היינו בה חלק, היו גם כמה הישגים – אני חושב שהיציאה מלבנון היתה הישג, אני חושב שלמרות הדברים של חבר הכנסת סילבן שלום, חוק הדיור הציבורי כן יצא לדרך, 7,500 משפחות כבר רכשו את הדירות, עוד 7,000 בדרך לרכישת הדירות, זה ייתן עוד לכמה עשרות אלפים עוד כהנה וכהנה דברים.

רן כהן: היו בכל זאת הישגים, אבל בעיקרו של דבר אנחנו גם כן מאוכזבים.

רן כהן: אנחנו מאוכזבים משום שרצינו באמת בממשלה שתוביל לשלום, והעובדה היא שהדרך הזאת סתמה את הדרך לשלום.

רן כהן: אנחנו רצינו בממשלה והתרענו שאם זאת תהיה המדיניות החברתית-הכלכלית שלה, האבטלה תגדל.

רן כהן: והאבטלה גדלה.

רן כהן: אנחנו רצינו בממשלה שתקטין את האבטלה.

רן כהן: אנחנו רצינו ממשלה שתעצור את התהליך של ההתנחלויות כדי להפנות את המשאבים הללו לנגב ולגליל, ומה שקרה זה שבתקופה הזאת ההתנחלויות פרצו יותר מאשר בימי ממשלת נתניהו.

רן כהן: לנו, חברי הכנסת, אין איזו התלהבות אדירה מהצלחותיה הגדולות של הממשלה הזאת, ובכל זאת אנחנו נצביע נגד חוק התפזרות הכנסת משתי סיבות.

רן כהן: האחת – משום שעדיין, בתוך כל התהליך הקשה והמר הזה, עדיין אם יש סיכוי להפסיק את האלימות ככל האפשר לאלתר ואם יש סיכוי להגיע להסכם חלקי כדי לגבות את תהליך הפסקת האלימות וגם לחזור לתהליך השלום, הוא לא כרוך בברית בין אריק שרון לבין אהוד ברק באותה ברית – – –

שמואל הלפרט: נא לסיים, חבר הכנסת כהן.

רן כהן: סליחה, יש לי שש דקות.

שמואל הלפרט: שש דקות?

קריאות: – – –

שמואל הלפרט: רק שלוש דקות יש לכל נואם.

קריאות: – – –

רן כהן: רגע, רגע, אל תעזרו לי.

שמואל הלפרט: כן, אל תעזרו גם לי.

רן כהן: סליחה, אדוני היושב-ראש, כאשר נואם עולה לנאום שמים את השעון הזה לפניו, ואת השעון הזה לפני חברי הכנסת, כדי שיראה כמה זמן יש לו לנאום.

שמואל הלפרט: אני אומר לך, שלכל נואם יש שלוש דקות.

רן כהן: אבל – א.

רן כהן: לא נאמר לי; ב.

רן כהן: ראיתי שש; ג.

רן כהן: השעון לא עבד – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כהן, אני נותן לך לפנים משורת הדין עוד דקה.

רן כהן: לא, סליחה, אני, עם כל הכבוד, תתחילו להפעיל את השעון שאני אדע כמה זמן יש לי.

רן כהן: לא בא בחשבון – – –

קריאה: הוא צודק.

רן כהן: תסלחו לי, זה לא עניין, גם יושב-ראש הישיבה – –

שמואל הלפרט: לא רק אתה, חבר הכנסת כהן – –

רן כהן: – – ומזכיר הישיבה, עם כל הכבוד – – –

שמואל הלפרט: – – לכל נואם יש שלוש דקות.

שמואל הלפרט: כל נואם בלי יוצא מן הכלל, פרט למציע החוק.

רן כהן: אני לא בא בטענה, אני מדבר על נוהל.

רן כהן: הנוהל הוא שמפעילים שעון והנואם יודע כמה זמן – – –

שמואל הלפרט: השעון הופעל.

בנימין אלון: השעון לא עובד.

קריאות: – – –

רן כהן: תשאל פה את כל חברי הכנסת – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כהן, השעון מופעל.

קריאות: – – –

שמואל הלפרט: השעון מקולקל.

שמואל הלפרט: השעון שלך מקולקל.

יובל שטייניץ: אני מציע שחבר הכנסת כהן ינאם עד שיתקנו את השעון.

רן כהן: השעון שלי מקולקל, אז תגידו.

קריאות: – – –

רן כהן: לא, אני לא מבקש שום דבר.

רן כהן: שיגידו שהשעון מקולקל – – –

שמואל הלפרט: חבר הכנסת כהן, נא לסיים.

רן כהן: אדם שמכין נאום צריך לדעת מה זמנו.

רן כהן: אני לא רואה פה שום – – –

שמואל הלפרט: יש רשימה של 72 נואמים, חבר הכנסת כהן.

רן כהן: אני, ברשות היושב-ראש, אסיים בגבולות הללו.

שמואל הלפרט: בבקשה.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, אני אינני סבור – ואני אשתדל לומר את זה בשיא הקיצור.

רן כהן: אני אינני סבור, שהאלטרנטיבה שמועמדת לעניין הזה ומה שהוביל גם להצבעה הזאת, אותו שירות טומי לפיד לשרון – הלוא בעצם מה קרה היום?

רן כהן: מה שהתחולל היום זה שטומי לפיד ושינוי העמידו את עצמם בשירות המלכת אריק שרון לראש הממשלה, בניגוד לבחירות שהיו, שלא בחרו בהן את אריק שרון לראשות הממשלה.

רן כהן: משום שתקראו את המסמך הזה, שבא לתת לאריק שרון שבעה-שמונה שרים בקבינט לעומת שלושה-ארבעה שנשארים לאהוד ברק.

רן כהן: 56 חברי כנסת בצד אריק שרון בממשלה לצד 30 חברי כנסת לאהוד ברק, אבל זה כבר נותן שלטון מלא ומוחלט לאריק שרון בממשלה.

רן כהן: זה מה שטומי לפיד היום מעמיד לשירות הימין הקיצוני בישראל.

רן כהן: תקראו את התכנים.

רן כהן: מה שנאמר כאן זה שאי-אפשר להתקדם ולו גרם אחד של צעד להפסקת האלימות ולשלום משום שהכול יהיה קשור בידיים העבותות של אריק שרון.

רן כהן: ואריק שרון, כידוע, באמת ממש נוסך שלווה על עם ישראל.

רן כהן: הוא ממש משקיט את האלימות שהיתה במזרח התיכון.

רן כהן: זאת, אגב, המומחיות שלו, וזה מה שטומי לפיד נותן בידיו.

רן כהן: זאת האלטרנטיבה שבה אנחנו צריכים היום לבחור – – –

שמואל הלפרט: נא לסיים.

רן כהן: אני מסיים במשפט הבא, אדוני היושב-ראש, באמת אני מסיים ומדלג על הדברים – – –

שמואל הלפרט: משפט לסיום.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, אני מציע לכולם לזכור דבר אחד: עם ישראל היום משלם בקורבנות, בהרס, בפגיעות, בסבל קשה; גם העם הפלסטיני.

רן כהן: מה שקורה בינתיים זה שהמנהיגויות מתלהמות.

רן כהן: שם אומרים: תכו ביהודים, ופה יש מי שאומרים: בואו נכה בהם יותר.

רן כהן: אם מישהו רוצה להחליף את הממשלה הזאת בתהליך הרסני עוד יותר, לוחמני עוד יותר, מדמם עוד יותר, שיוביל לא עוד לעשרות קורבנות אלא למאות ולאלפים, לזה אנחנו לא ניתן את היד.

רן כהן: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת רן כהן.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת גדעון עזרא.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת זבולון אורלב, שישנו.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני נמצא תחת – –

שמואל הלפרט: בבקשה, שלוש דקות חבר הכנסת עזרא.

גדעון עזרא: – – רושם נאומו של חבר הכנסת דוד לוי, למשל בית הקשתות.

גדעון עזרא: אני רוצה לומר, שזה לא יום שמח היום, זה לא יום שבו גם אם נשיג את מבוקשנו – בסופו של יום נוכל להגיד שאנחנו מרוצים.

גדעון עזרא: לא נהיה מרוצים, משום שממש בדקות אלו אזרחי ישראל נוסעים בדרכי ישראל, יהודה שומרון וחבל עזה במדינת ישראל, וחוששים.

גדעון עזרא: ואם הם חוששים זה רק מסיבה אחת, שאנחנו לא היטבנו ולא דאגנו לדאוג לביטחונם; ולא דאגנו לביטחונם מסיבה אחת פשוטה, משום שיש פה ראש ממשלה שלא קבע קווים אדומים.

גדעון עזרא: ראש הממשלה הזה, כאשר החליט לצאת מלבנון – ואני תמכתי ביציאה מלבנון – לא עשה שום הכנות ליציאה מלבנון, והוא לא הכין מחסום כלשהו, והוא לא דאג לאנשי צד"ל, הוא לא דאג ליציאה מסודרת של הלוחמים מלבנון.

גדעון עזרא: כאשר עלה הנושא של סוריה, הוא לא דאג לביטחונה של מדינת ישראל ברמת-הגולן, ועכשיו הוא לא דואג לביטחונם של תושבי מדינת ישראל, כאשר לנגד עיניו, מול האלימות המשתוללת, כל הזמן – איך חוזרים חזרה למשא-ומתן.

גדעון עזרא: חוזרים עם מי?

גדעון עזרא: עם ערפאת שלא כיבד את אוסלו ולא כיבד את "וואי" ולא כיבד את שארם-א-שיח'.

גדעון עזרא: על איזה הסכם נחתום אתו?

גדעון עזרא: לכן היה ניסיון ללכת ביחד.

גדעון עזרא: הניסיון לא עלה יפה.

גדעון עזרא: ראש הממשלה, לדעתנו כדאי שילך, ואני מזהיר את ערפאת, מזהיר אותו: שלא תחשוב שחילוקי הדעות בינינו יביאו לכך שלא נדרוש מהממשלה ולא נתייצב מאחוריה אם היא תילחם ותילחם כראוי, וכל ניסיון של ערפאת וחבר מרעיו וכל ניסיון של אדם ברשות הפלסטינית שהוא כפוף לערפאת, אנחנו לא נסבול אותו.

גדעון עזרא: ואני קורא לאהוד ברק, בזמן שנותר, לדאוג עד כמה שניתן לא לשיפור מעמדו האישי אלא לשיפור ביטחון המדינה.

גדעון עזרא: תודה רבה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת אחמד טיבי.

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת זבולון אורלב.

יובל שטייניץ: ואחריו?

שמואל הלפרט: אחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

קריאה: – – –

שמואל הלפרט: נשארו לך 30 שניות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כמעט 96% מהבוחרים הערבים, שיעור מביך כמעט, הצביעו בעבור אהוד ברק.

אחמד טיבי: נתנו בו אמון אלקטורי בשל העובדה שהמועמד מולו היה בנימין נתניהו.

אחמד טיבי: קשה היה לבחור, אבל בסופו של דבר רוב מוחץ של הציבור הערבי, חסר תקדים, בחר באהוד ברק.

אחמד טיבי: בחר בו על מנת שתהיה אג'נדה אזרחית שונה ועל מנת שיהיה תהליך מדיני פורה, פרודוקטיבי, מתקדם, שבו המשא-ומתן יהיה בין שותפים שווים ולא דיפלומטיה של תכתיבים.

אחמד טיבי: האוכלוסייה הערבית ספגה עלבונות, אכזבות, אי-היענות לדרישות האזרחיות בשנה וחצי האחרונה.

אחמד טיבי: ברור, שכאשר אתה מצביע בעבור מועמד, יש לא רק שיקולים עקרוניים, אלא גם רצון של דיבידנד פוליטי לציבור ששלח אותך לכנסת: תקציבים, תחומי חקלאות, תעשייה, שלטון מקומי, חינוך, משפט, אדמה, קרקע ומה לא.

אחמד טיבי: ולא היה כל שיפור מהותי, אפילו לא שיפור קל, בתחומים האלה.

אחמד טיבי: הססמה של "העדפה מתקנת" נשארה ססמה ריקה, קוסמטית, קישוטית.

אחמד טיבי: והשאלות של הבוחרים לא איחרו לבוא: למה?

אחמד טיבי: הוא אף נהג בנבחרי הציבור הערבים כאילו הם אוויר, לא קיימים.

אחמד טיבי: הם הצילו אותו פעם אחר פעם בהצבעות בכנסת, והיה רושם שבכל פעם שהצבענו בעבור ברק הוא הרגיש נבוך וכעס עלינו על כך שאנחנו מביכים אותו בהצבעות בעדו.

אחמד טיבי: ולכן אנחנו נפטור אותו הפעם מהמבוכה הזאת ולא נצביע בעבורו.

אלי בן-מנחם: מי יבוא במקומו?

אחמד טיבי: גם בשל מה שהיה בחודשיים האחרונים, ובעיקר בשל מה שהיה בחודשיים האחרונים.

אחמד טיבי: מעולם לא היתה ממשלה שתחת שלטונה נורו ונהרגו 13 אזרחים מפגינים.

יצחק גאגולה: חפים מפשע, על לא עוול בכפם.

אחמד טיבי: חפים מפשע.

אחמד טיבי: הם הפגינו.

אחמד טיבי: אני אפילו מסרב להתווכח אתך.

אלי בן-מנחם: אתם מצביעים ביחד, על מה יש לכם להתווכח?

אחמד טיבי: גם בתהליך המדיני – הוא אמר: "הפכתי אבן על אבן".

אחמד טיבי: הוא הפך אבנים והשאיר סלעים בדרך.

אחמד טיבי: ירושלים זה סלע, סלע קיומו של מישהו אחר, אבל סלע במשא-ומתן.

אחמד טיבי: פליטים, התנחלויות, גבולות, אזורי חיץ צבאי בבקעת-הירדן, תחנות התרעה – סלעים.

אחמד טיבי: על כן, גם ההצעות האלה וגם התשובה הפלסטינית שדחתה את ההצעות האלה, ובצדק, והקש ששבר את גב הגמל – הפריצה של שרון למסגד אל-אקצא.

אחמד טיבי: מי שטוען שהכניסה שלו היא-היא שהביאה להתפרצויות מגמד את ההפגנות האלה, את האינתיפאדה הזאת.

אחמד טיבי: התוצר של דיכוי מתמשך, של הצעות מדיניות משפילות שלא מגיעות למינימום שהנושא והנותן הפלסטיני יכול לקבל אותו, הביאו להתפרצות הזאת ולאינתיפאדה.

אחמד טיבי: על כן, אדוני היושב-ראש, המבוכה של אהוד ברק, שהיתה בכל פעם שהצבענו בעבורו, תיגמר היום, ואנחנו נפטור אותו מהמבוכה הזאת ונצביע בעד פיזור הבית הזה והליכה לבחירות.

אחמד טיבי: תודה.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת זבולון אורלב, ואחריו – חבר הכנסת יובל שטייניץ.

זבולון אורלב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מטבע הדברים, ובצדק, עיקרי הנימוקים להקדמת הבחירות הם מדיניים וביטחוניים.

זבולון אורלב: שגיאתה הראשונה של הממשלה, שבמדיניותה היא הביאה עלינו את המלחמה.

זבולון אורלב: ושגיאתה השנייה, שמדיניותה היא שיד אחת מנהלת משא-ומתן עם הפלסטינים במחתרת, ויד שנייה בולמת את צה"ל מלהילחם במלוא יכולתו ושוברת את רוח לחימתו.

זבולון אורלב: אין ספק, שנימוקים אלה כשלעצמם מחייבים את הפלת הממשלה.

זבולון אורלב: אין לעם בכלל, ולמפד"ל בפרט, אמון בראש הממשלה.

זבולון אורלב: בכנסת יש קואליציה של 30 חברי כנסת בלבד.

זבולון אורלב: זהו מצב בלתי נסבל, שבו יש פגיעה חמורה בריבונות, בכושר ההרתעה של צה"ל ובכושר ההכרעה שנבלם.

זבולון אורלב: אבל לי, כאיש הציונות הדתית, יש לפחות עוד שתי סיבות טובות להפיל את הממשלה.

זבולון אורלב: הראשונה, זו ממשלה שהכריזה מלחמה על אופיה היהודי של המדינה.

זבולון אורלב: ראש הממשלה הצהיר על מהפכה חילונית, טשטוש מחויבותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, ביטול רישום הלאום "יהודי" בתעודת הזהות, פגיעה קשה בשירותי הדת היהודית, נישואים אזרחיים, טיסות "אל על" בשבת, קיצוץ תקציבי לומדי התורה.

זבולון אורלב: רק בנס, ממש בנס, ניצלנו מכך.

זבולון אורלב: ממשלה המרימה יד על היהדות ועל אופיה היהודי של מדינת ישראל לא ראויה לשלוט ואחד דינה – ליפול.

זבולון אורלב: סיבה נוספת היא יחסה של המדינה לחינוך, שבעיני הוא הנושא החשוב ביותר.

זבולון אורלב: יותר מביטחון.

זבולון אורלב: צה"ל אומנם מבטיח את ההווה, את הגבולות, את הביטחון, אבל חינוך מבטיח את העתיד, את התוכן, את המהות, את המשמעות של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

זבולון אורלב: זה כחמישה חודשים אין שר חינוך.

זבולון אורלב: ראש הממשלה אמור למלא תפקיד זה, אבל הכול על הנייר.

זבולון אורלב: חוץ מטקסים וממסיבות עיתונאים אין הוא מתפקד כשר חינוך.

זבולון אורלב: חמישה חודשים תלמידי ישראל יתומים משר חינוך.

זבולון אורלב: אין להם סניגור בממשלה, אין שר חינוך שנלחם בעבור תקציבים, אין שר חינוך שקובע מדיניות, אין שר חינוך שמנחה את המערכת האזרחית הגדולה ביותר.

זבולון אורלב: ובהעדר שר חינוך מנסה להשתלט במערכת מגמה פוסט-ציונית, המשמיטה פרקים שלמים מתולדות העם היהודי ומתולדות הציונות.

שמואל הלפרט: גם את תולדות היהדות והדת.

זבולון אורלב: ממשלה שמפקירה את מערכת החינוך, ראויה ליפול.

זבולון אורלב: על כן, אדוני היושב-ראש, המפד"ל ואני בתוכו רואים בהקדמת הבחירות ובהחלפת הממשלה מצווה לאומית מן המובחר ונתמוך היום בחוקים להקדמת הבחירות.

שמואל הלפרט: תודה לחבר הכנסת זבולון אורלב.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת יובל שטייניץ, ואחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

יובל שטייניץ: רבותי, דיברו כאן רבות נגד ראש הממשלה.

יובל שטייניץ: הושמעה ביקורת כמעט מכל קצוות הבית על מגוון של נושאים.

יובל שטייניץ: אבל, אדוני ראש הממשלה, אתה לא נופל בגלל אי-הצלחתך בכלכלה.

יובל שטייניץ: אדוני ראש הממשלה, באתי לכאן כדי להסביר לך ולאזרחי ישראל ולבאים אחריך מדוע אתה נופל היום.

יובל שטייניץ: למרות היהירות שלך ולמרות חוסר ההצלחה הכלכלית ולמרות חוסר ההצלחה החברתית ולמרות החוצפה שבה פתחת את כהונתך, בחוק הנורא להרחבת הממשלה, ושינית חוק-יסוד להרחבת הממשלה, תראה איזו ממשלה נשארה לך היום, אחרי שנה וחצי.

יובל שטייניץ: לא בגלל הדברים האלו אתה עומד ללכת הביתה.

יובל שטייניץ: אתה עומד ללכת הביתה מסיבה אחת ויחידה: אתה עומד ללכת הביתה, כי עשית את מה שמדינת ישראל ואזרחי ישראל לא יכולים להרשות לעצמם.

יובל שטייניץ: אתה הפסדת לערפאת בנקודות, לא בנוק-אאוט, כמו תמיד אצל ערפאת.

יובל שטייניץ: אתה פשוט מפסיד לערפאת, ומי שמפסיד לערפאת במאבק על יסודות קיומנו כאן איננו יכול להמשיך להיות ראש ממשלת ישראל.

אלי בן-מנחם: הוא עוד לא הלך.

אבשלום וילן: בנימין נתניהו לא חתם על חברון?

יובל שטייניץ: הסיבה לכך שאתה הולך הביתה היא בדיוק אותה סיבה שממשלת העבודה הקודמת, בהנהגת שמעון פרס, הלכה הביתה והפסידה בבחירות ב-1996.

יובל שטייניץ: גם אז וגם היום אתם מפסידים לערפאת, לא רק בגלל הסכם אוסלו, שבאמת הכניס את כולכם לתנאי משחק בלתי אפשריים, אלא בגלל ההשלמה שלכם עם הטרור ועם הפיגועים; בגלל העובדה, שאתם, בניגוד לממשלת נתניהו שהיתה פה שלוש שנים, ממשיכים לנהל משא-ומתן – – –

סופה לנדבר: איך אתה לא מתבייש לדבר שטויות כאלה?

סופה לנדבר: אתם רוקדים על הדם.

יובל שטייניץ: אני מציע לך להקשיב, וכשאת תדברי את דברי החוכמה שלך מעל הדוכן הזה, שאין ספק שהם יהיו נשגבים מבינתנו, לא אפריע לך.

יובל שטייניץ: אתן לכל הציבור לשמוע את דברי החוכמה שלך.

סופה לנדבר: מי יכול להשוות את עצמו אליך?

אילן גילאון: איזה מין התנשאות זאת?

אילן גילאון: מה קרה?

אילן גילאון: גם כשיש לך תואר דוקטור באוניברסיטה לא צריך להתנשא.

יובל שטייניץ: אתם מפריעים לי כל הזמן.

יובל שטייניץ: אני לא נוהג להפריע, וגם אם אתה מתרגז, תלמד להקשיב גם כשאתה מתרגז.

יובל שטייניץ: כשגברת לנדבר טוענת שמישהו פה מדבר שטויות, כדאי שהיא תסתכל במראה.

יובל שטייניץ: אדוני ראש הממשלה, היום פתחתי את העיתון והסתבר לי, שכיף לעשות אתך מלחמה, פשוט תענוג.

יובל שטייניץ: הפלסטינים מחדשים, כתוב שם, את הירי על גילה בלילה, ואתה מציע צעדי פיוס וצעדים בוני אמון, כמו חידוש העברת הכספים.

יובל שטייניץ: הפלסטינים יורים על בסיסי צה"ל בשטחים, ואתה מציע להסיר את הכתר או להרפות אותו.

יובל שטייניץ: כיף לעשות אתך מלחמה, אתה פשוט מזמין את זה.

יובל שטייניץ: ובדיוק כמו ממשלת העבודה הקודמת, אתם, בחוסר המעש שלכם, מזמינים את הטרור, והנזק הוא בלתי אפשרי, כי הוא לא רק פגיעה בכלכלה ובחברה ובאותם עשרות ישראלים שנפגעים מהטרור – – –

אלי בן-מנחם: נגיד שהליכוד היה בשלטון, מה הליכוד היה עושה?

סופה לנדבר: הוא היה במקום 8% מחזיר 13%.

סופה לנדבר: הוא היה מחזיר את ירושלים.

יובל שטייניץ: – – – הנזק הוא, שאתם הולכים לחדש את המשא-ומתן, כאשר אנחנו מנהלים משא-ומתן של מדינה תחת היסטריה של פיגועים וטרור; של מדינה, שגם אם תהיה הפסקת אש מסוימת, היא תנהל משא-ומתן עם ערפאת תחת להט החרב המתהפכת, כששוב ושוב יכולים בלילה לפתוח באש על גילה.

יובל שטייניץ: כי זה עבר לו בשלום יחסית, והמחיר שערפאת שילם על זה הוא נסבל.

יובל שטייניץ: עובדה שהוא פועל כך כבר חודשיים.

יובל שטייניץ: ראינו בתקופת נתניהו ממשלה שניהלה משא-ומתן לקראת הסכם-וואי, ובמשך שנה שלמה לא היה פיגוע הרג המוני אחד, לא היה יום קרב אחד, והתוצאות היו הרבה יותר טובות.

