ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 251, 1998-11-17 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, יום שלישי, כ"ח בחשוון התשנ"ט, 17 בנובמבר 1998, ישיבת הכנסת מתחדשת.

דן תיכון: הודעה על החלטת ועדת הכנסת ליטול חסינות מחבר הכנסת.

דן תיכון: ימסור את ההודעה יושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש הצעה לסדר אחרי כן.

דן תיכון: לא, אתה צריך קודם להודיע לי על מה ולמה.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום כ"ז בחשוון התשנ"ט, 16 בנובמבר 1998, דנה ועדת הכנסת בבקשתו של היועץ המשפטי לממשלה ליטול את החסינות הנתונה לחבר הכנסת רפיק חג'-יחיא, לפי סעיף 4 לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א–1951, לגבי האשמות הכלולות בכתב האישום.

): חבר הכנסת חג'-יחיא הודיע בכתב ליושב-ראש הכנסת וליושב-ראש ועדת הכנסת, שהוא מסכים לנטילת החסינות.

): אני מודיע בזאת, כי בהתאם להוראות סעיף 13(ז)(1) לחוק האמור, החליטה אתמול ועדת הכנסת ליטול את חסינותו של חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא כמבוקש.

): תודה.

): יש לי עוד שתי הודעות, אפשר למסור אותן?

דן תיכון: אם הן קצרות, כן.

): כן, הן קצרות.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הריני מתכבד להודיע בזאת על חילופי אישים מטעם סיעת אגודת ישראל בוועדות הבאות כדלקמן: במקום חבר הכנסת הרב משה גפני, שכיהן בוועדות הכנסת, החוקה, חוק ומשפט וביקורת המדינה – יכהן חבר הכנסת אברהם יוסף לייזרזון בוועדות הנ"ל.

): הודעה נוספת.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הריני מתכבד להודיע בזאת, כי מטעם סיעת העבודה, חבר הכנסת אורי אור ישוב לכהן כחבר בוועדת החוץ והביטחון.

): תודה.

נסים דהן: לא היתה הודעה שהוא הפסיק.

): היתה הודעה, אני הודעתי בעצמי, והתחולה שלה היתה מלפני ארבעה חודשים, מכיוון שאחרת צריך לחכות שלושה חודשים.

): לכן הוא יכול לכהן כבר עכשיו.

דן תיכון: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, למען הדיוק, נמסרה הודעה על הוצאתו של חבר הכנסת אורי אור מוועדת החוץ והביטחון ב-3 בנובמבר.

): אבל הכנסת קיבלה את ההודעה שהתחולה מאז.

): התייעצתי עם צבי ענבר, יועץ הכנסת.

דן תיכון: אבל אם אתה שואל אותי אם זה הוגן ויפה ומכובד, אני מדבר על מכובד – לא.

): בכל אופן התייעצתי עם היועץ המשפטי לכנסת, וזו היתה חוות דעתו, מכיוון שהתחולה היתה רטרואקטיבית, מחודש יולי.

דן תיכון: אני מתאר לעצמי שהתייעצת, אבל אני רוצה לשוב ולהזכיר, שהכנסת אישרה את החילופין ב-3 בנובמבר 1998.

): אבל רטרואקטיבית מחודש יולי, לפי ההודעה שאני הודעתי.

דן תיכון: רטרואקטיבית מ-30 ביולי, אם אני זוכר את התאריך המפורסם.

דן תיכון: אתה רוצה למסור הודעה?

): לא, הודעתי.

): ההודעה נמסרה והוא חבר בוועדת החוץ והביטחון.

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: רבותי, לפני שאנו עוברים להצבעות – הכנסת אבלה עם כל בית ישראל על נפילת שלושה מלוחמי גולני בלבנון.

דן תיכון: השלושה, פרחים צעירים שטרם הספיקו לטעום מטעם החיים.

דן תיכון: לבנו עם המשפחות השכולות של סמל נחום אלה, זיכרונו לברכה, סמל יוסף בן-מוחה, זיכרונו לברכה, סמל רז פרומוביץ', זיכרונו לברכה.

דן תיכון: שלושתם נערים בני 19.

דן תיכון: אנחנו שולחים מכאן את תנחומינו למשפחות השכולות.

דן תיכון: יהי זכרם ברוך.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, יש לנו עוד שני נושאים פרוצדורליים.

דן תיכון: כותב חבר הכנסת חיים אורון: "הנני מבקש להודיעך, כי החל מיום ב', 16 בנובמבר 1998, ישמש חבר הכנסת וליד צאדק" – ואני מוסיף חאג'-יחיא – "ממרצ סגן יושב-ראש הכנסת במקומה של חברת הכנסת נעמי חזן ממרצ".

דן תיכון: זאת אומרת, על-פי השינויים הבאים, זה יהיה מ-17 בנובמבר 1998, מהיום, וזה ייכנס לתוקפו רק אם הכנסת תאשר, ואני ניגש להצבעה.

דן תיכון: מי בעד אישור ההודעה?

): היא הגישה התפטרות?

דן תיכון: היא הגישה.

דן תיכון: אני חוזר ואומר: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לבחור בחבר הכנסת ו' צאדק חאג'-יחיא כסגן יושב-ראש הכנסת – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לבחור בחבר הכנסת ו' צאדק חאג'-יחיא כסגן יושב-ראש הכנסת נתקבלה.

דן תיכון: תוסיפו את חבר הכנסת גולדשמידט, הוא מצביע בעד, ואת חברת הכנסת דליה איציק.

שבח וייס: – – –

דן תיכון: רק רגע, עוד לא גמרתי.

דן תיכון: חברת הכנסת נעמי חזן כתבה לי ב-12 בנובמבר: "הנני להודיעך, כי החל מיום ב', 16 בנובמבר 1998, אני מפסיקה לכהן כסגנית יושב-ראש הכנסת".

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים למכתב נוסף מן הסוג הזה.

דן תיכון: כותב לי חבר הכנסת מאיר שטרית: "הנני מבקש להציע בזאת את מועמדותו של חבר הכנסת משה פלד לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת פלד יחליף את חבר הכנסת מודי זנדברג מסיעת הליכוד, שהתפטר מתפקידו".

דן תיכון: הוא התפטר?

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

דן תיכון: מי בעד אישור החילופין?

דן תיכון: אפשר להצביע בעד ונגד.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לבחור בחבר הכנסת מ' פלד כסגן יושב-ראש הכנסת – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לבחור בחבר הכנסת מ' פלד כסגן יושב-ראש הכנסת נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דן תיכון: החילופין אושרו.

שבח וייס: אבקש להוסיף את קולי.

דן תיכון: נא להוסיף את קולו של חבר הכנסת שבח וייס.

אלי גולדשמידט: בהצלחה, משה.

דליה איציק: משה, בהצלחה.

דן תיכון: רבותי, תנאי ראשון זה לבוא – לבוא, לבוא לישיבות הנשיאות.

דן תיכון: רבותי, לפני שאנחנו מחדשים את הדיון, הודעה לסדר הדיון של חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ראובן ריבלין: ואלי גולדשמידט.

דן תיכון: לא מסרת לי את ההודעה.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין ימסור הודעה בשמו ובשם חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, גם השביתה הצודקת ביותר אסור לה שתתקיים על גבם של חסרי ישע.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בשם סיעת העבודה, ואני, בשם סיעת הליכוד, מבקשים להעלות, ומייד, את העניין על סדר-היום של המליאה.

ראובן ריבלין: מתקיימת שביתה, שהיא שביתה הפוגעת בלמעלה מ-7,000 ילדים, כולם חסרי ישע, ביניהם ילדים מוכים, ילדים שסובלים מהתעללות כזאת או אחרת, ילדים אשר יציאתם ממוסדות סגורים עלולה להביא עליהם מכה שלא ניתן יהיה לתקנה לאחר מכן בדרך כלשהי.

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים – וערים לכך גם חבר הכנסת גולדשמידט ואנוכי – שהוגשו הצעות לסדר-היום בנושא זה, הצעות דחופות, והן תישמענה מחר.

ראובן ריבלין: אבל היום, בעצם הזמן שבו אנחנו ממתינים להעלאת הנושא על סדר-יומה של הכנסת, נסגרים מוסדות ונשלחים הביתה ילדים שהם חסרי ישע.

ראובן ריבלין: יקיים המשק כולו, אם צודקים השובתים, איזו שביתת הזדהות, ובלבד שאותם עובדים המטפלים ישירות בילדים האומללים האלה יחזרו מייד לעבודתם, או שהממשלה תמצא פתרון, ומייד, לכל אלה שבגורלם משתמשים היום העובדים כדי לממש את הזכויות, הצודקות אולי, שמגיעות להם.

אפי אושעיה: – – –

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: לא, לא, אין יותר, רבותי.

אלי גולדשמידט: אבל כיוון שדיברת בשמי, חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש שתוסיף, שהעובדים של משרד העבודה והרווחה חיים ממשכורות מינימום, ואנחנו קוראים להם לא לעשות את הפעולה על גבם של הילדים, אבל אנחנו תובעים מהממשלה להיכנס מייד למשא-ומתן, שלא יקבלו 2,800 שקל לחודש.

ראובן ריבלין: אנחנו קוראים לממשלה – – –

דן תיכון: עד כאן, חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אני מחזק כל מלה שאמר חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

שבח וייס: – – –

דן תיכון: לא בעניין אחר.

דן תיכון: בעניין אחר, רק בכתב.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר ואומר: הנושא הזה אושר בנשיאות, במסגרת ההצעות הדחופות לסדר-היום, ולכן יקוים דיון מחר.

דן תיכון: בשל זעקתם של אותם אנשים קטנים וצעירים נתתי אפשרות לחבר הכנסת ריבלין לזעוק מן המיקרופון.

אפי אושעיה: אתמול דנה בעניין ועדת העבודה והרווחה.

אפי אושעיה: יש פה כפילות בעבודת הכנסת, לידיעתך.

דן תיכון: הוועדה לא היתה צריכה לדון כל עוד הנושא לא נדון במליאה.

אפי אושעיה: למה?

דן תיכון: אז מה אתה רוצה, שאני אגיד: לא?

אפי אושעיה: זה משא-ומתן שנמשך חמישה חודשים.

אפי אושעיה: זה לא דבר שנולד אתמול.

דן תיכון: יכול להיות, אבל – – –

אפי אושעיה: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אושעיה, אתמול נסגרו ארבעה מוסדות – – –

אפי אושעיה: חבר הכנסת ריבלין, אתם נזעקתם אחרי שראיתם את זה בטלוויזיה.

אפי אושעיה: ועדת העבודה מטפלת בעניין הזה כבר שבועות, יום יום, שעה שעה.

דן תיכון: רבותי, אפשר לראות בטלוויזיה ואפשר היה לשמוע לפני כמה ימים באחת מתוכניות הרדיו את זעקתה של בחורה צעירה, באחד הקטעים המזעזעים ביותר.

דליה איציק: נורא, מזעזע, ממש מזעזע.

דן תיכון: וזה שודר ואחר כך הפך לפתיח של כל השידורים באותו יום.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, תרשה לי משפט אחד בנושא הזה.

דן תיכון: משפט אחד.

דן תיכון: אנחנו צריכים לחזור לנושא.

אפי אושעיה: מועצת העובדים משביתה את משרד העבודה והרווחה, בצדק מבחינתה.

אפי אושעיה: נגרם פה עוול נורא, כפי שאמר חבר הכנסת ריבלין.

אפי אושעיה: אני פונה מפה, אני חושב בשם הכנסת, למועצת העובדים, שתפעיל את ועדת החריגים שלה – יש לה כזאת – ותאפשר לאוצר להעביר את הכספים, לפחות לילדים הללו, למוסדות למפגרים וכן הלאה.

ראובן ריבלין: – – – תשבית את כל המשק ותיתן לאלה לעבוד.

ראובן ריבלין: אל תשבית אותם על חשבון הילדים.

אפי אושעיה: נכון.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת נסים דהן רוצה להחזיר אותנו לדיון העיקרי.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להפסיק את ישיבת הכנסת בנושא הסכם השלום, מהסיבות שאפרט.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת ועמיתי עומדים על הדוכן ומרצים הרצאות בעד ונגד, כשהם לא יודעים אפילו על מה הם מדברים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אין מפות.

נסים דהן: הם לא יודעים על מה הם מדברים בכלל.

נסים דהן: יכול להיות שמישהו שהוא כל כך בעד, כשהוא יראה את המפות, הוא יהיה נגד.

נסים דהן: יכול להיות שאלה שהם כל כך נגד, כשהם יראו את המפות, הם יהיו בכלל בעד.

נסים דהן: המפות היו אמורות לעמוד לעיונם של חברי הכנסת עוד אתמול.

נסים דהן: מדברים על כך שאולי רק בשעה 19:00 נראה אותן, כשבשעה 20:00 רוצים להצביע.

נסים דהן: לא יעלה על הדעת.

נסים דהן: או שזה דיון של חוכא ואיטלולא, זאת אומרת, לא אכפת מה שמדברים, העיקר – ההצבעה ב-20:00, או שאנחנו באמת רוצים להתייחס ברצינות לנושא.

נסים דהן: אם אנחנו רוצים להתייחס ברצינות, בואו נתחיל לדבר על המהות, ולא רק דיבורים על ניירות שכתובים.

נסים דהן: הנושא השני בינתיים נפתר.

נסים דהן: לצערי הרב, על שולחן חברי הכנסת במליאה – נאמר לי שזה נשלח בדרך אחרת – לא הונחו כל מזכרי ההבנה בין ארצות-הברית לבין מדינת ישראל, כלומר, ההבהרות הפלסטיניות להסכם, שעליהן מתבסס ראש הממשלה חזור והדגש, כשהוא אומר שמה שלא כתוב בהסכם כתוב במזכרי ההבנה.

נסים דהן: הם לא הונחו על שולחן חברי הכנסת.

נסים דהן: הם נשלחו הביתה באיזו דרך.

נסים דהן: או.

נסים דהן: קיי.

נסים דהן: , אני מסכים, אני מקבל את ההבהרה הזאת, אבל על שולחן הכנסת הם לא הונחו.

רפאל פנחסי: – – –

נסים דהן: אני מבקש להפסיק את הדיון, להניח על שולחן הכנסת את המפות ואת ההסכמים כולם, עם כל המסמכים המצורפים, ואחר כך, כשנקרא אותם, נחדש את הדיון.

דליה איציק: יש לי הרגשה שהיושב-ראש מסכים אתך מאוד.

דליה איציק: ממש שערורייה.

רחבעם זאבי: – – –

דן תיכון: אתה יכול להוסיף באותו עניין?

דן תיכון: להוסיף, לא לחזור.

רחבעם זאבי: לחזק.

דן תיכון: לחזק – אני לא צריך, זה מספיק חזק.

דן תיכון: טוב, חבר הכנסת רחבעם זאבי, אחרון.

דן תיכון: הוא טוען שקיפחתי אותו אתמול.

דן תיכון: תאר לך שאני לא נותן לך היום.

דן תיכון: זה בבחינת קיפוח חוזר.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, הדיון הזה בהסכם וואי אין לו טעם בלי שאנחנו נראה מפות.

רחבעם זאבי: אנחנו לא עוסקים בנושא תיאורטי.

רחבעם זאבי: אנחנו עוסקים בארץ, במדינה, ביישובים חיים, בכבישים המחברים את היישובים האלה לאזורים שבשליטה שלנו.

רחבעם זאבי: בלי שנראה את המפות, הדיון הוא עקר וחסר תכלית.

רחבעם זאבי: ואכן הבטיחו לנו שנקבל את המפות לעיון, יחד עם התרגום העברי המוסמך, ולא קיבלנו תרגום עברי מוסמך.

רחבעם זאבי: כתוב עליו שזה תרגום לא רשמי.

רחבעם זאבי: גם זו בעיה, אבל זה לא משנה, אנחנו נעזרים במילון וקוראים את הנוסח האנגלי.

רחבעם זאבי: כתבו לנו על לוחות המודעות בכנסת, שמהשעה 13:00 נוכל לראות את המפות.

קריאה: אתמול.

רחבעם זאבי: אתמול.

רחבעם זאבי: הזכרתי את זה בדיון בוועדת החוץ והביטחון אתמול.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה הופתע מכך שיש מפות.

רחבעם זאבי: יצאתי לאולם הישיבות לחפש את המפות, ולא מצאתי אותן.

רחבעם זאבי: הן לא היו, פשוט לא היו.

רחבעם זאבי: כלומר, הטעו אותנו; לא במזיד, אבל הטעו אותנו, ואנחנו נכנסנו אתמול אחר הצהריים לדיון הכי חשוב – לגבי דידי, לא בשנה הזאת, אלא בדור הזה – לדיון הכי חשוב: כן או לא תהיה לנו ארץ, מה תהיה דמותה של הארץ, איפה ישב האויב, איפה ישבו כוחותינו, ובכך אנחנו משוללים אפשרות לעיין, אנחנו לא יכולים לראות זאת.

רחבעם זאבי: ולכן צודק חבר הכנסת דהן כשהוא אומר: את הדיון הזה צריך להפסיק, ולהתחיל בו מהתחלה רק לאחר שאנחנו נראה מפות.

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: אני רוצה להשיב.

דן תיכון: מתוקף ניסיוני כחבר הכנסת, ידעתי שהבעיה תתעורר, ולכן טיפלנו בה מבעוד מועד.

דן תיכון: ביום ראשון, בשעה 15:00, קיבלתי טלפון מאדם שהציג את עצמו כסגן השליש של שר הביטחון, והוא אמר לי כך, ואני מצטט פחות-או-יותר: ועדת השרים המיוחדת שדנה בענייני המפות תשב ביום שני ותסיים את עבודתה בסביבות השעה 12:00, והמפות יובאו לכנסת בשעה 13:00.

דן תיכון: זאת אומרת, אתמול בשעה 13:00.

דן תיכון: ונתתי הוראה להציג את המפות בחדר ההרצאות החל מהשעה 13:00.

דן תיכון: משלא הגיעו המפות בשעה 13:00, התחלנו לברר מה עלה בגורלן, ולא היה אפשר לאתר את מי שצלצל אלי.

דן תיכון: השליש של ראש הממשלה טען שזה לא הוא, ובמשרד הביטחון לא ידעו שיש אדם כזה.

דן תיכון: אנחנו עסקנו במלאכת האיתורים, עד שהתברר לנו שאכן יש אדם כזה ויש טלפון כזה, ואכן הובטח לנו, אלא שבעקבות דיונים באשר למפות הסתבר שהעניין איננו גמור, שאין סיכום באשר לצורת המפה, שהמפות האלה הוצגו בפני כל מיני גורמים לעיון, ושאלה מכניסים שינויים במפות עד עצם השעות והדקות האלה.

דן תיכון: לכן סוכם – – –

רפאל פנחסי: – – – זה צמוד לזה.

דן תיכון: שאלת, אני עונה לך.

דן תיכון: המפות מצוירות על-ידי ישראל, ומה שחשוב במפות זה האחוז.

דליה איציק: – – –

רפאל פנחסי: – – –

דן תיכון: שמעת מה שאני אומר?

דן תיכון: מה שחשוב בהסכם, במפות האלה, זה האחוז.

דן תיכון: נכון שהאחוז הזה, חלוקתו ופריסתו משפיעות על יישובים רבים, שאת מספרם אני לא רוצה לנקוב בזה הרגע.

דן תיכון: מסתבר שוועדת השרים תסיים את עבודתה רק ב-19:30.

רפאל פנחסי: – – –

דן תיכון: רק רגע, תן לי לגמור.

דן תיכון: ב-19:30 יוצבו המפות בחדר ההרצאות, עם קצינים שיסבירו, ואז כל אחד יוכל לראות את המפות ואת הבעייתיות.

דן תיכון: לפיכך ההצבעה לא תתקיים לפני השעה 22:00, כך שכל חבר כנסת יוכל לעבור, לראות ולדון ולהתרגז ולגבש את ההחלטה שלו.

נסים דהן: מתי יהיה זמן לשכנע?

קריאות: – – –

נסים דהן: מתי יהיה זמן לנסות לשכנע את האחרים אם לא בדיונים עכשיו?

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: אם מדברים כולם ביחד – – –

רפאל פנחסי: הממשלה לא צריכה לאשר את המפות?

נסים דהן: צריך להפסיק את הדיון עד שיהיו פה מפות ולתת שלוש-ארבע שעות לצורך זה.

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי, כידוע לך, אני רק יושב-ראש הכנסת ולא ראש הממשלה – –

רפאל פנחסי: – – –

דן תיכון: – – ואני אחראי לכך שלא יהיה חבר כנסת אחד שלא יוכל לעיין במפות.

דן תיכון: אם לא תהיינה המפות, לא תהיה הצבעה.

דן תיכון: ברור לך?

דן תיכון: אם לא יהיו מפות, לא תהיה הצבעה.

דוד צוקר: תנסח את זה כך: אם לא יהיה פרק זמן סביר לראות אותן, לא תהיה הצבעה.

דן תיכון: בוודאי.

דן תיכון: אני חושב ששעתיים וחצי – אני מקווה שחברי הכנסת ירדו למטה כדי לעיין.

רפאל פנחסי: השאלה כמה ירדו לראות.

דן תיכון: הממשלה יכולה לראות, לא לראות – זה עניינה שלה.

דן תיכון: אני אחראי לסדרי הנוהל בבניין הזה, ואני אומר לך שעד – – –

רפאל פנחסי: – – –

סאלח סלים: אף שזה לא ישנה אף מלה.

דן תיכון: אני לא יודע.

דן תיכון: למה לי?

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי, הרי אני מדבר אליך.

דן תיכון: אני חוזר ואומר: זה לקח לנו זמן לאתר את האדם.

דן תיכון: הרי לא היה אפשר למצוא את האדם שסיכם אתי בכלל, עד שמישהו במשרד הביטחון הסכים לחשוף את עצמו ולומר: אכן אני הודעתי וסיכמתי, אבל היתה לנו חזרה מן ההבטחה הזאת ושכחנו להודיע לכם.

ראובן ריבלין: אדוני, אני מציע גם שתיתלה האמנה הפלסטינית, כדי שכל חבר כנסת, לפני שהוא מצביע, יבין על מה הוא מצביע פה – – –

רפאל פנחסי: – – –

דן תיכון: אם אתה שם לב, חבר הכנסת פנחסי, הכנסת לא תלויה בממשלה, ואנחנו מיוזמתנו – יחידת המידע שלנו נתבקשה על-ידי להכין חומר, וכל אחד יכול לקרוא.

דן תיכון: אני רק רוצה לומר לך, שכל ההדפסות של ההסכמים נעשו על-ידינו, ואפילו התרגומים נעשו בחלקם הגדול על-ידינו.

דן תיכון: זאת אומרת, בסך הכול אנחנו הגשנו שירותים לממשלה – –

ראובן ריבלין: השאלה אם התרגומים מדויקים, אדוני.

דן תיכון: – – משום שהיא לא היתה מסוגלת להוציא מוצר, שאיכשהו יהיה קביל ויונח על השולחן.

דן תיכון: אז בסך הכול אני רוצה להודות לכל אותם עובדי הכנסת שעשו את העבודה לפנים משורת הדין.

דן תיכון: בינינו לבין עצמנו, זה לא ענייננו.

דן תיכון: אנחנו לא צריכים להדפיס.

דן תיכון: אנחנו מקבלים את החומר כשהוא מתורגם, מבושל ומוכן.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, אני אוכל להעיר משהו לסדר?

אלכסנדר לובוצקי: ביממה האחרונה יש כאן הרבה הילולה סביב נושא המפות.

אלכסנדר לובוצקי: לפי דעתי, עדיף היה שנצביע היום – – –

דן תיכון: אתה מתחיל עכשיו מהתחלה.

רפאל פנחסי: אתה לא היית פה – – –

אלכסנדר לובוצקי: לא, לא, רגע.

אלכסנדר לובוצקי: אני רוצה להגיד את ההיפך.

אלכסנדר לובוצקי: אני שמעתי.

אלכסנדר לובוצקי: עדיף היה שנצביע היום ללא המפות.

אלכסנדר לובוצקי: יש כאן אי-הבנה.

אלכסנדר לובוצקי: ההסכם אינו כולל – – –

ראובן ריבלין: – – –

אלכסנדר לובוצקי: ההסכם אינו כולל מפות.

אלכסנדר לובוצקי: ההסכם הוא ללא מפות.

אלכסנדר לובוצקי: מפות – בסמכותה הבלעדית של ישראל לקבוע אותן.

אלכסנדר לובוצקי: אני מעיר הערה זו דווקא משום שאני סבור ששאלת המפות היא שאלה עקרונית.

אלכסנדר לובוצקי: זו איננה שאלה צבאית.

אלכסנדר לובוצקי: יש הרבה דילמות אידיאולוגיות משמעותיות, האם הנסיגה תהיה בשטחים הריקים בשדרה המזרחית, במדבר יהודה, או ריכוז יותר גדול בגב ההר באזור היישובים – דילמה קורעת לב, באמת קורעת לב, בין האינטרס של ההתיישבות לבין האינטרס של ארץ-ישראל.

יונה יהב: ראשית, אתה לא הקשבת, חבר הכנסת לובוצקי.

יונה יהב: מדובר פה – – –

אלכסנדר לובוצקי: לא ייתכן שההכרעה הזאת תהיה בחופזה, בין השעה 20:00, כשיביאו את המפות, לשעה 22:00.

אלכסנדר לובוצקי: אני אומר יותר מזה: התייחסותי להסכם, בגדול, היא אמביוולנטית, דווקא בגלל שאלת המפות.

אלכסנדר לובוצקי: עכשיו, אפילו כשאני עולה לדבר על ההסכם, יש לי כאן דילמה לנוכח המפות, ואני רוצה לומר דברים בנושא הזה, וזה לא נושא צבאי.

אלכסנדר לובוצקי: זה נושא עקרוני, שאני חושב שיהיה בדיון ציבורי.

אלכסנדר לובוצקי: יש גם אפשרות – – –

רפאל פנחסי: – – –

אלכסנדר לובוצקי: רגע, אני אומר לך מה הצעתי.

אלכסנדר לובוצקי: יש שלושה שלבים בנסיגות, וישראל גם לא מחויבת כלפי הפלסטינים לומר להם היום היכן יהיו הנסיגות.

אלכסנדר לובוצקי: זו טעות.

אלכסנדר לובוצקי: דווקא כנסת ישראל מובילה אותנו, לצערי, לעמדה מוטעית.

אלכסנדר לובוצקי: ישראל מחויבת היום לומר היכן הנסיגה בשבוע הקרוב.

אלכסנדר לובוצקי: אחר כך יש עוד נסיגה, יותר מאוחר, ודווקא תהיה לנו כאן הזדמנות לדיון ציבורי אמיתי, עקרוני, בעייתי, קשה – מאוד קשה – וכדאי שנקיים אותו.