אבשלום וילן: מה עם קפה "אפרופו"?

סופה לנדבר: מה עם ההרוגים בלבנון?

יובל שטייניץ: בשנה הראשונה של שלטון הליכוד עדיין היו כמה פיגועים וגם יומיים קרב, אבל בשנים השנייה והשלישית של שלטון נתניהו לא היה פה פיגוע הרג המוני של מתאבד או מכונית תופת אחת.

יובל שטייניץ: ולכן הוכח, שלמרות התנאים הכמעט בלתי אפשריים שהסכם אוסלו יצר כאן, בתקופת הממשלה הקודמת, ממשלת נתניהו – בין ממשלת העבודה הקודמת, שניהלה כאן משא-ומתן במצב של מדינה עם אוטובוסים וקניונים מתפוצצים לבין הממשלה הזאת, שלקח לה שנה להידרדר חזרה למצב של מדינה בהיסטריה ושל לוחמה וגלגל שלם של פיגועים בלתי נפסק – הוכח כאן במשך שנתיים, כי לקח שנה לייצב את המצב, שאפשר להגיע למצב של שקט יחסי; שאפשר לנהל משא-ומתן בלי פיגועים ובלי שהפלסטינים משתמשים בטרור.

יובל שטייניץ: ואתה, אדוני ראש הממשלה, פשוט הופך את זה לתענוג לפלסטינים לנהל נגדך מלחמה, כי התגובה שלך, כפי שראינו היום בכל העיתונים, היא לנסות לקנות אותם על-ידי פיצויים ועל-ידי ותרנות.

יובל שטייניץ: אדוני ראש הממשלה, אתה עשית את מה שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה: אתה פשוט מפסיד לערפאת בנקודות.

יובל שטייניץ: לכן אתה הולך הביתה.

יובל שטייניץ: וכדאי שכל ראש ממשלה בעתיד יבין את הדבר הזה, כי בנפשנו הוא.

יובל שטייניץ: אנחנו יכולים להרשות לעצמנו משא-ומתן רציני, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו להפסיד לערפאת, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לנהל משא-ומתן תחת טרור ואיומים, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לתת פרס ולהעניק עוד ויתורים והטבות כאשר הלחימה נמשכת.

יובל שטייניץ: אנחנו פשוט לא יכולים להרשות לעצמנו שוב ממשלת עבודה-מרצ, כמו שהיתה בשנים 1996-1994, כמו שהיתה בשנה וחצי האחרונה.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת עוזי ברעם, ואחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ייתכן מאוד, שראש ממשלת ישראל אהוד ברק עומד לפני בחירות; ייתכן מאוד שאהוד ברק עומד ליפול.

עוזי ברעם: אין כל ספק, שאהוד ברק בעת כהונתו כראש ממשלה עשה שגיאות רבות.

עוזי ברעם: אבל אני בא כאן להתווכח עם יובל שטייניץ ועם דוד לוי – אם אהוד ברק נופל על הסיבות שאתם אומרים, הוא נופל על הסיבות הלא-נכונות.

עוזי ברעם: כולכם באים לכאן להגיד, שכולם רוצים שלום, והשלום זה לא ערך, החיים זה ערך.

עוזי ברעם: אבל יש קשר בין השלום לבין החיים.

עוזי ברעם: כל אחד אומר כאן, מספסלי הימין, אנחנו כיהודים צריכים הוכחה שאנחנו רוצים שלום?

עוזי ברעם: מה אתה חושב, חבר הכנסת שטייניץ, שאהוד ברק צריך לקבל ממך שיעורים על איזון וגבורה?

עוזי ברעם: הוא לא מכיר את המהלך עם הערבים?

עוזי ברעם: הוא לא התכתש עם הפלסטינים?

עוזי ברעם: אבל אהוד ברק כמדינאי יודע את תנאי הקרב שבו היינו שרויים.

עוזי ברעם: ואם אני כועס עליו, אני דווקא כועס עליו על שכאשר הוא הלך בדרך נכונה לא היה לו אומץ הלב לגמור את הדברים.

עוזי ברעם: יש פה תנאים גיאו-אסטרטגיים במזרח התיכון שלכולם נוח להתעלם מהם.

עוזי ברעם: אם תהיו בשלטון, אתם עוד תגיעו למצב שאתם תתפללו לרגע שתקבלו את התנאים שברק הסכים להם בקמפ-דייוויד.

עוזי ברעם: מה אתם חושבים, שאנחנו נלחמים עם עצמנו?

עוזי ברעם: אנחנו מדברים על הקורבנות שלנו, ואנחנו מדברים על גילה, והלב כואב על גילה, והלב כואב על כל קורבן.

עוזי ברעם: אבל אין פה מאבק בין שני עמים?

עוזי ברעם: אין עם מבוזה ומתוסכל?

עוזי ברעם: אין עם שכאשר אתה אומר להפסיק לו את החשמל ואת הדלק ואת האוכל – למי אתה מפסיק, לערפאת?

עוזי ברעם: אתה מפסיק לבני אדם שוחרי חיים, שרוצים להתפרנס, ואולי גם להגיע אתנו לשלום.

יובל שטייניץ: למה בתקופת נתניהו לא ירו על גילה?

יובל שטייניץ: שלוש שנים היה משא-ומתן, ולא ירו על גילה.

עוזי ברעם: חבר הכנסת שטייניץ, לא ירו על גילה – – –

אלי בן-מנחם: – – –

עוזי ברעם: אני לא מבקש ממך עזרה.

עוזי ברעם: לא ירו על גילה לא בתקופת פרס ולא בתקופת רבין ולא בתקופת נתניהו, כי עכשיו הגענו לשלב הסופי של הוויכוח, והוויכוח הידרדר, וצריכים לענות, מצד אחד, באגרסיביות, אבל מצד שני בחשיבה מדינית.

עוזי ברעם: מי שחושב, שיש כאן מלחמה עם עצמנו, שאנחנו נגן רק על המתנחלים, ורק הם אלה שחפצי חיים ואנחנו בתוך רצועת-עזה הקטנה, נוטעים גם את נצרים, גם את כפר-דרום, שלוקח 10% מהשטח ו-12% מהמים, ואנחנו מרימים עיניים לשמים ואומרים – הוויכוח הוא רק בינינו.

עוזי ברעם: מי שלא יבין שכאן יש ויכוח קשה בין שני עמים, מי שלא יבין שגם העם הפלסטיני זכאי לקבל מאתנו הבנה, לא רק שהוא לא יגיע לשלום, הוא לא יגיע לעולם לביטחון.

עוזי ברעם: אנחנו עוברים עכשיו משבר קשה, אבל את המשבר הזה צריכים לעבור באומץ ובנחרצות.

עוזי ברעם: אם אהוד ברק נופל היום על מה שאתם דיברתם, הוא נופל על הסיבה הבלתי-נכונה.

נעמי חזן: תודה רבה לך.

נעמי חזן: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

נעמי חזן: מייד אחריה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: חברי הכנסת, משום שהרשימה ארוכה במיוחד, אני באמת אפסיק אנשים אחרי שלוש דקות.

מרינה סולודקין: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני קוראת לכל חברי הכנסת להצביע בעד חוק פיזור הכנסת.

מרינה סולודקין: אני משוכנעת ומאמינה באמונה שלמה, שאת השגת הסדר הקבע עם הפלסטינים לא יכולה להביא ממשלה המייצגת רק מחנה אחד של המפה הפוליטית הישראלית.

מרינה סולודקין: רק ממשלת אחדות לאומית מסוגלת להביא פשרה אמיתית עם פלסטינים, שתתקבל על רוב חלקי הציבור.

מרינה סולודקין: ישראל בעלייה מדברת על הצורך להקים ממשלה כזאת עוד משנת 1996.

מרינה סולודקין: אבל, לצערי הרב, גם בנימין נתניהו, ראש הממשלה הקודם, וגם אהוד ברק, ראש הממשלה הנוכחי, לא שמעו לקריאה זו, ושניהם שילמו על כך מחיר פוליטי יקר, ומדינת ישראל כולה משלמת עד היום על חוסר הבשלות של המנהיגים הללו.

מרינה סולודקין: אני מקווה מאוד, שהחוק לפיזור הכנסת יתקבל היום, ובמקביל, אני מקווה שבכל זאת תקום מחר בישראל ממשלת חירום לאומית, שתתפקד עד לקביעת תאריך לבחירות מוקדמות.

מרינה סולודקין: אני חייבת להוסיף, שבאופן אישי, במהלך עבודתי כסגנית שרת הקליטה במשך שנה, בממשלה זו, נותרתי עם תחושות קשות ביותר מאופן תפקוד הממשלה, ובמיוחד מתפקודם ומאישיותם של חלק מהשרים.

מרינה סולודקין: למשל, אינני מבינה עד היום מדוע נלקח תפקיד שר הקליטה מידי נציגי העולים בכנסת.

מרינה סולודקין: זה חלק מן החובבנות, חוסר המקצועיות, האדישות והזלזול שהפגינה ומפגינה ממשלה זו כלפי ציבורים רבים ורחבים בחברה הישראלית, במיוחד כלפי ציבור העולים החדשים.

אלי בן-מנחם: קיבלתם את משרד הפנים – – – הנה הוא יושב כאן.

מרינה סולודקין: כשמקבלים שישה מנדטים מקבלים שני שרים, אתה יודע.

מרינה סולודקין: אינני מבינה גם כיצד חשב ראש הממשלה וחשבו בסביבתו הקרובה שניתן לפתור ולסיים סכסוך בין יותר מ-100 שנים במשך שבועות או חודשים בודדים.

מרינה סולודקין: גם ניסיון להחזיר את כל רמת-הגולן לסוריה, שמנהיגה היה בתהליכי גסיסה מתקדמים, ובנו, שהוא דמות בלתי מוכרת ובלתי מובנת לגמרי.

מרינה סולודקין: הניסיון הזה גובל בעיני בשיגעון אנליטי.

מרינה סולודקין: מדיניות הזיגזוג בין ש"ס לשינוי ובחזרה, גם היא לא הוסיפה כבוד, יוקרה, אמון לממשלה זו.

מרינה סולודקין: עצוב לי מאוד לעמוד כאן, רק שנה וחצי אחרי הבחירות, ולתמוך בפיזור הכנסת.

מרינה סולודקין: אבל בלית ברירה אנו חייבים לסיים את הפארסה המסוכנת שבה נמצאת מדינת ישראל בחודשים האחרונים.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך, גברתי.

נעמי חזן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, יום עצוב הוא לחברה הישראלית כולה ולדמוקרטיה הישראלית, יום שבו עומדת להתקבל הצעת חוק בדבר פיזור מוקדם של הכנסת, במועד המוקדם ביותר בתולדות הדמוקרטיה הישראלית.

תמר גוז'נסקי: ולכן, כל המצב הזה מעיד על חולשה בסיסית רצינית ביותר של הדמוקרטיה.

תמר גוז'נסקי: אבל הבעיה איננה רק בדמוקרטיה.

תמר גוז'נסקי: הבעיה הקשה ביותר שלנו היא האכזבה הגדולה מראש ממשלה שנתנו בו את אמוננו, נתנו לו את קולנו, ובמשך שנה וחצי שהוא נמצא בשלטון עשה את כל הטעויות האפשריות, נפל לכל הבורות שהיו בדרך ולא השכיל להתעלות לרגע ההיסטורי ולתפקיד ההיסטורי שהוטל עליו.

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה המנוח, יצחק רבין, בא גם הוא מהצבא.

תמר גוז'נסקי: לכן, העובדה שמישהו בא מהצבא עוד לא מסבירה הכול.

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה המנוח יצחק רבין בא מהצבא אבל למד לחשוב אזרחית.

תמר גוז'נסקי: למד לחשוב חברתית.

תמר גוז'נסקי: למד לחשוב ברמה של שוויון עם האויב, שהפך להיות שותף למעשה השלום.

תמר גוז'נסקי: הוא עשה מהפך גדול – קודם כול בחשיבה שלו ואחר כך בפוליטיקה.

תמר גוז'נסקי: ולכן, ראש הממשלה ברק, שצריך היה להיכנס לנעליים הגדולות האלה, לא הצליח.

תמר גוז'נסקי: לא רק שהוא לא הצליח לקדם את השלום, הוא הצליח להביא לקרע כזה חמור עם ההנהגה הפלסטינית, שהיום אתה תוהה ושואל את עצמך, איך יאוחה הקרע הזה.

תמר גוז'נסקי: והקורבנות נופלים והדם נשפך, ואנחנו יודעים שזה לא היה בלתי נמנע, זה לא כוח גורל, זה לא כוח טבע, זאת לא רעידת אדמה.

תמר גוז'נסקי: זאת החלטה או חוסר החלטה או היגררות של ראש הממשלה אחרי דרך שהציג בעצם הימין, דרך שאומרת: נכפה עליהם, נכריח אותם, נוביל אותם, נחתים אותם, נגיד להם מה טוב להם; אנחנו יודעים מה טוב, אנחנו נקבע איפה יישארו התנחלויות, אנחנו נקבע מה יקרה במסגדים של אל-אקצא, אנחנו נכתיב לכם.

תמר גוז'נסקי: וזאת הדרך של הימין.

תמר גוז'נסקי: ומאחר שברק אימץ אותה בחום כזה, הוא נכשל לאורך כל הדרך.

תמר גוז'נסקי: ואם לא די בכל זה, הוא הצליח במהלך שנה וחצי לבצע גם את הפשע הנורא הזה של רצח 13 אזרחים ערבים.

תמר גוז'נסקי: ועד היום, חברי הכנסת, עד היום הוא לא מצא לנכון לבוא ולבקש סליחה.

תמר גוז'נסקי: עד היום הוא לא מצא לנכון לומר: טעינו, שגינו; לבוא ולבקר אצל המשפחות, להתנצל.

תמר גוז'נסקי: שום התנצלות מהסוג הזה לא היתה.

בנימין אלון: את מאשימה את ראש הממשלה ברצח?

תמר גוז'נסקי: אני מאשימה את המשטרה, לא את ראש הממשלה.

בנימין אלון: את אומרת שהוא גרם לפשע של רצח והוא לא מתנצל.

תמר גוז'נסקי: הוא לא התנצל, כי אני חושבת – – –

בנימין אלון: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, זמנה של חברת הכנסת גוז'נסקי תם.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסכם ולומר בלב כבד – ואני לא אוסיף נושאים חברתיים ולא אכנס אליהם – שראש הממשלה ברק לא נותן אפילו סיבה טובה אחת למה לא להצביע בעד פיזור הכנסת והקדמת הבחירות.

תמר גוז'נסקי: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך, גברתי.

נעמי חזן: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת יורי שטרן.

נעמי חזן: נראה שתם מצעד הנשים.

יורי שטרן: אין כל כך הרבה.

נעמי חזן: יהיו יותר, אדוני.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, סיעת מרצ לא תצביע בעד הפלת הממשלה היום.

זהבה גלאון: סיעת מרצ לא תצביע בעד הפלת הממשלה לא כי אנחנו מאוהבים בממשלה הזאת.

זהבה גלאון: יש לנו הרבה ביקורת עליה, החל מההתקדמות בתהליך המשא-ומתן המדיני, החל מהעובדה שבממשלה הזאת – שאני מודה שהיינו שותפים בה – הרחיבו התנחלויות.

זהבה גלאון: בממשלה הזאת לא אמרו למתנחלים: אתם תצטרכו לחזור הביתה.

זהבה גלאון: לא רק שלא אמרו להם שהם יצטרכו לחזור הביתה, לגבולות מדינת ישראל, אלא עיבו, הקימו מאחזים – אחר כך הורידו אותם – אבל עיבו, בנו.

זהבה גלאון: אז אנחנו לא מאוהבים בממשלה הזאת ובטח לא בכל מה שקשור לתהליכים חברתיים וכלכליים ולמצב שהידרדרנו אליו.

זהבה גלאון: אבל מה האלטרנטיבה שמציעים לנו מגישי החוק?

זהבה גלאון: האם הם מציעים לנו בחירות כשהם אומרים פיזור הכנסת?

זהבה גלאון: לא, רבותי, הם לא מציעים לנו בחירות, אלא מציעים לנו רמייה.

זהבה גלאון: זו אחיזת עיניים, כי מה שמציעים מגישי החוק הוא ממשלת אחדות לאומית.

זהבה גלאון: זו ממשלת אחדות לאומית שהמשמעות שלה היא דשדוש במקום, שהמשמעות שלה לא להגיע להסדר מדיני.

זהבה גלאון: הדבר היחיד, חברי חברי הכנסת, שיכול להציל היום את מדינת ישראל מהבוץ שהיא תקועה בו, הן ברמה המקומית והן ברמה הבין-לאומית, ולכן אנחנו לא נצביע בעד הפלת הממשלה, הוא להגיע להסדר מדיני זה או אחר – אולי לא לדבר על סוף הסכסוך – אבל להגיע להסדר מדיני, כי נשפך פה דם מיותר.

זהבה גלאון: לשפיכת הדם הזאת שותפים אנשים שלא מוכנים לקבל עליהם הכרעות ברורות.

בנימין אלון: איפה הדמוקרטיה בלי בחירות?

בנימין אלון: את רוצה הסדר עם 30 חברי כנסת?

זהבה גלאון: מי שקורא להפלת ממשלה, מי שקורא להצביע להפיל את הממשלה – כמו טומי לפיד – מי שמתכוון להמליך את אריק שרון – שינוי, יצא המרצע מהשק.

זהבה גלאון: שינוי היא יותר ליכוד מליכוד, וטומי לפיד הוא המוציא והמביא.

זהבה גלאון: ומה מציע בכלל טומי לפיד?

זהבה גלאון: ממשלה עם אריק שרון, כשאריק שרון הוא ראש הממשלה, כשבקבינט יושבים אנשים שהמשמעות של הישיבה שלהם שם היא גרימה וגרירת האזור הזה למלחמה.

זהבה גלאון: זה מה שאתם רוצים, אנשי שינוי, להביא את אריק שרון כדי לחזק את הימין, שיש לו כאן נציגים בכנסת, כדי להביא למלחמה.

זהבה גלאון: אז לא.

זהבה גלאון: אני חוזרת ואומרת: אנחנו לא מאוהבים בממשלה הזאת ויש לנו ביקורת קשה עליה, אבל אנחנו לא ניתן יד.

זהבה גלאון: לנו יש אג'נדה מעבר למלחמות בחרדים, שזו האג'נדה של שינוי.

זהבה גלאון: אנחנו לא ניתן יד למפלגות שרוצות להוביל למלחמה.

זהבה גלאון: זה מה שאתם רוצים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לך, גברתי, גם על ההקפדה על הזמן.

נעמי חזן: חבר הכנסת יורי שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יוסף פריצקי.

יורי שטרן: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, הממשלה כרגיל לא מיוצגת באולם.

יורי שטרן: חברת הכנסת זהבה גלאון אמרה, שאם תקום ממשלת אחדות לאומית היא תדשדש במקום.

יורי שטרן: הלוואי שהיא תדשדש במקום.

יורי שטרן: זה עדיף מאשר הנהירה הזאת לתהום, שהממשלה הנוכחית מובילה אותנו אליה.

יורי שטרן: מה קורה היום?

יורי שטרן: יש התפרקות של כל המערכות.

יורי שטרן: כל חלקה טובה שהיתה במדינה הזאת מתפרקת.

יורי שטרן: אנשים מבולבלים לגמרי, ואף אחד לא מבין על מה אנחנו עומדים פה, בשביל מה אנשים נלחמו, למה יש בכלל צורך בשירות בצה"ל או בהקרבה הזאת, אם כל יום משתנים הקווים האדומים, אם כל דבר שהיה חשוב והיה נראה נכון ובקונסנסוס, הממשלה הזאת מוותרת עליו.

יורי שטרן: ממשלת אחדות לא תקום עם ראש הממשלה הזה, כי אחרי כל מכה ואחרי כל סטירה שהוא מקבל – והלוואי רק הוא, כי כולנו מקבלים – יש עוד ויתור ועוד ויתור.

יורי שטרן: היום התבשרנו על כך שצה"ל נסוג, שאנחנו משחררים מכל ההגבלות את שדה התעופה בעזה.

יורי שטרן: מחר אנחנו מעבירים את הכסף לרשות הפלסטינית.

יורי שטרן: מחר במקרה משפחת נורז'יץ, משפחתו של אחד ההרוגים בלינץ' הנוראי ברמאללה, מגישה תביעה בבית-המשפט, והיא דורשת מממשלת ישראל להחזיק את הכספים של הרשות הפלסטינית ולשלם קודם כול פיצויים לנפגעי הטרור הפלסטיני לפני שהיא מעבירה את הכסף.

יורי שטרן: אבל הממשלה מעבירה מחר את הכסף.

יורי שטרן: אם הכסף הזה היה מיועד לעם הפלסטיני, לאזרח הרגיל – מילא; אבל מעבירים אותו לחשבונו הפרטי של אדון ערפאת בבנק לאומי ברחוב החשמונאים בתל-אביב.

יורי שטרן: הכסף הזה הוא כסף שחיתות שממשלת ישראל מעבירה כדי שהפרטנר שלה, הלא-מגולח, ימשיך מדי פעם לשוחח אתה בטלפון.

יורי שטרן: זו כל המשמעות של העברת הכספים.

יורי שטרן: הרי שוב יהיו פיגועים, חס וחלילה, ושוב יהיה ירי, ושוב הממשלה תחזור לסגרים ולטנקים.

יורי שטרן: גם עיוור יבחין שהממשלה חוזרת בה כל פעם, כל הזיגזגים ההרסניים.

יורי שטרן: צריך לשים לזה קץ.

יורי שטרן: צריך להתעשת.

יורי שטרן: המערכת הפוליטית צריכה לחזור לאיזו צורה אחרת, ופחות חשוב כעת אם זה ימין או שמאל.

יורי שטרן: פשוט אי-אפשר להמשיך כך, אי-אפשר כך לנהל את המדינה, אי-אפשר כך – בתקופה קצרה כל כך – להרוס את המדינה הזאת.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסף פריצקי, אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט, שיש לו שש חתונות הערב ולכן אני אאפשר לו להגיע לחלק מהשמחות הללו.

יוסף יצחק פריצקי: גברתי היושבת-ראש, חברתי וחברי חברי הכנסת, אני מציע שנדבר לרגע על העובדות של המסמך הזה, שאני מחזיק בידי, הוא המסמך שניסח יושב-ראש שינוי, חבר הכנסת טומי לפיד.

יוסף יצחק פריצקי: זה כמובן לא יפריע לתעמולה של מרצ לתקוף ולהאשים אותנו במלחמה.

יוסף יצחק פריצקי: האשמה בזויה, האשמה חמורה מאין כמוה, האשמה של פטרנליסטים של השלום, שלא עשו ולו צעד אחד בכיוון הזה, האשמה של מפלגה צבועה שהבטיחה הבטחות ולא קיימה אפילו אחת מהן.

יוסף יצחק פריצקי: אבל בואו נדבר קודם כול על העובדות.

יוסף יצחק פריצקי: העובדות הן כאלה: את המסמך הזה לא כתב חבר הכנסת לפיד, אלא ערך אותו.

יוסף יצחק פריצקי: כל מה שכתוב במסמך הזה הוסכם על-ידי אהוד ברק ועל-ידי אריאל שרון.

יוסף יצחק פריצקי: נקודה.

יוסף יצחק פריצקי: נכון, אדון ברק, ראש הממשלה, אומר עכשיו: לא הסכמתי, כמו שהוא אומר, לא הבטחתי לגייס בני ישיבות, כמו שהוא אומר לא הבטחתי.

יוסף יצחק פריצקי: אבל לנו יש סחורה אחת, שאותה לעולם לא נמכור, והיא אמינות.

יוסף יצחק פריצקי: ועכשיו האמינות עומדת במבחן.

יוסף יצחק פריצקי: ואני אומר לכם, חברותי וחברי חברי הכנסת, שהמסמך הזה הוסכם על-ידי אהוד ברק ועל-ידי אריאל שרון.

יוסף יצחק פריצקי: אז אם אהוד ברק עבר לליכוד, יכול להיות, אז זו הודעה שאני מצפה לקבל אותה, אבל למיטב ידיעתי ראש הממשלה לא עבר לליכוד ואריאל שרון לא עבר למפלגת העבודה, ושני מנהיגים של שתי מפלגות הסכימו על שש נקודות.

יוסף יצחק פריצקי: נכון, זה לא הכול.

יוסף יצחק פריצקי: נכון, צריך עוד.

יוסף יצחק פריצקי: נכון, צריך להמשיך, אבל לבוא ולהאשים בצביעות כזאת, בהתחסדות כזאת, בהתנשאות כזאת, מפלגה שמנסה סוף-סוף שיהיה סדר בבית הזה, שלא יעברו פה חוקים מטורפים על ימין ועל שמאל?

אלי בן-מנחם: – – –

יוסף יצחק פריצקי: בכל הכבוד הראוי, אף אחד לא שם ראש ממשלה על ראש ממשלה, חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

אלי בן-מנחם: קראתי אותו.

יוסף יצחק פריצקי: עכשיו בוא נקרא את העובדות, וכך כתוב:

יוסף יצחק פריצקי: בממשלת החירום יהיו מיוצגות כל המפלגות החברות בה, בהתאם לכוחן היחסי בכנסת.

יוסף יצחק פריצקי: למיטב ידיעתי, למפלגת העבודה – לא ישראל אחת – 24 מנדטים, ולליכוד 19, אז איך אפשר לומר ששמים ראש ממשלה על ראש ממשלה?

יוסף יצחק פריצקי: שרון יהיה סגן ראש ממשלה ראשון ובעל אחד התיקים הבכירים.

יוסף יצחק פריצקי: הסכיתו ושמעו נא: הממשלה תחתור להשגת שלום עם הפלסטינים.

יוסף יצחק פריצקי: עוד הפעם, נכון – העובדות לא מפריעות לתעמולה, ברור.

יוסף יצחק פריצקי: בפרט למפלגה שהבטיחה ואמרה read my lips.

יוסף יצחק פריצקי: האם אתם זוכרים את השפתיים שאמרו read my lips?

יוסף יצחק פריצקי: על הדוכן הזה עמד חבר כנסת שהיה שר חינוך, ואמר כאן:

יוסף יצחק פריצקי: אני לא אתפטר.

יוסף יצחק פריצקי: מובן שבאותו יום הוא התפטר מתפקיד שר החינוך.

יוסף יצחק פריצקי: האמינות היא באמת הדבר החשוב למרצ, אבל בואו נדבר על העובדות.

יוסף יצחק פריצקי: הממשלה תחתור להשגת שלום עם הפלסטינים.

יוסף יצחק פריצקי: במסגרת הסדרי ביניים תסכים הממשלה ליצירת רצף.

יוסף יצחק פריצקי: ירושלים הריבונית היא בירתה של מדינת ישראל.

יוסף יצחק פריצקי: הממשלה תעשה מאמץ להשגת הסכם שלום עם סוריה ועם לבנון.

נעמי חזן: חבר הכנסת פריצקי, זמנך תם.

יוסף יצחק פריצקי: אני מייד מסיים.

יוסף יצחק פריצקי: ולכן, גברתי היושב-ראש, שהפרוטוקול, שחברי הכנסת והצופים ידעו דבר אחד – את האמת.

יוסף יצחק פריצקי: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

אלי בן-מנחם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת; היום הוא יום עצוב למדינת ישראל, יום שבו אנו מפגינים לעיני שונאינו ולעיני העולם כולו את חולשתנו כעם וכמדינה.

אלי בן-מנחם: אני מציע לאריאל שרון ולחבריו להתבייש – להתבייש בחוסר אחריותם להעלות דווקא היום את הצעת החוק לפיזור הכנסת, בתקופה שבה כמעט כל יום יורים על שכונות בירושלים, מטעני צד מתפוצצים בחדרה, בירושלים, בתל-אביב ובאזורים נוספים.

אלי בן-מנחם: חיילים מותקפים ונורים למוות על-ידי צלפים פלסטינים, ואזרחים אינם יכולים לנהל את החיים התקינים שלהם.

אלי בן-מנחם: בתקופה כזאת, האופוזיציה ה"אחראית" שלנו, בראשות אריק שרון, ש"רק טובת המדינה" לנגד עיניה, משחקת משחקים פוליטיים ודמגוגיים.

אלי בן-מנחם: אני זוכר ימים אחרים.

אלי בן-מנחם: אני זוכר את הליכוד בשלטון.

אלי בן-מנחם: אני זוכר את ביבי נתניהו.

אלי בן-מנחם: אני זוכר את אהוד ברק כראש אופוזיציה אחראי, שהלך לבתים של אותם נפגעים, כאשר היו פיצוצים והיו מטענים, והוא הוכיח שהוא ראש אופוזציה אחראי, כי טובת המדינה היא לפני טובת המפלגה.

אלי בן-מנחם: אני שואל את חברי הליכוד ואת שאר הסיעות שתומכות היום בכנסת בהצעת החוק – ואחרי כן אני אתייחס לקרקס המשונה הזה של מי הם אלה שתומכים בהצעת החוק מכל צדי הבית – האם אתם רוצים לקיים מערכת בחירות לצד ההדים של הפיצוצים?

אלי בן-מנחם: בני אלון, אתה חבר כנסת אחראי מאוד.

אלי בן-מנחם: יש פה חלק שאני לא פונה אליו.

אלי בן-מנחם: אבל אתה כאדם אחראי, ואני מכיר אותך כידיד וכחבר שלך – –

יצחק גאגולה: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, היום האחריות לא מדברת, אתה לא רואה?

אלי בן-מנחם: – – אני אומר שאנשים צריכים לחזור לשפיות שלהם.

אלי בן-מנחם: אני לא יודע אם אתם יודעים מה שאתם עושים.

אלי בן-מנחם: אני יודע שכל חברי ש"ס, כמעט כולם, מתנגדים להקדמת הבחירות, אבל כולם תומכים.

אלי בן-מנחם: זאת אומרת, משהו קורה פה בכנסת הזאת, משהו משונה.

אלי בן-מנחם: אולי איזו ועדת חקירה ממלכתית צריכה לבדוק מה קורה בקרקס הזה של 120 חברי הכנסת.

אליעזר זנדברג: זה מתחיל בראש הממשלה.

נעמי בלומנטל: תשאל את ראש הממשלה.

אלי בן-מנחם: רבותי, שרון חייב להבין, כי בכניסתו לממשלת חירום לאומית הוא אינו נותן לברק קרש הצלה, אלא ממלא את התפקיד כיושב-ראש אופוזיציה אחראי, כמו שברק היה בתקופה שלו, כשטובת המדינה היא לפני טובת המפלגה.

אלי בן-מנחם: אתמול שמעתי את טומי לפיד אומר, שייתכן שלא שרון וגם לא ברק אחראים למצב שנוצר, אלא יאסר ערפאת.

אלי בן-מנחם: היום הוא כבר אומר, שהממשלה צריכה ליפול.

אלי בן-מנחם: אני קורא ללפיד להמשיך בכל זאת במאמצים למען ממשלת אחדות ולא לנקוט צעדים חד-צדדיים.

אלי בן-מנחם: פה מדברים על "רצון העם".

אלי בן-מנחם: על-פי הסקרים שאני רואה בקרב העם, הרוב לא רוצה פיזור הכנסת, אלא הוא רוצה ממשלת חירום בתקופה הקשה הזאת, אבל חברי הכנסת חושבים אחרת מהעם.

אלי בן-מנחם: אהוד ברק הוא ראש ממשלה שנבחר ברוב קולות על-ידי העם; לא על-ידי הכנסת, אלא על-ידי עם ישראל.

אלי בן-מנחם: הוא ראש ממשלה שנבחר בצורה דמוקרטית.

אלי בן-מנחם: שרון הוא ראש אופוזיציה, והוא יודע זאת, וכל נוסחה של ממשלת חירום צריכה להבליט את ההבדלים בין ראש ממשלה לבין ראש אופוזיציה.

אלי בן-מנחם: אני מקווה, שהיום לא ייעשה צעד, שבראייה לאחור, בעוד כמה שבועות, כולנו נצטער עליו.

אלי בן-מנחם: לסיום, רבותי, אם היום לא היה יום עצוב, זה היה מצחיק.

נעמי חזן: חבר הכנסת בן-מנחם.

אלי בן-מנחם: אני מסיים.

אלי בן-מנחם: עוד חצי דקה.

נעמי חזן: לא חצי דקה, עשר שניות.

אלי בן-מנחם: אני ראיתי את דוד לוי יורד מהבמה אחרי הנאום התקיף שלו נגד ראש הממשלה, וראיתי את אריק שרון ואת לימור לבנת ואת חברי הכנסת מהליכוד כולם עומדים דום, מחבקים אותו ומלטפים אותו, וזה הזכיר לי סרט אחר – אותו סרט של האחים לוי.

אלי בן-מנחם: בקדנציה הקודמת – בני צוחק אתי יחד – היינו באותו סרט, אז חיבקו אותו פה.

אלי בן-מנחם: אני מאוד מאוד מקווה, רבותי, שעם כל הדמוקרטיה של הכנסת ושל מדינת ישראל – ואני אישית לא יודע מה יהיה בכנסת הבאה – בכנסת הבאה לא נראה את הסרט הזה פעם שלישית.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שמואל הלפרט, ואחריו – חבר הכנסת מוחמד כנעאן.

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן, אתה יודע למה אני מסתכלת עליך.

שמואל הלפרט: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני מודה לך על שהקדמת לי את התור.

שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, המשבר הממשלתי לא התחיל עם פרוץ האינתיפאדה, כפי שיש הרוצים להציג זאת.

שמואל הלפרט: המשבר התחיל בעת שהממשלה נתנה גיבוי לחילול השבת ההמוני ובהעברת המשחן במשך שלוש שבתות, תוך זלזול מופגן בקדושת השבת וברוב הציבור בארץ שהוא שומר שבת, ותוך התעלמות מסיעת יהדות התורה, שותפה חשובה בקואליציה דאז.

שמואל הלפרט: באותה שעה שמר ברק זלזל בקדושת השבת, החל המשבר של ממשלתו.

שמואל הלפרט: והיא החלה בתהליך של התפוררות, עד שהגיעה למצב שבו היא נסמכת על 30 חברי כנסת בלבד, וגם ביניהם יש לא מעט התנגדות כלפי ראש הממשלה, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בישיבת סיעת ישראל אחת אתמול.

שמואל הלפרט: אולם ראש הממשלה, במקום לערוך חשבון נפש ולבדוק מה הן הסיבות האמיתיות להתנפצות ממשלתו, הוסיף חטא על פשע והכריז על כוונתו לעשות מהפכה חילונית, הכוללת הנהגת נישואין אזרחיים, ביטול המשרד לענייני דתות, מחיקת הלאום מתעודת הזהות ועוד.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת ממרצ וגם ממפלגת העבודה אמרו בגלוי: יש לנו סדר עדיפויות.

שמואל הלפרט: קודם נעשה שלום עם הפלסטינים, עם הערבים, ואחר כך נטפל בדתיים, כלומר: המגמה היתה שלום עם הערבים, ואחר כך מייד מלחמה עם הדתיים והחרדים, כי הם כנראה האויב האמיתי של המדינה.

שמואל הלפרט: אולם יש דין ויש דיין.

שמואל הלפרט: הקדוש-ברוך-הוא הראה למר ברק ולכל מי שלא היה ברור לו הדבר מי הוא האויב האמיתי של מדינת ישראל.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, הממשלה נכשלה בכל תחום שבו טיפלה.

שמואל הלפרט: בתחום הביטחוני המצב הידרדר לשפל המדרגה.

שמואל הלפרט: לצערנו הרב, כמעט שאין יום ללא הפגזות וללא חללים.

שמואל הלפרט: דרכי ציון אבלות.

שמואל הלפרט: יריות כמעט כל יום בשכונת גילה בירושלים.

שמואל הלפרט: הדי היריות נשמעו היטב אמש בשעה 20:00 כאן ברחבת הכנסת.

נעמי חזן: חברי הכנסת שנכנסים למליאה, אנא כבדו את הנואם.

שמואל הלפרט: ורק בנסים גלויים חלק גדול מהפיגועים לא גורם הרג נוסף.

שמואל הלפרט: נכנס לכאן השר רמון, ואני אצטט אותו – אתמול הוא אמר שהוא מרגיש כמו בהלוויה.

שמואל הלפרט: החולה מת ולא נותר אלא לקבור.

שמואל הלפרט: בתחום החברתי, כבוד היושבת-ראש, 500,000 ילדים עניים חיים מתחת לקו העוני.

שמואל הלפרט: במאמץ אדיר ובסייעתא דשמיא העברתי בצורה דמוקרטית, בשלוש קריאות וברוב מוחלט, את חוק הסיוע למשפחות ברוכות ילדים, שבא להיטיב עם מאות אלפי ילדים ולחלץ אותם מהעוני.

שמואל הלפרט: מפלגת העבודה והשמאל, שמתיימרים לשאת את הדגל החברתי, היו צריכים ליזום ולחוקק את החוק שמטרתו צמצום העוני ופערים חברתיים, ולפחות לאמץ אותו.

נעמי חזן: אדוני.

שמואל הלפרט: אני כבר מסיים.

שמואל הלפרט: והנה, מה אמר שר האוצר של מפלגת העבודה על החוק?

שמואל הלפרט: – "חוק מושחת, מופקר, שערורייה".

שמואל הלפרט: שימו לב, שערורייה, כאשר רוצים לסייע ל-500,000 ילדים החיים בעוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת הלפרט, אני מבקשת, זמנך תם לפני חצי דקה.

שמואל הלפרט: לא נחה דעתו של שר האוצר עד שהגיש הצעת חוק לדחות בשנתיים את יישום החוק שהעברתי.

שמואל הלפרט: התנגדות שר האוצר אינה בגלל חוסר תקציב, כי הרי למעשה יש לביטוח הלאומי תקציב לזה, ובאוצר יש מחסנים מלאים עם כסף, כדברי השר רמון.

שמואל הלפרט: השנה יש 14 מיליארד ש"ח עודף מגביית מסים – –

נעמי חזן: חבר הכנסת הלפרט, אני מבקשת ממך לסיים עכשיו.

שמואל הלפרט: – – וכל זאת לא מונע משר המייצג את השכבות החלשות, להילחם נגד החוק שבא לסייע למשפחות במצוקה.

שמואל הלפרט: לאור כל זאת אין, לצערנו, מנוס מפיזור הכנסת.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת מוחמד כנעאן, ואחריו – חבר הכנסת ויצמן שירי.

נעמי חזן: המליאה מתמלאת, אני מתארת לעצמי שיש שרים שירצו להתערב בדיון.

יוסף יצחק פריצקי: שישה שרים לפחות.

נעמי חזן: בגלל זה השתמשתי בלשון רבים, חבר הכנסת פריצקי.

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן, בבקשה.

מוחמד כנעאן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת – –

נעמי חזן: חבר הכנסת כנעאן, אין ברירה, יש קצת רעש, תצטרך להתבטא מעל הרעש.

נעמי חזן: חבר הכנסת לנדאו.

נעמי חזן: חבר הכנסת הלפרט.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא.

נעמי חזן: אני ממש אוהבת את זה.

מוחמד כנעאן: – – היום אנו דנים בחמש הצעות חוק לפיזור הכנסת החמש-עשרה, אשר באו, לצערי הרב, בעקבות כישלונו של ראש הממשלה בטיפול בבעיות המהותיות של אוכלוסיית המדינה, בעקבות כישלונו בטיפול בבעיית או בניהול המשא-ומתן עם הפלסטינים ועם הסורים.

מוחמד כנעאן: ראש ממשלה כזה לא ראוי להמשיך, בכל אופן מבחינתנו.

אלי בן-מנחם: מי יבוא במקומו?

מוחמד כנעאן: אתה תבוא במקומו.

אלי בן-מנחם: – – –

מוחמד כנעאן: מה זה משנה?

קריאות: – – –

מוחמד כנעאן: אני אומר לכם: ביבי נתניהו יותר אמין מכם.

מוחמד כנעאן: תפסיקו את הדמגוגיה הזאת, מי יבוא במקומו.

מוחמד כנעאן: אתה תבוא במקומו.

מוחמד כנעאן: ראש הממשלה פשוט לא הוכיח אמינות לגבי הדברים שאמר ערב הבחירות.

מוחמד כנעאן: הוא לא עמד בהתחייבויות שלו כלפי האוכלוסייה הערבית, שכל כך הרעיף עליה תשומת לב לפני הבחירות.

מוחמד כנעאן: ואנחנו, אני מדבר בשם סיעת רע"ם, החלטנו להצביע בעד הקדמת הבחירות, כי אנחנו נאמנים לבוחרים שלנו, אנחנו נאמנים ל-13 הצעירים שקיפחו את חייהם כתוצאה ממדיניותו של ראש הממשלה אהוד ברק.

מוחמד כנעאן: אנו מצביעים עם החוק, לא על מנת להעלות את הימין, את אריק שרון או את ביבי נתניהו לשלטון, אלא על מנת להגיד לראש הממשלה ולמפלגתו, מפלגת העבודה: הבטחות מקיימים, ולא מתעלמים ולא מפנים גב למה שהתחייבתם ערב הבחירות.

מוחמד כנעאן: בתקופת הממשלה הנוכחית היה, לצערנו הרב, מספר המקומות הקדושים שחוללו גדול הרבה יותר מאשר בתקופת הממשלה הקודמת – הריסת מסגדים, חילול בתי-קברות ועוד; השלטון המקומי, המועצות המקומיות הערביות, קרסו בתקופת הממשלה הנוכחית.

מוחמד כנעאן: אני יכול לספור עוד ועוד סיבות אשר הביאו אותנו להחלטה הקשה הזאת, שלא רצינו בה.

מוחמד כנעאן: האמנו שהממשלה הזאת תביא שוויון סוף-סוף, האמנו שהממשלה הזאת תביא שלום סוף-סוף, כפי שהבטיח ראש הממשלה ערב הבחירות.

מוחמד כנעאן: הוא אמר שהוא ימשיך את דרכו של יצחק רבין, אבל מאז ועד היום כל הדרך היתה אכזבות חוזרות ונשנות.

מוחמד כנעאן: תודה, גברתי.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

נעמי חזן: חברי הכנסת, יש המולה גדולה במליאת הכנסת, ואני מאוד מבקשת לשבת.

נעמי חזן: אנחנו עוסקים בקריאה ראשונה, ועל-פי התקנון לשר יש אפשרות להתערב בדיון, וודאי וודאי לראש הממשלה.

נעמי חזן: קיבלתי בקשה מיושב-ראש הכנסת להמתין.

נעמי חזן: אדוני ראש הממשלה, ברשותך, אני אתן לדובר אחד לדבר לפניך.

נעמי חזן: חבר הכנסת ויצמן שירי, בבקשה, ואחריו – ראש הממשלה.

ויצמן שירי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, מדינת ישראל נמצאת בצומת – הפוליטיקאים יצטרכו להסביר לעם, אני מקווה שזה לא יהיה עוד הרבה זמן, לאן הם הובילו את המדינה.

ויצמן שירי: ראש הממשלה, מצד אחד, יסביר מה התוצר של המדיניות שלו ומה קרה כתוצאה מהמדיניות, מצד שני, אותם אנשים שרצו בחירות ואותם אנשים שדיברו על אף שעל, שנתנו את חברון, ונתנו ב"וואי" 13% – אותם אנשים, אנחנו נביא אתכם למצב שתצטרכו להסביר לעם.

מיכאל איתן: הוא לא צריך להסביר, כולם יודעים.

קריאות: – – –

ויצמן שירי: אדוני ראש הממשלה, אני מרשה לעצמי לפנות אליך ולהעמיד אותם במבחן.

ויצמן שירי: תודיע כאן שאתה מוכן ורוצה ללכת לבחירות, ואנחנו נלך אתך ונוביל את העם, ואין לי צל של ספק, שהדרך שלך, הדרך האמיתית, היא הדרך שתנצח.

ויצמן שירי: מסיבה אחת פשוטה – כל בר-דעת יודע, שאם בימים אלה היה, חס וחלילה, ראש ממשלה מטעם הימין, במדינת ישראל היה תוהו ובוהו.

ויצמן שירי: שלא יספרו מה זה ביטחון – אלה שאומרים לא מגיב, כן מגיב.

יובל שטייניץ: בתקופת נתניהו לא ירו על גילה, אפילו לא חשבו לירות על גילה.

ויצמן שירי: אני רוצה לראות איך אתם תגיבו ברגעים כאלה.

איוב קרא: המבחן יהיה שקט, אין לנו בעיה.

ויצמן שירי: לכן אני אומר, כמי שמכיר אותך ויודע בדיוק שאתה לא פוחד מאתגרים, וודאי וודאי לא להתמודד עם האמת: זו שעה גורלית לעם ישראל, ואני פונה אליך שתעמוד כאן, על דוכן הכנסת, ותבקש מהמליאה שתשלח אותך לבחירות.

ויצמן שירי: אין לי צל של ספק שהתוצאה הסופית תהיה, שהדרך שלך והדרך שלנו היא הדרך המנצחת, כי אין דרך אחרת.

ויצמן שירי: כל דרך אחרת תביא את מדינת ישראל ואת עם ישראל לתוהו ובוהו.

ויצמן שירי: תודה רבה, גברתי.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת יעקב ליצמן, בבקשה.

נעמי חזן: מייד ראש הממשלה ינאם.

נעמי חזן: מייד אחרי חבר הכנסת ליצמן ידבר ראש הממשלה.

נעמי חזן: אני לא יכולה להחזיק את המליאה במתח כזה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עוד מעט נשמע את מה שיש לראש הממשלה להגיד, אבל אנחנו, כסיעה, חייבים לפרט למה הגענו למצב הזה היום.

יעקב ליצמן: עד היום ראש הממשלה אינו מוכן לוותר על תוכניתו למהפכה חילונית, אף שהוא לא ביצע, אף שהוא רק הודיע על כך, נראה שהוא שומר את זה לבחירות.

יעקב ליצמן: הנושא הזה העמיק את הקיטוב בעם.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה הודיע שיש לו תוכנית להפעיל את "אל על" בשבת; מאז ההודעה שלו ירד היקף הטיסות ב"אל על" ב-25%.

יעקב ליצמן: ראש הממשלה הודיע, שהוא רוצה להפעיל תחבורה ציבורית בשבת, והיום קראנו שיש ירידה גדולה בתפוסה ב"אגד"; יש פחות נוסעים ב"אגד".

יעקב ליצמן: גם מה שהוא הבטיח לנו בנושא ועדת-טל, עד לרגע זה, כבר שנה וחצי לא התקיים כלום.

יעקב ליצמן: לכן, אין שום סיכוי שממשלה שרואה נטל בילדים, רואה בחוק משפחות ברוכות ילדים קטסטרופה ושחיתות, כך השר התבטא – אי-אפשר לעבור לסדר-היום בנושא הזה.

יעקב ליצמן: ולכן אנחנו נצביע בעד פיזור הכנסת.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת ליצמן, ומזמינה את ראש הממשלה אהוד ברק לשאת דברים.

נעמי חזן: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

אהוד ברק: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לפני שנה וחצי יצאה הממשלה בראשותי לדרכה להתמודד עם המצב הסבוך של ישראל שהותירו הממשלה הקודמת ותנאי המזרח התיכון.

אהוד ברק: התחייבנו להוציא את הכלכלה ממיתון חמור וארוך, הוצאנו אותה.

לימור לבנת: 9% אבטלה.

אהוד ברק: המשק נמצא השנה בצמיחה דרמטית – –

עוזי לנדאו: זה פתטי.

אלי בן-מנחם: תנו לו לדבר.

אהוד ברק: – – והרבעון השלישי של השנה עם צמיחה של 9%, הוא הרבעון עם הצמיחה הגדולה ביותר בתולדות המדינה.