אלכסנדר לובוצקי: נדמה לי שאנחנו מכשילים את עצמנו, בין מי שתומך בהסכם, ובין מי שמתנגד, אם בחופזה כזאת נחליט על המפות, שהשאלה עליהן היא – – –

נסים דהן: גם אם אתה רואה את המפות היום, אתה יכול לשנות אותן בפעימה השנייה ובפעימה השלישית.

אלכסנדר לובוצקי: אבל זה לא יהיה מכובד אם כנסת ישראל החליטה על המפות הללו ואחר כך אנחנו משנים אותן.

אלכסנדר לובוצקי: אין קשר בין המפות – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת לובוצקי, שמעתי אותך.

דן תיכון: שמענו.

אלכסנדר לובוצקי: תודה לך.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס, אבל במהירות.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שזה דיון מיותר.

שבח וייס: מה שאנחנו עושים עכשיו זה אינטגרלי לתוך הדיון הגדול, אולי אפילו קצת יותר חשוב מהמשכו של הדיון, ממה שהיה אתמול, כי יש פה גם נגיעות אידיאולוגיות וגם נגיעות פרלמנטריות פרקטיות.

שבח וייס: בעבר פשוט לא היתה בעיה כזאת – – –

רחבעם זאבי: הגשתי בג"ץ.

שבח וייס: בדיוק, זה מה שרציתי להזכיר.

שבח וייס: ב-3 באוקטובר 1995, ערב יום הכיפורים, חבר הכנסת זאבי הגיש בג"ץ נגדי לגבי המפות.

שבח וייס: אני זוכר שהיתה חופשה של בית-המשפט, כי זה היה ערב יום הכיפורים.

שבח וייס: סגן מזכיר הכנסת דוד לב עמד שם עם הפלאפון שלו והתייעצנו מה לעשות.

שבח וייס: הצענו אז לחבר הכנסת זאבי להציב את המפות במוצאי יום כיפורים, נניח ב-22:00, שאנשים יוכלו לגמור את הצום ולהגיע.

שבח וייס: סוכם בפשרה עם בית-המשפט שהן יוצבו בבוקר.

שבח וייס: חצי יום היו מפות, אחר כך התחיל הדיון, שהסתיים למחרת עם שחר.

שבח וייס: כלומר, כבר היה בג"ץ בנושא הזה.

שבח וייס: כאן, יושב-ראש הכנסת הוא במצב אחר, ולכן הוא לא יכול אפילו לעשות מה שאני יכולתי לעשות.

שבח וייס: שם המפות היו מגובשות והיתה בעיה של הדפסה, כי ההסכם נחתם באופן מדויק.

אלכסנדר לובוצקי: הן היו חלק מההסכם, אבל כאן לא.

שבח וייס: חלק מההסכם.

שבח וייס: סליחה, תנו לי עוד שני משפטים, כי זו סוגיה ששייכת לדיון.

שבח וייס: כאן יש הסכם, שמה שקובע בו זה האחוזים, והיתר עוד נשאר למשא-ומתן, ולישראל יש אופציה, על-פי ההסכם, עוד יומיים או יותר, להודיע מה היא מחזירה.

שבח וייס: אי-אפשר, לדעתי, לא לאשר את ההסכם, אם כבר התחלנו את הדיון, וחייבים לאשר אותו או לא לאשר אותו לפי דעת הכנסת.

רחבעם זאבי: המפות זה המהות.

שבח וייס: רק שנייה, אני כבר מסיים.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, יש פה בעיה חדשה שהכנסת עוד לא נקלעה אליה.

שבח וייס: גם אי-אפשר לקבל החלטה, כפי שמציע חבר הכנסת לובוצקי, שאנחנו כאילו נאשר את ההסכם ואחר כך אנחנו כל פעם נאשר או לא נאשר את הפריסה.

שבח וייס: המשמעות היא שלא אישרנו את ההסכם וסיבכנו גם את הממשלה.

שבח וייס: לא שאני חושב שהיא עבדה נכון, היא עבדה רע מאוד, אבל אני, כאדם שמעוניין בהסכם, מוכן ביתר קלות לעבור על זה לסדר-היום.

דן תיכון: עד כאן.

שבח וייס: הצעתי היא – אני חושב שאין ברירה – אחרי שיוצבו המפות צריך יהיה לאשר או לא לאשר את ההסכם, למרות לחץ הזמן, וחבל מאוד שכך קרה.

אלכסנדר לובוצקי: תשובה קצרה.

דן תיכון: לא, חבר הכנסת לובוצקי, עד כאן.

דן תיכון: הרי אנחנו לא יכולים להפוך את זה לדיון.

דן תיכון: אנחנו כבר מאחרים חצי שעה, והאמן לי, אני לא רואה איך – – –

ראובן ריבלין: המפות הן מהותיות להצבעתו של כל חבר כנסת.

דן תיכון: בוודאי.

דן תיכון: חבר הכנסת לובוצקי, הואל בטובך לשבת.

דן תיכון: אני חוזר ואומר, לא סתם קיבלתי את הטענה – – –

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: – – – לא תהיה הצבעה אם לא יהיו המפות.

דן תיכון: רק רגע, רבותי, שיהיה ברור, אני לא סתם קיבלתי את הטיעון שאומר שיש בעיות סביב המפות ולכן זה ייקח יותר זמן, כי רוצים להציג את המפות בפני ראשי היישובים והם רוצים להעיר הערות, ורק לאחר מכן יגמרו לדון במפה.

דן תיכון: אבל ברור שהמפה היא המהות.

דן תיכון: אם תצביע ובזה נאשר את ההסכם, וביום חמישי או שישי כבר ייסוגו, אז לאן ייסוגו?

אלכסנדר לובוצקי: גם חברי הכנסת רוצים להעיר הערות על המפה – – –

דן תיכון: בסדר, אז חברי הכנסת יוכלו לעשות זאת מ-19:30, וההצבעה לא תהיה לפני השעה 22:00.

דן תיכון: לא היית כאשר הודעתי זאת.

אלכסנדר לובוצקי: אז אולי – – –

אבנר-חי שאקי: לא ידעו להעיר הערות לגופן.

דן תיכון: מי שירצה להעיר הערות לגוף המפה – נוכל לעשות מקצה שיפורים של רבע שעה.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, זה לא סביר שאנחנו כנציגי ציבור לא נוכל לעיין בצורה רצינית – – –

דן תיכון: אתה תוכל לעיין.

דן תיכון: מה זאת אומרת לא תוכל לעיין?

נסים דהן: – – –

אלכסנדר לובוצקי: – – –

דן תיכון: אתה תוכל לעיין.

דן תיכון: אם יחסר זמן, אני אדחה את ההצבעה בשעה נוספת.

דן תיכון: אני לא עומד על קוצו של יו"ד, אבל אני עומד על כך שהמפה תוצג.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, יש כאן שאלה ממש עקרונית – אם הנסיגה היא ממדבר יהודה או בגב ההר, זה לא שינוי קטן במפה – – –

אבנר-חי שאקי: זאת המהות.

דן תיכון: אני יודע.

דן תיכון: אתה מסביר לי את מה שאני אומר כל הזמן.

אלכסנדר לובוצקי: זו לא המהות של ההסכם, משום שההסכם לא מחייב את מדינת ישראל היכן לסגת.

אלכסנדר לובוצקי: הוא מחייב אותה לסגת ב-3% – – –

דן תיכון: בסדר, רבותי.

דן תיכון: שמעתי אותך, כבר אמרתי שאני די גמיש בעניין הזה, ואמרתי שהמפה היא בכל זאת המהות, כי אם נאשר היום, ביום חמישי תמצא את עצמך כבר נסוג ממקומות שאתה כן ידעת או לא ידעת.

אלכסנדר לובוצקי: נאשר רק את השלב הראשון – – –

דן תיכון: בלאו הכי המפות עוסקות בשלב הראשון.

קריאות: – – –

רחבעם זאבי: – – – חודשים ושנים, מגיעים לתכלית ועושים את זה ביום אחד בלחץ של רבע שעה.

רחבעם זאבי: זה לא רציני.

דן תיכון: שמעתי אותך.

דן תיכון: רבותי, חברת הכנסת דליה איציק, הדיון מתחיל.

דן תיכון: כל אחד יוכל בתורו להתייחס לבעיה הזאת.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, אני מסתכלת עליך ממקום מושבי וחושבת לעצמי, מה היה קורה אילו אני הייתי יושבת-ראש הכנסת ואתה היית חבר כנסת והממשלה בראשותנו היתה מביאה הסכם ולא היו מפות; אוהו, מה שאתה היית עושה, כמו שהיית יודע.

דן תיכון: מי, אני?

דליה איציק: כן, חבר הכנסת דן תיכון, יושב-ראש הכנסת.

דן תיכון: נדמה לי שאני אפילו לא נאמתי באותם דיונים.

דליה איציק: אוהו, מה שאתה היית עושה ומה שאתה היית מכין.

דליה איציק: היות שאני יודעת שזאת גם דעתך, היות שבאומץ לב אמרת את מה שאמרת, אני חושבת שצריך עכשיו להפסיק את הדיון.

דליה איציק: אתה שומר – – –

אלכסנדר לובוצקי: אבל – – –

דליה איציק: לא כל דבר הוא הדרך השלישית, פרופסור לובוצקי.

דליה איציק: לא כל דבר זה דרך שלישית – אם לא כך, אז כך, אז ככה.

אלכסנדר לובוצקי: באוסלו ב' היתה התחייבות לשלוש נסיגות נוספות, שלוש פעימות, ולא נתנו מפות.

נסים דהן: – – – פה מדברים על "תכל'ס".

דליה איציק: איזה מין השוואה?

דליה איציק: האמת היא שיושב-ראש הכנסת היה הראשון שביקר את העניין, ולצערי לא התמיד אתו.

דליה איציק: זה ביזיון לחברי הכנסת לקיים דיון; באמת, עקרונית, הרי עכשיו זה לא חשוב, אני גם מסכימה ש-99% כנראה לא ישנו את דעתם, אולי אפילו 100%, אבל זה עניין עקרוני.

דליה איציק: לא יכול להיות.

דליה איציק: אני זוכרת שרבין, עליו השלום – יושב-ראש הכנסת דן תיכון ודאי זוכר את זה – הביא את הסכם אוסלו, ואני ביקשתי לראות אותו באנגלית.

דליה איציק: ואז היו לנו רק 61 מנדטים, לא היה רוב מוחץ כזה.

דליה איציק: וכל זמן שלא קיבלתי אותו הביתה, סירבתי להצביע.

דליה איציק: קיבלתי אותו הביתה והוזמנתי לשיחה וניסו להסביר לי מה קורה שם בתוך ההסכם.

דליה איציק: איך אפשר לבוא בנושא כזה ולהתדיין על מה שאתה לא רואה?

דליה איציק: באמת זה ביזיון לחברי הכנסת ולכנסת עצמה.

דליה איציק: לכן, היות שיש לי זכות דיבור, אני בכל זאת אנצל אותה, אבל אני קוראת לך, אדוני יושב-ראש הכנסת, אתה ששומר על כבודנו צריך היום להפסיק את הדיון, שיהיה כל נושא אחר רק לא הנושא הזה, עד שיהיו מפות.

דליה איציק: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, אומרים לי שנתניהו אומר לחבריו: אני מאוד רוצה להיכנס להיסטוריה.

דליה איציק: זה מאוד יפה.

דליה איציק: אני חושבת שכל ראש ממשלה, אגב, כל ראש מערכת, בתחום הקטן שלו, בחלקת אלוהים הקטנה שלו, מאוד רוצה להשפיע, הוא רוצה להטביע חותם.

דליה איציק: ובכן, אני רוצה לומר מפה לראש הממשלה: אדוני ראש הממשלה, אתה כבר נכנסת להיסטוריה.

דליה איציק: נכנסת להיסטוריה בשל שני מעשים.

דליה איציק: האחד, איש לא ייקח לך, שכשהיית יושב-ראש אופוזיציה נרצח ראש ממשלה במדינת ישראל.

דליה איציק: בזה נכנסת להיסטוריה.

דליה איציק: הנושא השני שבשלו ובגללו נכנסת להיסטוריה הוא, אדוני ראש הממשלה, שאתה פירקת את מחנה הימין במדינת ישראל.

דליה איציק: גם את זה, אדוני ראש הממשלה, איש לא ייקח ממך.

דליה איציק: אתמול אמר לי אחד המדינאים הגדולים שיש לה למדינה הזאת: למה את מפריעה לו לשקר?

דליה איציק: תני לו לשקר, שהרי לא היה מי ששיקר לימין כל כך הרבה כמו נתניהו.

דליה איציק: אני רוצה לומר לך, אדוני ראש הממשלה, אתה כבר נכנסת להיסטוריה.

דליה איציק: עכשיו, כדי שלא תסולק מן ההיסטוריה בביזיון נורא, אחרי שגם נכנסת להיסטוריה בדרך מפוקפקת, בשל הנימוק הראשון, אני רוצה לומר למחנה השמאל שלא ישמח; מי שמשקר לשמאל, משקר לימין, ומי שמשקר לימין, משקר לשמאל, ומי שמשקר בביתו, משקר מחוץ לביתו, ומי שמשקר מחוץ לביתו, משקר גם בביתו.

דליה איציק: לכן, אל לו למחנה השמאל לצהול.

דליה איציק: אני מעדיפה להתעמת עם חבר הכנסת בני בגין, אני מעדיפה להתעמת עם חבר הכנסת דן תיכון, אני מעדיפה להתעמת עם גנדי – אני מעדיפה שיגידו לי את האמת.

דליה איציק: לכן, אין ערך, חבר הכנסת לובוצקי, גם לא להסכם הזה – ותסלח לי אם אני מדברת כך ממחנה השמאל – אין לו ערך.

דליה איציק: אין לו ערך, כי כשראש ממשלה נתפס בדבר אמת, זו הופכת להיות חדשה.

דליה איציק: אינני תוקפת את ראש הממשלה בשל מוצאו המפלגתי – ואתה מכיר חלק גדול מהיחסים שלי פה עם חלק גדול מאנשי הימין – אני תוקפת אותו בשל מה שהוא, ועל כך הכאב, על כך הכאב הגדול.

דליה איציק: היטבת, דווקא אתה, פרופסור לובוצקי, לומר את זה לא מזמן: איך קורה, שאני שמח שהוא משקר לימין, ואחר כך הוא משקר לי?

דליה איציק: אולי אני לא מצטטת במדויק, אבל זו היתה רוח הדברים.

דליה איציק: לכן כל כך קשה לשאת את המחשבה הזאת.

דליה איציק: אני לא אוהבת את תכונת חלק ממחנה השמאל, שאומר לעצמו: תראו איך הוא מפרק את הימין, איך הוא מפרק את המחנה, ויש שמחה, כי היום הוא עושה את זה פה ומחר הוא עושה את זה שם; בעיקר, בעיקר כשהדרכים לא כשרות.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה הוא הסכם רע, הוא אפילו הסכם רע מאוד.

דליה איציק: ראש הממשלה התקפל שם התקפלות מוחלטת, זאת האמת.

דליה איציק: ויאסר ערפאת עשה לו בית-ספר, כי יאסר ערפאת למד עליו כמה דברים, שגם אנחנו למדנו עליו במשך שנתיים וחצי.

דליה איציק: יאסר ערפאת, גם הוא למד משהו על כושר העמידה של ראש הממשלה, זאת האמת.

דליה איציק: אני לא אצביע בעד ההסכם הזה.

רפאל פנחסי: לא תצביעי?

דליה איציק: אני לא אצביע בעד ההסכם הזה.

דליה איציק: ההסכם הזה הוא הסכם רע.

דן תיכון: תצביעי נגד?

דליה איציק: אחרי שאני אראה את המפות.

דליה איציק: תאמין לי, אדוני היושב-ראש, אני אלמד אותן, ומאוד יכול להיות שאנחנו גם נבקש ממך שתיתן לנו מספיק זמן, כי חלק מאתנו יכול להיות שיצטרך לקבל קצת שיעורים, שהרי לא כולנו מבינים ויודעים את התורה, כמו הרבה מאוד חברי כנסת שמצויים בזה כאן.

דליה איציק: אני לא אצביע בעד ההסכם הזה.

דליה איציק: אני אינני אופוזיציה למדינת ישראל, ואם אני חושבת שההסכם הזה הוא הסכם רע מהרבה מאוד בחינות, ואם אני נותנת מנדט לראש הממשלה להמשיך, סימן שלא אכפת לי מהרבה מאוד נושאים ששנתיים אני מדברת עליהם.

דליה איציק: ואז, אנה אני באה?

דליה איציק: ומה תאמרו לי ביום הדין על הצביעות שלי, מה תאמרו לי אז?

דליה איציק: האם היית צבועה?

דליה איציק: לכן, אדוני היושב-ראש, אני קוראת את ההסכם, ומנסה לעשות את ההשוואה לכאילו הסכם מצוין שראש הממשלה הביא.

דליה איציק: כשאני באתי לכאן, לכנסת, והבאתי מסמך של 13%, שראש הממשלה התחייב עליו לפני תשעה חודשים, אתם העדפתם להיות מרומים, כי זה בגנים שלכם.

דליה איציק: איך לימור לבנת תהיה כל כך מתייסרת?

דליה איציק: היא כל כך מתייסרת על ארץ-ישראל.

דליה איציק: איך שאול יהלום, שסוף סוף נהיה שר תחבורה במדינת ישראל, איך הוא לא מתייסר כל כך?

דליה איציק: שהרי כל כך קשה להיפרד מן הכיסא.

אברהם יחזקאל: הוא בוכה ב"וולבו".

דליה איציק: הוא כל כך בוכה ב"וולבו".

דליה איציק: ואיך קורה שרק כשאנחנו בשלטון ארץ-ישראל צריכה להיות שלמה, וכשהם בשלטון לא נורא שהיא מקוצצת?

דליה איציק: שהרי יש מכונית ויש "וולבו".

דליה איציק: אני רוצה לומר, מי שקורא היטב את ההסכם רואה שארבעה דברים קרו לו.

דליה איציק: הכנסנו לחדר המיטות את האמריקנים בצורה פרועה ובלתי נסבלת, והבאנו את קלינטון, ב-14 בחודש, כדי שהוא יכיר במדינה הפלסטינית – שאני, אגב, אינני מתנגדת לה – כדי שהוא יהיה הראשון שיניח את אבן הפינה, כדי שנתניהו הוא זה שיסייע לו.

דליה איציק: הוא יבוא לכאן ובבושת פנים יספר לכם – שהרי אתם יודעים שה-13%, כמו שאמר שרון, מזמן היו מוסכמים – שהוא נאבק על כל סנטימטר; ואיך תסתכלו לו, לשר החוץ, בפנים, והרי הוא אמר לכם שכל 1% מעל 7% מסכן את מדינת ישראל?

דליה איציק: כך הוא אמר.

דליה איציק: אחר כך זה נהיה 9%, ואחר כך זה נהיה 13%.

דליה איציק: הרי מותר לומר: שרון תמורת ביטחון.

דליה איציק: מרגע שקיבלת כיסא, לא נורא שהביטחון "הלך פייפן".

דליה איציק: הנה יושבת החבורה הזאת ומספרת לכם סיפורי סבתא, וחלקכם, בגלל הכיסא ובגלל הכספים ובגלל הישיבות ובגלל הרבה מאוד נושאים שאינם רלוונטיים לארץ-ישראל, מעדיפים להיות מרומה.

דליה איציק: יבוא היום שהציבור ישאל אתכם, איפה הייתם?

דליה איציק: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלכס לובוצקי.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת אבי יחזקאל.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אתעלם מהנאום הקודם, מפני שבאמת אנחנו עוסקים היום בנושא כל כך מהותי ורציני, ולא בשאלה של אישיותו של ראש הממשלה, שהיא שאלה חשובה ולגיטימית, אך אני רוצה להתמקד באמת בנושא.

אברהם יחזקאל: עם כל הכבוד, מה אתה מתנשא?

אברהם יחזקאל: למה אתה מתעלם?

אברהם יחזקאל: לא מכובד מה שהוא עושה לקולגה.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, תן לו לדבר.

דן תיכון: תאמין לי, היא לא אמרה דברים קלים.

דליה איציק: למה אני צריכה להגיד דברים קלים?

דליה איציק: שמעת אתמול את ראש הממשלה?

דן תיכון: הרי אני אומר שלא אמרת דברים קלים, אבל תני לו לדבר.

אלכסנדר לובוצקי: אם אני צריך לבוא לכאן ולהגן על ראש ממשלת ישראל, שהוא בכל אופן ראש ממשלת ישראל, גם שלי וגם שלך, הייתי צריך להגיד דברים יותר קשים.

אלכסנדר לובוצקי: העדפתי לומר, כדי שלא איחשב כמי שלא אמר כלום, שאני לא אשקיע את הזמן עכשיו בדבר הזה, ואני מוכן להתווכח אתך ולהתפלמס במקום אחר.

אלכסנדר לובוצקי: באמת עומדת עכשיו בפנינו הכרעה משמעותית לעתידה של מדינת ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: אני רוצה להסביר את נושא המפות.

אלכסנדר לובוצקי: זה לא עניין פשוט, אדוני היושב-ראש, אין כאן שאלה טכנית.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב, שכנסת ישראל צריכה לאשר כל שלב בתהליך כל כך קריטי וחיוני, בוודאי כל שלב שיש בו נסיגה מארץ-ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: יותר מזה, אני אזכיר לך, אדוני היושב-ראש, בזמנה, כשממשלת ישראל החליטה על הפעימה הראשונה, שלא בוצעה, פניתי אל ראש הממשלה ואל אדוני, ודרשתי להביא אפילו אותה פעימה קטנה לאישור הכנסת.

אלכסנדר לובוצקי: חשבתי שכל ויתור בארץ-ישראל מחייב החלטת כנסת.

אלכסנדר לובוצקי: לכן, אני אחרון שיבוא ויאמר שצריך להעביר הסכם כזה, ולהעביר נסיגות, ללא אישור כנסת; ההיפך מזה הוא הנכון.

אלכסנדר לובוצקי: דווקא מפני שאני מייחס חשיבות עצומה לכל אחת מן הנסיגות שצפויות בשבועות הקרובים – השלבים הראשון והשני והשלישי – אני חושב שכל אחת מהן דורשת דיון ציבורי אמיתי ומקיף, מפני שהשאלות הן לא רק ציבוריות, הן שאלות אידיאולוגיות, ערכיות, אמיתיות, ומאוד קשה דווקא למחנה הימני של המפה הפוליטית, ותרשו לי להסביר.

אלכסנדר לובוצקי: יש דילמה גדולה, האם הוויתורים ייעשו בעיקרם בגב ההר, בשומרון, או במדבר יהודה?

אלכסנדר לובוצקי: מה הדילמה?

אלכסנדר לובוצקי: הדילמה היא, שלכאורה עדיף לתת יותר במדבר יהודה, שהרי שם אנחנו נרחיק את הרשות הפלסטינית מהיישובים וההתנחלויות שנמצאים במרכז השטח, ונמנע בעיות מסוימות.

אלכסנדר לובוצקי: לכן, עדיף שניתן במדבר יהודה לטובת היישובים וההתיישבות.

שבח וייס: מה נמנע?

אלכסנדר לובוצקי: נמנע את החיכוך, שאתה יודע שהוא בעייתי.

אלכסנדר לובוצקי: הרמטכ"ל אמר זאת היום בוועדת החוץ והביטחון.

אלכסנדר לובוצקי: על זה יש הסכמה.

שבח וייס: – – – נחזיר הכול עם היישובים.

אלכסנדר לובוצקי: יכול להיות.

אלכסנדר לובוצקי: אז זאת עמדה אידיאולוגית וצריך לדון בה.

אלכסנדר לובוצקי: האפשרות האחרת היא לבוא ולהגיד – ודווקא זאת אפשרות לאוהבי ארץ-ישראל – שאת השטח שבין שכם לג'נין אין סיכוי שנשמור בריבונות ישראלית.

אלכסנדר לובוצקי: את השטח הזה בסופו של דבר נצטרך להעביר לפלסטינים.

אלכסנדר לובוצקי: אני מדבר עכשיו אל אוהבי מדינת ישראל וארץ-ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: אתה רק אוהב מדינת ישראל, אני מכבד את זה, אבל אני מדבר על אוהבי ארץ-ישראל, שלהם יש הדילמה.

אלכסנדר לובוצקי: אנשים כמוני קרועים בדילמה הזאת.

אלכסנדר לובוצקי: אני אומר בגילוי לב, פעם ראשונה שהאינטרס של ההתיישבות ושל היישובים עומד בניגוד לאינטרס של ארץ-ישראל.

שבח וייס: הרי ידוע שהם מטרד היסטורי.

אלכסנדר לובוצקי: לא שהם מטרד.

אלכסנדר לובוצקי: אם אתה מעדיף את האינטרס של היישובים אתה פוגע דווקא, אדוני היושב-ראש, באינטרס של ארץ-ישראל, משום שיש סיכוי לשמור את הריבונות הישראלית בשדרה המזרחית במדבר יהודה, ואין סיכוי לשמור אותה בין שכם לג'נין.

אלכסנדר לובוצקי: לכן, בעיני עדיף למסור דווקא יותר שטח בין שכם לג'נין, עם כל הכאב והבעייתיות שזה גורם ליישובים.

אלכסנדר לובוצקי: זאת שאלה ערכית מהמדרגה הראשונה.

אלכסנדר לובוצקי: זאת לא שאלה שקציני צה"ל צריכים להחליט בה, יש כאן באמת שאלה קריטית.

אלכסנדר לובוצקי: יש לי גם הצעה לאדוני היושב-ראש.

אלכסנדר לובוצקי: השלב הראשון של הנסיגה – ביום חמישי הקרוב, אני חושב שעליו אין מחלוקת.

אלכסנדר לובוצקי: כבר הודלף ויודעים איפה הוא יהיה.

אלכסנדר לובוצקי: הוא יהיה באזור ג'נין, עליו אין מחלוקת ציבורית.

אלכסנדר לובוצקי: אני מציע שנאשר היום את ההסכם.

אלכסנדר לובוצקי: אני רוצה להזכיר את ההבדל בין זה לבין אוסלו ב'.

אלכסנדר לובוצקי: ההסכם אינו כולל מפות.

אלכסנדר לובוצקי: ההסכם במפורש משאיר לסמכותה הבלעדית של מדינת ישראל את השאלה היכן תהיה הנסיגה.

אלכסנדר לובוצקי: נאשר היום את זה, ואת המפות אך ורק של הנסיגה הראשונה, ונקיים בהמשך דיונים ממצים גם בממשלה, גם בוועדת החוץ והביטחון, שעוד לא ראתה את המפות, וגם בכנסת, בשאלה הזאת, שהיא באמת שאלה אידיאולוגית ועקרונית ממדרגה ראשונה.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא בא לנסות לעזור לראש הממשלה להחביא את המפות.