יובל שטייניץ: התחייבתם לומר את האמת, למה לא תתחילו בזה עכשיו?

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, תנו רגע ליושב-ראש להתרגל, חכו עוד כמה דקות עד שהיושב-ראש יתרגל.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

יובל שטייניץ: התחייבתם לומר את האמת, אתם לא עומדים בזה אפילו כרגע.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, תודה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, אני מבקש ממך.

יובל שטייניץ: הוא עושה צחוק מאתנו.

אהוד ברק: גם עם אירועי הביטחון שפוגעים היום במשק, נסיים את השנה בצמיחה של 5.4%, כמעט כפליים מההערכה וכפליים מהצמיחה בכל אחת משנות שלטונכם.

עוזי לנדאו: תגיד את זה לבעלי בתי-המלון.

אברהם בורג: חברי הכנסת, עוד לא הגענו לעיקר המשק, רגע.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, תמשיך, בבקשה.

איוב קרא: תכינו עמותות חדשות.

איוב קרא: לקונות חדשות, אדומות.

אהוד ברק: התחייבנו להוציא את צה"ל מלבנון אחרי טרגדיה שנמשכה 18 שנה ועלתה לנו בלמעלה מ-1,000 הרוגים, וביצענו.

אהוד ברק: צה"ל פרוס על הגבול, וגם אם לא בלי מתיחות ורגישות באזור הר-דוב, המצב שונה מיסודו.

עוזי לנדאו: את זה תגיד למשפחות החטופים.

אהוד ברק: התחייבנו להתחיל טיפול מקיף בשורת בעיות חברתיות וטיפלנו: – –

עוזי לנדאו: תגיד את זה לזקנה מבית-החולים בנהרייה.

אהוד ברק: – – חוק הדיור הציבורי, הגדלות פנימיות היום לבני שלוש–שש, דחיפת אחוזי זכאי הבגרות כלפי מעלה, חוק הווטרנים, ועדת-וינוגרד על המדוכה של הורדת שכר הלימוד לסטודנטים.

זאב בוים: מה זה, נאום בחירות, אדוני ראש הממשלה?

דני נוה: תשמיע את זה בתשדירי התעמולה, לפחות לא על חשבוננו.

יובל שטייניץ: התחייבתם שלא יהיו יריות על גילה, התחייבתם.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, מספיק.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, הפרעת מספיק בשביל השלב הזה של הדיון, תשמור קצת לאחרי כן.

יובל שטייניץ: שלוש שנים בתקופת נתניהו לא ירו על גילה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יובל שטייניץ: למה?

אברהם בורג: אם תצא עכשיו, לא תספיק להפריע בסוף.

אברהם בורג: תודה.

ישראל כץ: הוא רצה להגיד, שאפשר לעשות מההבטחות שלו "טיארות".

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת כץ.

אהוד ברק: מעל לכול, בחרה הממשלה בראשותי להתמודד ישירות עם לב הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים.

דני נוה: כולנו רואים את התוצאה.

אהוד ברק: לאחר עשור של תהליך שלום שהחל במדריד, באוסלו 1, אוסלו 2, "וואי", הגענו לישורת, אין דרך להתחמק, לוח הזמנים לא נקבע על-ידינו אלא על-ידי הקהילה הבין-לאומית ועל-ידי הפלסטינים עצמם; לוח הזמנים הזה לא היה ואיננו בשליטתנו.

יובל שטייניץ: שום דבר לא בשליטתכם, זה נכון, הכול בשליטתם.

אהוד ברק: הממשלה בראשותי הלכה לקמפ-דייוויד – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ.

אברהם בורג: תודה.

איוב קרא: הוא מתכוון ל"עם אחד – גיוס אחד".

אברהם בורג: שלום לך, חבר הכנסת קרא, ברוך הבא בצל קורתנו.

אברהם בורג: שלום.

איוב קרא: "עם אחד – גיוס אחד", שלטים מפה עד הודעה חדשה.

אהוד ברק: הממשלה בראשותי הלכה לקמפ-דייוויד, לצערי בלי מפד"ל, בלי ש"ס ובלי שרנסקי, והיתה נכונה להפוך כל אבן ולשקול רעיונות מרחיקי לכת שהועלו על-ידי הנשיא קלינטון כבסיס לפתרון.

עוזי לנדאו: איזו זכות היתה לך ללכת לקמפ-דייוויד בלי רוב?

אהוד ברק: לצערנו, הפלסטינים סירבו.

עוזי לנדאו: למזלנו, הפלסטינים סירבו.

עוזי לנדאו: ערפאת צריך לקבל – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו.

אברהם בורג: תודה.

זאב בוים: איזה מזל יש לנו שהפלסטינים לא הסכימו.

אהוד ברק: נבדקו רעיונות להסדרי קבע, נבדקו רעיונות להסדרי ביניים שדוחים חלק מהמרכיבים לשלב מאוחר יותר, ולדאבוני הפלסטינים סירבו.

יובל שטייניץ: אותו דבר קרה לכם עם הסורים; גם הם לא רצו.

אהוד ברק: גייסנו את מרבית מדינות העולם להתנגדות להכרזה פלסטינית חד-צדדית על עצמאות ולהבנת עמדותינו, ואת הבנתו של העם בישראל לכך שממשלתו מוכנה לבדוק את הדרך לשלום בלי לעשות ויתורים בדרך.

אהוד ברק: הפלסטינים הם שבחרו באלימות תוך הפרת הסכמים והבנות, ואנחנו פועלים באמצעות צה"ל, בערוצים מדיניים, באמצעים כלכליים ובדרכים אחרות בעימות שנוצר.

אהוד ברק: אנחנו במאבק הזה לא מבחירה אלא מנסיבות; אין טעם שנלקה את עצמנו – לשלום דרושים שניים, לאלימות מספיק אחד.

עוזי לנדאו: נו...

מוחמד ברכה: מה אתה רוצה, נו?

אהוד ברק: אנחנו במאבק על עתידה של המדינה.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, בבקשה.

אברהם בורג: תודה.

אברהם בורג: בואו נמשיך.

קריאה: – – –

אברהם בורג: יכול להיות, אבל בדרך הלא-ראויה.

יובל שטייניץ: שכחת לדבר על רמת-הגולן.

יובל שטייניץ: מה יצא לך מזה שהסכמת לוותר על הכינרת?

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, אחרי הראשונה באה השנייה.

אהוד ברק: אנחנו במאבק חיוני לעתידה של מדינת ישראל, ואנחנו ננצח במאבק הזה.

אהוד ברק: לדאבוננו, אנחנו גם במאבק פוליטי, שלא היה לו מקום, אבל גם הוא נכפה עלינו, ואנחנו ננצח גם בו.

אהוד ברק: אני אומר כאן, מהדוכן הזה: אין לכם, לאופוזיציה, שום חלופה, לא חלופה לניהול המאבק והמלחמה, ולא חלופה להליכה אל השלום.

עוזי לנדאו: מה השטויות האלה?

עוזי לנדאו: תדבר על החלופות שלך.

עוזי לנדאו: לך אין פתרון.

עוזי לנדאו: גררת את ישראל לאחד המשברים הגדולים ביותר.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, הנקודה שלך ברורה, תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת המנומס.

עוזי לנדאו: שאומר אמת.

אהוד ברק: אין הבלגה ואין איפוק.

אהוד ברק: בניגוד לדברת המתלהמת שאנחנו שומעים ברחובות, אין הבלגה ואין איפוק.

אהוד ברק: צה"ל מעולם לא השתמש ביותר כוח ממה שמשתמשים היום בכל אחד מסכסוכינו עם הפלסטינים, ושימוש רחב יותר בכוח היה מזיק ולא מועיל למדינת ישראל.

סופה לנדבר: – – –

מוחמד ברכה: למה לשתוק?

אברהם יחזקאל: – – –

אחמד טיבי: למה לשתוק, זה של אבא שלך?

אברהם בורג: חברי הכנסת.

אברהם בורג: חבר הכנסת יחזקאל.

אברהם בורג: חבר הכנסת טיבי.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

אברהם בורג: חברי הכנסת, תודה רבה.

איוב קרא: זה מחנה השלום?

איוב קרא: זה מחנה הריב.

אחמד טיבי: למה, מי אתם?

אברהם בורג: חברי הכנסת, נא לשבת, חבר הכנסת טריף, תודה רבה.

אברהם בורג: חבר הכנסת יחזקאל, אני מבקש ממך, תודה רבה.

אברהם בורג: נא להמשיך, אדוני ראש הממשלה.

אהוד ברק: האמירה "תנו לצה"ל לנצח" היא שקרית ואווילית.

אהוד ברק: אין בידי אף אחד מכם שום תוכנית פלא לביצועים של צה"ל שאיננה מבוצעת על-ידי צה"ל אם היא ריאלית, ואיננה מבוצעת ובצדק אם היא איננה ריאלית.

עוזי לנדאו: אלה דברים חסרי שחר.

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו, אני מבקש ממך.

אהוד ברק: איש איננו כובל את צה"ל – – –

סאלח טריף: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת טריף, אני מודה לך על עצות החינם שלך.

אברהם בורג: בזמנך תנהל אתה את הישיבה.

אברהם בורג: תודה.

סאלח טריף: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת טריף, די.

אברהם בורג: מספיק.

אברהם בורג: בבקשה.

אהוד ברק: איש איננו כובל את צה"ל.

אהוד ברק: גבול השימוש בכוח הוא גבול השכל הישר לגבי מה מועיל ומה מזיק למדינת ישראל.

אהוד ברק: אנחנו ביעדים בהירים.

אהוד ברק: יעדנו הוא להגיע להסכמים מדיניים עם שכנינו דרך משא-ומתן מסביב לשולחן, לא בכוח, לא דרך אלימות ולא בכפייה בין-לאומית – –

איוב קרא: למה זה לא קורה?

ציפי לבני: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, מספיק.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבני, מספיק.

אהוד ברק: – – להסכמים הכי טובים שניתן להגיע אליהם – –

איוב קרא: למה זה קורה אתך?

איוב קרא: למה אצל רבין זה לא קרה?

איוב קרא: למה אצל פרס זה לא קרה?

איוב קרא: למה רק אצלך?

אהוד ברק: – – הסכמי קבע או הסכם קבע מדורג, או הסכמי ביניים ארוכי טווח, מה שיהיה טוב למדינת ישראל ולאינטרסיה.

אהוד ברק: אנחנו נאבקים על מנת שלא יהיה פרס לאלימות ועל מנת להביא להפסקתה, כשאנחנו יודעים כל העת שהדרך בסופו של דבר היא דרך של דיון מדיני והסכם שלום.

איוב קרא: מה עם הזקנה בנהרייה?

אהוד ברק: אין שלום בכל מחיר, ולא נשלם כל מחיר בעד השלום.

אהוד ברק: לבסוף תהיה הכרעה כואבת מאוד לשני הצדדים, גם לנו וגם להם.

אהוד ברק: אין פתרון מהיר, אין אינסטנט שלום ואין אינסטנט פתרון צבאי.

ציפי לבני: יש פתרון.

אהוד ברק: לא היה פתרון צבאי אינסטנט בלבנון, והשארנו שם 1,000 הרוגים.

אהוד ברק: לא היה פתרון אינסנטנט באינתיפאדה, וזה לקח חמש שנים.

אהוד ברק: לא היה פתרון אינסנטנט במלחמת ההתשה, זה לקח חודשים ארוכים אחרי מלחמת יום הכיפורים, וכמעט 1,000 יום, ומאות הרוגים אחרי מלחמת ששת הימים.

אהוד ברק: אנחנו לא מפחדים לעמוד במאבקים שאין בהם אינסטנט פתרון, גם אם זה לא נוח לחלק ממדקלמי הססמאות הפוליטיות.

איוב קרא: לך יש רק מעשים.

עוזי לנדאו: – – –

אהוד ברק: יש צורך חיוני – –

אברהם בורג: חבר הכנסת לנדאו.

אהוד ברק: – – במאבקים האלה לשמור על כוח העמידה ועל התקווה גם כאשר אנחנו פועלים כדי שייווצרו התנאים להתחדשות המשא-ומתן.

איוב קרא: מה עם הזקנה בנהרייה?

נעמי בלומנטל: – – –

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, כולם מתוחים?

נעמי בלומנטל: שיודה בכישלון שלו.

נעמי בלומנטל: שיודה ויתפטר.

אהוד ברק: גם בימי כהונת הממשלה הקודמת השתולל הטרור בתחומי מדינת ישראל ובלבנון.

ראובן ריבלין: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, השאלה נשמעה היטב מהדוכן.

יובל שטייניץ: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, בבקשה.

אהוד ברק: גם בימי כהונת הממשלה הקודמת היה טרור משתולל בתחומי מדינת ישראל.

אהוד ברק: בלבנון נהרגו 59 אזרחים ואנשי כוחות ביטחון ישראליים בסכסוך עם הפלסטינים ומאות פצועים – –

יובל שטייניץ: רק בשנה האחרונה.

אברהם בורג: חבר הכנסת שטייניץ, מספיק.

אהוד ברק: – – ו-140 הרוגים ומאות פצועים בלבנון.

אהוד ברק: אני רוצה לומר לכם, אני רוצה לומר לכל הצווחנים האלה, איך התנהגה אז האופוזיציה.

אהוד ברק: חיבקנו את המשפחות, הושטנו להן יד ואמרנו – –

קריאות: – – –

אהוד ברק: – – שהעם יעמוד במאבק.

אברהם בורג: חברי הכנסת.

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, רק רגע.

אהוד ברק: – – –

קריאות: – – –

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, רק רגע.

אברהם בורג: חברת הכנסת לבני, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, גם אותך אני קורא לסדר פעם ראשונה.

אברהם בורג: יש גבול.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה ובפעם השלישית אתה תצא מן האולם.

איוב קרא: – – –

אברהם בורג: אתה תצא מן האולם.

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, בפעם הבאה אתה מחוץ לאולם.

אברהם בורג: תודה.

ראובן ריבלין: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אני מסתדר בלי עזרתך.

אברהם בורג: תודה.

ראובן ריבלין: הנואם קרא לי ליצן.

אהוד ברק: לא לך, זה היה בפינה.

ראובן ריבלין: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, אי-אפשר לשמוע.

אהוד ברק: אתה רק מספר בדיחות.

אהוד ברק: הם ליצנים.

ראובן ריבלין: – – –

אברהם בורג: אדוני ראש הממשלה, תמשיך, בבקשה.

אהוד ברק: כולנו עוד זוכרים את אירועי המנהרה.

אהוד ברק: 16 הרוגים שלנו, 80 פלסטינים הרוגים, ואת הריצה מייד אחר כך להעביר את חברון, לחתום על הסכם-וואי, להעביר 13% משטחי יהודה ושומרון ולא לקבל שום דבר בעד זה.

איוב קרא: מי גרם לזה?

אהוד ברק: הטרור מנסה לשבור את כוח העמידה של החברה בישראל, ואני קורא לכם, חברי הכנסת מהליכוד, לא לעזור לו במשימה הזאת.

דני נוה: – – –

אהוד ברק: אנא תרמו לכוח העמידה של המדינה.

אהוד ברק: יש הרבה מאוד מה לעשות גם מהספסלים האלה.

קריאות: – – –

אהוד ברק: בעיקר בזמנים הקשים האלה צריך כושר עמידה, יכולת לנשוך את השפתיים.

אהוד ברק: אין שום ברירה אחרת.

אהוד ברק: מדינה חפצת חיים שחיה במזרח התיכון וחזרה אל ארץ אבותיה לאחר אלפיים שנה ועם שרוצה לקיים פה ריבונות יהודית לנצח חייבים לגייס כושר עמידה, יכולת לנשוך שפתיים, לעמוד גם במבחנים קשים בלי להתנדנד, בלי להתלהם ובלי לזרוע בתוכנו פילוג.

אהוד ברק: עוד יהיה קשה.

אהוד ברק: אני לא יודע לומר אם כבר עברנו את הרגעים הכי קשים במבחן הזה, ואסור לנו להתנדנד, אסור להישבר, אסור להתבלבל, וזה נכון גם לנבחרי הציבור פה בבית.

זאב בוים: זה קודם כול נכון לגבי – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, זה שלא הערתי לך עד עכשיו לא אומר שאתה לא מפריע.

אהוד ברק: לא אנחנו הבאנו את המציאות הזאת, הפלסטינים הם שפתחו באלימות הזאת.

אהוד ברק: אנחנו נאבקים ונמשיך להיאבק.

אהוד ברק: מהדוכן הזה אני רוצה לשלוח ברכה וחיזוק לצה"ל ולכוחות הביטחון, לאנשי כפר-דרום וליישובי הגוש, לאנשי יש"ע, לתושבי גילה, לאזרחים שעומדים בקו ונושכים שפתיים ויודעים שנאבקים על ארץ-ישראל, ויד נאמנה למשפחות השכולות, חיבוק ואיחולי החלמה לפצועים.

אהוד ברק: לפני כחודש שוחחתי עם ראש האופוזיציה חבר הכנסת אריאל שרון על ממשלת חירום לאומית.

אהוד ברק: קיימנו מגעים ובדיקות, והעניין נעצר על שלושה דברים; על נוסחה לא שלמה למה שהיה דרישה להביא לאפשרות של וטו על החלטות לזיקת הקמת ממשלת החירום אל בחירות, ולנוסחה המדינית שאנחנו הצענו שתהיה, שאם וכאשר יעמוד על הפרק משא-ומתן מדיני מהותי להסדר קבע עם אחת משכנותינו, העניין יוכרע בקבינט.

אהוד ברק: לא הצלחנו לעשות זאת אז.

אהוד ברק: באותו זמן ניהלנו דו-שיח רצוף, שקוף לשני הצדדים, עם אלי ישי, ראש תנועת ש"ס, על רשת ביטחון, כדי לאפשר את כניסת הממשלה אל כנס החורף.

אהוד ברק: חבר הכנסת שרון ידע ממני על מה שאני שומע מחבר הכנסת אלי ישי, חבר הכנסת ישי ידע ממני על מה שאני שומע מחבר הכנסת שרון.

אהוד ברק: על-פי חבר הכנסת ישי היה ברור שרשת הביטחון הזאת איננה – אני חוזר: איננה מונעת הקמת ממשלת חירום לאומית, כשם שהיה ברור לי, שממשלת חירום לאומית, גם אם אני אסכים עליה עם חבר הכנסת אריק שרון – ומפה אני באמת מודה גם לחברי הכנסת מאיר שטרית ולשר פואד בן-אליעזר שנטלו חלק במאמץ – שגם אם אנחנו נגיע להסכמה, נדרש בתוך המערכת של הליכוד שבוע ימים כדי לקבל את ההחלטות.

אהוד ברק: אני חזרתי ואמרתי, גם בימים האחרונים, גם לחבר הכנסת שרון, גם לחבר הכנסת לפיד, גם לחבר הכנסת ישי, שההצבעה הזאת בכנסת היום יכולה או עלולה ליצור מציאות שלא תאפשר, גם אם נרצה בכך, את המשך העבודה על ממשלת חירום לאומית.

אהוד ברק: חבר הכנסת לפיד העביר טיוטה של רעיונות איך לעשות ממשלת חירום לאומית.

אהוד ברק: קיבלנו פניות מחברים אחרים, גם בבית הזה וגם מאנשי ציבור ואישי ציבור, גם אני ואני מניח שגם חבר הכנסת שרון.

ישראל כץ: היה כתוב שאתה מסכים לטיוטה.

אהוד ברק: אני חוזר ואומר: בחירות בעת הזאת הן מיותרות.

אהוד ברק: העם רוצה והמצב דורש ממשלת חירום לאומית, אבל אי-אפשר להתעלם ממה שקורה פה.

אהוד ברק: אנחנו היינו מוכנים לכל נוסחה שבמרכזה שיתוף בהחלטות – כן, וטו על החלטות – לא; בחינה מחדש של כל ההסכמים המדיניים ושל הרעיונות שהועלו, בפרט בקמפ-דייוויד, אם וכאשר יעמוד על הפרק חידוש המשא-ומתן המדיני, על מנת לוודא שכל הלקחים מהאירועים של השבועות האחרונים אכן יופקו – כל זה כן, אבל נטישת התהליך המדיני ואפשרות המשא-ומתן המדיני בעתיד – לא.

אהוד ברק: אני אינני עיוור.

אהוד ברק: אני מסתובב בעם.

אהוד ברק: היום הייתי בחצור-הגלילית ופגשתי את האנשים של חצור ואת אנשי טובא-זנגריה ושמעתי אותם.

עוזי לנדאו: בעל כורחך, הם לא רצו לקבל אותך.

אהוד ברק: העם לא מבין, אזרחי המדינה אינם מבינים את מה שקורה בבית הזה, לא את התמרונים ולא את התכמונים ולא את התכסיסים ולא את השיקולים.

נעמי בלומנטל: אותך הם לא מבינים.

איוב קרא: את התכסיסים שלך.

איוב קרא: הסקרים אומרים הכול.

זאב בוים: לא מבינים את ההתנהלות שלך.

אהוד ברק: אני אינני עיוור.

אהוד ברק: אפילו עכשיו במהלך הישיבה, אני מבחין בשעות האחרונות שהכנסת רוצה בחירות חדשות.

אהוד ברק: שמענו את כולם, שמענו את כולם עוד בטלוויזיה לפני ההצבעה, אנחנו שומעים אתכם במשך היום.

אהוד ברק: אני אינני עיוור ואני רואה שהכנסת רוצה בחירות חדשות.

אהוד ברק: אני אינני חושש מבחירות.

אהוד ברק: בכל אלה שהשתתפתי בהן עד היום ניצחתי.

אהוד ברק: אני גאה במעשי ובפעולות ממשלתי, ואני אומר לכם: אתם רוצים בחירות, אני מוכן לבחירות, בחירות כלליות לראש הממשלה ולכנסת.

אהוד ברק: המועד ייקבע בימים הקרובים בתיאום בין הסיעות.

אהוד ברק: אני מודה שהאחריות לזיווג המשונה הזה מוטלת בעיני על יוזמי המהלך ועל ראשי האופוזיציה.

אהוד ברק: צה"ל חזק, העם חזק, מדינת ישראל חזקה, חזקה יותר אפילו מחלק מנבחריה, וגם מהמבחן הזה אנחנו נצא וידנו על העליונה.

איוב קרא: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, אל תפריע עכשיו.

איוב קרא: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת קרא, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

אברהם בורג: תצא, בבקשה, מן האולם.

איוב קרא: הכול דמגוגיה.

איוב קרא: הוא עובד על כל העם.

אברהם בורג: זה יכול להיות דמגוגיה ואתה בחוץ.

אברהם בורג: הכול דמגוגיה ואתה כולך בחוץ.

אברהם בורג: החוצה, החוצה.

אברהם בורג: (חבר הכנסת א' קרא יוצא מאולם המליאה.

אברהם בורג: )

אהוד ברק: גם מהמבחן הזה נצא וידנו על העליונה כמדינה, כעם וכממשלה כאחד.

אהוד ברק: תודה רבה.

אברהם בורג: תודה לראש הממשלה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, על-פי סעיף 14 לחוק הכנסת החדש כתוב כך: ראש האופוזיציה רשאי לנאום במליאת הכנסת מייד אחרי ראש הממשלה.

אברהם בורג: ביקש ראש האופוזיציה, בהקשר זה חבר הכנסת אריק שרון, לדבר לאחר ראש הממשלה, ואנחנו נפעיל את הסעיף הזה בפעם הראשונה.

אברהם בורג: בבקשה, חבר הכנסת שרון.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני ראש הממשלה, הניסיון שלך כאן היום להטיל את האחריות למה שמתרחש על האופוזיציה הוא ניסיון שאין בו אמת.

אריאל שרון: מי שאחראי למצב שנוצר הוא אתה ואתה ואתה בראש ובראשונה.

מוחמד ברכה: אתה הבערת את האש בירושלים ואתה אחראי לכול.

זהבה גלאון: – – –

אריאל שרון: לא התחלת בטעות הזאת היום, אדוני ראש הממשלה, התחלת בטעות הזאת לפני שנה וחצי.

מוחמד ברכה: מי הדליק את האש בירושלים?

מוחמד ברכה: אריק שרון.

אריאל שרון: מנהיג רציני היה רואה לפני שנה וחצי, מייד לאחר הבחירות, את התמונה האמיתית, שהיא תיקו בין הליכוד לבין העבודה.

אריאל שרון: מה אני הייתי עושה לו רציתי באמת להביא להסכמים לשלום?

זהבה גלאון: אתה – – – למלחמה, על איזה הסכם שלום אתה מדבר.

אריאל שרון: ראשית, הייתי הולך לממשלת אחדות, כדי להקטין את ההתנגדות של הצד מנגד, כדי להגיע להסכמה רחבה שתביא בסופו של דבר לתוצאות, כדי שהעם יהיה מאוחד ומלוכד מאחורי ממשלתו.

אריאל שרון: אגב, הסברתי זאת לראש הממשלה מר ברק בפגישות ובישיבות בינינו – – –

אברהם בורג: השר רמון.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין, יושב-ראש המפלגה שלך מדבר ואתה מפריע לשר המתאם.

ראובן ריבלין: אני מודה לאדוני על – – –

אברהם בורג: בבקשה.

אברהם בורג: חבר הכנסת פינס.

אברהם בורג: חבר הכנסת פינס, אני קורא אותך לסדר.

אברהם בורג: השר רמון, אתה מפריע.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יכול להיות שגם ראש הממשלה הבין זאת, אבל בסופו של דבר ה"ביילינים" למיניהם השפיעו עליו ללכת ללא הליכוד.

אריאל שרון: זו היתה הצעת אחיתופל, כי בסופו של דבר הליכוד עמד בעבר מאחורי הסכמי השלום המסובכים ביותר שהיו, ואני עצמי הייתי שותף להם.

אריאל שרון: זה שכל מיני אנשים מנסים, לצערי, לצייר תמונה מעוותת ושקרית, שאני כאילו מסמל את ההיפך משלום, וברק שוב קנה זאת לפני כמה שבועות, הביא אותך, אדוני ראש הממשלה, למצב שבו אתה נמצא היום.

אריאל שרון: אני מצטער על כך.

אריאל שרון: לדעתי זה רק עניין של חוסר ניסיון.

אריאל שרון: כשאני אומר שצריך לעזוב את רעיונות קמפ-דייוויד ולחפש דרך חדשה, אני מתכוון לדרך חדשה שתביא להסכם, לא לדרך חדשה שלא תביא להסכם.

אבשלום וילן: – – –

אריאל שרון: קמפ-דייוויד הוכיח שהוא הסכם לא טוב, שהוא הסכם רע.

אריאל שרון: בגללו אנחנו נמצאים היכן שאנחנו נמצאים היום.

אריאל שרון: הדבר דומה לטיפול רפואי.

אריאל שרון: מתחילים בטיפול אחד, רואים שהוא לא הצליח, מחפשים שיטה וטיפול אחרים.

אריאל שרון: אבל המטרה הסופית היא להבריא את החולה ולא לנטוש אותו.

אריאל שרון: אדוני ראש הממשלה, וכי אתה חשבת לרגע, אפילו לשנייה, שאנחנו נסכים לתוכניתך המדברת על חלוקת ירושלים, על מתן מעמד? – הרעיונות.

אריאל שרון: אני יודע שאתה מסתתר תמיד מאחורי המלה "הרעיונות".

אריאל שרון: האם חשבת – – –

אברהם בורג: חברי הכנסת.

אברהם בורג: חבר הכנסת ריבלין.

אברהם בורג: שוב אתה, שוב באותו מקום?

אריאל שרון: האם חשבת לרגע אחד שאנחנו ניתן יד לחלוקת ירושלים?

אריאל שרון: למתן מעמד לגורם זר כלשהו בהר-הבית?

אריאל שרון: האם העלית בדעתך – – –

מוחמד ברכה: עלית לירושלים – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

אריאל שרון: האם העלית בדעתך שאנחנו נוותר על תוכנית אלון?

אריאל שרון: על אזור הביטחון המזרחי החיוני לקיומה של ישראל?

אריאל שרון: האם העלית בדעתך לרגע אחד שאנחנו נסכים להבאה של פליטים פלסטינים לתוך ישראל?

אריאל שרון: האם העלית בדעתך שאנחנו נסכים לפירוק יישובים?

אריאל שרון: איך הגעת למצב הזה?

אריאל שרון: הגעת למצב הזה כתוצאה משורה של דברים, מוויתורים בקמפ-דייוויד, מבריחה מבוהלת.

אריאל שרון: אני תמכתי בנסיגה מלבנון עוד לפני שהעליתם את זה.

עסאם מח'ול: מי הביא את הבוץ ללבנון?

אריאל שרון: הצורה של הבריחה – – –

עסאם מח'ול: אתה נכנסת ללבנון.

אריאל שרון: נטישת בעלי ברית – – –

קריאות: – – –

אריאל שרון: לא 18 שנה.

אריאל שרון: אני מכיר את הסיפור הזה.

אריאל שרון: מדובר ב-25 שנים.

אריאל שרון: ההססנות שלך בניהול המאבק בטרור, האולטימטומים שהגשת בזה אחר זה ולא עמדת לרגע אחד מאחוריהם, אלה הביאו למצב הנוכחי, שבו אנחנו נמצאים.

אריאל שרון: כשאני אמרתי שצריך תוכנית מדינית, ידעתי מה שאני אומר.

אריאל שרון: הפעילות הביטחונית נגזרת מהתוכנית המדינית.

אריאל שרון: אתה אולי חשבת שצריך מועצת יועצים.

אריאל שרון: ממשלה צריך שתהיה לה תוכנית מדינית ביטחונית ברורה.

אריאל שרון: צריך שיהיו לה שרים בעלי כושר ביצוע וצריך שבראשה יעמוד ראש ממשלה שמסוגל לקבל החלטה ומוכן לשאת באחריות.

אריאל שרון: בדברים האלה, לצערי, לא עמדת.

אריאל שרון: אני רוצה לומר: אל תנסה להטיל את האחריות עלינו.

אריאל שרון: מי שאחראי למצב הזה, מי שאחראי לכך שאין ממשלת חירום בשעה כזאת, זה אדם אחד בלבד, זה אתה, אדוני ראש הממשלה, מר ברק, אתה ולא אף אחד אחר.

אריאל שרון: ואל תטיל בנו את ההאשמות.

אריאל שרון: ואל תתפאר כאן בהישגי הממשלה.

אריאל שרון: ראינו מה עשתה הממשלה הזאת במשך השנה.

אריאל שרון: במקום ללכת יחד, ואפשר היה ללכת יחד, במקום זה העדפת את רעיונות ה"ביילינים" למיניהם.

אריאל שרון: הרי גם עכשיו התנהל משא-ומתן מאחורי גבה של הממשלה, מאחורי גבו של הקבינט.

אריאל שרון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקבוע דבר אחד, ואני רוצה להביא זאת פה לידיעת הבית: האדם שאחראי למצבה של ישראל ולמצב שהיא צריכה ללכת באמת בעת לא נוחה למערכת בחירות, האדם הזה הוא רק אחד, זה ראש הממשלה מר ברק.

אריאל שרון: תודה.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, סדר הדיון: בהסכמת סיעות הבית אנחנו נקיים את ההצבעה בשעה 22:30.

אברהם בורג: עד השעה 22:30 ידברו ראשי הסיעות שעדיין לא דיברו, ולאחר מכן נחזור לרשימה המקורית.

אברהם בורג: מה שנספיק מבחינת סדר-היום וסדר הדוברים עד 22:30 – מה טוב.

אברהם בורג: ב-22:30, חברי הכנסת, הצבעות.

אברהם בורג: אני מבקש מחבר הכנסת מוחמד ברכה לעלות לדוכן.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הדרמה שכביכול התחוללה, ההר הוליד עכבר.

מוחמד ברכה: יכול להיות שאחת המעלות של הקדמת הבחירות ופיזור הכנסת היא שדווקא מי שעמד על הדוכן לפני לא יכהן עוד בתפקיד ממלכתי ויפטור אותנו מנוכחותו בנוף הפוליטי שהביא עלינו – – –

זאב בוים: אולי אתה תפטור אותנו?

זאב בוים: מה דעתך?

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים.

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, תן לדבר, בבקשה.

מוחמד ברכה: אולי תסתום את הפה?

מוחמד ברכה: אולי תסתום את הפה?

מוחמד ברכה: מה אתה משתלט שם?

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

זאב בוים: – – –

מוחמד ברכה: תשתוק.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה.

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, תן לדבר, תן לדבר, בבקשה, עם כל הכבוד.

מוחמד ברכה: זה לא ילך.

מוחמד ברכה: על כל השתלחות אתה תקבל ישר בפנים בחזרה.

מוחמד ברכה: אתה וכל אחד אחר.

זאב בוים: לא ניתן לך לעשות אינתיפאדה.

מוחמד ברכה: וכל אחד אחר.

אברהם בורג: חבר הכנסת ברכה, תמשיך.

זאב בוים: – – –

אברהם בורג: חבר הכנסת בוים, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אברהם בורג: בבקשה.

מוחמד ברכה: האיש הזה הביא עלינו מחזות של דם והצית אש ותבערה אחרי תבערה.

מוחמד ברכה: ראש הממשלה נשא לפני רגעים את נאום הבחירות הראשון.

מוחמד ברכה: אני חושב, שהוא המשיך עם הזיגזגים שלו, של הגאווה, השימוש בכוח וחוסר היכולת להגיע למסקנה.

מוחמד ברכה: את הרצון של העם הפלסטיני להגיע למדינתו לצד מדינת ישראל אי-אפשר לדכא בטנקים ולא בכוח.

מוחמד ברכה: צה"ל ניצח ב-1967 וניצח בלבנון.

מוחמד ברכה: העם בישראל והעמים באזור עדיין מלקקים את הפצעים שלהם מהניצחונות האלה.

מוחמד ברכה: מי שקורא לעוד ניצחון ולעוד ניצחון בעצם קורא לעוד דם ולעוד דם.

מוחמד ברכה: ואנחנו אומרים שיש דרך אחרת.

מוחמד ברכה: יש אפשרות אחרת.

מוחמד ברכה: יש אפשרות שעוד לפני הבחירות שייקבעו מתי שלא ייקבעו, שראש הממשלה אהוד ברק ילך ליושב-ראש העם הפלסטיני, יושב-ראש הרשות הפלסטינית, וייכנס אתו למשא-ומתן מואץ על בסיס הידיעה שגבולות 1967 יהיו גבולות בין שתי מדינות ריבוניות, עצמאיות, שחיות בשלום ובצוותא ביחד.

מוחמד ברכה: זה המוצא היחיד.

זאב בוים: ראינו את השלום שאתה מדבר עליו.

מוחמד ברכה: אי-אפשר להכניע את העם הפלסטיני בכוח.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לקנות את השקט לישראל בכוח.

מוחמד ברכה: אי-אפשר לקנות את השלום בכוח.

מוחמד ברכה: יש רק אפשרות אחת: ללכת לשלום.

מוחמד ברכה: והמשחקים, אדוני חבר הכנסת לפיד, על ממשלת אחדות – זה מרשם למלחמה הבאה.

מיכאל איתן: תגיד את זה לערפאת.

מיכאל איתן: תגיד לערפאת שאי-אפשר בכוח.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מיכאל איתן, הידוע כמיקי איתן, נא לשבת.

ראובן ריבלין: גם קריאת ביניים – בישיבה.

ראובן ריבלין: עכשיו אני אומר לכם: זמנם של הדוברים די מוגבל.

ראובן ריבלין: לכן אני מבקש לא להפריע, כי הרי ב-22:30 אני מתכוון לקיים הצבעות על דעת כמעט כל חברי הבית.

ראובן ריבלין: אנחנו רוצים לאפשר לכמה שיותר אנשים לדבר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת ברכה, אני נותן לך עוד דקה שלמה.

מוחמד ברכה: תודה רבה.

ראובן ריבלין: ואני מבקש ממך לסיים בדקה הזאת.

ראובן ריבלין: בבקשה.

מוחמד ברכה: אני אומר לחבר הכנסת טומי לפיד, השושבין של האחדות: אחדות לא תיכון במדינת ישראל על בסיס של הליכה לשלום.

מוחמד ברכה: ראיתי את הנייר שלך.

מוחמד ברכה: הנייר שלך מקבע את המצב הקיים, מקבע את הכיבוש ומקבע את מצב העימות.

זאב בוים: מי שפתח באש זה ערפאת.

מוחמד ברכה: דרושה החלטה אמיצה – – –

זאב בוים: הציעו לו הצעה מרחיקת לכת.

עסאם מח'ול: אתה המוקש.

עסאם מח'ול: אתה האלים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, עכשיו אתה מפריע ליושב-ראש.

ראובן ריבלין: רק רגע, סליחה, זה לא על חשבונך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בוים, אני יודע שלסיעתך יש אינטרס להגיע היום להצבעה.

ראובן ריבלין: אני מבקש ממך לא להפריע לנואמים.

ראובן ריבלין: אפילו אם זה קשה לך, אתה תשמע את חבר הכנסת ברכה.

ראובן ריבלין: פעם קריאה, פעמיים קריאה, אבל לא להפריע לקיומו התקין של הדיון.

ראובן ריבלין: בבקשה, אדוני.

מוחמד ברכה: לכן הפתרון הוא לא ממשלת אחדות ולא ממשלת חירום.

מוחמד ברכה: הפתרון הוא ממשלת שלום.

מוחמד ברכה: אם תוכל לתרום לזה – תתרום, אם לא – אז תשב בשקט ותן לעמים באזור שיחיו ולמעגל הדמים שייפסק.

מוחמד ברכה: ברק ושרון לא יסכימו על שום דבר אלא על המשך המלחמה, על המשך ההפצצה ועל ההתכחשות לשלום.

מוחמד ברכה: לכן, כן ללכת לבחירות, כן לבחור בממשלה ובכנסת אחרת שתוביל את המדינה ואת עמי האזור לשלום אמיתי, לשלום שמבוסס על כיבוד העם הפלסטיני.

מוחמד ברכה: אני אומר לכם, שהעם הפלסטיני אינו יותר טוב מאף עם אחר, אבל הוא אינו נופל מאף עם אחר, וזכותו למדינה, זכותו לשחרור וזכותו לחיים שלווים תקנה אותה זכות לעם בישראל ולמדינת ישראל.

מוחמד ברכה: אין שלום לישראל בלי שלום לפלסטינים, ואין שלום לפלסטינים בלי שלום לישראל.

מוחמד ברכה: זו הנוסחה, ועל כך צריך ללכת לבחירות.

מוחמד ברכה: תודה רבה, אדוני.

ראובן ריבלין: תודה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טומי לפיד, בבקשה; חמש דקות לאדוני.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

יוסף (טומי) לפיד: אדוני היושב-ראש, אני וסיעת שינוי רצינו לעזור לראש הממשלה אהוד ברק לרדת מהעץ על-ידי כך שיזמנו מבצע ממשי פרלמנטרי ליצירת ממשלת חירום לאומית בהשתתפות העבודה והליכוד וכל המפלגות הציוניות.

יוסף (טומי) לפיד: אני יכול להעיד שראש הממשלה רצה בכך, ואני יכול להבטיחכם שגם ראש הליכוד רצה בכך.

יוסף (טומי) לפיד: מי שמנעו את המהלך הזה היו השמאלנים שבשמאל והימנים שבימין, שאיימו על שני האישים במרד בתוך מפלגותיהם ומחוצה להן אם אכן הם ילכו יחדיו.

יוסף (טומי) לפיד: מסיבה שפסיכולוגים צריכים לבדוק אותה אנשי השמאל רואים באריק שרון אויב יותר מסוכן מיאסר ערפאת.

יוסף (טומי) לפיד: אבל אני גם לא רוצה לנקות את אנשי הימין מהאחריות לכישלון הניסיון שלי, משום שאנשי הימין, חלקם לפחות, רואים באריק שרון אדם מסוכן כי הוא מאיים על שלטונו העתידי של בנימין נתניהו.

יוסף (טומי) לפיד: כך נתקעה הצעתי, על אף העובדה שגם ברק וגם שרון הודיעו לי שהם מקבלים את הנוסח של קווי היסוד לממשלת חירום שהגשתי להם אמש.

יוסף (טומי) לפיד: עדיין אני חושב שזה הדבר הנכון לעשות: להקים ממשלת אחדות לאומית.

יוסף (טומי) לפיד: אבל אם ראש הממשלה החליט ללכת לבחירות, הרי אנחנו מברכים על כך.

יוסף (טומי) לפיד: לא מפני שאני חושב שזה הזמן להוביל את עם ישראל למאבק בחירות, בשעה שנאבקים עם הפלסטינים ופה בתוך הכנסת שומעים פצפוצים בגילה – לא פצפוצים של פופקורן אלא של יריות בגילה, בירושלים.

יוסף (טומי) לפיד: זה לא הזמן לעריכת בחירות.

יוסף (טומי) לפיד: אבל אם ראש הממשלה רוצה לערוך בחירות, אנחנו נשמח ללכת לבחירות, ונעשה אתו חשבון עלבונו של הציבור החילוני שהוזנח ונבגד במשך שנה וחצי של שלטון משותף בין השמאל לבין החרדים, בעוד האינטרס של מעמד הביניים, של הסטודנטים, של החיילים, הוזנח לחלוטין.

יוסף (טומי) לפיד: רק לפני שעה בוטלה הישיבה של ועדת-טל שנקראה למחרת בבוקר, כי החיילים צריכים להילחם כדי שהש"סניקים יוכלו להתפלל.

יוסף (טומי) לפיד: כל הסיפור הזה מגיע לסיומו, ואנחנו נקים חזית מרכזית, לא שמאלית ולא ימנית, חזית מרכזית של ישראל השפויה, של ישראל העובדת, של ישראל הלוחמת, של ישראל החושבת, חזית של האינטליגנציה ושל מעמד הביניים ושל אזרחים טובים שאכפת להם מהמדינה הזאת.

יוסף (טומי) לפיד: ובבחירות הקרבות החזית הזאת תנצח גם את השמאל וגם את הימין.

יוסף (טומי) לפיד: תודה רבה.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת טומי לפיד.

ראובן ריבלין: אני מזמין את חבר הכנסת נתן שרנסקי.

רחבעם זאבי: אבל קודם הכרזת שאני – – –

ראובן ריבלין: הכרזתי על גנדי, סליחה.

ראובן ריבלין: אז קודם חבר הכנסת רחבעם זאבי, אחר כך חבר הכנסת נתן שרנסקי.

ראובן ריבלין: מייד אחריו חבר הכנסת יוסי שריד, ולאחר מכן – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

ראובן ריבלין: רבותי, כולם יקבלו את רשות הדיבור, הכול יהיה בסדר.

ראובן ריבלין: בבקשה, חמש דקות עומדות לרשות אדוני כראש סיעה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, בדיון החשוב והגורלי הזה לא נוכח אף שר מן הממשלה.

רחבעם זאבי: זו חרפה נוספת לממשלה, אלא אם כן שריה מיהרו למשרדיהם לארוז את החפצים האישיים באבקואציה – בפינוי – שלהם מהממשלה.

רחבעם זאבי: עמד פה לפני שעה קלה ראש הממשלה ברק ובסמכות של ראש ממשלה ובסמכות של רמטכ"ל לשעבר, רב-אלוף בדימוס, הכריז, שאין פתרון צבאי, אין פתרון אינסטנט, ועוד מלים כיוצא בזה.

רחבעם זאבי: אני, כחבר לנשק, כאיש ששירת בצבא לפניו, לא אחריו אבל לפניו, התביישתי שהוא היה מפקדו של צה"ל והגיע למסקנה האומללה הזאת.

רחבעם זאבי: מה זה רק פתרון מדיני?

רחבעם זאבי: יש מלחמה אחת בעולם שלא הגיעה לפתרון כתוצאה מתוצאות המלחמה?

רחבעם זאבי: יש סכסוך אחד בעולם שלא הגיע בסופו של דבר למלחמה והמלחמה הכתיבה גם את הפתרון המדיני?

רחבעם זאבי: השאלה היא גם איך מגיעים לשולחן המשא-ומתן המדיני, האם מגיעים כמובסים, כמוכים, כסופדים למתים, או מגיעים כמנצחים.

רחבעם זאבי: אומרים לי החברים הטובים מהשמאל: ממה אתה חושש?

רחבעם זאבי: יש לנו הצבא הכי חזק במזרח התיכון, מהצבאות הטובים בעולם.

רחבעם זאבי: אז למה אתם שומרים אותו, אתם רוצים לעשות ממנו שימורים מהצבא הזה?

רחבעם זאבי: כאשר יש סכסוך והכבישים בסכנה, כשהיישובים מותקפים ואנחנו מלווים בהלוויות את מתינו, אנחנו נתפלל לכך שיש לנו הצבא הכי טוב בעולם.

רחבעם זאבי: יש פתרונות צבאיים, יש לצה"ל קבלות על כך.

רחבעם זאבי: זו לא אינתיפאדה ראשונה וזה לא הסכסוך הראשון.

עסאם מח'ול: אין קבלות לצה"ל.

רחבעם זאבי: זה לא הסכסוך הראשון שבו מדינת ישראל עומדת מול הערבים – –

עסאם מח'ול: יש קבלות על טבח, על רצח.

רחבעם זאבי: – – ובכל הסכסוכים צה"ל הפגין את הכוח ונתן לעם ישראל את הביטחון כתוצאה מניצחון צבאי.

רחבעם זאבי: ויש לנו קבלות על כך.

עסאם מח'ול: אין קבלות.

עסאם מח'ול: אתה טועה.

רחבעם זאבי: כך גם בששת הימים, כך גם במלחמת ההתשה – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת מח'ול, אני מבקש ממך, במחילה מכבודך.

רחבעם זאבי: – – כך במבצע קדש וכך בכל מלחמה.

רחבעם זאבי: אפילו מלחמת יום הכיפורים – –

עסאם מח'ול: אתה מוליך שולל את הציבור.

רחבעם זאבי: – – שנכפתה עלינו היא הניצחון הצבאי הכי גדול של צה"ל, מפני שהתחלנו אותו מקווי התחלה אומללים וסיימנו אותו 40 קילומטר מדמשק ו-100 קילומטר מקהיר.

עסאם מח'ול: לא אתה עשית אותו, ארצות-הברית עשתה.

רחבעם זאבי: הניצחון הצבאי המזהיר, שלומדים אותו בכל הצבאות בעולם, כי נתנו ביטוי לעוצמה שלנו.

רחבעם זאבי: אנחנו לא ששים לזה, אנחנו לא אוהבים מלחמות.

רחבעם זאבי: אני שונא ומתעב את המלחמות, מפני שהלכתי לכל מלחמות ישראל.

עסאם מח'ול: אתה מת על מלחמות.

רחבעם זאבי: אני יודע שמהמלחמה חוזרים בלי חברים ומהמלחמה חוזרים עם אלונקות גונחות ומהמלחמה חוזרים ומשפילים עיניים מול היתומים והאלמנות.

רחבעם זאבי: ובמלחמה גם פוחדים, ואני פחדתי.

רחבעם זאבי: אבל אני יודע שאני פוחד יותר מכך שאני לא אתן ביטוי לכוח שלי ואשלה את עצמי בשלום אכזר, שהתוצאה תהיה מלחמה אומללה מקווי התחלה קשים עד בלתי אפשריים לישראל.

רחבעם זאבי: אז אהוד ברק, רמטכ"ל, רב-אלוף, קם ואומר לנו כאן "אין פתרון אינסטנט"?

רחבעם זאבי: נכון, לא ביום, לא ביומיים, אבל את האינתיפאדה הזאת, איתיפאדת אל-אקצא, אני בקבלנות גומר בשבוע.

רחבעם זאבי: לא יוהרה, לא שוויץ, לא רברבנות.

טלב אלסאנע: זו דמגוגיה, זו דמגוגיה, זו אשליה.