אלכסנדר לובוצקי: להיפך, אני באמת מבקש שנוכל לקיים דיון ציבורי בכנסת ובציבור.

אלכסנדר לובוצקי: יש כאן שאלה ערכית מהמדרגה הראשונה, שקורעת לב וקורעת את לבי.

אלכסנדר לובוצקי: אני, דווקא כאיש התנחלות, שהקדיש את חייו הבוגרים במידה רבה למפעל ההתיישבות בארץ-ישראל, כדי להגדיל את הריבונות הישראלית ככל האפשר, ניצב היום בפני דילמה אמיתית, בין אינטרס של יישובים לבין אינטרס של ארץ-ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: זאת לא שאלה טכנית להחליט עליה בין 20:00 ל–22:00.

אלכסנדר לובוצקי: זאת שאלה אמיתית, שצריכה להיות בדיון.

אלכסנדר לובוצקי: ואני חושב שהניסיון כאן להציג כאילו מחביאים ממישהו, מנסים להעביר ולרמות, הוא טעות.

אלכסנדר לובוצקי: יכול להיות שעושים את זה, אבל ברמת האמת והמוסר כדאי לנו כולנו להתאפק בעניין הזה, ואם אדוני יהיה מוכן, ואם זה יהיה מקובל על ראש הממשלה – יביאו לנו רק את המפות של הנסיגה הראשונה, שנדמה לי שעליהן אין מחלוקת.

דן תיכון: זה מה שקורה.

דן תיכון: ותתפלא, גם על זה יש מחלוקת.

אלכסנדר לובוצקי: המפות שיובאו היום יהיו רק לנסיגה של השבוע הקרוב?

דן תיכון: כן.

אלכסנדר לובוצקי: אז אני מברך על כך, ואני רוצה לצרף את קולי ולקרוא לאופוזיציה לא להתריס בעניין הזה, מפני שיכול להיות שנהיה שותפים בעניין הזה.

דליה איציק: מה זה קשור?

דליה איציק: זה עניין עקרוני.

שבח וייס: אני לא שותף.

שבח וייס: אני רוצה שיחזירו הכול, ומהר.

שבח וייס: אני בודד בסיעה.

שבח וייס: עם המתנחלים.

אלכסנדר לובוצקי: אבל גם אתה רוצה שיהיה דיון ציבורי אמיתי.

אלכסנדר לובוצקי: אמרה יפה חברת הכנסת דליה איציק, ועם זה אני מזדהה לחלוטין – אנחנו רוצים להתמודד עם תמונה אמיתית.

דליה איציק: גילוי נאות.

אלכסנדר לובוצקי: גילוי נאות; אבל גילוי נאות לדיון ציבורי נאות הוא באמת השאלה שהעליתי עכשיו, הדילמה בין מדבר יהודה לבין גב ההר בשומרון היא שאלה קשה.

אלכסנדר לובוצקי: לי היא מאוד קשה.

אלכסנדר לובוצקי: היא שאלה קשה במחנה הימין, ואני חושב שהיא שאלה שגם אצלכם, אני מאמין, אותם אנשים, שאולי כבר אינם קיימים, במפלגת העבודה, נקרא להם "נאמני תוכנית אלון", שאתם חושבים שהיא אנכרוניסטית ואין לה מקום, אבל גם בציבור המצביעים שלכם יש אנשים שנאמנים לתוכנית אלון והיו רוצים שהנסיגה תתבצע דווקא בגב ההר ולא בשדרה המזרחית.

אלכסנדר לובוצקי: אולי דווקא נשתף פעולה, הדרך השלישית ואתם, ובנסיגות הבאות נשפיע על כך שמרכז הכובד שלהן יעבור לגב ההר ולא למדבר יהודה.

שבח וייס: הרי ברור לך שיחזירו הכול, אז מה כל המזמוז ההיסטורי הזה?

שבח וייס: זו טעות של מלחמת ששת הימים.

אלכסנדר לובוצקי: חבר הכנסת וייס, לי לא ברור שיחזירו הכול, אבל בשביל זה אנחנו נמצאים כאן.

אלכסנדר לובוצקי: אם הייתי מקבל את עמדתך ואת הערכתך והשקפתך, הייתי מתייצב אתך בבחירות.

אלכסנדר לובוצקי: התייצבתי במפלגה אחרת.

אלכסנדר לובוצקי: אני אקבל כל הכרעה, גם אם יחזירו את הכול, אבל בוא נעשה אותו גילוי נאות ונדון בו בצורה נאותה.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה לך, אדוני.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, ואחריו – חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

דן תיכון: אם היא לא תהיה – חברת הכנסת יעל דיין.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשו לי לומר למה אני כל כך מתרגש ומתייחס לנאומו של קודמי, פרופסור אלכס לובוצקי.

אברהם יחזקאל: אני חושב שהוא מתחבט התחבטות אמיתית, רק באיחור של שנתיים-שלוש שנים.

אברהם יחזקאל: הפור נפל והגורל הוכרע, ופה אין דרך שלישית, יש האם אתה מגיע לפשרה ונותן או לא.

אברהם יחזקאל: כי גם השדרה המזרחית וגם מדבר יהודה – אתה, כאיש הגון וישר עם עצמו ועם הציבור שאתה מייצג, יודע, כמו שאמר אריק שרון, שבסופו של דבר קום תקום המדינה הפלסטינית.

אלכסנדר לובוצקי: נכון, השאלה באילו גבולות.

אברהם יחזקאל: חשוב שאמרת "נכון".

אברהם יחזקאל: נקודה נוספת, אני חושב שאני קורא לחברי במפלגת העבודה, יחד עם דליה איציק, לא להצביע בעד ההסכם היום.

אברהם יחזקאל: אני חושב שההתייפייפות הזאת של האופוזיציה כלפי אדם שאני עדיין לא מאמין שיעשה שלום, התמיכה הזאת היא תמיכה שערורייתית.

אברהם יחזקאל: היא תמיכה שאומרת שאנחנו תומכים במי שאנחנו לא מאמינים לו.

אברהם יחזקאל: זו האמת.

דוד טל: אתם תומכים בשלום.

אברהם יחזקאל: זו האמת.

אברהם יחזקאל: מה אתה אומר, שאין פה עניינים אישיים?

אברהם יחזקאל: אם מצד אחד אותו בנימין נתניהו נותן ומקים את המדינה הפלסטינית, ומצד שני מדינות ואומות עולם לא מוכנות לדבר אתו – ביל קלינטון, נשיא ארצות-הברית, לא דיבר אתו לפני המלחמה הצפויה עם עירק.

אברהם יחזקאל: פה אף אחד לא ידע מתי ינחת הטיל הראשון, אם בכלל, או מתי הם יתחילו את המלחמה.

אברהם יחזקאל: אז אתה גם נתת וגם לא קיבלת.

אברהם יחזקאל: זה אפרופו הססמה של נשיא ארצות-הברית את נתניהו.

אברהם יחזקאל: אין כל יחסים עם האיש הזה, אף אחד לא מאמין לו.

אברהם יחזקאל: אז אני אתן יד למי שאני לא מאמין לו?

אברהם יחזקאל: המפלגה שלי, מתוך פחד ציבור, שיגידו: מה, אתם נגד השלום?

אברהם יחזקאל: – אני בעד השלום, ולכן אני לא מצביע נתניהו.

אברהם יחזקאל: כי אני חושב, שהוא גם מקים את המדינה, גם אין לו ייסורי הנפש שיש לך, כך אני חושב – ואני לא מניפולטור, האמן לי – והוא גם נשאר בודד במערכה.

אברהם יחזקאל: נשיא ארצות-הברית יבוא לכאן, לעזה, ייתן לו את הגושפנקה הסופית, ואנחנו מחזקים את נתניהו – על מה?

אברהם יחזקאל: הגם נתת וגם נשארת בודד יחד אתנו?

אברהם יחזקאל: אתה ודאי מבקר הרבה בארצות-הברית ואתה רואה עד כמה אנחנו לא אהודים שם היום.

אברהם יחזקאל: אתה יודע את זה.

אברהם יחזקאל: על מה?

אברהם יחזקאל: אז אתה עומד כאן ואומר, בצדק, בואו נתחבט בשאלה מה נותנים קודם.

אברהם יחזקאל: צריכים להיות הגונים עם עצמנו.

אברהם יחזקאל: האדון נתניהו, לצערי, מבשל תבשיל, והוא לא יודע מה יהיה סופו.

אברהם יחזקאל: יושב-ראש הכנסת, שהוא פרלמנטר מעולה, אומר שמביאים היום ב-19:00 מפות של החלק הראשון, ובממשלה שלנו עדיין יש ויכוחים.

אברהם יחזקאל: מה הוויכוחים האלה?

אברהם יחזקאל: ויכוחים של חוסר הבנה מה יהיה בסוף הדרך.

אברהם יחזקאל: שיקומו כאן ויגידו, שבסוף הדרך תקום מדינה פלסטינית.

אברהם יחזקאל: מה לעשות?

אברהם יחזקאל: יש מי שרוצה ויש מי שלא רוצה, אבל זה סופו של התהליך.

אברהם יחזקאל: למה הם מתחבטים בעניין הזה, כאילו?

אברהם יחזקאל: התחבטות הדמה הזאת היא הבעייתית.

אלכסנדר לובוצקי: אתה הרצל של הפלסטינים?

אלכסנדר לובוצקי: זה עניין שהוא במשא-ומתן.

אברהם יחזקאל: אני לא הרצל של הפלסטינים, אבל אני לא מוכן להיות כמי שיוכה כל יום על אמירותיו המשתלחות של נתניהו מצד אחד, ומצד שני הוא עצמו יחזיר שטחים.

אברהם יחזקאל: זה חוסר ההגינות הציבורית שלו, ועל כך אני לא צריך לתת לו ברכת יישר כוח.

אברהם יחזקאל: אני לא צריך לתת לו את ברכת הדרך על כך שהוא משתלח באהוד ברק, על כך שהוא הלך למהלך של דה-לגיטימציה של יצחק רבין, ציבורית לפחות.

אברהם יחזקאל: היום הוא בא לכאן ונוהג בדרכו שלו, בדרך של רבין.

אברהם יחזקאל: "וואי פלנטיישן" זה המשך של יצחק רבין, ואין לו אומץ הלב.

אברהם יחזקאל: אז במפלגה שלי ה"לפלפים" האלה הולכים להצביע בעד.

אברהם יחזקאל: למה?

אברהם יחזקאל: כי אנחנו מפחדים שיגידו שאנחנו נגד השלום, כי זו מפלגה של "לפלפים".

אלכסנדר לובוצקי: מפני שזה המשך של אוסלו.

אברהם יחזקאל: האם יעל דיין מאמינה לנתניהו?

אברהם יחזקאל: אבל היא, כאשה שכל החיים ירקו עליה, ושפכו עליה תה, תצביע, כי היא בעד השלום, אבל היא לא בעד נתניהו.

אברהם יחזקאל: אני אומר להם: חברים, אנחנו באופוזיציה, באופוזיציה כמו באופוזיציה, ויש להצביע נגד, גם אם הנושא הוא כאילו שלום, מה גם שהוא לא יביא שלום.

אברהם יחזקאל: ואוי לי אם הוא יביא שלום כזה.

אברהם יחזקאל: זה שלום?

אברהם יחזקאל: איך אומרים – היהודים לא הרגו את ישו, אבל את הנשמה הוציאו לו.

אברהם יחזקאל: זה מה שיהיה.

אברהם יחזקאל: הוא לא הורג את ערפאת, אבל את הנשמה הוא מוציא לו.

אברהם יחזקאל: זאת אומרת, הוא נותן לו את ההסכם ב"כזה קשה".

אברהם יחזקאל: איך זה?

אברהם יחזקאל: זה כמו המאצ'ו הישראלי, שנותן אבל עם בוקס; נותן עם בוקס.

אברהם יחזקאל: ועד שהוא ייתן לו – ערפאת, מסכן, כבר ימות.

נסים דהן: זה מה שמפריע לך?

נסים דהן: שמוציאים לו את הנשמה?

אברהם יחזקאל: לא, אבל למה להוציא?

אברהם יחזקאל: – אז אל תיתן; אל תיתן.

אברהם יחזקאל: תהיה עקבי.

אברהם יחזקאל: חבר הכנסת דהן, אם אתה עקבי בלא לתת – אל תיתן.

אברהם יחזקאל: אם אתה עקבי בלתת – תן באהבה.

אברהם יחזקאל: מה קרה?

אברהם יחזקאל: תן באהבה.

אברהם יחזקאל: אבל אצלנו, נתניהו נותן לו כך שיד אחת נותנת ויד אחת סוטרת.

אברהם יחזקאל: למה?

אברהם יחזקאל: זה רק לצורכי פוליטיקה פנימית, כי נתניהו, בניגוד לאהוד ברק, מבין את הבוחר, את הישראלי.

אברהם יחזקאל: הוא יודע שהבוחר הישראלי אוהב להיות מאצ'ו.

אברהם יחזקאל: אבל מה?

אברהם יחזקאל: מאצ'ו מזויף, ויש לנו גם ראש ממשלה שהוא ימני מזויף, כי היום מאחורי ראש הממשלה הימני הזה מסתתר שמאלן, תאמין לי, שהולך ונותן לאט לאט, בחשכת הליל, ויושב עם ערפאת.

אברהם יחזקאל: בחוץ הוא ימני ובפנים הוא שמאלני.

אברהם יחזקאל: בחוץ הוא נותן סטירה ותוקע את אהוד ברק, ובפנים הוא מלטף את ערפאת.

אברהם יחזקאל: אז אני אומר: די ל-double standard הזה, די לכפל הלשון הזה.

אברהם יחזקאל: כל עוד נתניהו לא יהיה עקבי גם בחוץ וגם בפנים – אני לא אצביע עם נתניהו, וכך אני קורא גם לחברי לנהוג.

אברהם יחזקאל: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רשות הדיבור לחברת הכנסת יעל דיין, ואחריה – לחבר הכנסת יהודה לנקרי.

דן תיכון: אם הוא לא יהיה, ידבר חבר הכנסת יונה יהב, שהיה כאן לפני כמה דקות, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

יעל דיין: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

דן תיכון: על מה?

יעל דיין: על תשומת הלב שלך.

יעל דיין: אבל אם אתה רוצה שאאפשר לך זמן קריאה – בבקשה.

יעל דיין: חברי הבית, חברי וחברותי, אני מודה לאבי יחזקאל על הביטוי.

יעל דיין: יכולת להמציא משהו חדש.

יעל דיין: חברי ה"לפלפים", אמרת, ממפלגת העבודה, שיצביעו בעד ההסכם.

יעל דיין: לכבוד לי גם להצביע בעד ההסכם, בהקשר זה להיות "לפלפית"; זו פעם ראשונה שהביטוי הזה מוצג כלפי, ואני לא חושבת שזה יידבק.

יעל דיין: אבל זה ביטוי עתיר שימושים.

יעל דיין: ברוך הבא למשתמשים.

יעל דיין: אני רוצה לנצל ממש שניות ולדבר על שני עניינים שעומדים על סדר-היום הכללי, שהאחד מהם הוא, כמובן, שביתת הסטודנטים.

יעל דיין: אני רוצה לקרוא לכל מי שמזדהה ותומך להצטרף היום להפגנה הגדולה שתתקיים בירושלים.

יעל דיין: אני חושבת שזו פשוט בושה.

יעל דיין: אם דובר כאן קודם אישית על ראש הממשלה – – –

שבח וייס: באיזו שעה ההפגנה?

יעל דיין: ב-18:00.

יעל דיין: אני קוראת לכם להצטרף גם אל שובתי הרעב באוהל המחאה.

יעל דיין: דובר כאן אישית על ראש הממשלה.

יעל דיין: אני רוצה לציין, שהנושא השני שאני רוצה לדבר עליו הוא עניין השביתה במערכת הרווחה, שפוגעת כרגע בעיקר בילדים חוסים.

יעל דיין: זה דבר שערורייתי.

יעל דיין: אין לי ספק כלל, שראש הממשלה, במו ידיו, היה יכול לתקן דברים גם בנושא הסטודנטים המשביתים וגם בנושא הרווחה המושבתת.

יעל דיין: הוא כל כך כל יכול – ועדיין יש בבית הזה מספר גדול של מתנגדים לשינוי הבחירה הישירה – הוא רב סמכויות, הוא כן כל יכול, אלא שהסלקציה שלו במה כן להתרכז ולטפל ובמה לא נראית ממש מופלאה בעיני ברגע הזה.

יעל דיין: אני מבקשת לומר כמה מלים על ההסכם, ביחס להיבט ארוך הטווח שלו.

יעל דיין: אני בכלל לא מדברת לא על המפות ולא על האחוזים.

יעל דיין: אני מדברת על שלושה דברים שנעשו בבית הזה, שהם פשוט חבלה בהסכם.

יעל דיין: קודם כול, יש הביטוי "ניתן".

יעל דיין: הם ייתנו – הם יקבלו.

יעל דיין: הם לא ייתנו – הם לא יקבלו.

יעל דיין: איזה מין מיקח וממכר זה?

יעל דיין: איזה מין מסחור של המושג צדק?

יעל דיין: יש דבר שלא בידינו לתת ושזכותם לקבל, וזה לא שלנו כדי לתת, זו זכותם לקבל, זה שלהם על-פי נוהג, על-פי דין, על-פי זכות היסטורית, כשם שמדינת ישראל היא שלנו והיא הבית הלאומי שלנו.

יעל דיין: אנחנו לא הרצל, חבר הכנסת לובוצקי.

יעל דיין: אין כוונתנו להיות הרצל.

יעל דיין: לכל עם שקם על הרגליים ומתחיל ללכת יש היום זכות לבית לאומי.

יעל דיין: בכלל, יש כל הסיפור הזה שאנחנו ניתן, ניתן כך וכך אחוזים, וכן ניתן מדינה פלסטינית.

יעל דיין: על מה אתם מדברים?

יעל דיין: על אינטרסים חיוניים של מדינת ישראל.

יעל דיין: המושג הבסיסי שאנחנו קמנו על בסיסו, שאנחנו כמדינה קמנו על בסיסו, קשור למוסר הנביאים, אם אתם רוצים, להכרזה על מדינת ישראל, וזה מושג הצדק.

יעל דיין: על-פי צדק יקום דבר.

יעל דיין: הצדק הוא עם המדינה הפלסטינית, עם הקמתה, עם ויתור על שטחים – גם המלה ויתור מיותרת כאן – ועם משא-ומתן שיוביל בסופו לא לנתינה ולקבלה.

יעל דיין: עומדים על איזה תנאים, שאם הם יתנהגו יפה, הם יקבלו מדינה.

יעל דיין: מה העניין הזה?

יעל דיין: האם אנחנו עושים להם "טסט", שהם צריכים לעמוד בו?

יעל דיין: נכון שיש הסכמה על הדדיות מסוימת.

יעל דיין: אבל ההדדיות עובדת גם לחיוב.

יעל דיין: כשם שלנו יש מדינה, גם להם תהיה מדינה.

יעל דיין: גם זו הדדיות.

יעל דיין: מובן שבדברים שיובילו לזה – – –

אלכסנדר לובוצקי: מה עם הגבולות?

יעל דיין: הגבולות יוחלטו במשא-ומתן.

אלכסנדר לובוצקי: מה הצדק?

יעל דיין: אגיד לך מה הצדק.

יעל דיין: הצדק הוא, שמקסימום הפלסטינים, המספר הגדול של פלסטינים, יהיו במסגרת גבולות עם רצף טריטוריאלי של מדינה של עצמם, ומקסימום הביטחון המתבקש למדינת ישראל, לא לארץ-ישראל.

יעל דיין: מקסימום הביטחון זה מה שיכריע את הגבול – ביטחון לנו במקומות מסוימים, ושכל האוכלוסייה הפלסטינית תהיה ברצף טריטוריאלי ככל האפשר, כאשר אני מפרידה מזה את עזה, כמובן.

יעל דיין: מלה אחרונה – אני רוצה לומר, שהעניין הזה של צדק צריך להיות העניין המשותף לנו.

יעל דיין: אל תכניסו את הביטוי אהבה.

יעל דיין: לאף אחד אין מונופול על אהבת ארץ-ישראל, או על אהבת פלסטין.

יעל דיין: אני מאוד אוהבת תמונות מסוימות של בונר, או של אוטרילו, או שאני אוהבת את המונה ליזה.

יעל דיין: אז יש לי זכות קניין עליה?

יעל דיין: לבעל האוהב את אשתו יש זכות קניין עליה?

יעל דיין: מה העניין הזה שאתם אומרים לנו: אתם לא אוהבים את ארץ-ישראל ואנחנו אוהבים אותה יותר?

יעל דיין: אני מבינה את ההתלבטות שלך.

יעל דיין: אבל אל תיקחו מונופול על המושג של אהבת ארץ-ישראל.

יעל דיין: אני יכולה לאהוב את ההיסטוריה, את הגיאוגרפיה, את הזכויות ההיסטוריות, אבל אהבה איננה מקנה לי זכות קניין על איזה שטח, או על איזה אובייקט.

נסים דהן: היא מקנה מוטיבציה להילחם עליה.

יעל דיין: היא מקנה מוטיבציה?

יעל דיין: על זה אמרו בסיני, כאשר ויתרנו על כל סיני: אבל כאן נשפך דם יהודי.

יעל דיין: חס וחלילה אם זכות הקניין תיקנה בזה שבמקום מסוים נשפך דם יהודי, כי אז אנחנו יכולים לספח את כל אותם מקומות שהקזנו עליהם דם.

יעל דיין: הקזנו דם למען צדק, למען חופש, למען שוויון ולמען זכותם של העמים, ולא הקזנו דם כדי לשריין לנו, על-ידי הקזת הדם – ואני כוללת בזה את כל הצער העמוק שלי על מה שהיה אתמול בלבנון – שטחים.

יעל דיין: האם נלך ונספח כאן את סוג'וד ומשלט כזה או אחר כי הוקז שם דם?

יעל דיין: אנחנו נלחמים, לצערי הרב – ולצערי הרב לא יוצאים מדרום-לבנון – לא בשביל לספח את דרום-לבנון, אלא בשביל להגן על הגליל כל עוד ההגנה באמת מתבצעת משם.

יעל דיין: תודה רבה.

דוד טל: תודה, גברתי, אני מאוד מודה לך.

דוד טל: חבר הכנסת אבנר חי שאקי, בבקשה.

דוד טל: שש דקות לרשותך, חבר הכנסת שאקי.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סיעת המפד"ל החליטה לא לתמוך בהסכם הזה, מפני שהוא נקוב ככברה, מפני שההסכם הזה איננו מקדם את עניינה של ישראל ואת עניין ביטחונה ואת עניין עתידה.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר מה היה חסר בהופעה של המשלחת שלנו ב"וואי פלנטיישן".

אבנר-חי שאקי: לא רק היא, אלא גם הסכם אוסלו נגוע באותו נגע.

אבנר-חי שאקי: חבר הכנסת עזרא, אם תואיל בטובך גם להקשיב לי.

דוד טל: חבר הכנסת עזרא, הדובר מבקש את תשומת לבך לנושא שהוא מדבר עליו כרגע.

אבנר-חי שאקי: אני אומר דבר ראשון, שזו טעות איומה שלא בנינו על זכויותינו ההיסטוריות בארץ הזאת, על הצדק שיש בתביעותינו.

אבנר-חי שאקי: כשאתה לא תובע בשם הצדק אלא רק בשם ביטחון מופשט, באים ואומרים לך האמריקנים: אנחנו נערוב לביטחונכם.

אבנר-חי שאקי: ה-CIA יערוב לביטחונכם, ועדה פלונית תעשה משהו.

אבנר-חי שאקי: אנחנו יודעים שהדבר הזה איננו פועל ולא יפעל לעולם.

אבנר-חי שאקי: הבסיס האמיתי לנוכחותנו בארץ הזאת הוא זכותנו ההיסטורית.

אבנר-חי שאקי: אנחנו מצויים ב"לך לך", "וירא", "חיי שרה", "תולדות", "ויצא" – בחמש הפרשיות הללו מתבססת זכותנו הדתית, ההיסטורית, והיא, והיא בלבד, המקור לנוכחותנו כאן 3,800 שנים.

אבנר-חי שאקי: וממילא הטעות האיומה היא לבוא ולדבר אך ורק בשם סעיף אחד – ביטחון.

אבנר-חי שאקי: הדבר השני שאני רוצה לומר לראש הממשלה, שלצערי איננו כאן, הוא, שלא יאה ולא נאה לממשלה שנטלה על עצמה למנוע את כל פגעי ונגעי ופגמי אוסלו לחזור לאותן טעויות.

אבנר-חי שאקי: מה שקרה בוואי הוא חזרה על אותן שגיאות, והדבר מצער ביותר.

אבנר-חי שאקי: דבר נוסף שאני רוצה לומר הוא, שחיפשתי לשווא סעיף סנקציות בהסכם.

אבנר-חי שאקי: למדתי קצת משפטים ואני יודע שאין חוזה משפטי ללא סעיף סנקציות.

אבנר-חי שאקי: טול את הסנקציות מן החוזה והוא נייר בעלמא לכל דבר ועניין.

אבנר-חי שאקי: מה קורה אם אחד הצדדים לא ימלא אחרי סעיף מאל"ף עד תי"ו?

אבנר-חי שאקי: יש הוראות מפורשות?

אבנר-חי שאקי: יש לנו הסכמים שאנחנו אמורים להצביע עליהם היום בכנסת, כאשר אין בנמצא סעיף האומר מה קורה כאשר צריכים לבטל אמנה פלסטינית ועומדים בראש ומכריזים: לא, המל"פ לא יבטל את האמנה הפלסטינית.

אבנר-חי שאקי: זאת תהיה הצגה יפה בנוכחות נשיא ארצות-הברית, אבל ביטול פורמלי, מדויק, "קונסטיטוציוני" של הרש"פ לא יהיה שם; ומשתבחים בזה.

אבנר-חי שאקי: יתירה מזו, הטרור הקיים כיום, הסעיפים של ההסכם הזה לא באים לבטל אותו.

אבנר-חי שאקי: ואני רוצה להזכיר כאן לכנסת הנכבדה ולראש הממשלה, קראתי בעיון את ההסכם, קראתי את המסמך שנקרא: מצע ה"חמאס", ואני רוצה שכל חבר כנסת ידע שבמסמך ה"חמאס" יש סעיף נורא ואיום שאומר, שעל-פי צו הנביא מוחמד אנחנו אמורים ללחום ביהודים ולהרוג יהודים בכל מקום שאנו מוצאים.

אבנר-חי שאקי: שאלתי אם הסעיף הזה בוטל, אם הסעיף הזה שונה, אם מישהו תבע לבטל אותו, אם ערפאת תבע לבטל אותו.