רחבעם זאבי: אנחנו יודעים לעשות את זה, ולא על-ידי רצח ולא על-ידי קורבנות.

רחבעם זאבי: אף פעם לא חשבתי שקטל של האויב מביא את הניצחון.

רחבעם זאבי: השאלה לא כמה הורגים, אלא את מי הורגים.

רחבעם זאבי: לא צריך להרוג לא את הילדים ולא את המפגינים ולא את המסכנים האלה שהוסתו על-ידי דחלאן ועל-ידי ערפאת, אבל אנחנו יכולים לפסוק על דחלאן עצמו פסק-דין מוות, כי הוא בן-מוות, כי גזר דין מוות על 30 ילדים מכפר-דרום.

רחבעם זאבי: לכן הוא בן-מוות.

רחבעם זאבי: וכשהוא יהיה בן-מוות, ואדונו-בוסו ערפאת יבין שגם הוא בן-מוות, יהיה שלום.

רחבעם זאבי: יהיה שלום, בלי שנהרוג אנשים שלא לצורך.

רחבעם זאבי: אמרתי שאפשר לעשות את זה לא על-ידי קטל.

רחבעם זאבי: אפשר לעשות את זה על-ידי היתרון היחסי שיש לנו עליהם.

רחבעם זאבי: יש לנו גם כוח, אבל יש לנו גם דברים אחרים פרט לכוח, ואת זה ברק והקבינט שלו והממשלה שלו לא הפעילו במשך חודשיים של אינתיפאדת אל-אקצא.

רחבעם זאבי: כל דבר שהם עשו, הם עשו שני טקטים יותר מאוחר.

רחבעם זאבי: מתחילת האינתיפאדה הזאת ביקשתי, העברתי, דיווחתי, הצעתי הצעות אופרטיביות, לא בשביל לקבל קרדיט ולא בשביל לגזור קופונים פוליטיים.

רחבעם זאבי: כל דבר נשקל ונבדק, ולקח עוד חודש עד שעשו אותו והוא כבר היה חסר ערך.

רחבעם זאבי: יכולנו לחסוך את כל המאבק הנוראי שהיה בצומת נצרים, אם היינו נוהגים שם בהתחלה כפי שעשינו בסוף.

רחבעם זאבי: אני לא מדבר כחכם לאחר מעשה.

רחבעם זאבי: בתחילת המאבק אמרתי, שלשלוט בצומת נצרים זה להוריד את שני הבתים שהם בנו בניגוד להסכם, בתים שחולשים על הצומת ומהם יורים, בתי-התאומים.

רחבעם זאבי: אמרו לי: השתגעת?

רחבעם זאבי: זה יעשה אסקלציה, תסלום של הסכסוך.

רחבעם זאבי: לקח עוד שבוע ועוד שבועיים, ונהרג הילד הערבי המסכן בן ה-12, שהזיק גם לנו, כי זה גם לא אנושי וגם לא מוסרי, ואנחנו יודעים היום מי הרג אותו – פלסטינים הרגו אותו, וזה מוכח על-ידי אלוף פיקוד הדרום.

רחבעם זאבי: אז עשו את זה אחרי חודש.

רחבעם זאבי: במשך חודש טלטלו את החיילים בעמדה הזאת.

רחבעם זאבי: אני רוצה להגיד פה מלה טובה על הלוחמים הדרוזים.

רחבעם זאבי: גם בקבר יוסף וגם בצומת נצרים הם עמדו בגבורה עילאית, והעם בישראל חייב להם תודה, חייב להם הוקרה, חייב להם הערכה, ואני מצדיע להם.

רחבעם זאבי: ממשלת חירום לא היתה פותרת שום דבר, היא רק היתה משרידה את ברק – משרידה לא מלשון חבר הכנסת שריד, משרידה מלהישרד.

רחבעם זאבי: ואין לנו כל סיבה ומטרה להשריד אותו, כי הוא נכשל בכל התחומים.

רחבעם זאבי: אין תחום אחד שברק הצליח בו במשך שנה וחצי של היותו ראש הממשלה.

רחבעם זאבי: אחרי 18 חודשים אנחנו יכולים לקבוע, שזה היה כישלון קולוסלי של האיש הזה, שהתחיל בקווי פתיחה מצוינים, נבחר ברוב שאין דומה לו, עם ממשלה חזקה ויציבה, שינה את חוק-יסוד: הממשלה ל-23 שרים ונכשל.

רחבעם זאבי: הוא נכשל בתחום הביטחוני, הוא נכשל בתחום הכלכלי, הוא נכשל בתחום החברתי, הוא נכשל בתחום המדיני.

רחבעם זאבי: כמה דברי רהב הוא אמר מעל הבמה הזאת, הוא ואנשיו: יש לנו קשרים עם מדינות ערב, ובכל העולם מכירים אותנו היום, לא כמו בימים הקודמים.

רחבעם זאבי: שום דבר לא נשאר מזה, הכול עורבא פרח.

רחבעם זאבי: ממשלת ברק נפלה, טוב שהיא נפלה.

רחבעם זאבי: חבל שהיא נפלה כל כך מאוחר, אחרי ששילמנו כל כך הרבה דמים, תרתי משמע.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון מס' 2), התשס"א–2000, והצעת חוק זכויות התלמיד, התשס"א–2000, שהועברו מוועדת החינוך והתרבות.

א' האן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: (קריאה ראשונה)

נעמי חזן: חבר הכנסת נתן שרנסקי, בבקשה.

נתן שרנסקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בעוד שעה אנחנו נצביע בעד חוק פיזור הכנסת.

נתן שרנסקי: אחרי נאום ראש הממשלה ברור, שבעוד שעה סוף-סוף נראה החלטה המבוססת על קונסנסוס רחב, הסכמה לאומית, שיתוף פעולה בין קואליציה לאופוזיציה.

נתן שרנסקי: חבל, כמובן, שזאת החלטה על פיזור הכנסת ולא על הקמת ממשלת אחדות.

נתן שרנסקי: אני, שאמרתי מראש שכולנו נצביע בעד פיזור הכנסת, אומר את הדברים ללא שמחה וללא שמחה לאיד, כי אנחנו מבינים עד כמה בעייתי וקשה ללכת לבחירות בזמן שיש פיגועים במרכז הארץ, כשיורים בגילה, כשאנחנו למעשה במלחמה.

נתן שרנסקי: אבל אין ברירה.

נתן שרנסקי: לפני יומיים הייתי אצל משפחת טוביה וסווטלנה ריס, שבתם שושנה ריס היתה קורבן של פיגוע רצחני בחדרה.

נתן שרנסקי: המשפחה הזאת עלתה מברית-המועצות לשעבר, מקווקז, לפני כ-20 שנה, וההורים היו סירובניקים אז.

נתן שרנסקי: האבא טוביה אמר לי: ברוסיה היה פחד, נלחמנו נגד הקג"ב, ואף פעם לא הרגשתי פחד כמו כאן, היום, בישראל.

נתן שרנסקי: אף פעם לא הרגשתי כל כך חסר אונים, הרגשה כאילו כולנו חיים תחת פסק-דין מוות ומחכים.

נתן שרנסקי: יבואו מחר ויגידו, אתה הבא בתור, לך אתנו, ואם זה מהמשפחה שלך, אז בוכים, ואם לא אז מחכים מי יהיה הבא בתור.

נתן שרנסקי: זה היה משפט קשה ונורא, אבל הוא ביטא בדיוק אותה תחושה של איבוד הביטחון; אותה תחושה שאיבדנו משהו כל כך חשוב, שאפילו בברית-המועצות בימים הכי קשים ידענו שיש מדינה אחת בעולם, יש ממשלה אחת בעולם, יש צה"ל שדואג לכל יהודי ויהודי בעולם, אם הוא בצינוק בסיביר ואם הוא במטוס חטוף באנטבה, והוא יודע שיש ממשלה שדואגת לו, שתגן עליו, שיבוא יום ויבוא מטוס גם לסיביר לקחת אותו.

נתן שרנסקי: והיום ההרגשה הזאת של ביטחון, של הקשר בין עם ישראל למדינת ישראל ולממשלת ישראל, הולך לאיבוד.

נתן שרנסקי: בדיוק כדי להחזיר את הקשר הזה, להחזיר את ההרגשה של הביטחון, להחזיר את ההרגשה של הגאווה על כך שאנחנו חלק מאותה מדינת ישראל, היתה צריכה לקום ממשלת אחדות לאומית; ממשלת אחדות לאומית, שהיתה צריכה להילחם נגד טרור בלי פשרות, בלי להתחשב להשתדל לא לשבור כלים בשביל לחזור אחר כך לשולחן המשא-ומתן ולדון על חלוקת ירושלים.

נתן שרנסקי: לפני ארבעה שבועות התקשרתי לראש הממשלה, בבוקר, ואמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, אנחנו מכירים ארבע שנים, מהפגישה הראשונה שלי ושלך דיברנו על נושא אחד: ממשלת אחדות לאומית.

נתן שרנסקי: אז, בזמן ממשלת נתניהו – ואני אומר שהיום יש לך אפשרות להקים ממשלת אחדות.

נתן שרנסקי: אני אומר זאת במלוא האחריות.

נתן שרנסקי: עד הערב אתה יכול להקים ממשלת אחדות.

נתן שרנסקי: ובאתי לאריק שרון ודיברתי אתו וישבנו והגענו לעמדה הזאת נגד אלה באופוזיציה שלא היו מסכימים, ובאותו ערב, כאשר הכול היה מוכן, ראש הממשלה חתם על הסכם רשת ביטחון עם ש"ס.

נתן שרנסקי: ומדוע הוא עשה זאת?

נתן שרנסקי: גם זה ידוע.

נתן שרנסקי: כי הוא היה צריך ללכת לוושינגטון, הזמין אותו הנשיא קלינטון ואמר שיש עוד אפשרות לבדוק, אולי בכל זאת יצא משהו, ואם תהיה ממשלת אחדות עם אריק שרון לא תהיה אפשרות לחזור להסכמי קמפ-דייוויד ולהסכמי חלוקת ירושלים וחלוקת עם וכו' וכו'.

נתן שרנסקי: זה מה שמנע מהעם שלנו, מהכנסת שלנו, ממשלת אחדות לאומית.

נתן שרנסקי: אבל אני רוצה להגיד, עכשיו אנחנו כולנו הולכים לבחירות, ואני יודע מה יהיה הדבר הראשון אחרי הבחירות.

נתן שרנסקי: לפני כמה חודשים, כשיצאתי מהממשלה לפני שראש הממשלה נסע לקמפ-דייוויד, אמרתי לו: אתה עושה טעות.

נתן שרנסקי: מה שאתה צריך לעשות זה להקים ממשלת אחדות, ואתה צריך עכשיו להחליט, כי ממשלת אחדות תהיה.

נתן שרנסקי: אנחנו נכנסנו לשלב של החלטות גורליות כל כך, קשות כל כך, שאי-אפשר לעשות זאת על בסיס של קול אחד או מיעוט, יתרון של כמה קולות.

נתן שרנסקי: אפשר רק על בסיס קונסנסוס רחב.

נתן שרנסקי: אז ממשלת אחדות תקום, ואתה צריך להחליט אם זה יהיה לפני בחירות או אחרי בחירות.

נתן שרנסקי: עכשיו ברור שזה יהיה אחרי הבחירות.

נתן שרנסקי: אני בטוח, שמה שיקרה בבחירות, הדבר הראשון שיהיה אחרי זה, ועל זה אנחנו חייבים לחשוב – תקום ממשלת אחדות לאומית ותתמודד עם בעיות קשות ואתגרים חשובים.

נתן שרנסקי: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שרנסקי.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסי שריד, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

נעמי חזן: חברי הכנסת, על-פי הסכמה אנחנו נותנים קדימה ליושבי ראש סיעות או מפלגות.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיקי איתן, אתה תקבל אפשרות להתבטא, אני מקווה.

מיכאל איתן: זה בזכות המחאה שלי.

נעמי חזן: אני לא יודעת אם בזכות המחאה שלך או לא, אבל אתה – – –

יוסי שריד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, גם אנחנו במרצ לא חשבנו שזו השעה הראויה והנאותה לבחירות, ועד כמה היא נאותה או לא נאותה, זה יתברר במהלך השבועות והחודשים הקרובים, והלוואי שנתבדה גם מבחינת ההשלכות הפנימיות, ולא פחות מזה אולי יותר מבחינת ההשלכות החיצוניות בינינו לבין אחרים, ואני מקווה מאוד שאני טועה.

יוסי שריד: אבל הפור נפל, וראש הממשלה הודיע מה שהודיע, והבחירות המוקדמות הן כבר בגדר של עובדה, ואנחנו נצביע היום כפי שיצביע ראש הממשלה.

יוסי שריד: במצב שנוצר ובנסיבות שנתהוו, אני חושב שלראש הממשלה לא היתה ברירה, הוא עשה את הדבר הנכון, והוא עשה את הדבר המתחייב מבחינתו, ואולי זה מאפיין את ראש הממשלה, כי יתרון אחד איש לא יוכל ליטול מראש הממשלה שלנו, והוא יתרון מאוד מאוד גדול בימינו, והיתרון הזה עוד יותר מזדקר לעין כאשר אנחנו נזכרים בקודמו, בראש הממשלה שקדם לאהוד ברק, בנימין נתניהו.

יוסי שריד: אהוד ברק הוא איש הגון, וזה דבר מאוד מאוד חשוב, וזה לא דבר מובן מאליו בימינו.

יוסי שריד: כאשר קראתי השבוע על איזה מגעים שהתנהלו ואולי יש שם גם אינטרסים, אמרתי לעצמי, אני מקווה מאוד שזה לא יקרה, ואני גם אתייחס לזה: חס וחלילה וחס שהחבורה – כדי לא לומר: הכנופיה – הקודמת תחזור במתכונתה ההיא אל השלטון.

יוסי שריד: אז אני יודע בדיוק מה יהיה – – –

יגאל ביבי: – – –

קריאות: – – –

יוסי שריד: – – – בכל חלקה טובה, ישחיתו כל – – –

קריאות: – – –

יוסי שריד: – – – ישחיתו כל – – –

מיכאל איתן: למה אתה לא עונה?

מיכאל איתן: כלפיך הוא נהג בהגינות?

נעמי חזן: השאלה נשמעה.

יוסי שריד: – – – ישחיתו כל חלקה טובה.

מיכאל איתן: למה אתה לא עונה?

מיכאל איתן: כלפיך הוא נהג בהגינות?

נעמי חזן: חבר הכנסת איתן.

יוסי שריד: לצערי הרב, במבחן שראש הממשלה בעצמו קבע – הוא היה זה שדיבר לא מעט על מבחן התוצאה.

יוסי שריד: מבחן התוצאה היה מאכזב, אני חייב לומר.

יוסי שריד: הציפיות היו יותר גבוהות, מן הממשלה כולה, התקוות היו יותר גבוהות, ובמבחן התוצאה לא היתה הצלחה גדולה.

יוסי שריד: אני חושב שאין הרבה אנשים בבית הזה שהעובדה הזאת גורמת להם ליותר מפח נפש וליותר שיברון לב מאשר לחברי ולי באופן אישי.

יוסי שריד: אחת הדוגמאות היא כמובן ההסכם עם הפלסטינים שלא הושג.

יוסי שריד: חברות וחברים, נכון, ראש הממשלה הזה הלך לקראת הפלסטינים יותר מכל ראש ממשלה אחר, זה נכון וגם זו עובדה, והוא היטיב לעשות.

יוסי שריד: אבל יש דברים שאם אנחנו לא נבין אותם, אנחנו לעולם לא נגיע להסכם עם הפלסטינים.

יוסי שריד: אני אתן רק דוגמה אחת.

יוסי שריד: אני יכול לתת הרבה מאוד דוגמאות, השר לשעבר חבר הכנסת נתן שרנסקי שמע אותי בהרבה מאוד הזדמנויות, בפורומים סגורים שאפילו נשארו סגורים למרבה הפלא, אין הרבה תופעות כאלה, גילויים כאלה בארץ.

יוסי שריד: אי-אפשר לנהל משא-ומתן בתום לב עם הפלסטינים ובעת ובעונה אחת להתנחל.

יוסי שריד: צריך להחליט מה רוצים.

יוסי שריד: רוצים להתנחל?

יוסי שריד: – תתנחלו.

יוסי שריד: אבל הרי זו העדות החותכת ביותר בעצם לכך שגם הצד שלנו איננו מגלה רצון טוב.

יוסי שריד: הכי קל בינינו להסכים מה טיבו של הצד השני.

יוסי שריד: על כך אנחנו נסכים תיכף ומייד.

יוסי שריד: יהיה כמעט קונסנסוס.

יוסי שריד: עם זה אין שום בעיה.

יוסי שריד: אבל מה אתנו?

יוסי שריד: מה עם תום הלב שלנו?

יוסי שריד: בואו נהפוך רגע את התפקידים ונשאל את עצמנו, נניח שאנחנו היינו מנהלים משא-ומתן והצד השני הולך, תוך כדי משא-ומתן, וקובע עובדות פיזיות מוגמרות בשטח.

יוסי שריד: הרי אנחנו תמיד, כישראל, אומרים: אנחנו לא מסכימים למשא-ומתן עם תנאים מוקדמים.

יוסי שריד: יש תנאים יותר מוקדמים שהם יותר תנאים ויותר מוקדמים מאשר התנחלויות?

יוסי שריד: הרי זה לא מתקבל על הדעת.

יוסי שריד: הכול יודעים זאת, וגם המתנחלים יודעים זאת, אבל להם יש סדר-יום פוליטי משלהם והם לא רוצים שלום, וכדי לקעקע את השלום וכדי לסכל את הסיכוי האחרון לשלום הם מתנחלים, והם מתנחלים במקומות הרגישים ביותר.

יוסי שריד: הקשבתי לחברים שדיברו כאן, ואני רוצה לומר, שכאילו לא היינו כאן ב-52 השנים האחרונות מאז 1948, מאז נוסדה המדינה, מדינתו של העם היהודי ומדינת כל אזרחיה.

יוסי שריד: כאילו לא היינו כאן וכאילו לא למדנו שום דבר, וגם את זה לא פעם אחת שמע חבר הכנסת נתן שרנסקי מפי.

יוסי שריד: לא ניתן לפתור סכסוכים בכוח, ואני אוכיח זאת.

יוסי שריד: אי-אפשר לפתור את זה בכוח.

יוסי שריד: אין מדינה שניצחה יותר פעמים בניצחונות יותר מהוללים מאשר מדינת ישראל.

יוסי שריד: נו, אם הצלחנו כל כך הרבה פעמים אז למה הגענו למצב שהגענו?

יוסי שריד: אנחנו ניצחנו יותר מאשר כל מדינה אחרת, אבל לא הכרענו, ולכן התגלגלנו למצב כפי שהתגלגלנו.

יוסי שריד: אני אתן הוכחה נוספת: כולנו זוכרים שאימפריות, המדינות הכי חזקות בעולם, הצבא הכי חזק בעולם – צה"ל לפי הספרות המקצועית הוא רק הרביעי או החמישי בעולם – הצבא הכי חזק בעולם, צבא ארצות-הברית, הלך למקום שהלך ושילם ב-60,000 קורבנות.

יוסי שריד: 60,000 חיילים אמריקנים, אף אחד כבר לא זוכר על מה זה היה, ולא הצליח להכריע, ויצא מובס.

יוסי שריד: ברית-המועצות לשעבר הלכה למקום הזה שנקרא אפגניסטן – אל מול מי היא התייצבה שם?

יוסי שריד: היא לא הצליחה להכריע, היא יצאה מאפגניסטן מוכה וחבולה.

יוסי שריד: אבל למה לנו ללכת רחוק, למה לנו להרחיק את העדות?

יוסי שריד: מדינת ישראל, הריבונית, עם צה"ל החזק, הצבא הרביעי או החמישי בחוזקו בעולם, יצאה ללבנון.

צבי הנדל: – – – אתם נתתם להם נשק.

יוסי שריד: יצאה ללבנון.

יוסי שריד: 18 שנה היה צה"ל בלבנון – –

טלב אלסאנע: – – – לא היה להם בלבנון.

יוסי שריד: – – ונאלצנו לסגת בנסיגה חד-צדדית, חבר הכנסת שרנסקי, מוכים וחבולים.

יוסי שריד: אילו אפשר היה להכריע, יש בכלל שאלה שצה"ל העצום, והגדול, והנורא, והנאמן והמסור יכול היה להשתלט שם על לבנון?

יוסי שריד: מי אחרי הכול התייצב שם מולנו?

יוסי שריד: מבחינה לוגיסטית בקושי התארגנו למסגרת של מחלקה או פלוגה.

רן כהן: יוסי, אריק שרון ניסה.

יוסי שריד: למה לא הצלחנו?

יוסי שריד: הרי כל ההצעות שכביכול מציעים, לא מעזים כל כך להציע, אבל נניח אומרים, הרי יש כל מיני מטורפים בתוכנו שאומרים, טוב, בואו נעבור ביעף על שכם ואולי נפציץ אותה.

יוסי שריד: את ביירות – – –

צבי הנדל: אף אחד לא אומר את זה.

יוסי שריד: נו, כבר הרווחתי משהו.

מיכאל קליינר: – – – כן אמרתם – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת קליינר, תוכל להתבטא בעוד דקות ספורות.

יוסי שריד: את ביירות לא הפצצנו?

יוסי שריד: נו, והצלחנו?

יוסי שריד: וניצחנו?

יוסי שריד: והכרענו?

יוסי שריד: אז אני שואל, ריבונו של עולם, חברות וחברים, אנחנו לא היינו כאן בעשרות השנים האחרונות?

יוסי שריד: אנחנו לא למדנו שום לקח?

יוסי שריד: אנחנו עדיין באמת מאמינים שבכוח אנחנו יכולים להכריע את המערכה הזאת?

יוסי שריד: הדבר השני שכל פעם משגע אותי מחדש, כאילו לא היינו כאן וכאילו לא למדנו דבר וחצי דבר – –

צבי הנדל: אתה זוכר מי הביא אותם לפה?

צבי הנדל: אתה זוכר מי נתן להם נשק?

יוסי שריד: – – זה עניין הקונסנסוס הלאומי, ההסכמה הלאומית, המרפא לכל דבר; תקום ממשלת ליכוד לאומי, חבר הכנסת שרנסקי, תקום ממשלת ליכוד לאומי והכול יבוא על מקומו בשלום.

יוסי שריד: אז אני רוצה לספר לך את הדברים הבאים.

יוסי שריד: רוב ההכרעות הלאומיות והחשובות של מדינת ישראל במהלך ההיסטוריה שלה נתקבלו בהסכמה לאומית מלאה.

יוסי שריד: מה אתה יודע בכלל, שרו את ההמנון, כולם התייצבו דום, מחיאות כפיים סוערות, הכול היה מאה אחוז בסדר.

יוסי שריד: אתה רוצה דוגמאות?

יוסי שריד: אני אתן לך.

יוסי שריד: יכול להיות – ואני יודע שאני אומר דבר שאפילו את השערות שאין לי הדבר הזה מסמר, לא כל שכן של אחרים.

יוסי שריד: יכול מאוד להיות, ולו היה לי יותר זמן הייתי מנסה אפילו להוכיח את זה – יכול להיות שאפשר היה למנוע את המלחמה הנוראה מכול, מלחמת יום הכיפורים.

יוסי שריד: רק בהסכמה לאומית מלאה אמרו שאין מה לדבר עם המצרים משום שאנחנו יודעים מה המצרים רוצים.

יוסי שריד: אנחנו יודעים שהמצרים רוצים נסיגה מלאה מסיני, וזה לא בא בחשבון, והכול הסכימו.

יוסי שריד: ובסוף, לא יוסי שריד היה ראש הממשלה כאשר פינו את סיני, ולתפארת המליצה גם החריבו שם את כל ההתנחלויות האלה, אלא היהודי הכי זקוף, הכי פטריוט, מנחם בגין עשה את זה.

יוסי שריד: ללבנון?

יוסי שריד: הלכנו בקונסנסוס לאומי מלא, מה זאת אומרת?

יוסי שריד: 98% מן הציבור בארץ תמכו במלחמת לבנון.

יוסי שריד: שבועיים לאחר מכן זה התחיל לרדת, ולרדת, ולרדת עד אשר הבינו שמדובר במיקח טעות, שזו מלחמה עקרה ומיותרת ומשלמים מחיר דמים לשווא, וזה נורא להגיד שאנשים נהרגים לשווא.

יוסי שריד: אבל אם המלחמה היא מלחמת שווא, אז הקורבנות הם גם קורבנות שווא, וזה היה בקונסנסוס מלא.

יוסי שריד: עכשיו, בא לכאן הממציא החדש, שממציא את ההמצאה שמעולם לא שמענו עליה, הסכמה לאומית – טומי לפיד.

יוסי שריד: ממשלת ליכוד לאומי, המצאה שלא שמענו, נרשום פטנט.

יוסי שריד: זה הפטנט הכי משופשף והכי שחוק.

יוסי שריד: אני יכול לומר לכם, חברות וחברים, שהמסמך הזה הוא קודם כול מסמך דילטנטי; הרי הוא לא היה מאפשר אפילו לגשת אל המשא-ומתן.

יוסי שריד: מי שקורא שם את כל ההתניות שעוד מוגדרות כתנאי בל יעבור, יודע שלא היה אפשר בכלל להגיע אל שולחן המשא-ומתן.

יוסי שריד: הממשלה הזאת, בעצם הקמתה, בעצם הרכבה, אופיה ומדיניותה, ההיסטוריה שלה, הביוגרפיה שלה, האישית והקולקטיבית, היתה מדרדרת את המצב תיכף ומייד, ומייד אנשים היו משלמים בחייהם על הממשלה הזאת.

יוסי שריד: אז אומרים לנו, צריך לזכור שערפאת הוא האויב ולא אריאל שרון הוא האויב.

יוסי שריד: אריאל שרון הוא לא האויב, אבל אריאל שרון, במדיניותו – לא מדובר באיש, במדיניותו – המיט עלינו מספיק אסונות.

יוסי שריד: במלחמת לבנון, בהתנחלויות – – –

צבי הנדל: אתה משווה את זה לרוצחים שהבאתם לפה?

יגאל ביבי: יוסי, מה אתה מציע לברק?

יוסי שריד: אני אגיד מה אני מציע לברק ובזה אסיים.

יוסי שריד: תמיד אני מצטער שדווקא יושבת-ראש מסיעתי צריכה להיות היושבת-ראש, והיא אשה הגונה ומקפידה ולא נעים לי לנצל את טוב לבה.

יוסי שריד: אז אני אגיד לך מה אני מציע לברק.

יוסי שריד: הבחירות הן בחירות, וייקבע מועד.

יוסי שריד: בכל מקרה, מדובר בכמה חודשים.

יוסי שריד: וזו הצעתי לברק, וזו הצעתי לכולנו.

יוסי שריד: את החודשים האלה מוכרחים לנצל – ראש הממשלה הוא ראש ממשלה, הוא ראש ממשלה לכל דבר, סמכותו אתו, התוקף שלו אתו, אני מקווה שגם הרצון אתו, והוא צריך לנצל את החודשים האלה כדי לנהל קרב אחד נחוש, והקרב הוא הקרב על השלום.

יוסי שריד: זה לא פשוט, זה קל להגיד, זה יותר קשה לעשות – הקרב על השלום.

יוסי שריד: ואני אומר לכם, שאהוד ברק מסוגל לנצח בקרב הזה על השלום ולהשיג שלום.

יוסי שריד: ואם אהוד ברק – אני אומר את זה לאנשי האופוזיציה – אם אהוד ברק ינצח בקרב על השלום, הוא ינצח גם בקרב הבחירות.

יוסי שריד: משום שאתם יודעים, שלמרות הכול, למרות כל מה שקרה, למרות הכאבים והמצוקות – וכולנו, בכל הכאבים ובכל המצוקות, עדיין רוב מכריע של הציבור בארץ יודע מה שרבים מחברי הכנסת לא יודעים, שאי-אפשר לפתור את זה בכוח, והם רוצים המשך המשא-ומתן, וזה מאוד מאוד משמעותי, חבר הכנסת שרנסקי, ואגיד לך גם למה.

יוסי שריד: כי כאשר היום אנשים אומרים: אנחנו רוצים בהמשך המשא-ומתן, הרי הם לא מדברים על איזה משא-ומתן ערטילאי, על רעיון השלום כרעיון מופשט.

יוסי שריד: היום הם יודעים בדיוק מה הם התנאים שאתם אפשר להגיע לשלום ומה הם התנאים שאתם אי-אפשר להגיע לשלום.

יוסי שריד: הם יודעים שישראל תיסוג מחלק הארי, מהרוב המכריע של השטחים, וגם אתה יודע את זה, ואני יודע שאתה יודע, והם יודעים ששלום יושג רק אם תהיה פשרה טריטוריאלית, גם בירושלים.

יוסי שריד: תן לנוצרים את אשר לנוצרים, ותן למוסלמים את אשר למוסלמים, ותן ליהודים את אשר ליהודים – – –

יגאל ביבי: יוסי, ומה עם הפליטים?

יוסי שריד: אם היושבת-ראש תרשה לי, אני מוכן להשיב גם על השאלה הזאת.

נעמי חזן: חבר הכנסת ביבי, אתה מבין את המשמעות של מה שעשית.

נעמי חזן: הוא ימשיך לנאום.

יוסי שריד: הכול כבר יודעים את המחיר, הכול יודעים גם מה הוא המחיר של השלום עם סוריה, ולמרות הכול – יודעים שמחיר השלום עם סוריה הוא נסיגה מוחלטת מרמת-הגולן.

יוסי שריד: והציבור יודע שההתנחלויות, ברובן המכריע, לא יוכלו להישאר שם.

יוסי שריד: והציבור יודע שמי שחשב שאפשר לחיות שם, בהתנחלויות, חשב מחשבה שאין לה שום אחיזה במציאות, ורוב המתנחלים יצטרכו לחזור, ונקבל אותם בסבר פנים יפות; רוב ההתנחלויות יצטרכו להיעקר, מה לעשות.

יוסי שריד: בתנאים האלה רוב רובו של הציבור מוכן ורוצה בהמשך המשא-ומתן, כי הציבור מבין מה שלא מבינים רבים מנבחריו, שאת המערכה הזאת אי-אפשר להכריע בכוח הזרוע, ולו היינו יכולים להכריע אותה בכוח הזרוע, היא כבר היתה מוכרעת מזמן.

יוסי שריד: ולכן אני אומר, שראש הממשלה יש לו זמן, יש לו תוקף, יש לו סמכות, הוא צריך להתמסר; יש לו גיבוי ציבורי, הוא יכול לעשות את זה.

יוסי שריד: הוא יביא שלום – הוא יזכה גם בבחירות.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס, ואחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

נעמי חזן: אני מבקשת ללמוד הרבה דברים מיוסי שריד, אבל לא בענייני זמן.

אופיר פינס-פז: אנחנו תמיד משתדלים ללמוד מיוסי שריד.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהכנסת הולכת לקראת בחירות מוקדמות בעיתוי הכי פחות נכון מבחינתה של מדינת ישראל, אבל רצונה של הכנסת כבודה.

אופיר פינס-פז: אנחנו לא נמנע את התהליך הזה, כפי שאמר ראש הממשלה.

אופיר פינס-פז: אני סבור, שכשמערכת הבחירות הזאת תתחיל, ותעמולת הבחירות תתחיל, וההתלהמות תתחיל, הציבור יזכור היטב היטב מי רצה את הבחירות האלה, מי דחף להן בעיתוי הזה, מי היה אובססיבי להן, מי הסיר מעל שיקול דעתו כל דבר נוסף, לרבות מצב החירום הביטחוני שאנחנו מצויים בו, כי הוא לא משתנה ברגע.

אופיר פינס-פז: אנחנו ננהל כאן מערכת בחירות תוך כדי זה שאנחנו צריכים להגן על אזרחי מדינת ישראל ותוך כדי זה שצה"ל צריך להגן על כולנו.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזה חוסר אחריות מוחלט, ומי שהוביל את התהליך הזה יישא גם בתוצאות שלו, ולפי דעתי הציבור גם יעניש אותו.

אופיר פינס-פז: היום אמרתי לחברים בכנסת – דיברתי עם חברים מכל הסיעות הרלוונטיות – חברים, אנחנו בעד ממשלת חירום, אנחנו רוצים להקים ממשלת חירום, אבל ממשלת חירום צריך להקים לפני ההצבעה בקריאה הראשונה על חוק פיזור הכנסת.

אופיר פינס-פז: אמרתי לכולם, שאי-אפשר להקים ממשלת חירום לאחר שהכנסת מכריעה שהיא רוצה בחירות ברוב גדול.

אופיר פינס-פז: אמרתי זאת בראש ובראשונה לטומי לפיד ולחברי משינוי.

אופיר פינס-פז: אמרתי להם: אם אתם הולכים למהלך הזה מתוך רצון להצליח בו, האפשרות להצליח בו היא אך ורק אם תגרמו לאהוד ברק ולאריאל שרון לשבת לפני ההצבעה.

אופיר פינס-פז: כי מה יקרה אחרי ההצבעה?

אופיר פינס-פז: אחרי ההצבעה, הכנסת למעשה אמרה את דברה.

אופיר פינס-פז: אומנם בקריאה הראשונה, אבל היא אמרה את דברה.

אופיר פינס-פז: ואז הנייר שהכין טומי לפיד – ואני אגיד עליו כמה מלים אחר כך – יהיה בעצם רק הבסיס, הוא יהיה הרף התחתון.

אופיר פינס-פז: יבואו אל ראש הממשלה וינסו להביא אותו לקאנוסה, ינסו לכפות עליו הר כגיגית.

אופיר פינס-פז: יגידו: אין לך רוב, אנחנו מאיימים עליך בקריאה השנייה והשלישית, אין לך אופציות, אנחנו נגיד לך בדיוק איזה ממשלת חירום אתה תקים.

אופיר פינס-פז: אתה תהיה ראש ממשלה על הנייר.

אופיר פינס-פז: ראש הממשלה יהיה אריאל שרון.

אופיר פינס-פז: זה מה שחשבתם שאנחנו נוכל לקבל?

אופיר פינס-פז: זה מה שחשבתם שראש ממשלה אחראי יכול להסכים לו? איפה השכל?

אופיר פינס-פז: איפה ההיגיון?

אופיר פינס-פז: איפה הניסיון?

אופיר פינס-פז: ואחר כך מתפלאים.

אופיר פינס-פז: מי שרצה להקים ממשלת חירום, שזה מה שמדינת ישראל צריכה וזה מה שהציבור הישראלי רוצה, היה צריך להקים אותה לפני ההצבעה היום.

אברהם הירשזון: היה צריך להקים את זה בהתחלה.

אברהם הירשזון: בהתחלה אתם לא רציתם את זה.

אופיר פינס-פז: היה צריך להקים את זה בהתחלה.

אופיר פינס-פז: אבל מצב החירום הוא לא מצב שהיה התחלתי.

אופיר פינס-פז: חבל שלכך הידרדרו הדברים.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, הנייר שלכאורה עליו היה צריך להסכים, הנייר שחתום עליו טומי לפיד – אם הייתי מקבל את הנייר הזה בלי חתימה למטה והיו שואלים אותי מי הכין את הנייר הזה; יש 120 חברי כנסת, מי הכין את הנייר – – –

מוסי רז: זאבי.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת רז אומר שזאבי, אבל אני אולי לא הייתי מקצין עד כדי כך, לא הייתי מציע זאבי, אבל הייתי מדבר על ניצי הליכוד.

אופיר פינס-פז: הייתי חושב שמישהו הכין לאריק שרון איזו טיוטה למשא-ומתן אתנו.

אופיר פינס-פז: פתאום אני רואה שטומי לפיד חתום על הנייר.

אופיר פינס-פז: זה אמור להיות נייר הפשרה?

אופיר פינס-פז: זה מסמך שאומר שלאריק שרון יש רוב בקבינט.

אופיר פינס-פז: זה מסמך שאומר שראש הממשלה אהוד ברק בעצם מנוטרל מכל יכולותיו המרכזיות בתחום המדיני והביטחוני.

אופיר פינס-פז: זה נייר פשרה?

אופיר פינס-פז: זה נייר שאפשר ללכת אתו ולקבל אותו?

אופיר פינס-פז: אני מצטער שהמצב הגיע לידי כך.

אופיר פינס-פז: אני חושב שבמצב הנוכחי ראש הממשלה עשה את מה שהוא היה צריך לעשות.

אופיר פינס-פז: ראש הממשלה לא היה מוכן – ובצדק – לא לדחייה של שבוע, ולא שיתנהל משא-ומתן בלתי אפשרי על גבו במשך שבועות.

אופיר פינס-פז: רוצים בחירות?

אופיר פינס-פז: אני הצעתי לו אפילו יותר מזה – הצעתי לו להביא את העניין להצבעת אמון, כדי שהבחירות יהיו בתוך שלושה חודשים.

אופיר פינס-פז: לא כדי לאיים על מישהו, אלא שבתוך שלושה חודשים יהיו בחירות.

אופיר פינס-פז: הוא בחר להודיע על הסכמתנו לפיזור הכנסת, גם זה בסדר.

אופיר פינס-פז: אני בעד בחירות מהר.

אופיר פינס-פז: אני לא רוצה אפילו שהן יהיו בחודש מאי.

אופיר פינס-פז: אני רוצה שהן יהיו קודם, מהטעם הפשוט – אני חושב שצריך לנהל מערכת בחירות קצרה ככל האפשר, משום שהמחיר הציבורי של מערכת בחירות ארוכה יהיה מחיר כבד לציבור בישראל.

אופיר פינס-פז: אני מציע להתלכד על המועד הקרוב ביותר האפשרי.

אופיר פינס-פז: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

נעמי חזן: ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה, ואולי אחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

נעמי חזן: ההצבעות בשעה 22:30.

אברהם הירשזון: אי-אפשר לעשות לבוים פרוטקציה?

נעמי חזן: הצרה שהיתה הסכמה שראשי סיעות מדברים קודם.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום ערב הצבעה, אולי ההצבעה החשובה ביותר שהיתה לכנסת הזאת.

עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שצריך לשאול הרבה מאוד שאלות.

עמיר פרץ: אני מציע רק דבר אחד, שאף אחד לא יעז לחלק את המצביעים היום לתומכי שלום ולמתנגדי שלום.

עמיר פרץ: אני לא מציע שנתחיל לעשות תחרות מי נלחם יותר, מי תמך יותר, מי רצה יותר שלום.

עמיר פרץ: אני רוצה לספר לכם – הקמתי מפלגה יחד עם חברים רבים.

עמיר פרץ: היה לנו הכול, הרי הציעו לנו את חיקן החמים של המפלגות הגדולות.

עמיר פרץ: לי אישית הציעו מקום מצוין ברשימת העבודה.

עמיר פרץ: הציעו לי להיות שר בממשלה.

עמיר פרץ: אבל באתי ואמרתי לראש הממשלה, עוד כשהיה מועמד לראשות הממשלה: אני מאוד מצטער, מצע מפלגת העבודה, בכל השאלות שאני מאמין בהן, בנושאים הכלכליים, החברתיים, בשאלות איך משפחה תחיה במדינת ישראל, איך גמלאי יתקיים, איך עובד יתפרנס – אמרתי לו שבנושאים האלה לצערי הרב אתה הולך להוביל למצב שהפערים החברתיים בישראל יגדלו.

עמיר פרץ: הבחירות הסתיימו, והציבור נתן לנו, לצערי הרב, רק שני מנדטים.

עמיר פרץ: באנו לאהוד ברק והצגנו לפניו את רשימותינו.

עמיר פרץ: לא ביקשנו תפקידי שרים, לא ביקשנו תיקים, לא ביקשנו ג'ובים.

עמיר פרץ: הצגנו לו 18 סעיפים שכולם באים להגן על החברה הישראלית.

עמיר פרץ: אמר אהוד ברק: קחו אותם ותחזרו עם שישה סעיפים.

עמיר פרץ: תצמצמו, זה הרבה.

עמיר פרץ: חזרנו אליו עם שישה סעיפים.

עמיר פרץ: מה היה שם?

עמיר פרץ: ביקשנו להעלות את שכר המינימום בישראל ל-1,000 דולר.

עמיר פרץ: טרגדיה?

עמיר פרץ: מה זה, אסור שהעובדים במדינת ישראל ירוויחו 4,000 שקל?

עמיר פרץ: ביקשנו שתהיה פנסיה לכל אזרח.

עמיר פרץ: מיליון איש בארץ, תקשיבו טוב, מיליון איש בארץ, שעובדים כל בוקר, אין להם פנסיה.

עמיר פרץ: מה, זה אסון?

עמיר פרץ: מה היה שם?

עמיר פרץ: ביקשנו פטור ממס לדמי הבראה לעובדים במדינת ישראל.

עמיר פרץ: כל שנה העובדים בארץ מעבירים 900 מיליון שקל בחודש אוגוסט לקופת המדינה מדמי הבראה שהם חוסכים חודש בחודשו.

עמיר פרץ: אמרנו שייתנו אותם לעובדים.

נעמי חזן: חבר הכנסת פרץ – – –

עמיר פרץ: כן, גברתי, זמני הולך ומסתיים?

נעמי חזן: הוא תם, אבל אני מרגישה שאתה – – –

עמיר פרץ: תני לי כמו יוסי שריד.

עמיר פרץ: אם לא כמוהו, אז כמעט.

נעמי חזן: לא, אתה לא תקבל כמו חבר הכנסת שריד, כי היתה הסכמה בין הליכוד לבין מפלגת העבודה בנושא הזה.

נעמי חזן: יש אנשים שרוצים להתבטא וב-22:30 תהיינה הצבעות.

עמיר פרץ: אז תני לפחות כמו אחד מראשי הסיעות.

עמיר פרץ: אני מאוד מצטער, עוד לא דיברתי אפילו חמש דקות.

נעמי חזן: אני נותנת לך בדיוק וחמש הדקות שלך עברו.

עמיר פרץ: לא, גברתי, אני מאוד מצטער.

נעמי חזן: תתווכח על זה, תבזבז זמן.

עמיר פרץ: קצת הגינות, זה לא יום רגיל.

עמיר פרץ: יש מספיק זמן גם לאחרים לדבר.

עמיר פרץ: לצערי הרב, ראש הממשלה דחה אותנו, ולא ידענו שיהיה מצב של קואליציה-אופוזיציה כל כך מתנדנד.

עמיר פרץ: לא חשבנו שנהיה במצב פוליטי כזה.

עמיר פרץ: אז היתה ממשלה של 77 חברי כנסת, וידענו שאנחנו נשב באופוזיציה וירמסו אותנו פעם אחר פעם אחר פעם, אבל לא הסכמנו לוותר על הנושאים שלשמם יצאנו, כי הימרנו על כל מה שיש לנו, ונוצרה סיטואציה פוליטית, ואנחנו גאים במה שהשגנו.

עמיר פרץ: אנחנו, בכנסת הזאת, השגנו הישגים יוצאים מן הכלל – העברנו חוק שמגן על עובדי חברות כוח-האדם.

עמיר פרץ: ומה עושים?

עמיר פרץ: החוק היחיד שהממשלה רוצה לוותר עליו בחוק ההסדרים הקרוב זה אותו חוק שמשחרר מעבדות, מעבדות מודרנית, מאות אלפי צעירים משועבדים.

עמיר פרץ: פעם אחר פעם באנו לאהוד ברק ואמרנו: אהוד, הפערים בחברה גדלים; אהוד, המתחים החברתיים גדלים; אדוני ראש הממשלה, שים לב מה קורה בקרב בני עמך.

עמיר פרץ: לכן אינני מבין מדוע הממשלה מצליחה ליצור אנטגוניזם כל כך קשה עם כל קבוצה וקבוצה.

עמיר פרץ: אני אמשיך להיות תומך שלום, אני אמשיך לעשות הכול כדי שהמדינה הזאת תגיע בסופו של דבר לשלום, אבל אנחנו המפלגה החברתית היחידה שאמרה שהיא מעמידה את הנושאים החברתיים לפני כל נושא אחר.

עמיר פרץ: אצלנו זה בדיוק כמו שצריך להיות במדינת ישראל – קודם כול, יש לנו הסכמה בנושאים החברתיים, ויש לנו חופש הצבעה בנושאים המדיניים.

עמיר פרץ: אני מבטיח לכם שנביט פנימה ונדאג שהמדינה הזאת תהיה מדינה עם יותר צדק חברתי; נניף את שני הדגלים – דגל השלום ודגל הצדק החברתי – ועמם נתייצב בגאון בפני העובדים והגמלאים, שאין לי ספק שהבינו שהם צריכים כוח פוליטי חזק בכנסת, והם יחזקו אותנו בכנסת הבאה.

עמיר פרץ: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מיכאל קליינר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, עת להיבחר ועת להתפזר.

מיכאל קליינר: כנסת ישראל של היום היא כנסת חפה מכל אידיאולוגיה, מנותקת מהמציאות, נעדרת אחריות לאומית ורוויה בציניות פוליטית, כנסת שאני מתבייש להיות חבר בה, וזה נכון ביחס למפלגות הימין וביחס למפלגות השמאל, שהפסיקו לחשוב על טובת עם ישראל ומדינת ישראל, והן מרוכזות רק בעצמן ובמספר המנדטים שיש להן וליריבותיהן על הנייר.

מיכאל קליינר: מספרים לנו בליכוד וגם בישראל אחת, שלא משנה לאן יתפתח הסכסוך האלים עם הפלסטינים, אין ברירה, ובסופו של דבר נצטרך לשבת אתם אל שולחן המשא-ומתן.

מיכאל קליינר: אני לא מסכים עם הקונסנסוס הזה.

מיכאל קליינר: לעומת זאת, אני בהחלט סבור, שלא משנה מה יקרה בבחירות המתרגשות עלינו, אין ברירה, ובסופו של דבר תקום ממשלת אחדות.

מיכאל קליינר: ואז נשאלת השאלה, למה לא ממשלת אחדות עכשיו?

מיכאל קליינר: אני חושב שלא מספיקה לעם ישראל ממשלת אחדות, אלא מבחינה פוליטית, כדי לעמעם ולצמצם את השפעת הקול הערבי, מוטב היה שהליכוד והעבודה היו הופכות למפלגה אחת שלא תהיה תלויה בקול הערבי.

מיכאל קליינר: אבל זה לא יקרה בכנסת הזאת, וכנראה גם לא בכנסת הבאה.

מיכאל קליינר: במצב הנוכחי עושה רושם, שהמערכת הפוליטית יצאה מכלל שליטה, והמפלגות הגדולות יוצאות מדעתן.

מיכאל קליינר: זו הסיבה המרכזית לכך שהכנסת הזאת צריכה ללכת הביתה.

מיכאל קליינר: קשה לי להאמין שהכנסת הבאה תהיה טובה יותר, שיגיע אלינו מנהיג שהוא בבחינת משיח אמת, שיש לו פטנט איך להיחלץ מהמצב כבמטה קסם.

מיכאל קליינר: כבר ראינו ממשלה לאומית שמסרה את חברון והלכה להסכמי-וואי, ראינו גם ממשלת שמאל שהלכה לחלוקת ירושלים; ראינו ממשלה לאומית שהלכה להסכמי ביניים מסוכנים וממשלה שמאלנית שניסתה, לפחות ניסתה, לעשות את הדבר הנכון, להגיע להסדר קבע; היא רק לא ידעה איך לעשות את זה בלי למכור חצי מדינה.

מיכאל קליינר: דבר אחד ברור לכול, ראש הממשלה אינו ראוי לאמון הכנסת, והכנסת אינה ראויה לאמון העם.

מיכאל קליינר: במצב כזה אין מנוס, צריך לחזור אל העם ולקוות לטוב.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה, אחריו – חבר הכנסת זאב בוים, ואחרון הנואמים יהיה חבר הכנסת אלי ישי.