אבנר-חי שאקי: אפשר לקרוא לערפאת אדם שבא ללחום בטרור אם הוא לא עומד בתוקף ואומר ליאסין: כל עוד יש סעיפי השמדה, אני צריך לעצור אותך, אני צריך להביא אותך לדין?

אבנר-חי שאקי: זאת אומרת, סעיף ההסתה גם הוא לא יפעל, כי אבי אבות המסיתים, שהוא יאסין, ממשיך להסית, ממשיך לומר שצריך להשמיד את ישראל, שאין לה זכות קיום, והוא קיים.

אבנר-חי שאקי: עצרו אותו במעצר בית, כביכול.

אבנר-חי שאקי: הבלים ורוחות.

אבנר-חי שאקי: ידוע שכל חבריו ממשיכים, התשתית קיימת.

אבנר-חי שאקי: ידוע לי ממקורות הכי מוסמכים, שלא נעשו מעצרים ואין כוונה לעצור.

אבנר-חי שאקי: יש שיחות ויש הבנות והדברים הללו צריכים להביא אותנו להתפכחות.

אבנר-חי שאקי: זהו הסכם גרוע מכל גרוע.

אבנר-חי שאקי: זהו הסכם אסוני, זה הסכם שבא לקצץ בזכויותינו על הארץ הזאת בלי לקבל בתמורה את מה שכל עם היה תובע כתמורה אלמנטרית, אותו שלום אמת, אותו ביטחון אמת.

אבנר-חי שאקי: מה שחסר בצד השני זו האמת, והאמת חסרה, כי האמת האמיתית שערפאת נכשל בה פעם אחר פעם – גם שלשום שמעתי אותו, לרוע מזלו אולי יש בתוכנו שיודעים ערבית ומבינים ערבית – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא יודע ערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה – – – בחיים שלך, בהזיות שלך, בעולם שלך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא תגיד את האמת אף פעם.

אבנר-חי שאקי: נדבר אחר כך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לזה שום בסיס – – –

אבנר-חי שאקי: אתה נמנה עם חברי הכנסת שמעולם לא גינו את ערפאת בשום דבר, אז אתה פסול לעניין הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מאחז את עיני כולנו כאילו אתה יודע משהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא יודע שום דבר.

אבנר-חי שאקי: תן לי לדבר.

אבנר-חי שאקי: אני לא אפריע לך, אל תפריע לי.

אבנר-חי שאקי: זה כל מה שאני מבקש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, אבל עובדות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אל תתיימר לומר – – –

אבנר-חי שאקי: אתה לא בעל הבית בכנסת, יש יושב-ראש.

דוד טל: חבר הכנסת דהמאשה, אני קורא לך ומבקש ממך לאפשר לו לסיים.

דוד טל: אני אוסיף לו את חצי הדקה שגזלת ממנו.

אבנר-חי שאקי: מדובר שם על אקטים חד-צדדיים, זאת אומרת, להקפיא התנחלויות, להקפיא התיישבות.

אבנר-חי שאקי: ואני שואל את ראש הממשלה: איך נציגי ההתיישבות היקרה הזו אינם חברים בוועדות השונות?

אבנר-חי שאקי: הם הנוגעים בדבר.

אבנר-חי שאקי: בעתידם מדובר, בילדיהם מדובר, בביטחונם מדובר.

אבנר-חי שאקי: איך אפשר לנהל הסכם ולחתום עליו בלי הנוגעים בדבר?

אבנר-חי שאקי: הרי בלעדי ההתיישבות הזאת, ידידי חבר הכנסת לוי היקר, בלי ההתיישבות הזו לא היה על מה לדבר.

אבנר-חי שאקי: ערפאת יכול היה לצעוד ברגליים על סוס לבן – מפני שרק ההתיישבות עוצרת אותו.

אבנר-חי שאקי: בלי ההתיישבות שקמה שם, היה על מה לדבר?

אבנר-חי שאקי: היה צריך אוסלו?

אבנר-חי שאקי: היה צריך קהיר?

אבנר-חי שאקי: היה צריך וושינגטון?

אבנר-חי שאקי: לא היה על מה לדבר.

אבנר-חי שאקי: בזכותם של המתיישבים האלה, שמימשו את זכותו ההיסטורית של העם היהודי להתיישב בארצו, יש על מה לדבר.

דוד לוי: חבר הכנסת שאקי, אל תתעלם מן ההליכה הנדיבה של הממשלה כלפי המתיישבים – שכל אחד יתפוס לו גבעה.

דוד לוי: זה גם כן משהו.

דוד לוי: שירוצו.

אבנר-חי שאקי: אינני בוש.

אבנר-חי שאקי: אני מאמין שכל הארץ הזאת היא שלנו.

אבנר-חי שאקי: אני מאמין שיש 22 מדינות ערביות; אין צורך במדינה ה-23.

אבנר-חי שאקי: אני מאמין שהמעט הקטן הזה צריך לשמור עליו מכל משמר.

אבנר-חי שאקי: אני סבור ומאמין בתום לבי ובמלוא הכרתי, שההסכם הזה נגוע בכל הנגעים שהסכם יכול להיות נגוע בהם.

אבנר-חי שאקי: לפיכך, מדובר פה על הדדיות.

אבנר-חי שאקי: הנשיא קלינטון, לצערי הגדול, בא לחגוג פה כדי להגיד לפלסטינים: ידידכם אני.

אבנר-חי שאקי: הראיה, שבכל ויכוח בינינו על פרשנות הסעיפים – אוי לו לסעיף שצריך פרשנות, ששעה אחרי כתיבתו כבר יש לו שני פירושים.

אבנר-חי שאקי: אני קצת ניסחתי חוזים ולימדתי לנסח חוזים.

אבנר-חי שאקי: לא הייתי מנסח חוזה עלוב, שאפשר לפרש אותו בשתי צורות דקה אחרי שהוא יצא מתחת ידו של הכותב.

אבנר-חי שאקי: על כל פנים, צר לי לומר לראש הממשלה, לא רק שסיעת המפד"ל כולה תצביע נגד, לרבות שריה, אלא שאילו יכולתי, הייתי משפיע על כל הכנסת הזו, אם היא חפצה חיים, אם אנחנו רוצים באמת שמדינה זו תהיה בת-קיימא, בעזרת השם, אם הם רוצים לראות שזכותנו ההיסטורית גוברת על כל הטענות האחרות המדומות – הייתי מציע לכולם להצביע נגד.

אבנר-חי שאקי: אבל אין לנו מנוס, לצערי, המעט שיש לנו נפגין בהצבעתנו – שההסכם הזה מסוכן לביטחוננו, מסוכן לעתידנו, מסוכן לילדינו, ולכן ראוי לבטלו.

אבנר-חי שאקי: אבל כיוון שלא נוכל, כיוון שיש לו רוב, אנחנו נצביע נגד, לפחות למלא את רצון מצפוננו, שהוא מצפון יהודי השואב את כוחו המוסרי מאברהם אבינו ועד היום.

דוד טל: דבר שלא מונע מכם, חבר הכנסת שאקי, להמשיך לשבת בממשלה.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת שאקי.

דוד טל: חבר הכנסת יהודה לנקרי יעלה ויבוא.

יונה יהב: מי אחריו?

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אחריו – חבר הכנסת עזרא, אחריו – חבר הכנסת כבל, אחריו – חבר הכנסת וקנין, ואחריו – חבר הכנסת סלומינסקי.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, סיכמתי עם מזכיר הכנסת – – –

דוד טל: אין היושב-ראש קורא אלא מה שמובא בפניו.

יונה יהב: סיכמתי עם המזכיר, שאני יוצא לוועדת הכנסת ומייד כשאני נכנס נותנים לי את רשות הדיבור.

דוד טל: אדוני לא מופיע ברשימה כלל.

יונה יהב: אני מס' 8.

דוד טל: אני שומע שמזכיר הכנסת הזיז אותך במקצת, למקום מס' 18, כדי שיהיה לך מספיק זמן לחזור.

דוד טל: ברגע זה אנחנו עומדים במקום מס' 6.

דוד טל: אדוני, בבקשה.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לאחר שראש הממשלה בנימין נתניהו התהלך ממושכות בטרקליני ההשהיה, בפרוזדורי ההאטה, הוא פעם פעימה, או בלשון קולעת יותר: נסוג נסיגה.

יהודה לנקרי: מהלך מאוחר, שהסב לישראל נזק מדיני חמור, גרם להתמעטות באיכות יחסיה עם הידידה הגדולה ארצות-הברית, שיבש את הקשרים האמיצים שהחלה ישראל לקשור עם מדינות האזור, לרבות מדינות שאנחנו ביחסי שלום אתן כמו מצרים וירדן, פגע באמינות מדינת ישראל בזירה הבין-לאומית כולה והסב לנו נזק מדיני חמור.

יהודה לנקרי: גם כשאני מנסה למצוא נסיבות מקילות, ככל שמדובר בהפנמת מהלך מדיני שכרוך גם בהמרה רעיונית אצל ראש הממשלה – הוא הרי אינו המשך טבעי, אידיאולוגי או פוליטי, לממשלת רבין או פרס; הוא גם חווה את השבר האידיאולוגי העמוק באמצו את הסכמי אוסלו, והיום את הסכמי וואי – קשה לי להתעלם מהתוצאות הקשות מאוד של הקיפאון המדיני, שהביא בין היתר גם את שר החוץ לשעבר, חבר הכנסת דוד לוי, לתת גט כריתות לממשלתו ולהביע בה אי-אמון, בין היתר.

יהודה לנקרי: אבל, אם אנחנו בוחנים את תוצאות ההסכם הזה, בהתחשב בכל התקופה הזאת, שבה בהיסוס, בהתחמקות, בדרך הנפתלת שאומצה על-ידי ממשלת ישראל, שילמנו מחיר גבוה גם מבחינה מדינית, גם מבחינה כלכלית, עם ההאטה בהשקעות במשק הישראלי, עם התמעטות דימויה של מדינת ישראל, הרי בסך הכול אנחנו מקבלים הסכם שתנועתנו, תנועת גשר, תברך עליו, תתמוך בו, אבל גם תאמר היום את ההסתייגות שלה מהאופן שבו הוא הושג ומחוסר הקוהרנטיות בהרבה מאוד נקודות בהסכם הזה.

יהודה לנקרי: מדובר על חורים בהסכם וואי.

יהודה לנקרי: יש מקרים שחורים יכולים להועיל, הם טובים לפורקן תסכולים, למשל, הם יכולים לשחרר מקיבעונות.

יהודה לנקרי: גם בתלמוד מותר שיהיו חורים עד להסכמה הכוללת.

יהודה לנקרי: אבל כאן אתה נוכח לדעת, שבהסכמה הכוללת עדיין סתירות רבות מתקיימות בהסכם הזה.

יהודה לנקרי: כמעט בכל נקודה ונקודה אינך יודע להחליט אם זו הסכמה מקובלת על שני הצדדים.

יהודה לנקרי: עניין המל"פ, הסגרת המרצחים, לפחות המאסר שלהם, המאבק בטרור, כל השלבים האלה עדיין לוטים בערפל.

יהודה לנקרי: אני מנסה גם לחפש לעצמי סיבה מדוע הוכנסה ארצות-הברית למעורבות כל כך גבוהה בתהליך הזה.

יהודה לנקרי: מצאתי לי אולי הסבר: ארצות-הברית מהווה, כפי שאנחנו יודעים, בשביל ראש הממשלה, אופק התייחסות; אולי אחד מסלעי הקיום של ראש הממשלה.

יהודה לנקרי: יש לו סלע קיומי כאן, אין ספק, אבל אחד מסלעי הקיום, וייתכן שהוא היה זקוק למטרייה האמריקנית בדמות אב קונצפטואלית כדי להשכין אותה בכל השפעותיו בתוך התהליך הזה ורק באמצעותה להכריע.

יהודה לנקרי: אנחנו גם חווים, בתוך התהליך הזה, לא רק המרה אידיאולוגית משמעותית של מחנה הימין, אלא גם של דמויות בולטות בתוך המחנה הזה.

יהודה לנקרי: רק תמול-שלשום שמענו את שר החוץ הנוכחי בהתנגדותו הנחרצת לנסיגה בהיקף כזה.

יהודה לנקרי: היום הוא לא רק מאמץ את ההסכם ועושה נפשות לקבלתו, הוא גם מסרטט – ואני את דעתי על המדינה הפלסטינית הבעתי בהזדמנויות שונות, אני בהחלט תומך בה, בקיומה, בתנאים טריטוריאליים וביטחוניים מסוימים, אבל מפי השר שרון אנחנו שומעים היום את קווי המיתאר של המדינה הפלסטינית, מי שאתמול קבע ש-9% נסיגה מהווים סכנה ביטחונית איומה למדינת ישראל.

יהודה לנקרי: היכן כאן האמון?

יהודה לנקרי: איך אפשר לקבל מצבים שכאלה?

יהודה לנקרי: מן הצד השני אנחנו גם צריכים להיות ערים, חברי הכנסת, לדרך שבה יושב-ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, מחבל במו פיו בהסכם הזה.

יהודה לנקרי: יפה שאנחנו מבקרים את עצמנו, אבל צריך לבקר גם אותו, ואני מצפה מחברי חברי הכנסת, שיודעים בהזדמנויות רבות מאוד, מעל דוכן זה, להגן עליו, גם לומר את דבר ביקורתם.

יהודה לנקרי: זאת הרי לא דוגמה של שיח שלום ולא חינוך לשלום לדבר אחרי ההסכם, לפני ימים אחדים, על שחרורה של ירושלים באלימות, ברובים אם צריך, כשאתה מתחייב בהסכם הנוכחי – ומי שקורא אותו יכול לגלות זאת – להנחיל את פדגוגיית השלום, את החינוך לשלום, למנוע את ההסתה וההסתה לאלימות.

יהודה לנקרי: ראש הממשלה שלנו, בהציגו את ההסכם הזה לעולם, לעם ישראל, חשב לרגע שכל העם הזה, כל הכנסת הזאת, כל העולם הוא מרכז הליכוד, בסגנון, בשפה, בתכנים שנעו בסקאלה שבין הדבילי לאינפנטילי, הוא ביקש לשכנע אותנו שההסכם הזה טוב יותר מכל הסכם אחר.

יהודה לנקרי: העליבות הזאת לא היטיבה עם דימויה של ישראל – – –

דוד טל: אני מבקש לסיים, אדוני.

יהודה לנקרי: אני הרגשתי – אני מסיים – בוש ונכלם מדרך ההצגה הזאת, ואני מציע לראש הממשלה שייקח דוגמה גם מגדולים ממנו, ממנחם בגין המנוח, שבמקום הזה ידע להגן ברוח ובנשמה יתירה על הסכם השלום של קמפ-דייוויד.

יהודה לנקרי: כדאי לו לגולל אי-אלה סרטים בערוץ-1 ולהיווכח גם בשפת הגוף, גם בשפת הנשמה וגם ברוח של מי שקדם לו, כדי, אולי, לעלות מדרגה אחת במעמדו כמדינאי.

יהודה לנקרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מודה לחבר הכנסת לנקרי.

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו, כאמור – חבר הכנסת גדעון עזרא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, קשה לראות איך גם במעמד היסטורי שבו עושה מדינת ישראל צעדים גורליים ממזמזים את העניין ומחלקים אותו לפרוסות, ואת כל ההדר ואת כל הצדק שהיה יכול להיות מנת חלקו של ההסכם הזה – פשוט מדכאים הצדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לדבר פה על כמה עובדות יסוד, שכדאי שכולנו נזכור אותן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי דיברו כאן על ייסורים, על תענית, על החזרת חבלי מולדת, ואני הייתי מציע לדוברים הנכבדים לראות את התמונה בכללותה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבלי מולדת, נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מנקודת ראותו של הדובר אלה הם חבלי מולדת, אבל מה עם הצד השני?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עם חבלי מולדת של הצד האחר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי העם הפלסטיני גם כן יש לו פה מולדת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לו פה חבלי מולדת, ובסופו של דבר, כאשר מדובר על מולדת ועל מדינה – הרי בצד האחר של המטבע גם כן מדברים על מולדת ועל מדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם ניקח את התהליך ההיסטורי, לא הרבה זמן, 50 שנה לאחור, כבוד היושב-ראש, ב-1947, בהחלטת האו"ם על חלוקת המולדת הזאת בין שני העמים, כולם תמכו, כולם שמחו ואמרו: זה בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם היה הצד האחר מקבל את ההחלטה הזאת, אז כולנו היינו שמחים בזה והיו קמות אז שתי מדינות, בגבולות שהם רחוקים מאוד ממה שאנחנו מתארים היום, ושום דבר לא היה קורה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא היו קמים ולא היו צועקים ולא היו מחזירים, כאילו, ונותנים משהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא הדין בשנת 1967, כאשר נכבשו השטחים האלה שעליהם מדובר היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממשלת ישראל החליטה שהשטחים האלה יהיו פיקדון בידיה, על מנת לעשות שלום, ומרגע שהצד האחר יהיה מוכן לעשות שלום – יקבל את השטחים האלה חזרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שאני מדייק בדברי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את כל זה כולם שכחו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את כל זה אף אחד לא רוצה לזכור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פתאום זוכרים עכשיו שכל האדמה הזאת היא בידי מדינת ישראל, והיא, כאילו, מחזירה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא נותנת מתנה; היא נותנת למישהו, ככה, כל מיני מתנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא זה העניין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וכל עוד ימשיכו בגישה הזאת יהיה קשה מאוד לשכנע לא רק את עצמנו, אפילו צד אחר כלשהו, בצדקת העמדה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רבותי, צריך לראות את הדברים כהווייתם, ולקרוא להם באמת העובדתית שלהם: מדובר כאן בסכסוך בין שני עמים על אותו חבל ארץ, כאשר מדינת ישראל עכשיו, בחוזה הזה שהיא מגישה לנו, ובחתימה הזו שהיא מגישה לנו, מחזירה 13% מתוך 27% של המולדת הזו, ולא מתוך סך הכול, משהו כמו 4.5%–5% מהסך הכול – ובסופו של התהליך, אם אכן הוא יסתיים בהסכמה ובמשא-ומתן, הצד האחר יקבל 27% מכל חבלי המולדת הזו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ובכל זאת הפתרון הזה נראה כל כך קשה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך שלום, אם כך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: או שתגידו: לא רוצים פשרה, לא רוצים שלום, לא רוצים להחזיר שום סנטימטר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מוכן להבין את זה, אף-על-פי שאני לא מסכים עם זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: או, אם הולכים לפשרה היסטורית, לפיוס ולשלום, אז צריך לתת גם לצד האחר אפשרות להגן על ההסכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להם קל שם, בצד האחר, במדינה הפלסטינית לקבל בסופו של דבר 27% מן המולדת הזו, להגן על העמדה הזו ולשכנע אחרים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם שם יש אופוזיציה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם שם יש כאלה שיש להם ייסורים, וכאלה שאומרים: כולה שלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, מדובר פה על פשרה, שכל בעל רצון כן וכל אדם שפוי שרוצה בעתיד שונה, בעתיד אחר, בשינוי של מצב שפיכות הדמים באזור הזה – ייתן את ידו לה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבל רק שלא עושים את זה באופן ישיר, מפורש ונכון; לא בגאווה ולא באומץ לב, כפי שהדברים מחייבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, היושב-ראש, אני אסכם את הדברים גם בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: רבותי המאזינים, הנושא הוא הסכמי השלום האחרונים בוושינגטון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני דיברתי כאן על נושא הסכסוך מהבסיס שלו, ואני מדבר אל הקיצונים בפרלמנט הזה שרואים בהסכם זה מתנה שמדינת ישראל מכינה או נותנת לעם הפלסטיני, מתנה שהיא חלק מהארץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וזו דעה מוטעית מיסודה, הסכסוך הוא על כל הארץ הפלסטינית, על כל 100% הארץ הזו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההסכמים נותנים 13% מהשטח שנכבש בשנת 1967, באופן זמני בשלב זה, ולכן מגיע לעם הערבי לדרוש, ואם תהיה לכך התנגדות יאמרו המתנגדים שהם אינם מרוצים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני פונה אל המתנגדים בשני הצדדים לראות את התמונה בצורה מציאותית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני פונה אל צד זה במדינת ישראל ואומר שהוא אינו עושה עם אף אחד חסד ואינו עושה טובה לאף צד אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נושא הסכסוך הוא על כל אדמות העם הפלסטיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנהגתו, כאשר היא מסכימה ליישוב מחלוקות ולהסכמים באמצעות מתווכים, היא רוצה גם כן בשלום ורוצה לטהר את האזור מההיסטוריה הקודמת שלו, היסטוריית המלחמות ושפיכות הדמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, המיושבים בדעתם הרוצים בשלום חופשיים לתמוך בהסכם, אך לא זו בלבד, הם תמיד ירגישו כי הסכמים אלה עדיין נותנים למדינת ישראל יותר ממה שמגיע לה, וכי הם מקפחים את העם הפלסטיני מזכויותיו על ארצו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל הסכם הוא הסכם, וכל עוד שני הצדדים מרוצים ממנו, הרי שזהו הפתרון שלו יסכימו שני הצדדים, עם כל הכבוד למתנגדים ולדורשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו, חברי הכנסת וממשלת ישראל, נועדנו לשרת את העם הזה.

גדעון עזרא: אנחנו נועדנו להביא שלום לארץ הזאת.

גדעון עזרא: נועדנו להביא ביטחון לארץ הזאת, באמצעים שעומדים לרשותנו.

גדעון עזרא: העם הפלסטיני חי פה.

גדעון עזרא: זה לא שאנחנו יכולים מחר בבוקר להרחיק אותו לאיזו נקודה אחרת.

גדעון עזרא: הוא חי פה, ואנחנו צריכים לחיות אתו.

גדעון עזרא: אני אומר, שמה שהממשלה הזו עשתה – השטחים שמוסרים לרשות הפלסטינית הם שטחים מאוכלסים בפלסטינים, להוציא שמורת הטבע שבה מדובר.

גדעון עזרא: אני חושב, שמה שעשו בכירי השרים בממשלת הליכוד בארצות-הברית היה עבודה בהמשך להסכמי אוסלו, כאשר העבודה הזאת, בניגוד להסכמי אוסלו, נתנה את האפשרות לבחון את עצמנו בכל שלב ושלב.

גדעון עזרא: אבל לבחון את עצמנו בכל שלב ושלב פירושו שאתה גם יכול לצאת מהדברים האלו, לא לעשות את הדברים בצורה מובנית, וכך אתה חייב לעשות אותם.

גדעון עזרא: אני רוצה לומר כמה דברים.

גדעון עזרא: לדעתי, וזה לא מאוחר, אם ראש הממשלה יבקש מראש האופוזיציה להצטרף לדיונים שמתקיימים עכשיו, בכל שלב ושלב כפי שהממשלה החליטה, לטובת העם הזה, אני חושב שנעשה מעשה גדול.

דוד טל: אולי עדיף, חבר הכנסת עזרא, להזמין אותו לממשלת אחדות לאומית?

גדעון עזרא: בוודאי ובוודאי.

גדעון עזרא: אני מדבר על כך.

גדעון עזרא: הוא לא רוצה להצטרף לממשלת אחדות לאומית; אני חושב שהמינימום הנדרש הוא לתת לראש האופוזיציה, שהוא רמטכ"ל לשעבר, להגיד את ההערות שלו.

גדעון עזרא: אני מאוד מעריך את חברי הכנסת הערבים על הגישה שהם גילו בהצבעה על התקציב, שלא היתה נוגעת לתקציב, אלא היתה הצבעת תמיכה בהסכמי השלום.

גדעון עזרא: אני חושב שלא מאוחר לקום ולעשות את המעשה.

גדעון עזרא: אני לא יודע אם דברי נשמעים במקומות הנכונים, אבל אני אעשה את הדברים גם בנפרד.

גדעון עזרא: הדבר השני, רבותי: מלחמה בטרור.

גדעון עזרא: זה שם המשחק.

גדעון עזרא: אם היינו משוכנעים שהם יילחמו בטרור ויהיה ביטחון, אני חושב שלא היו לנו התלבטויות.

גדעון עזרא: אני חושב, לגבי מלחמה בטרור, שזה לא רק אחרי שיש פיגוע.

גדעון עזרא: זה לפני שיש פיגוע.

גדעון עזרא: באיזו מידה אנשי המודיעין ואנשי המשטרה ברשות הפלסטינית עובדים היום מול התשתית, כפי שכתוב.

גדעון עזרא: לגבי המשטרה הפלסטינית אני מוכרח להגיד לממשלה כמה דברים.

גדעון עזרא: לפי ההסכם – ולקחתי מן ההסכם אתמול את כל מה שקשור לעבודתה של המשטרה הפלסטינית – זה מה שהיא צריכה לעשות, לפחות בשלושת החודשים.

גדעון עזרא: כתוב: למנוע מעשי טרור, פשע ועוינות, המכוונים נגד הצד הישראלי, לנקוט אמצעים משפטיים נגד עבריינים, למנוע הסתה; מאבק מקיף בטרור ואלימות, טיפול בתשתית, מתמשך ולאורך זמן, ללא הפסקות; להוציא אל מחוץ לחוק את הארגונים בעלי אופי צבאי, טרוריסטי, או אלים, ואת התשתית התומכת שלהם; מסגרת משפטית אפקטיבית כדי למנוע כל ייבוא וייצור או מכירה בלתי מורשים, רכישה או אחזקה של כלי ירייה; מניעת הברחה או הכנסה בלתי חוקית אחרת של כלי נשק או חומרי נפץ; הקמת מנגנונים לפעולה שיטתית נגד כל ביטויי ההסתה; חילופי מומחיות, הדרכה וסיוע בנושא הפלילי; להקטין את מספר השוטרים.

גדעון עזרא: כל זאת מצווה לעשות המשטרה הפלסטינית.

גדעון עזרא: היא מצווה להקים מנגנוני מודיעין, להילחם בהפרות סדר, לעצור אנשים, לחקור, לשפוט, לכלוא.

גדעון עזרא: את זה אנשים יכולים לעשות – ואני אומר זאת כבוגר שב"כ – רק אם יש לך מוטיבציה גבוהה מאוד.

גדעון עזרא: אני שואל כאן:

גדעון עזרא: איזו מוטיבציה אנחנו נותנים למשטרה הפלסטינית כדי לעשות מלאכתה נאמנה?

גדעון עזרא: אני אומר את הדברים.

גדעון עזרא: יש בהסכם דברים שהם לא שטחים.

גדעון עזרא: יש בהסכם דברים בנושא הכלואים.

גדעון עזרא: אני מדבר על כלואים, על אנשים שנמצאים – מפקד מחוז רמאללה ברשות הפלסטינית הוא הרוצח הגדול ביותר שאני מכיר.

גדעון עזרא: הוא הפעיל את כל אנשי ה"פתח" שנמצאים בשטחים, ושחלקם נמצא בכלא.