נעמי חזן: חברי הכנסת, נא להתחשב בעובדה, שאם אתם מאריכים, מישהו לא ידבר.

נעמי חזן: אנחנו נצביע ב-22:30.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנחנו עדים היום לתוצאה שהיתה צפויה, ולדעתי תוצאה טבעית של המדיניות הכושלת שנקט ראש הממשלה אהוד ברק.

טלב אלסאנע: אחד מההישגים המפתיעים והמפליאים שלו, שהוא הצליח לאחד בין חברי הכנסת מסיעת רע"ם והסיעות הערביות, אפילו להגיע למסקנה לתמוך בהצעת חוק שהוגשה על-ידי הליכוד, כדי להפיל את ממשלתו, וזה צריך לעורר שאלה ותמיהה – איך זה קורה שראש ממשלה אשר זכה בתמיכה של 96% מקולותיהם של האוכלוסייה הערבית בסוף מאבד את האמון המוחלט, ואפילו יותר מזה, ומגיעים למסקנה לתמוך בהצעת חוק של הליכוד על מנת להפיל את ממשלתו?

טלב אלסאנע: התשובה היא הכישלונות שלו, הפרת ההבטחות שלו, סדר עדיפויות הפוך מזה שהוא דיבר עליו ונקיטת מדיניות אחרת.

טלב אלסאנע: הוא הגיע לשלטון בקולותיהם של חברי הכנסת הערבים, ומצד שני הוא התעלם לחלוטין מהציבור הערבי.

טלב אלסאנע: הוא אמר "ממשלה של כולם", והוא הקים ממשלה לכולם חוץ מאשר למפלגות הערביות.

טלב אלסאנע: הוא דיבר על מדינה של כולם, והקים מדינה שמתעלמת מהצרכים של הציבור הערבי; לא רק מתעלמת, אלא שוללת מהם את זכות המחאה והזכות להפגין.

טלב אלסאנע: ובפעם הראשונה יוצא ש-13 אזרחי המדינה נופלים מירי של שוטרי המדינה, שאמורים להגן על אזרחיה.

טלב אלסאנע: הדבר הזה הוא איום ונורא.

טלב אלסאנע: הדבר הזה הוא חציית כל הגבולות.

טלב אלסאנע: אנחנו מוכנים לסבול כמעט הכול – – –

בנימין אלון: חבר הכנסת אלסאנע, ערפאת – – –

טלב אלסאנע: אפילו את הקריאות שלך, חבר הכנסת בני אלון.

טלב אלסאנע: דבר אחד אנחנו לא מוכנים לסבול, והוא שדמנו יהיה הפקר; על זה אנחנו לא מוכנים לעבור בשתיקה.

בנימין אלון: ערפאת אישר לכם את ההצבעה הזאת היום נגד ברק?

טלב אלסאנע: השאלה הצינית שלך, שערפאת נגד ברק.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לך: אנחנו לא מקבלים תכתיבים מאף אחד, וערפאת מייצג את העם הפלסטיני והשאיפות שלו למדינה ולעצמאות – –

בנימין אלון: אתה לא פלסטיני?

בנימין אלון: גם אתה פלסטיני.

טלב אלסאנע: – – ואנחנו כאן מייצגים את אזרחי מדינת ישראל הערבים ומייצגים גם את אזרחי מדינת ישראל היהודים יותר ממך.

טלב אלסאנע: אתה יודע למה?

טלב אלסאנע: כי אנחנו רוצים שאזרחי מדינת ישראל היהודים ימשיכו לחיות, ואתה רוצה שהם ייהרגו במלחמות על התנחלויות מיותרות, שאין שום הצדקה לקיומן, על נצרים ועל גוש-קטיף, שאין להם מה לעשות שם, אלא רק להביא לסכסוך ולהביא ליותר שפיכות דמים.

טלב אלסאנע: מזה אתה מתקיים, מזה אתה ניזון פוליטית – כשיש יותר הרוגים, אתה יכול להסית נגד ערבים; כשיש יותר הרוגים, אתה יכול לרקוד על הדם שלהם ולהגיד: הנה הערבים אומרים "אידבח אל-יהוד".

טלב אלסאנע: מצד שני, במשוואה הקיימת, מי שהורג ומי שנהרג זו מדינה שיש לה כל העוצמה הצבאית, מהכור הגרעיני ועד מסוקים וטילים, ואת מי היא מפגיזה?

טלב אלסאנע: היא מפגיזה ילדים שיש להם רצון לחיות, אבל הם רוצים לחיות בעצמאות, רוצים לחיות בחירות, והם יוצאים מצוידים, לא ברובה, הם מצוידים באבן, והמסר הוא שהם מתנגדים לכיבוש.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה משפט מסכם.

טלב אלסאנע: שמעתי הרבה נאומים, אם תרשי לי, גברתי, אני אנסה לקצר.

נעמי חזן: אני מנסה להיות הוגנת.

טלב אלסאנע: רבותי, אנחנו שומעים כאן שצה"ל יכול לנצח, ואני אומר לכם, האומה הערבית המונה 250 מיליון – צה"ל לא יכול לנצח אותה; הוא יכול לנצח מערכה, אבל הוא לא יכול להכריע את האומה הזאת.

בנימין אלון: אמרת שאתם קטנים, איך אתם מונים 250 מיליון?

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לך, אתם יצאתם למלחמה בלבנון, כבשתם את לבנון על מנת למוטט את אש"ף, ומה קיבלתם ממלחמת לבנון?

טלב אלסאנע: קיבלתם אינתיפאדה בעזה ובגדה וקיבלתם את "חיזבאללה".

טלב אלסאנע: ואתם לא הצלחתם להביס אותו.

טלב אלסאנע: אתם יכולים להרוג את מוחמד א-דורה, אבל אתם לא יכולים להרוג את החלום שלו והשאיפה שלו לעצמאות במדינה עצמאית אשר בירתה – ותפנימו את זה טוב, טוב, טוב – בירתה ירושלים המזרחית.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, אני אודה לך מאוד אם תסיים.

טלב אלסאנע: לא יהיה פלסטיני אחד אשר יוותר על זכות הפלסטינים למדינה עצמאית בגבולות 1967 אשר בירתה ירושלים המזרחית.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, אני ביקשתי.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

טלב אלסאנע: ולא יהיה ערבי ישראלי אחד אשר יוותר על זכותו לשוויון וגם למדינה עצמאית פלסטינית לבני עמו ליד מדינת ישראל, לא על חשבונה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, מה שאתה עושה באמת לא הוגן.

זאב בוים: בחלום הלילה, בצאת הכוכבים.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת בשארה, באמת אבקש להקפיד עכשיו על לוח הזמנים.

עזמי בשארה: עוד לא דיברתי.

נעמי חזן: אבל אתה הבא בתור ומקבל את המשך התחושות שלי.

בנימין אלון: חבר הכנסת בשארה, אולי תדבר בערבית.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלון, באמת אין צורך ביום ארוך להקניט בשעה זו.

עזמי בשארה: אשמח מאוד אם תשמע אותי מדבר בערבית, אבל אם תלמד ערבית אשמח יותר.

עזמי בשארה: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, הממשלה הזאת התחילה בצליעה בין המרכיבים השונים של הקואליציה.

עזמי בשארה: אם את זוכרת, גברתי היושבת-ראש, היו בקואליציה אנשים גם ממפלגתך שהעדיפו בהתחלה לשבת עם שרון ולא עם ש"ס, שינוי העדיפה לשבת עם שרון ולא עם ש"ס, בגלל בעיות של דת ומדינה, שראו אותן כמעל לכל השאלות האחרות.

עזמי בשארה: הממשלה הזאת גם צלעה בנושא השלום, בנושא המדיני, אבל אני רוצה להזכיר, שהתפרקות הקואליציה התחילה הרבה לפני הנושא המדיני.

עזמי בשארה: הרבה לפני, נכון?

עזמי בשארה: נכון.

עזמי בשארה: הנה, אנשי ש"ס מאשרים.

עזמי בשארה: והנושא המדיני, אחר כך.

עזמי בשארה: האמת, המנדט העיקרי של הממשלה הזאת הוא להתקדם בנושא המדיני, אבל, גברתי היושבת בראש, לדעתי הבעיה העיקרית של מר ברק היא לא רק שהוא מנהל משא-ומתן כמו אלוף, כמו גנרל ולא כמו ראש מדינה, בכך שהוא מניח את כוונות הצד השני; הוא מנהל משא-ומתן עם ערבי שהוא הניח בראש שלו ולא עם הערבים האמיתיים שיש.

עזמי בשארה: הוא מניח כוונות, הוא מניח מה שהפלסטינים יקבלו, מה שהלבנונים יקבלו, מה שהסורים יקבלו, אחר כך הוא מאיים: אם לא תקבלו עד התאריך הזה והזה את התנאים שלי, אני נסוג מלבנון.

עזמי בשארה: הנה תיסוג.

עזמי בשארה: מה קרה בעולם?

עזמי בשארה: אז הוא נסוג.

עזמי בשארה: אם הפלסטינים לא יקבלו את התנאים שלי עד התאריך הבא – אין לי פרטנר.

עזמי בשארה: אז אין לך פרטנר, אז מה?

עזמי בשארה: אז יש אינתיפאדה.

עזמי בשארה: הסיפור הזה של הפריצה של אריאל שרון למסגד אל-אקצא הוא פרט קטן בכל העסק הזה, אומנם פרט חשוב אבל קטן.

עזמי בשארה: בכל התהליך, ראש הממשלה ניהל משא-ומתן עם ערבי מדומה, לא עם הערבים האמיתיים.

עזמי בשארה: אבל זו בעיה אחת שלו.

עזמי בשארה: הבעיה השנייה של ראש הממשלה היא שהוא לא רואה מההתחלה, מאז מערכת הבחירות שלו, את המרכיבים העיקריים של שלום צודק במזרח התיכון.

עזמי בשארה: הוא הלך על ארבעת הלאווים שלו אשר מהווים תשתית משותפת לשלום בינו לבין שרון.

עזמי בשארה: כלומר, הוא מנהל משא-ומתן לקונסנסוס לאומי ישראלי; הוא לא התעמת עם דעת הקהל הישראלית ולו פעם אחת עם התנאים האמיתיים של השלום.

עזמי בשארה: ולדעתי, היה אפשר, ועד עכשיו – בזה אני תומך ביוסי שריד – עד עכשיו אני חושב שזה אפשרי; עד מאי זה אפשרי.

עזמי בשארה: אם הוא מתעמת באמת על התנאים האמיתיים של שלום צודק – וזו האופציה היחידה שיש לו, אין לו אופציה אחרת, גברתי.

עזמי בשארה: אני לא מתרשם מהאיומים של הימין.

עזמי בשארה: ראינו את הימין בשלטון, ראינו את נתניהו באינתיפאדת המנהרה; אז נהרגו 16 חיילים ישראלים.

עזמי בשארה: הוא לא השתמש לא במסוקים ולא בטנקים כמו שהיום משתמש ברק.

עזמי בשארה: אז השרירים של הימין ברטוריקה.

עזמי בשארה: אנחנו לא מתרשמים כל כך, אנחנו לא כל כך מפחדים מהימין, וכשיבואו לשלטון מה עשו – מה הימין עשה בלבנון, הוא הצליח?

עזמי בשארה: מה הוא עשה בגדה?

ראובן ריבלין: – – –

עזמי בשארה: אתה היושב-ראש עכשיו?

עזמי בשארה: עם כל הכבוד, חבר הכנסת ריבלין, אתה לא יכול לתת הנחיות ליושבת-ראש.

נעמי חזן: הוא לא היושב-ראש, אבל, חבר הכנסת בשארה – – –

עזמי בשארה: אנחנו לא מתרשמים מהאיומים של הימין.

עזמי בשארה: אומנם, אנחנו לא רוצים כמובן שהימין יגיע לשלטון, אבל שלא יאיימו, גברתי, בשימוש בכוח, שהם ילמדו את הערבים לקח.

עזמי בשארה: ראינו אותם בשלטון וראינו אותם נכשלים פעם אחר פעם בשימוש בכוח נגד האוכלוסייה הערבית.

עזמי בשארה: לכן, גברתי, אם המרכיבים של הממשלה הזאת ילכו על תוכנית שלום צודקת, יש להם סיכוי.

עזמי בשארה: אם הם יחזרו בהם ממדיניות האפליה במגזר הערבי והפשעים שנעשו נגד האוכלוסייה הערבית ונגד העם הערבי הפלסטיני, יש להם סיכוי.

עזמי בשארה: בלי זה אנחנו לא יכולים לתת לברק לנהל מדיניות של נתניהו בקולות שלנו.

עזמי בשארה: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת זאב בוים, בהסכמה, אני מדגישה, בהסכמה, שלוש דקות.

נעמי חזן: ואחריו – אחרון הנואמים, חבר הכנסת אליהו ישי.

זאב בוים: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הגעגועים שמתגעגעים היום המוני בית ישראל לממשלה הקודמת, כפי שהם מתבטאים לאורך החודשים האחרונים בסקרים, אינם נובעים רק מהערכה לביצועי ממשלתו של נתניהו.

זאב בוים: אין ספק, שהיום, בראייה לאחור, ההישגים של הממשלה ההיא, במיוחד בתחום המדיני והביטחוני והחברתי-הכלכלי, בולטים ביותר.

זאב בוים: אבל, התחושה ההולכת וגוברת, שממשלת ברק צריכה לרדת מהבמה, היא בראש ובראשונה פועל יוצא של הביצועים הכושלים של ראש הממשלה אהוד ברק.

זאב בוים: כזכור, הוא נישא על ציפיות גבוהות שהוא עצמו דאג להפריח ערב הבחירות.

זאב בוים: כך הוא שחרר את הסטודנטים משכר הלימוד באוניברסיטאות, כך הוא התחייב לגיוס תלמידי ישיבות – איך הוא אמר?

זאב בוים: "עם אחד – גיוס אחד".

זאב בוים: כך הוא התחייב למינהל ציבורי תקין ולהתנהלות נקייה.

זאב בוים: לאיזה שפל מוסרי הוליך ברק את עצמו ואת ממשלתו, למן הבעיטה ברגל גסה בחוק-יסוד: הממשלה לצורך קוניונקטורה פוליטית להגדיל את מספר השרים, להוסיף שרים לממשלה, דרך שימוש ביועצים פרטיים המשתמשים בתקציבים ובמתקנים ממלכתיים, המשך בכישלון החמור שלו, בהתנהלות עם חבריו, עם חבריו בקואליציה, עם השותפים שלו, וגם בניהול המשא-ומתן האחרון הנוכחי עם האופוזיציה, מה שהזכיר לנו את מה שעשה לפני שנה וחצי.

אברהם בורג: תודה רבה.

זאב בוים: אני רוצה לסיים.

זאב בוים: הגיעה העת, נפל הפור.

זאב בוים: נכון, חבר הכנסת פינס, זה לא זמן טוב ללכת לבחירות, אבל גם ההכרעה הזאת של הליכה לבחירות היתה בידי ראש הממשלה, וגם בזה הוא נכשל, ולפיכך, באין מנוס, במצב הזה, נלך לבחירות, נלך לעם, נזכיר לו את השנה וחצי האחרונה של הידרדרות המצב בכל התחומים ונבקש ממנו להביא כנסת יותר טובה וממשלה יותר טובה לעם ישראל.

אברהם בורג: תודה רבה.

אברהם בורג: אחרון הדוברים, חבר הכנסת אלי ישי, בבקשה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת.

אליהו ישי: בשעות שעם ישראל עובר ובתקופה כה קשה, הדבר המתבקש הוא לשאת תפילה לבורא עולם, לשאת תפילה לקדוש-ברוך-הוא, שנצליח להתגבר על כל אויבינו.

אליהו ישי: אני לא יכול להתעלם מהעובדה ומהמציאות, שמיום שהוקמה הממשלה היה ניסיון, לאורך כל הדרך, לפגוע בילדי ישראל, ובסיום דרכה של הממשלה הנוכחית לפגוע בקודשי ישראל בניסיון להביא למהפכה חילונית.

אברהם פורז: מה עם רשת הביטחון?

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום ברור לכולם שאין ולא יכולה להיות ממשלה בלי תנועת ש"ס, והייתי מציע לכל חברי הבית לא להתייהר ולא לנסות לפגוע בדברים המקודשים לעם ישראל.

אליהו ישי: בשעות הקשות אני אומר לחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שהדבר המתבקש הוא ללכת לבחירות בעוד כמה חודשים.

אליהו ישי: עד לבחירות, על מנת שעם ישראל ינצח את כל אויבינו ואת כל אויבי ישראל – אם זה ה"חיזבאללה", ה"תנזים", ה"חמאס", "הג'יהאד" – כל מי שמנסה לפגוע בעם ישראל לא יצליח כשעם ישראל יהיה מאוחד.

אליהו ישי: זה ברור שעם 30 מנדטים לא יכולה להמשיך להתנהל ממשלה ולהוביל למשא-ומתן מתקדם ולוויתורים מרחיקי לכת.

אליהו ישי: אני רוצה להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, שתנועת ש"ס פרשה ערב נסיעתו של ראש הממשלה לקמפ-דייוויד.

אליהו ישי: צפינו שראש הממשלה הולך לקראת ויתורים מרחיקי לכת ופרשנו.

אליהו ישי: סיום הממשלה היה ברגע שראש הממשלה הודיע על המהפכה החילונית.

אליהו ישי: בזה הרגע התנגדנו לממשלת אחדות, שיכולה להציל את הממשלה הזאת לעוד שנה, שנתיים או שלוש שנים, ואז דרשנו בחירות בתאריך מוסכם.

אליהו ישי: עד הבחירות, אדוני היושב-ראש, צריכים ראשי הסיעות לגלות מנהיגות, דבר שכל עם ישראל רוצה, גם בימין, ואני חושב שגם חלק גדול מהשמאל.

אליהו ישי: יש ליצור מצב של אחדות עד לבחירות, על מנת שנצליח להתמודד עם כל אלה שרוצים חלילה וחס לכלותנו.

אליהו ישי: היום הוכרע שיהיו בקרוב מאוד בחירות; אני מעריך שבאפריל-מאי.

אליהו ישי: לתנועת ש"ס, כמובן, זה לא משנה, כי לנו אין פריימריס.

אליהו ישי: אני מאמין שהרבה חברי כנסת או סיעות פה מקנאים במהלך הזה.

אברהם בורג: אפשר להצטרף?

אליהו ישי: אתה רואה, כבר אתה רוצה להצטרף.

אליהו ישי: למה, לך יש סיכוי טוב בפריימריס.

אליהו ישי: לך דווקא אין הרבה מה לדאוג.

אליהו ישי: ולכן, בחירות מבחינת ש"ס אפשריות גם בחודש ינואר, אין לנו שום בעיה.

אליהו ישי: על מנת להתחשב במפלגות הגדולות שמתמודדות בפריימריס, אני מעריך שהבחירות יהיו באפריל-מאי.

אליהו ישי: עד אפריל-מאי אני חושב שאי-אפשר להביא הסכם שלא מקובל על רוב העם.

אליהו ישי: אי-אפשר לנהל ממשלה עם מספר קטן מאוד של חברי כנסת שתומכים בה.

אליהו ישי: אבל, החשוב מכול, מורי ורבותי, חברי הכנסת – עם ישראל היום מביט לכנסת.

אליהו ישי: עם ישראל היום, אדוני היושב-ראש, יושב וצופה בטלוויזיה ורואה את כנסת ישראל שהולכת לקראת בחירות.

אליהו ישי: זה הדבר המתבקש, ואני חושב שיש רוב גדול בעם ישראל ללכת לבחירות, אבל העם בישראל רוצה לראות אותנו היום מאוחדים עד לבחירות.

אליהו ישי: כשאזרחי ישראל נפגעים ונהרגים וחיילי צה"ל נהרגים, העם בישראל מצפה מאתנו להיות מאוחדים במאבק נגד כל אויבינו.

אליהו ישי: עד לבחירות אפשר להיות מאוחדים, וזה חשוב.

אליהו ישי: מי שרוצה לריב, יכול גם לריב אחר כך.

אליהו ישי: יהיה זמן, לכל מי שרוצה לעשות זאת.

אליהו ישי: אבל עד לבחירות, אדוני היושב-ראש, אני קורא לראש הממשלה ולראשי הסיעות להתאחד סביב שולחן אחד, לטכס עצה ולפעול במדיניות תקיפה יותר מול הפלסטינים, ולא להמשיך במדיניות המבליגה, משום שאיבדנו את כושר ההבלגה, ועם ישראל רוצה לראות אותנו יותר חזקים.

אליהו ישי: ובעזרת השם, כולנו תפילה, שאחרי הניסיון שצברנו בתקופה הזאת ובשנה וחצי של כהונת הממשלה, אין קיום לעם ישראל בלי תורת ישראל.

אליהו ישי: הבה נשמור כולנו ביחד על תורת ישראל ועל אחדות עם ישראל, על מנת שנוכל בעזרת השם להתקיים.

אברהם בורג: תודה רבה, חבר הכנסת ישי.

אברהם בורג: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה.

אברהם בורג: יש לנו חמש הצבעות נפרדות.

אברהם בורג: נא לשבת, חברי הכנסת.

ראובן ריבלין: השר חיים רמון שכח שהוא צריך לשבת בשולחן הממשלה.

אברהם בורג: אני מתחיל את ההצבעה, אני מצטער.

אברהם בורג: ההצבעה הראשונה, חברי הכנסת, הצעת חוק התפזרות הכנסת החמש-עשרה, התשס"א–2000 – של חבר הכנסת סילבן שלום.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 75 נגד – 1 נמנעים – 29 ההצעה להעביר את הצעת חוק התפזרות הכנסת החמש-עשרה, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אברהם בורג: 75 בעד, אחד נגד ו-29 נמנעים.

אברהם בורג: הצעת חוק זו עברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

אברהם בורג: הצעה ברוח דומה של חבר הכנסת ישראל כץ.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 79 נגד – 1 נמנעים – 27 ההצעה להעביר את הצעת חוק התפזרות הכנסת החמש-עשרה, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אברהם בורג: 79 בעד, אחד נגד ו-27 נמנעים.

אברהם בורג: גם זאת תעבור לאותו מקום.

אברהם בורג: הצעת חוק ברוח דומה של חבר הכנסת אברהם הירשזון.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 70 נגד – 3 נמנעים – 30 ההצעה להעביר את הצעת חוק התפזרות הכנסת החמש-עשרה, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

אברהם בורג: 70 בעד, שלושה נגד, 30 נמנעים.

אברהם בורג: הצעת חוק זו אושרה על-ידי הכנסת.

אברהם בורג: גם היא תעבור לוועדת חוקה, חוק ומשפט.

אברהם בורג: הצעת חוק של חברת הכנסת לימור לבנת ברוח דומה.

אברהם בורג: חברי הכנסת ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 75 נגד – 3 נמנעים – 33 ההצעה להעביר את הצעת חוק התפזרות הכנסת החמש-עשרה, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט התקבלה.

אברהם בורג: 75 בעד, שלושה נגד, 33 נמנעים.

אברהם בורג: הצעת חוק זו אושרה.

אברהם בורג: אנחנו נצביע על הצעת חוק אחרונה בנושא זה, של חבר הכנסת אביגדור ליברמן וקבוצת חברי כנסת.

אברהם בורג: חברי הכנסת, ניתן להצביע, בבקשה.

אברהם בורג: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 66 נגד – 13 נמנעים – 25 ההצעה להעביר את הצעת חוק התפזרות הכנסת החמש-עשרה, התשס"א–2000, לוועדת החוקה, חוק ומשפט התקבלה.

עוזי לנדאו: לראש הממשלה אין מנדט עד לבחירות להעביר איזה הסכם.

אברהם בורג: 66 בעד, 13 נגד, 25 נמנעים.

אברהם בורג: הצעת חוק זו אושרה על-ידי הכנסת.

אברהם בורג: רבותי חברי הכנסת, ישיבה זו נעולה.

אברהם בורג: ישיבת הכנסת הבאה תתקיים מחר בשעה 11:00.

אברהם בורג: תודה רבה.