גדעון עזרא: וה"פתחים" האלה נמצאים בכלא.

גדעון עזרא: אני אומר: אנחנו צריכים לגלות רוחב לב על מנת שלמשטרה הפלסטינית תהיה מוטיבציה לעשות את כל הדברים שאמרתי, אחרת אין להסכם הזה סיכוי.

גדעון עזרא: ומלה אחרונה.

גדעון עזרא: את כל הדברים האלה אני אומר בתנאי.

גדעון עזרא: בתנאי, ועוד הפעם – בתנאי, שהרשות הפלסטינית מבצעת את ההסכם כלשונו וכרוחו.

גדעון עזרא: לא מספיק "כלשונו", יש לו גם "רוחו".

גדעון עזרא: עם לשונו בלבד לא יהיה כאן שלום.

גדעון עזרא: אני מדבר על כלשונו וכרוחו, לרבות השינוי במל"פ, שזה דבר פשוט לעשות, לדעתי.

גדעון עזרא: אני מדבר על דברים אחרים שצריך לדעת לוותר בהם זה לזה.

גדעון עזרא: דעו לכם דבר אחד: כאשר מחבל יוצא לירושלים, אם הוא יוצא מ–יוצא מ-B או יוצא מ-C – אין שם סימני דרך.

גדעון עזרא: על המפות זה יפה.

גדעון עזרא: כולם יחד, באותה חבילה, באותה ערימה, בארץ הצפופה הזו, וכולנו חייבים לתת יד להסכם.

גדעון עזרא: בראש ובראשונה – המנהיגים שלנו.

גדעון עזרא: אני חושב, שביבי עשה מאמצים רציניים מאוד, עשה את הבלתי-אפשרי מבחינת דרך החשיבה שלו.

גדעון עזרא: אני קורא לערפאת לעשות אותם דברים.

גדעון עזרא: אני קורא לכולם ללכת לטובת ביטחון אזרחי מדינת ישראל והרשות הפלסטינית.

גדעון עזרא: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת רענן כהן, בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אינני בוגר השב"כ, כל מה שאני חושב הוא לטובת עם ישראל, הציבור והאוכלוסייה.

רענן כהן: בשעה זו שובתים רעב מול ביתו של ראש הממשלה עשרות סטודנטים, שמייצגים את מאות אלפי הסטודנטים במדינה.

רענן כהן: הם נתקלים בממשלה אטומה, צינית, שמצפצפת על דור העתיד של המדינה.

רענן כהן: על הזלזול והחוצפה של הממשלה הצעתי לחברי בסיעה להגיש אי-אמון בראש הממשלה, שאינו מוכן לסיים את המשבר שנמשך כבר חודש ימים; אי-אמון בממשלה שהרסה את הכלכלה ואת המשק, ממשלה שדרדרה את כולנו לאבטלה, למיתון, לצמיחה שלילית ועכשיו לאינפלציה דוהרת, ממשלה ללא מצפון וללא מצפן.

רענן כהן: הסכם וואי הוא הרע במיעוטו, ולכן חשוב להדגיש שהאופוזיציה כולה תיתן גיבוי ותמיכה להסכם הזה, מתוך אחריות לאומית לקידום תהליך השלום, אבל חייבים להגיד את האמת: ההסכם הזה, שנחתם באיחור של למעלה משנה, הוא הסכם שנחתם בחוסר אמון.

רענן כהן: היום מתברר לנו, שהממשלה הזאת אינה רוצה ואינה יכולה לקדם תהליך שלום.

רענן כהן: מתברר שוב ושוב, שרק הליכוד לא יכול ללא תמיכת האופוזיציה והוא בעצם הופך למשותק.

רענן כהן: מתברר היום לעם ישראל, שחזון ארץ-ישראל השלמה תם, מת, נקבר.

רענן כהן: נשארה אידיאולוגיה אחת, שאותה הובלנו במשך שנים, אידיאולוגיה אמיתית וצודקת, שמציעה פשרה, התפייסות והשלמה.

רענן כהן: נתניהו, שעשה ועושה אין-ספור זיגזגים, השלים גם הוא עם אוסלו ועם דרכם של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

רענן כהן: במאבק בין נתניהו לאוסלו, תהליך אוסלו ניצח.

רענן כהן: נתניהו הפנים, באיחור רב, שאין אלטרנטיבה אחרת.

רענן כהן: אבל, אדוני היושב-ראש, לצערי, במקום שעם שלם ייהנה מפירות השלום, אנחנו נמצאים בבידוד מדיני.

רענן כהן: עם שלם מדוכא, והכול בגלל מבנה אישיותו של ראש הממשלה.

רענן כהן: אני רוצה לשאול כאן בכנסת, הלוא כשאתה הולך לשלום אתה הולך להתפייסות, הלוא השלום מיועד ליצור את היחסים בין העמים, ומה נוצר?

רענן כהן: אנחנו גם הולכים לשלום, אבל אין לנו דרך חמה, כיוון של התפייסות, וחבל שכך; אנחנו גם נותנים, וקשה לומר שמקבלים.

רענן כהן: אשר להסכם, אתמול שמעתי את ראש הממשלה בוועדת החוץ והביטחון, ובלשון המעטה, זו היתה הופעה מביישת.

רענן כהן: אין כל קשר בין ההצהרות על ביטחון ועל ההישגים לבין הכתוב בהסכם.

רענן כהן: מי שהבטיח הרים וגבעות תמורת 27% שהוא מחזיר שוב, כדרכו, מנסה להונות ולתעתע בעם בשקרים.

רענן כהן: צריך לזכור שהסכם הוא הסכם, ומה שחשוב זה מה שכתוב באנגלית.

רענן כהן: היום ברור ש-13% הובטחו עוד בדצמבר לאמריקנים.

רענן כהן: הפלסטינים למדו להעלות ציפיות מול ראש ממשלה לא אמין, שלא עומד בלחצים, וחבל חבל שהוא מביא אותנו למצב הזה.

רענן כהן: אנו חוזרים ומדגישים, שהמבחן הוא בביצוע, ולאחר שיבוצע, אני מקווה שבהסכמה, נחליט על תאריך לבחירות מוקדמות.

רענן כהן: נפנה לציבור ונבקש את אמונו, ואחרי הבחירות נקים ממשלה רחבה, שתתקן את כל הפנצ'רים שראש הממשלה והממשלה הביאו עלינו, שתהיה ממשלה מאחדת שתביא שלום אמיתי, תבדוק את הביטחון ותראה מה טוב למדינה, תשנה את סדר העדיפויות, תעלה סוף-סוף חיוך על פני האנשים ותביא תקווה לעתיד ילדינו.

רענן כהן: הייתי פונה אל ראש הממשלה מעל במה זאת ואומר לו: עלה לקברו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ובקש סליחה.

רענן כהן: אני רוצה לסיים ולומר, השלום הזה מאוד חשוב לנו, מאוד חשוב למזרח התיכון כולו.

רענן כהן: אולי זוהי התחלה שתביא, בסופו של דבר, לתהליך שיאפשר לחיות אחרת במזרח התיכון.

רענן כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: תודה רבה; אני מאוד מודה לך.

דוד טל: חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא.

דוד טל: חבר הכנסת מקסים לוי, בבקשה.

דוד טל: חבר הכנסת לוי, שמא תואיל בטובתך לעלות.

דוד צוקר: מה סדר הדוברים אחרי זה?

דוד טל: באישורי, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, וברגע שייכנס יוכל לדבר, ולאחר מכן – חבר הכנסת כבל.

דוד טל: הנה, הוא כבר הגיע, אז הוא ידבר לאחר מכן.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל הדוברים, 120, ידברו על נושא הסכם השלום.

מקסים לוי: ודאי שאומר כמה משפטים על הנושא, אם כי אתמוך בהסכם השלום.

מקסים לוי: אני אומר את זה בדיעבד.

מקסים לוי: יש כאלה ששואלים: איפה המפות?

מקסים לוי: למה אנחנו לא רואים אותן?

מקסים לוי: וכי המפות ישנו את דעתם?

מקסים לוי: נדמה לי שאין מי שאוהב את ישראל יותר ואוהב פחות.

מקסים לוי: פעם קראו למי שמצדד בתהליך השלום – שמאלן.

מקסים לוי: האם יש בבית הזה ימין ושמאל?

מקסים לוי: מאז נבחרה הממשלה הזאת והצטרפו אליה לקואליציה, בקווי היסוד שלה נאמר שהממשלה תאמץ את תהליך אוסלו.

מקסים לוי: מי שלא רצה את תהליך אוסלו לא היה צריך להצטרף לממשלה הזאת.

מקסים לוי: על מה הצבועים האלה והצביעות הזאת היום?

מקסים לוי: מי שיש לו אלטרנטיבה לתוכנית אוסלו, יקום וידבר כאן.

מקסים לוי: אין אלטרנטיבה אחרת, דמגוגיה שלמה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, השלום החברתי בתוך מדינת ישראל מדאיג היום יותר מאשר כל דבר אחר.

מקסים לוי: ראה מה קורה, את האטימות של הממשלה הזאת בנושא הסטודנטים, האטימות של הממשלה הזאת בנושא הפנימיות, משפחות אומנה, ילדים חוסים, ילדים שנמצאים במסגרות "אקי"ם", מפגרים מסכנים שנמצאים בפנימיות, והנה אנחנו רואים את האטימות של משרד העבודה והרווחה, כאשר בעיצומים של אותם עובדים במשרד העבודה והרווחה הם למעשה מגינים על שכרם, ואין לי כל טענה כנגד העובדים האלה.

מקסים לוי: העובדים האלה משתכרים שכר מינימום, ולא רק שכר מינימום, אלא ממשלה אטומה זאת רוצה להוציא עובדים קבועים ולהכניס תקנים דרך חברות כוח-אדם, אלה השיטות שלה.

מקסים לוי: אבל המאבקים שנוצרים שם לא יכולים להיות על גבם של ילדים שנשלחים היום מהפנימיות.

מקסים לוי: אתמול התקיימה ישיבת ועדת העבודה והרווחה, וקראנו לעובדים ולשר – הרי לא יכול להיות שהשר יתנער ולא יוציא צווי ריתוק, רק בנושא הזה של הפנימיות.

מקסים לוי: הרי האסון החברתי הזה של ילדים מסכנים שנשלחים מהפנימיות גורם נזק בלתי הפיך.

מקסים לוי: משפחות אומנה, שצריכים להצדיע להן כאן, מקבלות 1,600 שקל בחודש עבור ילד מאומץ בבתיהן, והנה הן מוצאות את עצמן שלושה חודשים בלי לקבל כסף.

מקסים לוי: כאשר אנחנו מכנסים את ועדת העבודה והרווחה, השר לא מופיע כדי להצדיק את הטענה מדוע בשבוע שעבר הוא לא הביא את הנושא לוועדת חריגים.

מקסים לוי: היום אנחנו נמצאים במצב, שנגרם נזק קשה ביותר, אדוני היושב-ראש, ואני קורא לשר ולעובדים להפסיק להשתמש בילדים האלה כאמצעי לחץ על האוצר.

מקסים לוי: נכון שיש אטימות של האוצר, שלא רוצה לבוא לקראת העובדים האלה, לתקן את שכרם בנושא שכר המינימום, ולתקן את העוולה, שהממשלה הזאת רוצה לפטר למעשה את כל עובדי המדינה ולהכניס חברות כוח-אדם.

מקסים לוי: זאת מדיניות.

מקסים לוי: אבל, אדוני היושב-ראש, שר העבודה והרווחה הוא חבר בקואליציה, ואם התקציב שהונח לפנינו מדבר על קיצוץ בנושאים חברתיים – ועל הנושאים האחרים לא אדבר, אדבר בשעה שידונו בנושא תקציב המדינה, הרי לך הסטודנטים שמפגינים בשביתת רעב, הפנימיות, נושא "אקי"ם" ונושא משפחות אומנה, נושאים שלא מעניינים את הבית הזה.

מקסים לוי: מה זה ההסכם הזה שיונח כאן לפנינו היום?

מקסים לוי: כאשר לובן ההסכם הזה שיונח לפנינו, קראו "אסון" לממשלה ההיא שתמכה בתוכנית אוסלו, והיום פתאום קמים אנשים שלא מאמצים את תוכנית אוסלו – אלא יותר מתוכנית אוסלו.

מקסים לוי: נכון, אנחנו מגנים בחריפות את דבריו של ערפאת אמש על הרובים ועל מדינה פלסטינית, אבל אי-אפשר שלא לגנות גם את שרי הממשלה.

מקסים לוי: כששר החוץ אומר: "תרוצו, תתפסו כל גבעה", מה, זו לא הסתה?

מקסים לוי: ואם מחר בבוקר המתנחלים האלה יגיעו לידי עימות עם אותם חיילים, העימות הזה זה לא הסתה?

מקסים לוי: מה זה "תתפסו גבעות"?

מקסים לוי: אין ממשלה בישראל?

מקסים לוי: 9% מסכנים את גבולותיה של מדינת ישראל?

מקסים לוי: 13% הם הסיכון הגדול ו-9% לא? זו הרי צביעות ממדרגה ראשונה.

מקסים לוי: צריכה להיות יד מכוונת, ולממשלה הזאת אין דרך, היא איננה יודעת מה קורה אתה.

מקסים לוי: הרי אתה רואה את הפירוק של הקואליציה עצמה.

דוד טל: אדוני בעד ממשלת אחדות לאומית?

מקסים לוי: מוטב היה לממשלה הזאת, שאין לה רוב, שתלך הביתה.

מקסים לוי: ראינו רק לפני שבועיים, שחברי הכנסת מהמגזר הערבי הצילו את הממשלה הזאת בהצבעת אי-אמון.

מקסים לוי: הממשלה הזאת בכל מחיר לא תבצע את מהלך השלום.

מקסים לוי: כמו שהיא נכשלה בנושאים החברתיים, כך היא תיכשל גם בנושא השלום.

מקסים לוי: אין לה דרך, אין לה קו.

מקסים לוי: ממשלה שאין לה קו ואין לה דרך, צריכה ללכת.

מקסים לוי: ראינו את הבחירות לרשויות המקומיות.

מקסים לוי: הליכוד התרסק בכל מקום, בעיירות הפיתוח ובכל מקום.

מקסים לוי: המדיניות החברתית של הממשלה הזאת, והדרך שבה מנהלים את המשא-ומתן, היא לא דרך.

מקסים לוי: "אין ממשלה בישראל", אמר את זה דוד לוי.

מקסים לוי: יותר מזה, אין צדק.

מקסים לוי: מימיני יושב חבר הכנסת עוזי לנדאו, לפני יושב חבר הכנסת בני בגין, ואתה רואה את חבר הכנסת דן מרידור, ואתה רואה את חבר הכנסת צבי הנדל – זו קואליציה?

מקסים לוי: איזו קואליציה זאת?

מקסים לוי: לכן, נדמה לי שאני יכול לסכם את הדברים שלי: אנחנו – גשר תתמוך.

דוד טל: כאיש אחד?

מקסים לוי: כאיש אחד, כך אני מקווה.

דוד טל: בלב אחד?

דוד צוקר: חבר הכנסת דוד מגן כבר הודיע שלא יתמוך, חבר הכנסת קליינר בוודאי לא.

דוד טל: חבר הכנסת קליינר – לא.

דוד טל: דוד מגן – לא.

יהודה לנקרי: שלושה.

איתן כבל: חבר הכנסת קליינר לא נחשב.

דוד טל: אני מבקש לא לפגוע בשום חבר כנסת.

מקסים לוי: לנו אין רבנים שינחו אותנו.

דוד טל: לכן יש לכם בעיה.

דוד טל: אולי אדוני מוכן להתייחס לשאלה, אם אתם מסכימים לממשלת אחדות לאומית.

מקסים לוי: הרי לכל הש"סניקים שיושבים כאן, לאף אחד אין דעה – מה שיגיד המנהיג, זה מה שהם יעשו.

דוד טל: זה הדבר הטוב.

מקסים לוי: יראו מפות, או לא יראו מפות, זה מעניין?

מקסים לוי: מה שיגיד – יגיד.

מקסים לוי: בגשר יש אנשים שתומכים בתהליך השלום, יש אנשים שיש להם חופש ביטוי, וכל אחד במסגרתו הוא נעזר.

דוד צוקר: גשר צר מאוד.

מקסים לוי: גשר חרתה על מצעה – – –

יהודה לנקרי: אולי תרשה לי, אדוני היושב-ראש, לעזור לחבר הכנסת מקסים לוי.

יהודה לנקרי: כל מי ששם משפחתו מתחיל בלמ"ד תומך בהסכם.

דוד צוקר: עד למ"ד זה בעד, ומלמ"ד זה נגד.

יהודה לנקרי: שמענו היום התנגדויות של חברת הכנסת דליה איציק ושל חבר הכנסת אבי יחזקאל.

דוד טל: שקרא להם "לפלפים".

מקסים לוי: ברשותך, היושב-ראש, אני רוצה לסכם.

מקסים לוי: עם כל הכבוד לחבר הכנסת דדי צוקר ולחברי הכנסת, לגשר יש מצע, והמצע שגשר הלכה אתו הוא לאמץ את תוכנית אוסלו.

איתן כבל: לא כולם בגשר יודעים לקרוא את המצע.

מקסים לוי: לכן, גשר החליטה, שאם קליינר לא רוצה לתמוך בהסכם – זו דעתו, ואין כופים את דעת הרוב.

איתן כבל: נראה שהוא לא קרא את המצע.

ניסן סלומינסקי: העיקר שיתמוך בסטודנטים.

מקסים לוי: אני רוצה לסכם ולומר, בלעדי כל אלטרנטיבה, כל האנשים שיעלו לכאן יגידו לך, שאם הממשלה הזו לא רוצה ללכת לתוכנית אוסלו, שתאמר לעם שהיא איננה חפצה ללכת לתהליך שלום, ואולי גם המפד"ל יעלו לכאן ויציגו תוכנית חדשה, זה רעיון – אבל אני לא שומע מאף אחד אלטרנטיבה אחרת.

מקסים לוי: לכן, אני חושב שיש רוב בבית הזה לתהליך השלום, אבל אין רוב בבית הזה לנושאים החברתיים הבוערים במדינת ישראל.

דוד טל: ואין רוב בבית הזה להפלת הממשלה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מאוד מודה לך.

דוד טל: חבר הכנסת איתן כבל יעלה ויבוא.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה להתחיל ולומר, שאני מתכוון להצביע בעד ההסכם שיונח כאן.

איתן כבל: יתירה מזו, גם אם, כפי שאני מניח, עלול להיווצר מצב שההצבעה הזאת תהפוך להצבעת אמון או להצבעת אי-אמון בממשלה, גם אז אני אתמוך, וזה לא יאמר שאני תומך בבנימין נתניהו ובממשלתו.

איתן כבל: אם זו הדרך בשבילי לתמוך בהסכם, אז מתוך שלא לשמה בא לשמה – גם את זה אני אעשה.

איתן כבל: אני פחות מתייחס להסכם בהיבט של הסכם ששונה מאוסלו או דומה לאוסלו; זה פחות חשוב.

איתן כבל: בנימין נתניהו רצה לעשות קמופלז' כלפי הציבור – הוא רצה להראות שהוא דואג יותר, שהוא שומר יותר על מדינת ישראל, וזה עזר לקבוצה נוספת בחברה הישראלית – למפד"ל, או לחלק מהמפד"ל, להצטרף למקהלה שקוראת לו "השקרן", אבל בסופו של עניין – – –

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

דוד טל: חברת הכנסת דליה איציק, שמא גברתי תואילי בכבודך כי רב הוא לשוב למקומך.

האשם מחאמיד: זה נושא מאוד חשוב, אדוני, הוא קשור בנושא הזה.

דוד טל: זה קשור בנושא הזה?

דליה איציק: זה בנושא של השיעור.

איתן כבל: לגופו של עניין, ואם לרגע אהיה סניגור של נתניהו, אני חושב שלא ברצונו הוא הפך להיות חלק מאותם תהליכים היסטוריים שמפרקים את הימין וגורמים לכך שהמפד"ל מבצעת הצבעה – ומי פילל ומי האמין, שהמפד"ל, שמבחינתי ולפי תפיסת עולמי, כמפלגה שנמצאת בקונסנסוס, הפכה להיות מפלגה ימנית קיצונית, יש בה רוב של למעלה מ-50%, בוורסיה כזו או אחרת, שאומר להישאר בממשלה; דהיינו, לא להפיל את ההסכם.

דוד טל: ניסן סלומינסקי, זו פרשנות מרחיקת לכת?

ניסן סלומינסקי: אם יצביעו נגד – – –

איתן כבל: ידידי חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אותי לימדו שלא חשוב מה שאתה חושב.

ניסן סלומינסקי: זה אולי מאהבת כיסא, זה לא מאהבת ההסכם.

איתן כבל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, תבדוק בסטנוגרמה, אמרתי שהם אהבו את ההסכם?

איתן כבל: אמרתי: מתוך שלא לשמה בא לשמה, וזה מה שחשוב לי.

דוד טל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי אומר: אהבו את הכיסא, לא את ההסכם.

ניסן סלומינסקי: גם.

איתן כבל: לגופו של עניין, מבחינתי, אנחנו עדים לתהליך היסטורי, שהקבוצה שמתנגדת לשלום נדחקת יותר ויותר לשוליים.

ניסן סלומינסקי: היא היחידה שאוהבת את השלום באמת.

ניסן סלומינסקי: אני יודע מה יקרה בעוד חצי שנה – – –

איתן כבל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, את הסיפורים המצחיקים האלה נספר לילדים שלנו לפני השינה.

ניסן סלומינסקי: אני יודע מה יקרה בעוד שנתיים, כבר עברנו את זה.

איתן כבל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי ידידי, יש לי בקושי חמש דקות, תרשה לי.

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר רק אלי.

איתן כבל: יש לי ברירה?

איתן כבל: כל השאר תומכים פה.

איתן כבל: למי אני אדבר?

איתן כבל: גם כך אני מדבר אל מול המצלמה בלבד, אז אני שמח, אני נותן "סרב", אתה מחזיר, אבל לא צריך להיסחף.

איתן כבל: לגופו של עניין, אני רוצה להמשיך ולומר, ששמעתי פה אתמול את ראש הממשלה, איך היה שם?

איתן כבל: ייתנו – יקבלו, יקבלו – ייתנו.

איתן כבל: איך זה היה?

איתן כבל: ירצו – לא יאכלו, כן יאכלו, לא יאכלו.

ניסן סלומינסקי: יקבלו ויקבלו.

דוד צוקר: ירצו – יאכלו, לא ירצו – לא יאכלו.

איתן כבל: אז אני אומר לך, חבר הכנסת סלומינסקי, אני פונה אליך, אני חזרתי משירות מילואים, ומה שמתבצע בשטחים על-ידי המתנחלים, בגיבוי הממשלה או בהעלמת עין של הממשלה, זה המכשול הגדול ביותר לשלום.

איתן כבל: מצד אחד, ראש הממשלה עומד כאן ואומר: ירצו – יקבלו, יקבלו – ירצו, ומצד שני, בפועל, בשטחים של יהודה ושומרון מתבצעת באופן יומיומי פלישה ועוד פלישה ועוד איזה טלמון-ה' ששומרים עליו כוחות של צה"ל, וכל האזרחים שנמצאים שם – אפילו אי-אפשר להעלות אותם על טוסטוס עם סירה.

ניסן סלומינסקי: אל תדאג, זה קרה כשאתם הייתם בשלטון – – –

איתן כבל: אני דואג.

איתן כבל: מה זה משנה מה היה?

איתן כבל: אני מספר מה עכשיו.

איתן כבל: מה היה?

איתן כבל: זה בכלל לא מעניין אותי מה היה.

איתן כבל: אני מדבר על מה שקורה בפועל.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

איתן כבל: ובפועל, כשראש הממשלה פונה אל ערפאת, ובצדק, בצדק רב, כי השלום הזה, יקשה עלינו לקבל אותו בלי ביטחון – אבל, יש כאן עניין של הדדיות.

איתן כבל: וההדדיות צריכה להיות גם מצד מדינת ישראל.

איתן כבל: הבעיה הגדולה שלנו בהסכם הזה היא חוסר אמינות מוחלט בין הצדדים.

איתן כבל: ואם יושב-ראש הישיבה יאפשר לי – – –

דוד טל: אאפשר לך רק משפט אחרון – – –

איתן כבל: תאפשר לי משפט אחרון, ואומר כך: אתה יודע מה כתוב בסוף ספר שופטים?

איתן כבל: המשפט האחרון, הפסוק האחרון: "בימים ההם אין מלך בישראל – איש הישר בעיניו יעשה".

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

דוד טל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שש דקות לשם שינוי.

ניסן סלומינסקי: שבע דקות.

דוד טל: רשום לי שש דקות, אדוני.

דוד טל: אלא אם כן סגנית המזכיר תורה לי – – –

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איתן, אני ממש אהבתי את הסיום שלך, שחזרת למקורות, לספר שופטים.

ניסן סלומינסקי: מה קרה עם פרשת השבוע?

ניסן סלומינסקי: לא היית בבית-הכנסת בשבת?

ניסן סלומינסקי: לא קראת את הפסוקים של פרשת השבוע?

ניסן סלומינסקי: מה נפלת על ספר שופטים דווקא?

איתן כבל: – – –

ניסן סלומינסקי: לא, מדובר על תהליכים היסטוריים, ושכחנו את ההיסטוריה, לפחות של התנ"ך.

ניסן סלומינסקי: הכול מתחיל אצלנו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מתחילים את התהליכים ההיסטוריים, אנחנו רואים את הפסוקים, שכחנו את הכול.

ניסן סלומינסקי: חבל.

ניסן סלומינסקי: אבל, בכל אופן, ראש הממשלה חתם על הסכם, שהוא רע מאוד גם לעם ישראל וגם לארץ-ישראל.

ניסן סלומינסקי: הסכם שבו מחזירים מולדת, הסכם שבו קורעים איברים מגופה של אמא.

ניסן סלומינסקי: הסכם שאין בו לא שלום, לא ביטחון, ואפילו שקט, ולו קצת שקט אין בו.

ניסן סלומינסקי: כי הרי מה יקרה?

ניסן סלומינסקי: יעברו שלושת החודשים.

ניסן סלומינסקי: קנינו בזה שקט?

ניסן סלומינסקי: שום דבר.

ניסן סלומינסקי: ביום שייגמרו שלושת החודשים מייד יגיד ערפאת, שאין הסדר קבע, יש נסיגה שלישית, אני דורש 40%.

ניסן סלומינסקי: ראש ממשלתנו, גיבור כארי, יגיד: לא, אבל אני החלטתי 1%.

ניסן סלומינסקי: בסדר, ערפאת אומר 40%, זה דורש 1%, אז מה יקרה?

ניסן סלומינסקי: עוד הפעם, מה שיש לנו היום יהיה בעוד שלושה חודשים.

ניסן סלומינסקי: ואז, מלכו של עולם, קלינטון, יזמין אותם לאיזה נהר אחר וישבו ויגמרו עם עוד אחוזים, וככה נתגלגל ונתגלגל.

דוד טל: חבר הכנסת סלומינסקי, תרשה לי, היות שאני לא רואה את חברי הכנסת באולם, למען הסר ספק, שלא יאמרו שלא קראו להם, אני מודיע: לאחר חבר הכנסת סלומינסקי יהיה השר אלי ישי, לאחר מכן – חבר הכנסת יוסי כץ, חבר הכנסת משה פלד, חבר הכנסת יונה יהב, חברת הכנסת סופה לנדבר וחבר הכנסת שלום שמחון.

דוד טל: אני לא רואה אותם כאן באולם, ולאחר מכן אני אקרא את שמותיהם ולא אאפשר להם לבוא.

דוד טל: האם אדוני יסכים לשאלה?

דוד טל: אם לא, אני אאפשר לך להמשיך.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל תחזיר לי רק את שש הדקות.

דוד טל: תקבל את כל הזמן שהיית צריך.

דוד טל: שאלה, לא מפרשת השבוע.

ניסן סלומינסקי: ההיפך, אדרבה, שיגיד.

איתן כבל: הגישה שאתה מציג היא, שלעולם לא יהיה שלום.

ניסן סלומינסקי: לא שמעת את גישתי.

צבי ויינברג: הוא לא אמר.

איתן כבל: זה לא מה יהיה בעוד שבוע.

איתן כבל: אם יהיו אין-סוף – – – כל העניין הוא מידת הרצון.

דוד טל: תודה.

דוד טל: בבקשה, חבר הכנסת סלומינסקי, ועכשיו בלי הפרעות.

ניסן סלומינסקי: אני אענה לך.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה שלום.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם אני מוכן לוותר או לא, אבל מה שאנחנו הולכים לעשות היום זה לא שלום.

ניסן סלומינסקי: זה בסך הכול לתת לו את מה שהוא רוצה.

ניסן סלומינסקי: נתנו לו כבר נשק, אנחנו נותנים לו מדינה, ובמקום שהוא יזרוק עלינו אבנים, ואנחנו נדע אולי להתמודד עם האבנים, או לא, תהיה לו מדינה 200 מטר מכפר-סבא.

ניסן סלומינסקי: אתה תחזור להיות עיירת ספר, שכחת את זה.

ניסן סלומינסקי: זו מדינה עם טילים, יהיה לו נמל, יהיה לו הכול.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו מספקים לו את הכול.

ניסן סלומינסקי: ואז, מה שלא ניתן לו, וגם כשאתם תהיו בשלטון לא תסכימו כבר לתת לו, את רצועת החוף לא תסכימו לתת, אז הוא ינסה לכבוש במלחמה, ואז הוא יהיה חזק פי אלף מכפי שהוא היום.

ניסן סלומינסקי: לקראת זה אתה מוביל.

ניסן סלומינסקי: ואתה יודע את זה, וכולם יודעים.

ניסן סלומינסקי: ואני אומר לך, שלא תגידו בעוד חמש שנים או שבע שנים: לא ידענו, לא הבנו.

ניסן סלומינסקי: אז אל תדבר אתי על שלום.

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים לקנות שקט של רגע, שקט של דקה, ומוכנים לוותר על דברים בסיסיים.

ניסן סלומינסקי: שאלת, אז אני עונה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אחזור לנושא.

ניסן סלומינסקי: ההסכם הזה הוא הסכם יותר גרוע מהסכם אוסלו.

ניסן סלומינסקי: עד כדי כך.

ניסן סלומינסקי: בהסכם אוסלו רבין לא העז לחתום על הדדיות בטרור.

ניסן סלומינסקי: להשוות אותנו אליהם.

ניסן סלומינסקי: ויותר מזה, אם נרצח ערבי וצה"ל והשב"כ וכולם מחפשים את הרוצח, יקום ערפאת ויגיד: לא, רבותי, כל זמן שאתם לא מוצאים, גם אני לא עושה שום דבר.

ניסן סלומינסקי: יש הדדיות.

ניסן סלומינסקי: יש דרישה לביטול האמנה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, היתה דרישה לביטול האמנה במל"פ, ובהסכם הזה כבר אין, כמה שראש הממשלה יסביר.

ניסן סלומינסקי: אין הנושא של צמצום המשטרה, כתוב שהם יגישו רשימות.

ניסן סלומינסקי: אז מה?

ניסן סלומינסקי: הגישו רשימות, אבל אין אפילו הדרישה לצמצום, מה שיש באוסלו.

ניסן סלומינסקי: הסגרת רוצחים – לפחות באוסלו היתה דרישה כזו.

ניסן סלומינסקי: בהסכם הזה כבר ויתרו.

ניסן סלומינסקי: הוא כל כך רע, שכל ועדת החוץ והביטחון, על הקואליציה והאופוזיציה, שבה ותקפה אותו ללא ליאות.

ניסן סלומינסקי: הוא כל כך רע, שלא נמצא לו אפילו רוב חיובי בממשלה, רוב משפטי כן אבל לא רוב מוסרי.

ניסן סלומינסקי: מתוך 17 רק שמונה, שהם לא רוב, הצביעו בעד.

ניסן סלומינסקי: עד כדי כך הוא רע.

ניסן סלומינסקי: לא מצאתי מישהו שידבר בזכותו.

ניסן סלומינסקי: ולכן, אני פונה אליכם, למערך ולדליה ולכל האחרים, שאתם כל כך תוקפים את ההסכם, למה אתם מצביעים בשבילו?

ניסן סלומינסקי: תחזירו אותו, תגידו לראש הממשלה: אנחנו הולכים על כיוון כזה, אבל תחזור עם הסכם יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: לא עם הסכם שהוא בושה.

ניסן סלומינסקי: אבל לא, אתם, המערך, גם כן שותפים לעסק הזה, אז שלא תעזו לדבר עליו ועל ההסכם כשאתם עצמכם מצביעים עליו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נראה את המפות היום, וכל מי שאכפת לו משהו מההתיישבות – ומפלגת העבודה, לצערי, כבר הפסיקה; פעם היא היתה מפלגת ההתיישבות, פעם היינו ביחד, היא שכחה מזה עכשיו – שיראו 18 יישובים נהפכים לנצרים נצורים, שכל הגנתם תימסר עכשיו לטוב לבו של ערפאת.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו נצביע בעד זה.

ניסן סלומינסקי: ואחר כך, אם יקרה משהו, מישהו מאתנו, מהציבור שהצביע בעד, יוכל להגיד שידינו לא שפכו את הדם הזה?

ניסן סלומינסקי: ערפאת, הוא רוצה שלום?

ניסן סלומינסקי: רק שתי דוגמאות מהיום: ערפאת מודיע קבל עם ועדה: תהיה מדינה שבירתה ירושלים, ואנחנו נגן ברובים על זכותנו זו.

ניסן סלומינסקי: מה זה נגן ברובים?

ניסן סלומינסקי: אם נצטרך, נהרוג גם יהודים.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר את זה לקהל של אלפים.

ניסן סלומינסקי: זה מה שהוא מתכוון.

ניסן סלומינסקי: כשראש הממשלה מאיים באיזה איום, אז לטלוויזיה שלנו הוא מודיע שהוא רוצה את השלום.

ניסן סלומינסקי: לא להם.

ניסן סלומינסקי: אליהם הוא ממשיך לדבר.

ניסן סלומינסקי: והוא המשיך שם ואמר, שאנחנו הולכים להסכם על כורחנו, כהסכם קורייש, ואת זה הוא אמר השבוע עוד הפעם.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו מעלימים עין וממשיכים.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף: שמענו היום בוועדת החוץ והביטחון, שהרשות פונה ל"חמאס" בבקשה, לפחות לטענת ה"חמאס" וחלק מראשי הרשות: תפסיקו את הפיגועים לשלושה חודשים, עד שנקבל את מה שצריך.

ניסן סלומינסקי: ומה אחרי שלושה חודשים?

ניסן סלומינסקי: זה יימשך.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו, בעיניים פקוחות הולכים ועושים את ההסכם הזה ומצביעים עליו, ועוצמים עיניים.

ניסן סלומינסקי: ערפאת רוצה שלום.

ניסן סלומינסקי: אוי לאותה בושה.

ניסן סלומינסקי: ואני רוצה לפנות אל ראש הממשלה בשני משפטים: אתה, ראש הממשלה, יודע שההסכם הוא כל כך רע, ואתה הולך ומנסה לפאר אותו בהסברים, שאתה עצמך מסתבך בהם מרגע לרגע.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע גם שערפאת לא יבצע את חלקו והוא לא מתכוון לבצע את חלקו.

ניסן סלומינסקי: הוא לא מתכוון להילחם בטרור, והוא יקים מדינה וכל מה שאתה אומר.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע את כל זה.

ניסן סלומינסקי: הרסת את המחנה הלאומי.

ניסן סלומינסקי: הרסת את כל התקווה שעוד היתה.

ניסן סלומינסקי: הרסת את הכול, את כל האמונה בארץ-ישראל.

ניסן סלומינסקי: מדוע אתה פועל כך?

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: ויש לי רק תשובה אחת על זה – שאתה, ראש הממשלה, לא מאמין בלבך בהסכם, אתה בז לו, אבל בכל אופן, אתה הולך בנתיב של ההסכם הזה.

ניסן סלומינסקי: כשאדם לא מאמין במשהו והוא הולך ועושה אותו, אז כך הוא נראה: מבולבל, לא ברור, לא מבין, ורק נזק יצא מזה.

ניסן סלומינסקי: ברגע האחרון, בעת נעילת שער, אני פונה אליך, אדוני ראש הממשלה, ואומר לך: תחזור לעצמך, תחזור למה שאתה מאמין בלבך, ואם כך תעשה, לפחות תלך בדרך ברורה, שאני חושב שגם תוביל לדרך נכונה.

ניסן סלומינסקי: בדרך הזאת לא יצא לא כך ולא כך – תישאר קירח מכאן ומכאן.

דוד טל: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שאלה קצרה, ברשותך: מדוע, אם כן, אתם פועלים כך, מצביעים נגד ההסכם, ועדיין נשארים בממשלה?

ניסן סלומינסקי: שכחתי רק לסיים ולהגיד, שאני ומפלגתי, לרבות השרים – אלא אם כן זה יהיה עניין של אמון, אז אני לא יודע מה הם יעשו – נצביע נגד.

ניסן סלומינסקי: לשאלה ששאל היושב-ראש, מדוע השרים יישארו לשבת בממשלה הזו – זו שאלה גדולה, שאלה נכונה, שגם אני שואל אותה.

דוד טל: שצריכה עיון.

ניסן סלומינסקי: שגם אני שואל אותה.

דוד טל: תודה, אני מודה לך מאוד.

דוד טל: חבר הכנסת יוסי כץ – בבקשה, אדוני.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת משה פלד, ואחריו – חבר הכנסת יונה יהב וחברת הכנסת סופה לנדבר וחברת הכנסת דליה איציק, שכבר דיברה.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לומר משהו בשבחו של קודמי, חבר הכנסת סלומינסקי.

יוסי כץ: אתה בהחלט נמנה עם אלה שעבורם האידיאולוגיה יותר חשובה מהכיסאולוגיה, ואני רק מקווה ומתפלל שראש הממשלה לא ייעתר לפנייה שלך, כי גם אני מוטרד, מאוד מאוד מוטרד, ממדיניות הזיגזג של ראש הממשלה, שיום אחד הולך בכיוון אחד ויום אחר הולך בכיוון אחר, הפוך ומנוגד, ויוצר תחושה של חוסר ודאות.

יוסי כץ: האויב הכי גדול בכל מערכת יחסים – בין בני זוג, בין עובדים למעביד, ובוודאי במערכת היחסים הרגישה והסבוכה שיש לנו עם שכנינו – האויב הכי גדול הוא חוסר הוודאות, חוסר העקביות; עד כדי כך שכל אחד מאתנו שואל את עצמו: האם באמת ובתמים מתכוון ראש הממשלה לצעוד במסלול הזה, שיוביל סוף סוף, אחת ולתמיד, למערכת של שלום בינינו לבין הפלסטינים, דבר שיביא בעקבותיו למערכת של שלום בינינו לבין כל מדינות ערב?

יוסי כץ: ולכן לא פלא שאתה פונה אליו, כי אתה, מהכיוון השני, יש לך איזה זיק של תקווה שראש הממשלה בעצם לא רוצה, וזה חבל.

יוסי כץ: אבל אני מקווה שמותר לי לומר לך: אל תשלה את עצמך.

יוסי כץ: הצעד הזה בכיוון השלום, הצעד הזה בכיוון הפיוס, הצעד הזה שיביא בסופו של דבר לכך שלא רק ששני העמים יחיו זה לצד זה, אלא גם תהיינה שתי מדיניות שתחיינה זו לצד זו – הוא צעד בלתי נמנע.

יוסי כץ: כאשר יצחק רבין, ראש הממשלה שנרצח, חתם על ההסכם, הוא לא חתם משום שהוא אהב כל כך את אלה שמנהלים אתו את המשא-ומתן; לא משום שהוא ערג להסכם הזה, אלא משום שהוא הגיע למסקנה שאין דרך אחרת.

יוסי כץ: אני יכול לומר לך ולחברי הכנסת: שלושה חודשים לפני חתימת הסכם אוסלו ישבנו בלשכתו של ראש הממשלה רבין, ואני טענתי באותה ישיבה – הייתי אז ממלא-מקום יושב-ראש הסיעה – ואמרתי לראש הממשלה: תנהל משא-ומתן ישיר עם אש"ף, אל תלך בדרך של טלפון שבור, אחוז את השור בקרניו ותנהל משא-ומתן ישיר עם אש"ף.

יוסי כץ: וראש הממשלה, בתנועת היד המפורסמת שלו ובפנים אדומות, מובן שהתנגד לזה והביע את מחאתו והתנגדותו לרעיון הזה בכללו.

יוסי כץ: אבל לא היתה ברירה, וגם הוא הגיע להכרה הזו.

יוסי כץ: מר ביטחון הגיע להכרה הזו, שאין ברירה, ולכן הוא יכול היה, בכל פעם, גם אחרי מעשי טרור נוראים, להתייצב מול פני האומה ולהגיד: אין ברירה, לא ניתן לקיצונים לטרפד את תהליך השלום.

יוסי כץ: ומלה נוספת: אנחנו בסופו של דבר מכירים את הסיפור על דוד ועל גולית ואנחנו יודעים שהכול יכול להתרחש, אבל אם אנחנו בודקים את מערכת היחסים, אנחנו יותר מדי חזקים.

יוסי כץ: איפה הביטחון שלנו?

יוסי כץ: אנחנו אומה כל כך חזקה, שיש לה כל כך הרבה יכולת, אלא מה?

יוסי כץ: במערכות כאלה, כשאתה מנהל מלחמה מול עם שנלחם לעצמאותו, מול עם שלוחם לשחרור אדמותיו, אין לך שום סיכוי לנצח.

יוסי כץ: אתה צריך להילחם נגד טרור, אתה צריך לעשות את הכול, אבל בסופו של דבר, אם תחשבו על זה, אין סיכוי לנצח עם שלוחם על עצמאותו, וזה עצוב, אבל – – –

דוד טל: אתה מסכים לשאלה?

יוסי כץ: כן, אני מסכים, בוודאי.

דוד טל: חבר הכנסת פלד, בבקשה, שאלה.

משה פלד: כידיד אני מציע לך, כאיש מפלגת העבודה, לא לחזור על ההצהרה הזאת שאנחנו חזקים, שאנחנו גדולים, שלא יצליחו לנצח אותנו.

יוסי כץ: לא, להיפך.

משה פלד: אגב, שמעתי שגם הרמטכ"ל לשעבר אמר את זה, זה כתוב בעיתון.

משה פלד: מפלגת העבודה – – –

יוסי כץ: לא, עם כל הכבוד, זאת לא שאלה.

משה פלד: – – –

יוסי כץ: סליחה, תרשה לי.

יוסי כץ: אני אתן לך תשובה.

יוסי כץ: קודם כול, אני הדגשתי וחזרתי והדגשתי: מי שסומך רק על חרבו לא ינצח עם שנלחם על עצמאותו.

יוסי כץ: ואני חושב שרוב הציבור במדינת ישראל תפס את הנקודה הזו.

יוסי כץ: התמיכה של 100 חברי כנסת בהסכם חברון, בהסכם וואי, בהסכם קמפ-דייוויד, היא משום שאנחנו מבינים שהדבר שמבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל הוא שלום ושאין סיכוי להילחם מול מי שנלחם על עצמאותו.

ניסן סלומינסקי: וגם את יפו וחיפה תחזיר?

יוסי כץ: אני רוצה לסיים את הדברים שלי, סליחה.

ניסן סלומינסקי: – – –

דוד טל: הוא מבקש לסיים.

יוסי כץ: ברשותכם, אני רוצה לסיים ולשלוח תנחומים למשפחות החללים בלבנון.

יוסי כץ: אני רוצה לומר לכם, אני עצמי אבא לבן שמשרת בלבנון, וכמה שעות לפני פרסום הידיעה, אתם יודעים, בכנסת כבר מדברים, ואני משוכנע שהחרדה שמילאה אותי ממלאת אלפי משפחות במדינת ישראל וגורמת להן פרפורים בלב.

יוסי כץ: אני באמת משתתף בצערן של המשפחות ושולח ברכה של החלמה לפצועים.

יוסי כץ: תודה.

דוד טל: תודה לחבר הכנסת כץ.

דוד טל: חבר הכנסת משה פלד, אחריו – חבר הכנסת יונה יהב, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר וחבר הכנסת שלום שמחון.

דוד טל: חמש דקות.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, להבדיל מחבר הכנסת יוסי כץ, קודמי, אני מתחיל בתנחומים.

משה פלד: נדמה לי שהמכה שקיבלה אתמול אותה פלוגת גולני בדרום-לבנון היא מכה קשה ואנושה.

משה פלד: אני רוצה לפתוח בתנחומים לשלוש המשפחות השכולות.

משה פלד: אני גם מוצא לנכון להעביר מכאן ברכת רפואה שלמה והחלמה מהירה לפצועים שעדיין בבתי-החולים – ב"זיו" בצפת וב"רמב"ם" בחיפה – שיחזרו מהר הביתה וליחידה שלהם.

משה פלד: לדברי לעצם ההסכם.

משה פלד: אני מצטרף לאלה שמציעים תמיד להאמין לערבים, להאמין ליאסר ערפאת בכל אמירותיו, בכל דרשותיו, בכל הכרזותיו.

משה פלד: נדמה לי שתמיד התגשם מה שהוא אמר.

משה פלד: אני רוצה להציג בקצרה קטעי הכרזות של יאסר ערפאת, רק מהשנה האחרונה.

משה פלד: אגב, יש בספריית הכנסת ערימה כזו של תיקים – חצי מטר נייר – רק על ערפאת, ואני מציע לחברי הכנסת להיכנס לספרייה ולעיין קצת בהכרזותיו של ערפאת ולראות בדיוק שדרכו איננה לשלום.

יונה יהב: מה האלטרנטיבה?

משה פלד: ביוני 1998, בסך הכול לפני חמישה חודשים, ערפאת אומר: "מטרתנו היא להשיג נסיגה ישראלית מלאה מהשטחים הכבושים".

משה פלד: כותרת בעיתון.

משה פלד: באוקטובר 1998, בסך הכול לפני חודש, אומר ערפאת: "הסכמי אוסלו מעניקים לי זכות להכריז על מדינה".

משה פלד: ואני מאמין לו שהכרזת המדינה היא אחד החורים שעליהם דיבר רבין, זכרו לברכה.

משה פלד: זה אחד החורים באותו הסכם.

יונה יהב: אתה מאמין לו או שאתה לא מאמין לו?

משה פלד: הוא אחד החורים באותו הסכם, כי רבין, זכרו לברכה, התנגד להקמת מדינה פלסטינית.

משה פלד: אני מציע להקשיב לו היטב, לאן הוא מוביל, לאן הוא הולך, זה מה שאני מציע.

משה פלד: מאי 1998, לפני שישה חודשים בלבד: "מבחינתנו ירושלים איננה מאוחדת".

משה פלד: שמעת היטב, חבר הכנסת זיסמן?

משה פלד: "מבחינתנו ירושלים איננה מאוחדת", כותרת; הכרזה של ערפאת.

משה פלד: הוא אף פעם לא אמר את זה בחשאי, תמיד הוא אמר את זה לפני קהל רב.

עמנואל זיסמן: על זה אין לנו הסכם אתו.

משה פלד: יולי 1998, לפני חמישה חודשים: "ערפאת הזמין את קדאפי להתפלל בירושלים כשתהיה בירת פלסטין".

משה פלד: פברואר 1998: "ערפאת מזהיר בנאום ברמאללה: 'האינתיפאדה הפלסטינית תתחדש'".

משה פלד: שיא השיאים, ערפאת בינואר 1998: "אנחנו מוכנים להתחיל מחדש שבע שנות אינתיפאדה".

משה פלד: הנה כותרת בעיתון, זה הכול.

משה פלד: בוגי יעלון, ראש אמ"ן, לפני חמישה חודשים, ביולי 1998: "ערפאת מטפח תשתית טרור".

משה פלד: כך אומר ראש אמ"ן לפני חמישה חודשים.

משה פלד: כותרת בעיתון.

משה פלד: שיא השיאים, כמובן, הוא הקרב על ירושלים, "נאום הרובים".

משה פלד: הנה האמירות של עראפת: "אנחנו נגן על ירושלים ברובים".

משה פלד: כל ההסתובבות שלו אתמול סביב ההכרזה הזו לא שווה כקליפת השום.

משה פלד: מסמך המיגון של מערכת הביטחון, הנקרא "חליפות מיגון", הוא חלופה מפוכחת של ממשלת נתניהו למושג "מזרח תיכון חדש" של פרס.

משה פלד: אין בו שמץ של אשליות על שלום בטוח או על כיסופים לעתיד טוב יותר, כפי שאפשר היה לצפות מהסכם שעלה לנו 1,500 קילומטרים רבועים ו-750 רוצחים משתחררים.

משה פלד: הסכם שלום נורמלי, חבר הכנסת יהב, מבשר פינוי שדות מוקשים, הריסת חומות, פתיחת גבולות, שחרור לוחמים הביתה וכיתות חרבות לאתים.

משה פלד: ההסכם הזה מבשר בדיוק את ההיפך הגמור.

משה פלד: ההסכם הזה מבשר את העימות הבא, הוא מבשר את המלחמה הבאה, ועל-פי דבריו של ערפאת, רוביהם של לוחמיו כבר מוכנים.

משה פלד: ערפאת נשבע להילחם בטרור, אז למי, לכל הרוחות, התוכניות של צה"ל?

משה פלד: למיגון היישובים.

משה פלד: כך מתכוננים לשלום?

משה פלד: אלו הכנות למלחמה.

משה פלד: גדרות ופנסים ושערים וזרקורים וג'יפים ממוגנים ונגמ"שים וכו' וכו'.

משה פלד: לממשלת המחנה הלאומי בראשותם של נתניהו ושרון קל יותר למגן את בית-אל ואת חומש ואת כדים, מאשר להפיח רוח קרב בציבור העייף.

משה פלד: אני שוב מזכיר את רבין, זיכרונו לברכה, שאמר על הציבור, שחוסנו הלאומי והפנימי נחלש ונפגם בשנים האחרונות.

משה פלד: כל האחריות לשפיכת דמם של יהודים יקרים בארץ-ישראל תרבוץ על ראשי מדינה, על ראש הממשלה, על שר החוץ, על שר הביטחון ועל הממשלה כולה ועל הכנסת הזו שתצביע בעד ההסכם הזה.

משה פלד: אני מציע לחברי הכנסת להתנגד להסכם הנורא הזה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת יונה יהב, בבקשה, חמש דקות.

דוד טל: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת אופיר פינס.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אתמול הסתובב שר החוץ אריאל שרון במסדרונות הכנסת מלווה בסטודנטים שעל דש בגדם היתה כתובת: דורשים פשרה וחזרה ללימודים.

יונה יהב: קבוצת הסטודטים הזאת, שטופחה ומטופחת על-ידי אריאל שרון, היא רק סימן ואות לדרך הפוליטית והמדינית שהוא מנסה ליישם ולא רק מהיום.

יונה יהב: אפשר לקרוא לה בכותרת: "משת"פים".

יונה יהב: זה ניסיון לפוצץ מבפנים מוסדות דמוקרטיים, מוסדות יציגים.

יונה יהב: הוא ניסה לבצע את זה בלבנון, הוא ניסה לבצע את זה ברשות הפלסטינית, היום הוא מנסה לבצע את זה בתוך הגופים היציגים של התאחדות הסטודנטים בישראל.

יונה יהב: זאת לא השיטה.

יונה יהב: השיטה היא לעמוד באומץ ועל בסיס של שווה מול שווים עם אותם מנהיגים שהעם הפלסטיני בחר כדי לייצג אותם, ולא אותנו, ולנסות להגיע להידברות על בסיס של שווה מול שווים.

יונה יהב: אם לא נצליח בכך, נכניס את המזרח התיכון לטלטלה של מלחמה לעוד 100 שנים.

יונה יהב: היום יש לזכור, שהתנועה הלאומית הציונית נלחמת בתנועה הלאומית הערבית כבר 100 שנה.

יונה יהב: קם דור חדש בשני צדי המתרס שאומר: די, מספיק למלחמה.

יונה יהב: שמעתי פה את מורי ורבי פרופסור שאקי, שזועק מרה על זכותנו ההיסטורית על כלל ארץ-ישראל.

יונה יהב: אני בטוח שאין בבית הזה יהודי שחולק על הבשורה הזאת.

יונה יהב: רק הוא שכח את אשר לימד אותי בפקולטה למשפטים; לפעמים בית-המשפט העליון נמנע מלבצע צדק כאשר עצם הביצוע של הצדק יוצר עוולה.

יונה יהב: במשך 2,000–2,500 שנה נוצרה איזו סיטואציה במזרח התיכון, ואנחנו חייבים לחיות עם אותה סיטואציה חדשה, אף שתיאורטית יש לנו זכות על הארץ הזו.

יונה יהב: אני נזכר בביקור שביקרנו, עשרה חברי כנסת, בפולין, במסגרת "מצעד החיים".

יונה יהב: כשהגענו לאושוויץ הסתובבתי בקרמטוריום יחד עם חברי נסים דהן, הסתובבנו שלובי זרוע והמומים.

יונה יהב: לשנינו זה היה ביקור ראשון.

יונה יהב: אז פתאום נפלט לי ואמרתי לו: נסים ידידי, ראה, הורי הגיעו מהמדינה שהעלתה אותנו על הרכבות והביאה אותנו לקרמטוריום הזה; המדינה שהגיעה לשיאי השיאים מבחינה תרבותית ומבחינה של הישגים טכנולוגיים.

יונה יהב: ואתה, נסים ידידי, הגעת ממדינה מוסלמית, שמעולם לא עלה שם על סדר-יומה הרעיון להשמיד את העם שלנו; מעולם, מעולם לא הגיעה לכדי מיצוי של אפשרות כזאת, לעשות רע למיעוט היהודי שישב בקרבם.

יונה יהב: הוא שאל: ומה המסקנה שלך מהאמירה הפתאומית הזאת?

יונה יהב: עניתי: אנחנו יכולים להשתלב במזרח התיכון ואנחנו יכולים ליצור פה, יחד עם המוסלמים והערבים שנמצאים כאן, גן עדן של ממש.

יונה יהב: יעלה על דעתו של מישהו, שאנחנו מסוגלים לעוד 100 שנה של התכתשויות, לעוד 100 שנה של הקזת דם?

יונה יהב: אנחנו לא מסוגלים לכך ואנחנו לא יכולים לקרוא לזה רפיון.

יונה יהב: אלה תשלומים כבדים מדי, שאנחנו לא מסוגלים לעמוד בהם.

יונה יהב: כל נציגי הימין בבית הזה, שעלו לבמה הזאת וכתשו עד דק את ההסכם, לא באו עם פתרון של ממש.

יונה יהב: מה הם מציעים?

יונה יהב: שאנחנו נמשיך לחיות על חרבנו עוד 100 שנה?

יונה יהב: האם זה בכלל ייתכן?

יונה יהב: מה האלטרנטיבה שהם מציעים לאותו הסכם וואי, שהלוואי שהיה נחתם לפני שנתיים, ולא היינו מגיעים למצב שמשכנו את הזמן, הסתכסכנו עם חצי עולם ואיבדנו את אמינותנו?

יונה יהב: הרי מה תכליתו של ההסכם הזה?

יונה יהב: – לבנות בסיס עמוק של אמינות בין שני הצדדים, והאמינות הזאת היא אפשרית.

יונה יהב: אני מבצע זאת על בסיס יומיומי עם הפלסטינים, בשקט ובצנעה, רחוק מעיני הזרקורים, בכך שאנו יוצרים היום מערכת מאוד עקבית של שיתוף פעולה על בסיס מוניציפלי.

יונה יהב: אין לנו ברירה, אי-אפשר להיפרד זה מזה, החיים הם הרבה יותר חזקים.

יונה יהב: אני מאמין שההסכם הזה, למרות הביקורת המשפטית שיש עליו, הוא הסכם חשוב וטוב, הוא הסכם שממשיך מסכת הרבה יותר כוללת של הסכמי אוסלו, ואני שמח שדווקא בנימין נתניהו וממשלתו הם שהביאו אותנו למצב של הפעימה הנוספת.

יונה יהב: תודה.

דוד טל: אני מאוד מודה לחבר הכנסת יהב.

דוד טל: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

דוד טל: אחריה, כאמור – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

סופה לנדבר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, דווקא היום, ביום שאנחנו צריכים להצביע, אני נזכרת בבוקר – אלה היו שעות מוקדמות, 05:30, צלצול מדאיג היה בבית אצלי.

סופה לנדבר: ניגשתי לטלפון, ב-05:30, והקול של העוזרת הפרלמנטרית שלי, קול רועד הודיע לי: כנראה ב-00:30 היתה הודעה בתקשורת, כנראה בן של דודי רוזנפלד, מנהל מחלקת קליטת עלייה בעכו, נהרג בלבנון.

סופה לנדבר: זה היה רק לפני כמה חודשים.

סופה לנדבר: ואני לא אשכח את ההלוויה בבית-הקברות, אלפי אנשים עמדו שם, רק לפני כמה חודשים.

סופה לנדבר: אני לא אשכח את זה לעולם.

סופה לנדבר: ודודי רוזנפלד, ידיד שלי, כאשר התקשרתי, בקול רועד, נמוך, בלי בכי אמר: כן, זה בני, הוא נהרג שם בלבנון.

סופה לנדבר: אנחנו עמדנו שם בבית-הקברות, ולא היה בן-אדם שלא בכה.

סופה לנדבר: רק שבוע לפני זה נהרג עוד בחור אחד, שהבן של דודי רוזנפלד היה המפקד שלו, עולה חדש, ניקולאי רפופורט, בתוך שבועיים שני חיילים נהרגו.

סופה לנדבר: כאשר זה קרה, דודי רוזנפלד אמר לחיילים שעמדו סביב הקבר: חיילינו, ילדינו, תמשיכו דרכנו, תלכו, תמשיכו במאבק.

סופה לנדבר: ואני עמדתי שם ואמרתי: ריבונו של עולם, שחצנות של ראש הממשלה.

סופה לנדבר: עברנו שנתיים וחצי, ודווקא היום מביאים למנוחות עוד שלושה חיילים, ילדים, הם בסך הכול בני 19.

סופה לנדבר: ושם, על-יד הקבר, כאשר עמדנו, הסתכלנו על הקבר, על אנשים שעמדו סביב הקבר הזה, אמרתי: קורבן של שלום, עוד קורבן אחד של השחצנות של ראש הממשלה, עוד אחד שנקבר.

סופה לנדבר: והיום עוד שלושה.

סופה לנדבר: בתוך שנתיים וחצי, כמה חיילים הלכו?

סופה לנדבר: שחצנות של ראש הממשלה – – –

צבי ויינברג: למה ראש הממשלה אשם?

צבי ויינברג: במה הוא אשם?

צבי ויינברג: סופה, במה הוא אשם?

סופה לנדבר: וכאשר אני היום עומדת פה, אני אומרת, יש פה אנשים ימנים באידיאולוגיה – – – תן לי, שנייה – שחצנות של ראש הממשלה, שחצנות של שנתיים וחצי, כאשר הוא עמד שנתיים וחצי לפני זה והבטיח לחלק הזה, לאנשים האלה, שכרגע לא נמצאים מרוב בושה, מפני שבעצם קרסה פה עמדה, תפיסת עולם שונה.

סופה לנדבר: הדרך שלנו היא הדרך של רבין.

סופה לנדבר: הדרך שלו זו דרך משותפת, והוא היום לא מתבייש לעמוד מול אותם אנשים, מול הורים שכולים, לעמוד ולהגיד: הבאנו שלום שונה, קצת יותר טוב.

סופה לנדבר: במה הוא יותר טוב?

סופה לנדבר: בשנתיים שהפסדנו?

סופה לנדבר: בתפיסת עולם שנהרגה ונהרסה פה?

סופה לנדבר: במה הוא יותר טוב?

סופה לנדבר: בשחצנות שלו.

סופה לנדבר: איך הוא עומד פה על הבמה ואומר לאנשים, לחברים שהביאו אותו לממשלה: תיתנו – תקבלו, לא תיתנו – לא תקבלו.

סופה לנדבר: מה הם צריכים לתת לו?

סופה לנדבר: שחצנות שאין לה גבול.

סופה לנדבר: ואני אומרת, איבדנו שנתיים וחצי.

סופה לנדבר: אנחנו היום אומרים: נלך ונמשיך בדרך של רבין, נלך ונמשיך בדרך של פרס.

סופה לנדבר: אני לא יכולה היום לקום ולהגיד פה, שיש משהו משונה במדינת ישראל.

סופה לנדבר: הרי יש תרבות של שלטון, ויש היום משבר.

סופה לנדבר: תרבות של שחצנות, של שקרים, של ססמאות, של דברים זולים שאין להם ערך היום במדינת ישראל.

סופה לנדבר: הרי יכולנו להביא שלום לפני שנתיים וחצי, יכולנו לעמוד היום מול אותם אנשים שהילדים שלהם נהרגו במשך שנתיים וחצי אלה, ולהגיד: לשלום יש מחיר.

סופה לנדבר: ואני אומרת שהעמדה שלי – שטח, עוד מילימטר, עוד סנטימטר, עוד מטר, עוד קילומטר, מה זה כבר משנה?

סופה לנדבר: משנה, כאשר עומד אותו דודי רוזנפלד על-יד הקבר של הבן שלו, עומד שם בלי בכי ואומר: בני, נתתי לך את החיים.

סופה לנדבר: בני, רציתי שתחיה המון שנים.

סופה לנדבר: בני, רציתי שיהיה שלום במדינת ישראל.

סופה לנדבר: והוא הלך אתנו בדרך של רבין, והוא הלך אתנו בדרך של שמעון פרס, והוא הלך אתנו, וחבל שהבן שלו נהרג.

סופה לנדבר: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני אומרת כן לשלום, כן לדרך שהלכתי אתם, כן לשמעון ולרבין.

סופה לנדבר: לא לביבי נתניהו.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפתיחה אני כבר רוצה לומר, שאני מתכוון לתמוך בהסכם וואי, אבל אני מוצא לנכון בדברים שלי היום, ערב ההצבעה בכנסת, להביע מחאה חריפה על הסגנון, על הסגנון שמוציא את הטוב מההסכם הזה, על הסגנון שמשניא את השלום גם על הציבור היהודי וגם על הציבור הפלסטיני, וזה מה שכואב.

אופיר פינס-פז: אנחנו עושים שלום עצוב.

אופיר פינס-פז: אני לא יודע אם הוא בטוח או לא בטוח, אני יודע שאין בו שום שמחת חיים.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר, כשדיברתי כאן בכנסת, הזהרתי את ראש הממשלה, שאחרי שהוא הביא את ההסכם לחתימה בממשלה, הוא יצא עם שר החוץ שרון והוסיף שורה של התניות באופן חד-צדדי.

אופיר פינס-פז: הוא טען, למשל, שהנסיגה השלישית תהיה בת 1% בלבד, אף שזה לא מופיע בהסכמי וואי.

אופיר פינס-פז: הוא הוסיף כמה וכמה איומים והתניות לפלסטינים, באופן חד-צדדי.

אופיר פינס-פז: ואני אמרתי, אמרתי כאן, ואשר יגורתי בא.

אופיר פינס-פז: אמרתי: מי שמתנה התניות חד-צדדיות, שלא יתפלא שאחר כך יתנו כלפיו התניות חד-צדדיות.

אופיר פינס-פז: מי שאומר דברים רק כדי להפיס את דעת הקהל שלו, שלא יתפלא אם הצד השני יעשה בדיוק אותו דבר.

אופיר פינס-פז: כי נתניהו בדברים שלו נתן לגיטימציה לערפאת לומר את שאמר על ירושלים, והוא אמר דברים חמורים, שאני מגנה אותם, אני לא מסכים להם.

אופיר פינס-פז: אבל נתניהו הביא אותם, משום שאם נתניהו אומר בכל מקום את המשפט המפורסם שלו: ייתנו – יקבלו, לא ייתנו – לא יקבלו, יכול היום ערפאת לבוא ולומר: יפירו – נפר, לא יפירו – לא נפר.

אופיר פינס-פז: משום שאם נתניהו עושה צעדים חד-צדדיים, כשהוא יודע בדיוק מה שהוא עושה – – –

עמנואל זיסמן: איזה מין השוואה זאת?

עמנואל זיסמן: נתניהו אומר: כשניתן אנחנו רוצים לקבל, ואתה בא ומגן על ערפאת, שהוא אומר שהוא ישיג את ירושלים עם רובים?

אופיר פינס-פז: לא, אני אומר שכדאי שנתניהו יעשה פחות יחסי ציבור כדי להפיס את דעת הימין בארץ.

אופיר פינס-פז: הרי זה מה שהוא עושה.

אופיר פינס-פז: הוא לא מדבר אלינו, חבר הכנסת זיסמן, אנחנו בכיס שלו, כי אנחנו תומכים בהסכם.

אופיר פינס-פז: הוא מדבר בכל ההופעות שלו אל אותו ציבור שלא תומך בהסכם, והוא מנסה להפיס את דעתם.

אופיר פינס-פז: ערפאת עושה אותו דבר בדיוק.

אופיר פינס-פז: כמו שזה מדבר למתנחלים, ערפאת מדבר ל"חמאסניקים".

אופיר פינס-פז: ואני טוען, ששני המנהיגים האלה מגלים בעניין הזה בימים האחרונים חוסר אחריות מוחלט.

אופיר פינס-פז: אבל מה לעשות שנתניהו הוא המנהיג של המדינה שלנו, וערפאת שלהם.

אופיר פינס-פז: לכן אני בא בטענות למנהיג של המדינה שלי, כי הכדור בידיו.

אופיר פינס-פז: יש פה מעשה חסר אחריות, כי במו ידינו אנחנו שומטים את השטיח מתחת להסכם הזה.

אופיר פינס-פז: במקום ליצור סביבו אחדות של 80% בציבור הישראלי, ונדמה לי שסדר גודל כזה בציבור הפלסטיני – במקום לשמור את זה ולחזק את זה, אנחנו כל הזמן אומרים דבר ועושים את ההיפך; אומרים עוד דבר ועושים את ההיפך.

אופיר פינס-פז: אי-אפשר לנהל מדינה כאילו אתה מנהל המכירות שלה.

אופיר פינס-פז: ובנימין נתניהו, כל זמן שהוא יכול לנהל מסע של קידום מכירות, של קידום ההסכם, נכון או לא נכון, צודק או לא צודק – זה בסדר; ברגע שיש תקלה הכי קטנה, הוא מתנער.

אופיר פינס-פז: הדוגמה הטובה לכך היא יונתן פולארד.

אופיר פינס-פז: כל זמן שיונתן פולארד היה נושא שאפשר היה לרכוב עליו, אפשר היה לקדם אתו, אפשר היה להתקדם אתו, אפשר היה לעשות יחסי ציבור על גבו – יונתן פולארד לא ירד מעמודי העיתונות.

אופיר פינס-פז: כל השרים הלכו להצטלם אתו, כולם הלכו להתחבק אתו, ראש הממשלה עשה משבר עצום עליו.

אופיר פינס-פז: בשנייה שהעניין הזה הפך להיות אבן נגף, ראש הממשלה, כמו אתמול – 25 דקות הוא דיבר, ולא אמר מלה על יונתן פולארד.

אופיר פינס-פז: הוא כמעט פוצץ את ההסכם על יונתן פולארד, אבל אתמול במליאה לא אמר מלה.

אופיר פינס-פז: שאלתי אותו: ראש הממשלה, מדוע אתה לא אומר מלה?

אופיר פינס-פז: והוא אמר: טעות שלי.

אופיר פינס-פז: מה טעות שלך?

אופיר פינס-פז: אתה חייב דין-וחשבון והסברים לכנסת ולציבור מה קרה בעניין פולארד.

אופיר פינס-פז: מה אתה בורח מהעניין?

אופיר פינס-פז: הרי אתה הובלת אותו.

אופיר פינס-פז: פתאום זה לא נוח?

עמנואל זיסמן: היתה ידיעה לפני יומיים-שלושה, שראש ה-CIA הודיע שהוא יתפטר אם פולארד ישוחרר.

אופיר פינס-פז: שיבוא ראש הממשלה לכאן, יגיד שהוא ניהל על העניין הזה קרב ויאמר אם הוא מרים ידיים או לא מרים ידיים.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שהוא לא ירים ידיים וימשיך.

אופיר פינס-פז: אין לי טענות, יש לי טענה אחת ויחידה – ברגע שהעניין של יונתן פולארד הפך להיות בעייתי, ראש הממשלה מתעלם באופן מוחלט מהעניין.

אופיר פינס-פז: הוא לא נפגש אתו עד היום.

אופיר פינס-פז: אשתו בארץ כבר עשרה ימים, הוא לא נפגש אתה.

אופיר פינס-פז: עם השדולה של חברי הכנסת למען פולארד, שרצתה לדבר אתו ולשמוע מה היה, לסייע, לטכס עצה – שום דבר.

אופיר פינס-פז: דום שתיקה.

אופיר פינס-פז: אין נושא.

אופיר פינס-פז: למה אין נושא?

אופיר פינס-פז: כי זה לא מתאים ליחסי הציבור שראש הממשלה מנהל סביב העניין.

אופיר פינס-פז: וזה ציני, חברים, זה לא נאה; זה לשחק עם אנשים.

צבי ויינברג: בנושא הזה אתה טועה.

צבי ויינברג: בהחלט היתה הבטחה שנשיא ארצות-הברית היה מוכרח לסגת ממנה.

אופיר פינס-פז: היושב-ראש מבקש ממני לסיים ואני לא אכנס כאן לוויכוח.

אופיר פינס-פז: האשמה היא לא על המהות, היא על דרך החשיבה וצורת העבודה.

אופיר פינס-פז: אני מצפה מראש ממשלת ישראל, שעוסק בעניין החשוב ביותר למדינת ישראל, קרי הסכמי השלום, שיעסוק בו במידת הרצינות הראויה ולא כמכשיר לקידום עמדות יחסי ציבור ותדמית.

אופיר פינס-פז: תודה.

דוד טל: אני מודה לחבר הכנסת פינס-פז.

דוד טל: סגן השר שלמה בניזרי, בבקשה.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא יודע אם אני זקוק לחמש דקות, כי דיברתי בנושא הזה כבר לפני שבועיים.

שלמה בניזרי: "בקש שלום ורדפהו", כתוב.

שלמה בניזרי: רבותינו אמרו: "בקשהו ממקומך ורדפהו במקום אחר".

שלמה בניזרי: כלומר, צריך לחפש במקום שלך את השלום הפנימי; "ורדפהו במקום אחר", כלומר, אם צריך לרוץ למקומות אחרים לחפש אותו, כמו שראינו שעשתה הממשלה הקודמת – רק נראה לי, שמרוב שהם התלהבו ברדיפה, הם כבר הגזימו ברדיפה שלהם.

שלמה בניזרי: הם רצו עד תוניס, הם רצו לכל העולם, כשמטרה אחת מוצהרת בפיהם: השלום.

שלמה בניזרי: ואני מאמין בכנות הדברים שלהם, של חבר הכנסת פרס ושל ראש הממשלה המנוח יצחק רבין ואחרים, שהם באמת רצו שלום של אמת.

שלמה בניזרי: תמיד כשאני מסתכל על הצד הישראלי נראה לי שהכנות שלנו ברצון לשלום היא יותר מדי מוגזמת ביחס לצד השני.

שלמה בניזרי: והראיה, אנחנו תמיד מוכנים לתת, אנחנו נזהרים בהתבטאויות שלנו.

שלמה בניזרי: אבל כשאני מסתכל על הצד השני, אנחנו חותמים אתם על הסכמים, ראש הממשלה לוקח סיכונים ומתפתל כל פעם בכל מיני התפתלויות כדי להצדיק את התהליך שהוא לא כל כך רצה אותו, וכשהוא נבחר הוא לא נבחר על אותו בסיס כמובן; הוא באמת עושה מאמץ ומשתדל להביא אותנו לתהליך של שלום אמיתי.

שלמה בניזרי: והנה בא יושב-ראש הרשות הפלסטינית ערפאת ומחליט לערוף את כל התהליך – שאנחנו הולכים ומקדמים אותו – בהתבטאויות חסרות הגינות, חסרות כל טקט, שהוא יכול לבטא אותן אולי מאוחר יותר.

שלמה בניזרי: יכול להיות שזה דווקא מעיד על המהות שלו, שהוא אדם אמיתי, שהוא אומר בדיוק את מה שהוא חושב.

שלמה בניזרי: אז אם הוא אומר באמת את מה שהוא חושב ואנחנו מחזיקים ממנו כאחד שאומר אמת, אבוי לנו.

שלמה בניזרי: "איך נחפשו עשו נבעו מצפניו" – מה שהוא אומר עכשיו זה כמו עשיו, האמת שלו התגלתה בתוך הדברים שלו.

שלמה בניזרי: מצד אחד אני חושש מאדם כזה, שאומר דברים של אמת.

שלמה בניזרי: אבל מצד שני, יכול להיות שזה סתם גיבוב של דברים.

שלמה בניזרי: אז באמת אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי.

שלמה בניזרי: אתה כבר לא יודע עכשיו מה לעשות.

שלמה בניזרי: אם הוא באמת עומד מאחורי הדברים והאדם הזה באמת אומר מה שהוא חושב, אז עם מי אנחנו עושים שלום עכשיו בכלל?

שלמה בניזרי: ספק גדול יש לנו פה.

שלמה בניזרי: ואם לא, האם יש לנו פה עסק עם ילד קטן שרוצה לרצות את האנשים שלו ויש לו כיף כזה להרגיז אותנו ולתת כמה סוכריות?

שלמה בניזרי: איפה כל הדיפלומטיה של יאסר ערפאת?

שלמה בניזרי: עם כל הביקורת שיש לנו כמובן על יאסר ערפאת על ההתבטאויות שלו, אנחנו לא נחיה רק מסיפורים ורק ממלים, אלא נצטרך לחיות גם על סיכונים.

שלמה בניזרי: כמו שהיה נוהג לומר ראש הממשלה המנוח רבין, בשלום צריך לקחת את הסיכונים, וגם אנחנו לוקחים פה את הסיכונים.

שלמה בניזרי: רק שהסיכונים יהיו בדרך כלל סיכונים מחושבים, כמובן, סיכונים שלא יביאו אותנו, חלילה וחס, למצב שיום אחד נמצא את עצמנו בתהום פעורה שלא נדע איך להסתדר ואיך לצאת ממנה.

שלמה בניזרי: ומובן שאפשר עוד להכביר מלים בנושא הזה.

שלמה בניזרי: משהו למפלגת העבודה ולשמאל, בעיקר למרצ, אוהבי השלום הגדולים.

שלמה בניזרי: אני לא אומר את זה, חלילה וחס, באירוניה, אלא אני אומר את זה באמת.

שלמה בניזרי: הם רוצים תהליך של שלום, ואני מאמין בכך.

שלמה בניזרי: אבל דבר אחד אני לא מצליח להבין: ראש הממשלה הלך ועשה ויתורים כל כך גדולים, הוא כל כך התאמץ, ושימו לב לנאום הבכורה אתמול של יושב-ראש מפלגת העבודה, חבר הכנסת אהוד ברק, ושל כל הנואמים מצד השמאל.

שלמה בניזרי: אני מבין שליוסי שריד יש בעיה כמובן באכילת הכובע ובאכילת הסיגר ובכל דבר אחר שהתחייב עליו – – –

עמנואל זיסמן: עד עכשיו הוא לא קיים שום הבטחה.

שלמה בניזרי: הוא לא קיים כלום, הוא לא מקיים והוא גם לא יקיים.

ענת מאור: זו השמצה.

ענת מאור: הוא אמר שהוא יעשה את זה אחרי.

ענת מאור: יוסי שריד מקיים כל הבטחה, וחבר הכנסת זיסמן יודע את זה.

שלמה בניזרי: אחרי?

שלמה בניזרי: מעניין שכאשר הוא התחייב הוא לא התנה את זה בתנאים.

שלמה בניזרי: הוא אמר שברגע שיהיה הסכם.

שלמה בניזרי: הנה הגענו להסכם, ושימי לב, לפי כל ההתקפות וההשמצות – – –

ענת מאור: קודם נחזור לשלטון.

שלמה בניזרי: טוב, אצלנו אומרים "ברוך אומר ועושה, ברוך גוזר ומקיים".

דוד טל: אני חושב שכולם ישמחו לראות איך הוא אוכל את הכובע ובולע את הסיגר.

שלמה בניזרי: אנחנו כמובן נעשה שאלת רב, שאלה הלכתית, אם מותר לברך על אכילת הסיגר או הכובע, אבל נשאיר את זה לזמנו.

דוד טל: לתפארת השלום ועם ישראל.

שלמה בניזרי: אני לא מצליח להבין, במקום שיבואו וייתנו עידוד לראש הממשלה ויגידו לו: יישר כוחך, יש בזה פגמים, אבל לפחות הובלת אותנו לתהליך – ראש הממשלה אומר לעצמו, מימין מתקיפים אותי והם צודקים, כי זה לא בדיוק מה שהבטחתי לבוחרי ולאנשי בכנסת.

שלמה בניזרי: אבל אתם, במקום שתבואו ותיתנו לי את הגיבוי – – –

ענת מאור: חבר הכנסת בניזרי, הוא ירד מהמטוס והתחיל להתקיף.

שלמה בניזרי: השאלה היא מי התחיל, את אומרת.

שלמה בניזרי: ממש בגרות ראויה לשבח מצד השמאל.

שלמה בניזרי: הוא התחיל, אנחנו נמשיך.

ענת מאור: הוא יסית ואנחנו נשתוק?

ענת מאור: הוא יתקיף – – –

שלמה בניזרי: אני לא יודע אם זו היתה הסתה.

שלמה בניזרי: היום כל מלה שאומרים זו הסתה.

שלמה בניזרי: זה מאוד פופולרי.

דוד טל: המלה ביקורת כבר נמחקה.

שלמה בניזרי: אין, הכול הסתה.

שלמה בניזרי: אי-אפשר לדבר.

שלמה בניזרי: דרך אגב, גם אני מסית, כי מתחתי ביקורת על יוסי שריד, על אכילת הכובע שלו.

שלמה בניזרי: לכן, אני אומר דבר אחד, חברת הכנסת מאור.

שלמה בניזרי: כולם יודעים, אנחנו באותו מחנה, אנחנו מעוניינים להשיג את השלום.

שלמה בניזרי: את יודעת כמה נרדפנו על כך בקדנציה הקודמת.

שלמה בניזרי: עד היום אני מקבל הדים לכך.

שלמה בניזרי: לכן, השמאל צריך לתת יד, יד רוחצת יד ולוחצת יד, לראש הממשלה ולהגיד לו: יש לנו ביקורת, לא עשית את זה מספיק בשלמות, אבל, אדוני, הבאת אותנו לאן שרצינו, לכיוון שיש בו המשך, יש חיות לתהליך.

שלמה בניזרי: זה מה שצריך לעניין אתכם, ולא לשבת ולהתנגח ולהתנצח אתו, לרוץ לכל ערוצי הטלוויזיה ולהגיד: זה הסכם?

שלמה בניזרי: זה יותר מחורר מגבינה שוויצרית, הוא לא יודע לנסח.

שלמה בניזרי: מה המשחקים הללו?

שלמה בניזרי: כולנו יודעים בתוך תוכנו, שהוא הוביל אותנו לתהליך מסוים שיכול להעלות אותנו על דרך המלך.

שלמה בניזרי: כולם יודעים שאנחנו לוקחים סיכון בשלום הזה, אין ספק בכך.

שלמה בניזרי: כשאני מסתכל על השלום עם המצרים, עם הירדנים וכל אחד אחר, אני כל כך מברך על כך שעשינו שלום וויתרנו על סיני, ויתרנו על הכול.

שלמה בניזרי: היה כדאי 20 וכמה שנים של שקט בלי חללים של צה"ל.

שלמה בניזרי: איזו ברכה זו.

שלמה בניזרי: אז ויתרנו על שטחים, מה קרה, נחרב העולם?

שלמה בניזרי: היה לנו ויכוח במזנון הכנסת ורובי ריבלין התנצח אתי על איזה פסוק.

שלמה בניזרי: הוא אומר שהוא מופיע בפרשת האזינו.

שלמה בניזרי: אני וחבר הכנסת דהן, שנינו רבנים, אמרנו לו שזה לא מופיע שם.

שלמה בניזרי: אמרנו לו: אם תוכיח שזה מופיע שם – חבר הכנסת דהן התחייב במשהו, ואני התחייבתי שאני מסיר את הכיפה בפניו.

שלמה בניזרי: אז את הכיפה אני לא אסיר, כמובן, אבל אמרתי לו שאני אעלה על בימת הכנסת ואומר: ברוך השם, הוא עמד במבחן והוא הוכיח לי, אכן, שהוא ניצח אותי בפסוקים.

שלמה בניזרי: ניצחוני בני, ניצחוני.

שלמה בניזרי: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

דוד טל: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

דוד טל: הרב בניזרי, צריך לזכור שחבר הכנסת רובי ריבלין הוא תלמיד חכם.

דוד טל: הוא בקיא.

שלמה בניזרי: – – –

עמנואל זיסמן: הוא ירושלמי.

עמנואל זיסמן: הוא כמה דורות בירושלים.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני הצבעתי בעד הסכם אוסלו א', מאחר שראיתי בהסכם אוסלו א' התחלת תהליך של פיוס ושלום עם הפלסטינים והכרה הדדית, שהפלסטינים מתחייבים להכיר במדינת ישראל ובזכותנו ההיסטורית לקיים מדינה ריבונית משלנו בחלק זה של האזור, ואנחנו הכרנו, למעשה, ברוב הפלסטיני, באש"ף כנציג לגיטימי של העם הפלסטיני והתחלנו בתהליך של שלום.

עמנואל זיסמן: לפני שלוש שנים, אדוני היושב-ראש, הצבעתי כאן נגד הסכם אוסלו ב', לא מפני שהייתי נגד הסכם אוסלו ב' כהסכם, אלא התנגדתי לשורה ארוכה של ויתורים ושל סעיפים שפגעו, מבחינה ביטחונית ולאומית, באינטרסים הכי חיוניים שלנו.

עמנואל זיסמן: אבל בינואר 1997 הצבעתי בעד הסכם חברון, וגם היום אני אצביע בעד ההסכם הזה, הסכם וושינגטון או הסכם וואי, כשאנחנו, חברי הדרך השלישית, פעלנו, לחצנו ודחפנו במשך חודשים רבים להגיע להסכם.

עמנואל זיסמן: אני אומר את זה, כי מה שמנחה אותנו הוא תפיסת עולם, תפיסת עולם מדינית-ביטחונית שמבוססת על כך, שרק בפשרה, ואך ורק בפשרה רציונלית וסבירה, אפשר להגיע לדו-קיום ולשלום בין שני העמים, העם היהודי והעם הפלסטיני.

עמנואל זיסמן: ב-3 ביוני 1973 אמר מורי ורבי יגאל אלון, זיכרונו לברכה, בהרצאה שהוא נתן ביום עיון של מכון לוי אשכול למחקר הכלכלה, החברה והמדיניות בישראל: "כשאנחנו דנים בסכסוך הערבי-ישראלי, שני דברים נראים בעיני כבלתי אפשריים.

עמנואל זיסמן: בלתי אפשרי לזכות בביטחון של ממש בעתיד אם המערך האסטרטגי שלנו יושתת על קווי העבר.

עמנואל זיסמן: בלתי אפשרי הוא להגיע לשלום על בסיס הישארות בקווי הפסקת האש של שנת 1967.

עמנואל זיסמן: האי-רצון לוותר על אף שעל פירושו, למעשה, העדפת המצב הנוכחי לשנים ארוכות על פני הסדר שלום.

עמנואל זיסמן: כלומר, חתירה ריאלית לשלום חייבת להתבסס על פשרה, אבל הפשרה צריכה להיות סבירה.

עמנואל זיסמן: והפשרה הזאת צריכה להביא בחשבון שניים – א.

עמנואל זיסמן: שאין לסגת לקווי שביתת הנשק משנת 1949, כלומר 'הקו הירוק', כי חזרה אל גבולות בלתי בטוחים היא מלחמה בטוחה בעתיד הלא-רחוק; ב.

עמנואל זיסמן: בלי נכונות לוויתורים לא יושם קץ לסכסוך".

עמנואל זיסמן: ולכן, לי לא היתה בעיה אידיאולוגית לאומית-ציונית כמו שהיתה לראש הממשלה ביבי נתניהו ולחברי הליכוד ולכל אלה שהאמינו ותלו תקוות שאפשר יהיה לשמור על ארץ-ישראל השלמה.

עמנואל זיסמן: אני מכיר בזכות היהודית הלגיטימית, המוסרית לארץ-ישראל שלמה, אבל תמיד ידעתי, חונכתי וגדלתי על ברכי תפיסת העולם שאומרת, שאת זה אי-אפשר להשיג, שיש שני עמים ואנחנו חייבים לחלק ולהתחלק.

עמנואל זיסמן: גם ההסכם הזה, שהוא הסכם ביניים, ולפיו, בסופו של דבר, לרבות הפעימה השלישית – ואני נותן אמון בכך שהממשלה הזאת תוסיף עוד 1% לכל היותר בפעימה השלישית – 42% מהשטח יהיו בידי הפלסטינים, ואנחנו ננהל משא-ומתן להסכם קבע, שיביא לידי כך שעוד אחוזים יעברו לידי הפלסטינים.

עמנואל זיסמן: אבל התקווה והאמונה של ערפאת וההנהגה הפלסטינית, וגם של חברים ערבים ויהודים, שהם חברי כנסת מסיעות שונות, סיעות מיעוט אבל סיעות בכנסת, שמאמינים שאפשר יהיה להשיג שלום על בסיס הסכם קבע, שזה הסכם שלום בינינו לבין הפלסטינים על בסיס של חזרה לגבולות 1967, חלוקת ירושלים והחזרת הפליטים לא רק לחלק הפלסטיני אלא גם למדינה היהודית הריבונית והעצמאית – על בסיס זה לא יהיה אפשר להשיג שלום.

עמנואל זיסמן: תודה.

דוד טל: אני מאוד מודה לך.

דוד טל: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, למען הסדר, כי אתמול עם תחילת ישיבת הכנסת הונח על שולחן הכנסת נוסח מתורגם לעברית של הסכם "אחוזת וואי", ויושב-ראש הכנסת הודיע על כך לחברי הכנסת.

ש' כרם: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חברת הכנסת ענת מאור, שש דקות, לשם שינוי.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסכם וואי, שנחתם שנתיים מאוחר מדי ועם בעיות רבות מדי, הוא ניצחון – ניצחון גדול לדרך השלום, ניצחון לדרכו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שנרצח בגלל אותה דרך, ניצחון, ובגדול, לרבים ולרבות שנאבקו על הדרך הזו לשלום לאורך שלושה עשורים, מ-1967.

ענת מאור: אין בו שום חדשנות, אין בו שום הובלה, יש בו הכרזה – לא בפה מלא, לצערי הרב, לא בגאווה – על קריסת חלום ארץ-ישראל.

ענת מאור: יש בו, סוף סוף, התעוררות מ-31 שנות כיבוש חמורות, אומללות לא רק בגלל הפלסטינים – בגללנו, בגלל המדינה הדמוקרטית.

ענת מאור: חברי וחברות הבית, אזרחי ואזרחיות המדינה, איך אפשר להציג היום אותנו, את המחנה הלאומי האמיתי, הממשי, הריאלי, כמי שמוסרים את הגדה המערבית, את רצועת-עזה, בחדווה, בגיל?

ענת מאור: מ-1967 אנחנו, אלה שבנו את הארץ, אלה שלחמו עליה ולוחמים ובונים, אמרנו, ואני שמעתי זאת מהסופר עמוס עוז כשהייתי צעירה, בסמינריון בגבעת-חביבה: הצדק שלנו ההיסטורי, היהודי והציוני הוא של 100%.

ענת מאור: יש לנו צורך בבית ציוני ויהודי חזק.

ענת מאור: אבל הצדק של העם הפלסטיני הוא צדק של 100%.

ענת מאור: הם חיים פה מהמאה השישית.

ענת מאור: הם היו פה לפני שהציונות חזרה למולדתה.

ענת מאור: כאשר יש צדק מול צדק, רק פשרה, רק חלוקת הארץ לשתי מדינות ריבוניות, שחיות בשלום, בביטחון, בעצמאות, בשיתוף פעולה, בדו-קיום, היא הפתרון.

ענת מאור: הניצחון הגדול הזה של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שאימץ את דרכם של הרבה מאוד לוחמים – ואני רוצה להזכיר את ויקטור שם-טוב, ייבדל לחיים ארוכים, עם נוסחת שם-טוב–יריב, כאשר אנחנו, אלה שדגלו בפשרה הזאת, היינו במיעוט קטן – לא מובטח.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, הרי אנחנו לא עומדים כאן היום ומתווכחים מי יאכל את הסיגר, וגם לא מקיימים ויכוח על זכויות יוצרים, אף שזה מאוד חשוב.

ענת מאור: בכל תחום יש חשיבות לזכויות יוצרים – בתחום המוזיקה, האמנות, האקדמיה, וגם בתחום הפוליטיקה.

ענת מאור: ראש ממשלה שבא בשעריה של הדרך שלנו צריך להוריד את הכובע בפנינו, וקודם כול בפני יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ענת מאור: שום סליחה לא תעזור, כי את ההסתה הוא כבר עשה.

ענת מאור: אבל לפחות להכיר: אימצתי את דרכם, טעיתי.

ענת מאור: אבל, מלבד זכויות היוצרים, חברות וחברי הבית, אנחנו מאשרים היום הסכם, כשהיה ברור בהסכם אוסלו, שהפעימה השנייה היתה צריכה להיות כבר לפני שנתיים.

ענת מאור: לפנינו פעימה שלישית, והעיקר הוא הסדר הקבע.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, אני אומרת, שלפי הנאומים של ראש הממשלה וההשתלחויות שלו לא מובטח שההסכם הזה ייושם, והעיקר – הוא המנהיג הגרוע ביותר שיוביל אותנו להסדר הקבע.

ענת מאור: לכן, את הסדר השלום צריך להוביל המקור.

ענת מאור: המקור הוא אמין יותר, הוא נכון יותר.

דוד טל: אבל הם לא יכולים.

דוד טל: הם לא יכולים.

דוד טל: אם הם לא יהיו בשלטון, הם לא יכולים.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, לכן צריך, במקביל לאישור ההסכם, להקדים את החוק לפיזור הכנסת, וקולכם ודעתכם פה ייחשבו, וללכת לציבור.

דוד טל: ואז מה תהיינה התוצאות?

ענת מאור: התוצאות תהיינה, שאתם תחזרו למקור שהוביל אל אותה דרך, אתם ומפלגות רבות אחרות, כי העם בציון ייתן את תמיכתו, ולא מתוך קנטרנות אלא מתוך אי-אמון בראש הממשלה, שחזר עם הסכם והוא עצמו מכה בו.

ענת מאור: במה שראש הממשלה עשה הוא הוציא את הרוח ממפרשיו של השלום.

ענת מאור: מה זה שלום?

ענת מאור: שלום זה דבר שלם, זה האמון, האמונה והלהט.

ענת מאור: זה מה שעושים בו.

ענת מאור: איך אפשר לחזור עם שלום, ובמקום לדבר על פיוס ועל צעדים בוני אמון, הוא נראה כמי שכפאו שד?

ענת מאור: כך הוא חותם על ההסכם הזה.

ענת מאור: זה שלום כפוי, שלום קפוא.

ענת מאור: ומייד מדברים ברובים.

ענת מאור: צד אחד מדבר ברובים וצד שני עונה לו במתיישבים.

ענת מאור: צד אחד מדבר ביריות וצד שני מדבר בכוחנות.

ענת מאור: והשקרים.

ענת מאור: אנחנו לא מדברים על חורים, אלא מדברים על שקרים.

ענת מאור: בניסיון לפייס את העם בישראל אומרים א', ותוקפים בכוחנות – – –

צבי ויינברג: היום לא ראוי שתקראי לראש הממשלה שקרן.

ענת מאור: סליחה?

צבי ויינברג: אל תקראי היום לראש הממשלה שקרן.

צבי ויינברג: תתייחסי אליו בקצת סלחנות, בקצת פיוס.

צבי ויינברג: דווקא היום תתייחסי אליו כך.

ענת מאור: חבר הכנסת צבי ויינברג, אני פתחתי ואמרתי, שראש הממשלה, לשמחתי הרבה, אימץ את דרכו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ענת מאור: היום ניצחה דרכו של רבין, ובגדול, דרכו של ויקטור שם-טוב, דרכו של מחנה השלום, דרכן של נשים ודרכם של ערביי ישראל.

ענת מאור: מ-1967 אמרנו: חזון התעתועים של ארץ-ישראל השלמה, לא שהוא לא מוסרי, הוא לא אפשרי, הוא לא מוסרי בגלל הכיבוש, לא כי הוא לא טוב ואין געגועים, אבל אסור היה לעשות שלטון כיבוש יום אחד.

ענת מאור: במקום שראש הממשלה יאמץ את הדרך הזאת, במקום לבוא ולומר: שגיתי, אני הולך בדרככם, הוא בא ותוקף.

ענת מאור: את מי הוא תוקף?

ענת מאור: את המחנה הלאומי הממשי.

ענת מאור: אני אומרת שיש לי כבוד רב להסכם.

ענת מאור: אני חושבת שראש הממשלה צריך לאפשר את פיזור הכנסת, ואנחנו חייבים לדרוש זאת ממנו, כי את השלום הזה, חבר הכנסת צבי ויינברג, צריך להוביל – – –

צבי ויינברג: תני לו קודם כול שלושה חודשים ליישם את ההסכם.

צבי ויינברג: הרי זה אינטרס של כולנו.

ענת מאור: האינטרס של כולנו הוא שיהיה פה הסדר קבע טוב ויציב.

צבי ויינברג: לפני הסדר הקבע צריך להיות הסדר ביניים.

ענת מאור: אבל ראש הממשלה של כולנו מוביל היום למצב, שיושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת מדבר מחדש על יריות.

ענת מאור: וראש הממשלה עוד לא ירד מן המטוס וכבר התחיל – – –

צבי ויינברג: האם את מאשימה את נתניהו כשערפאת מדבר על יריות?

ענת מאור: אני שומעת את נתניהו, שדיבר על בנייה בהר-חומה.

ענת מאור: אני שומעת את שר החוץ של ממשלתך, שמדבר על תפיסת גבעות.

ענת מאור: אנחנו מדברים פה על חסמבה?

ענת מאור: אנחנו מדברים פה על קומבינות?

ענת מאור: כך עושים שלום?

צבי הנדל: יש הבדל.

ענת מאור: חבר הכנסת צבי ויינברג, אני באה מעולם החינוך, אני באה מעולם הפוליטיקה, ואני באה מעולם שבו בניית צעדים של אמון ושל שיתוף פעולה היא התשתית ליצירת תרבות אנושית ולשלום.

ענת מאור: אבל מי שהולך ומוביל את המדינה לא מאמין בשלום, מייד מתנכר לו, מייד עושה ממנו שלום כפוי, שלום קפוא.

ענת מאור: הוא רק חושב על קומבינות איך להישאר בשלטון.

ענת מאור: העם בישראל הוביל את השלום, כי 70%–80% מהעם רצו את השלום.

ענת מאור: אני לא יכולה לקבל שראש ממשלה פרגמטיסט חותם, מצד אחד, כי הוא מבין שזה מה שהעם רוצה, ומצד שני, משמיץ ומדבר בצורה פוגעת, שבעצם מוציאה אל מחוץ לתחום 50% מן העם.

ענת מאור: לכן אני אומרת: הסכם השלום הוא טוב, הוא ניצחון בגדול לדרכו של רבין.

ענת מאור: אבל רק המקור, חבר הכנסת צבי ויינברג – – –

חיים דיין: חברת הכנסת מאור, משפט אחרון.

ענת מאור: אנחנו מזמינים אתכם להצטרף למקור שמאמין בשלום.

ענת מאור: הוא יעשה את השלום בצורה לא כוחנית, לא מתגרה, לא מתריסה, לא פרובוקטיבית, והוא יגיע להסדר קבע של שתי מדינות לשני עמים, מדינת ישראל חזקה ובטוחה, אבל גם מדינה פלסטינית.

ענת מאור: רק המקור הוא זה שצריך להוביל, כך שלא נהיה עם שלום דהוי.

ענת מאור: זה יהיה שלום שהמקור יוביל אותו ולא חיקוי דהוי.

ענת מאור: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לחברת הכנסת ענת מאור.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת אדיסו מאסלה; איננו.

חיים דיין: חבר הכנסת אברהם הירשזון – איננו.

חיים דיין: חבר הכנסת צבי ויינברג, בבקשה.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

צבי ויינברג: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אינני עומד כאן היום בלב שמח כשאני מתכוון להצביע בעד הסכם וואי.

צבי ויינברג: ההסכם מוותר על חלקים חשובים של מורשתנו ההיסטורית, והוא גם כרוך בסיכונים לא קטנים.

צבי ויינברג: אבל אין לי ספק שראש הממשלה הלך בדרך הנכונה, למרות כל הבעיות שעדיין עומדות לפנינו, ועם כל הכאב שבדבר.

צבי ויינברג: בין הסיכונים צריך להזכיר, שכמה יישובים יהודיים יצטרכו לחיות בצל של סכנות יומיומיות, שיש סכנה של אי-קיום ההתחייבויות ושל פעולות טרור.

צבי ויינברג: אבל, בסופו של דבר, אני משוכנע שאין לנו ברירה אלא לנסות להגיע לדו-קיום עם הפלסטינים, אפילו אם הדו-קיום הזה איננו מלווה ביחסי שכנות רצויים.

צבי ויינברג: אין לנו ברירה אלא לקחת את הסיכונים הרבים, אפילו אם בסופו של דבר נגיע רק למין שלום קר, כי האלטרנטיבה היא הרבה יותר גרועה.

צבי ויינברג: האלטרנטיבה היא שפיכת דמים בקנה מידה גדול, ואפילו אם ננצח אין הבטחה שלא נצטרך לעבור עוד סיבובי דמים עם קורבנות נוספים.

צבי ויינברג: באותה עת אני רוצה לפנות אל מר ערפאת ולהגיד לו את הדברים הבאים: העם היושב בארץ צמא לשלום.

צבי ויינברג: אין עם בעולם שמחכה כבר אלפיים שנה לקצת שלווה ומנוחה, אבל יש גבול לסבלנות של העם הזה.

צבי ויינברג: יש גבול למה שהוא מוכן להקריב אם ההבטחות לא תקוימנה.

צבי ויינברג: מר ערפאת, רק שלשום עוד הפעם הפרת את ההסכם שעליו חתמת ב-1993 על הדשא הירוק של הבית הלבן.

צבי ויינברג: עוד הפעם איימת באלימות אם לא תקבל את ירושלים.

צבי ויינברג: עוד הפעם שכחת, שלב לבו של הסכם אוסלו המקורי הוא ההתחייבות להימנע מטרור ומאיומי טרור.

צבי ויינברג: מר ערפאת, אם תושבי הארץ יגיעו למסקנה, שלמרות כל הוויתורים והקורבנות אתה לא עומד בהתחייבויותיך, העם כולו, ימין ושמאל, יתנגד להמשך התהליך.

צבי ויינברג: שום עם בעולם, במיוחד העם הזה, שלא מזמן שכל מיליון מילדיו, לא מוכן שילדים קטנים ייפלו קורבנות בדרכם לבית-הספר.

צבי ויינברג: העם הזה לא יסבול שטרוריסט פלסטיני יפוצץ טף ונשים בחוצות ירושלים.

צבי ויינברג: אין לי ספק, שבבוא הצורך, בלית ברירה, אנו נשתמש בכל אמצעי ההגנה העומדים לרשותנו, בכל הסנקציות האפשריות, והתוצאה תהיה שהעם הפלסטיני יפסיד בגדול בכל התחומים.

צבי ויינברג: הוא יפסיד את ההזדמנות הכי טובה שהיתה לו אי-פעם להקל את סבלו, ליצור תנאי חיים יותר אנושיים, להגיע לכבוד ולרווחה ולמצב שלילד הפלסטיני תהיה הזדמנות לקבל חינוך שיאפשר לו להשתלב בעולם המודרני של המדע ובכל תחומי החיים.

צבי ויינברג: אני קורא לעם הפלסטיני לבוא לקראת ממשלת ישראל, שמושיטה היום יד לשלום, שמעזה לקחת סיכונים שמעטים חשבו שהיא תיקח על עצמה.

צבי ויינברג: לסיום, אני קורא לראש הממשלה להמשיך ביישום ההסכם שעליו הוא חתם ולעמוד איתן נגד כל הקשיים הכרוכים בהליכה בשביל המסובך, ומייד אחרי סיומו של שלב הביניים, לקראת הדיונים על הסכם הקבע, להושיט יד לאופוזיציה ולכונן ממשלת אחדות לאומית.

ענת מאור: – – –

צבי ויינברג: כן, חברת הכנסת ענת מאור.

ענת מאור: רק ברשותכם.

צבי ויינברג: ברשותכם?

ענת מאור: – – –

צבי ויינברג: אבל אני חושב – – –

ענת מאור: – – –

צבי ויינברג: כמה וכמה פעמים אני דיברתי עם הרבה חברי אופוזיציה.

צבי ויינברג: אמרו לי כמה וכמה פעמים אנשים, מהמובילים באופוזיציה, שהם יהיו מוכנים לממשלת אחדות לאומית אך ורק אם ראש הממשלה יבוא ויזמין אותם.

צבי ויינברג: לכן, אני קורא לראש הממשלה – –

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: משפט מסכם.

צבי ויינברג: – – לבוא אחרי יישום הסכם הביניים, לבוא ולקרוא לאופוזיציה להצטרף אליו לממשלת אחדות לאומית.

חיים דיין: תודה רבה.

צבי ויינברג: תודה רבה.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר; איננו.

חיים דיין: חבר הכנסת דוד אזולאי – איננו.

חיים דיין: חבר הכנסת וליד צאדק, אני קורא נכון?

חיים דיין: בבקשה.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת אפרים סנה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, לצד ברכותי על חתימת ההסכם, ואני לא יכול להתנגד להסכם אם הוא מקדם כהוא זה את השלום – אבל מקננים בלבי הרבה מאוד ספקות והרבה מאוד חששות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אחרי ששמעתי את ראש הממשלה אתמול, הבנתי מדבריו כאילו ההסכם שהוא חתם עליו הוא הסכם שנכפה עליו, אנסו אותו לחתום עליו, והוא מתכוון, כנראה, בתום הלחץ והפגת הלחץ, להתנכל למה שהוא חתם עליו, וזה מנהג שהוא יודע לחזור עליו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ציפיתי מראש הממשלה שידבר בחדווה על השלום, שידבר על כך שהיום יש שלום, יש שמחה, רוח חדשה מפעמת, נושבת באזור, אבל מה ששמענו ממנו אתמול – דברי התנשאות, דברי ביזוי לעם הפלסטיני, והוא רוצה לדבר על כל הדברים כדי שהוא לא רק יתקן את מה שהוא חתם עליו, אלא אחדים שרוצים לעשות את הדברים האלה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום אנחנו נמצאים בשלב שהוא שונה לגמרי מאוסלו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני זוכר את הימים הטובים של אוסלו, כאשר יצאו ילדים, נשים, בחורים, זקנים, כשכולם שמחים על חתימת ההסכם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל היום, איפה אנחנו ואיפה מה שהיה אתמול?

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום העם בישראל, וכל העם בישראל, לא מאמין למה שראש הממשלה שלנו חתם עליו, והוא בעצמו לא מאמין למה שהוא חתם עליו, והוא עושה הכול לטרפד את הסכם השלום וההתפייסות ההיסטורית בין העם הפלסטיני לבין העם בישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: על כל זה ודאי וודאי אין החדווה של השלום, הנשמה של השלום שהיא צריכה להפיח בנו חדווה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: נדהמתי לשמוע את שר התשתיות ושר החוץ, הוא הדיפלומט מספר אחת במדינת ישראל, שמדבר בשפה שלא מתאימה אפילו לאיש בשוק, כשהוא אומר: רוצו להתנחל, תפסו כמה שאתם יכולים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תפוס ככל יכולתך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם זאת התשובה על מה שהוא חתם?

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם זאת התשובה על מה שאמרו ב"וואי פלנטיישן"?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שהממשלה הזאת, כל מאווייה וכל מה שהיא עושה הוא לטרפד את השלום ולא להגיע לשלום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: להשהות ולהשתהות ולהשתעשע בחתימות ובפלפולי מלים, כאשר ראש הממשלה עומד פה וחוזר על הססמה הזאת ועל המנגינה החדשה שהוא מנגן אותה כל פעם כשהוא מופיע בטלוויזיה: יבצעו – נחתום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: נחזור, לא נחזור, אפילו בזה אני לא יכול לחקות אותו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל הדברים האלה שהוא מדבר עליהם, נדמה לי שהוא לא רוצה לעשות שלום, כי הוא מאמין שרק ארץ-ישראל השלמה והגדולה – תקראו את הספר שלו; הספר שלו אפילו גזעני, והוא שונא ערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: איך אפשר לעשות התפייסות היסטורית עם איש שלא מאמין, לא מפנים את ערך השלום בתוך תוכו והוא חותם על הסכם שלום?

וליד צאדק חאג'-יחיא: הפנמת הערך של שלום היא הצעד החשוב ביותר כדי להגיע לשלום, אבל הוא לא מאמין בזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הוא לא מאמין בזה, כי הוא לא רוצה את השלום הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתמול היא ביכה כל שעל ושעל בשטחים, בגדה המערבית וברצועת-עזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: איך אפשר לדבר כדברים האלה לעם?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב, שדבריו של אריאל שרון הם דברים נלעגים, שלא זכו אפילו לגינוי או להתנצלות מראש הממשלה, כי כל דבר חד-צדדי שיעשה – זה טרפוד השלום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הדבר שהכי הכי מפליא אותי בכל העניינים האלה הוא דברי הבלע ודברי השקר כשהוא מדבר על ממשלת יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הדמגוגיה הזולה, הדמגוגיה הזולה כאילו יצחק רבין, הרמטכ"ל, רוצה להפקיר את מדינת ישראל, את ביטחון מדינת ישראל, להפקיר את היהודים, למסור חינם, בלי כסף.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הוא לא יודע שהוא עכשיו הולך בעקבותיו של יצחק רבין, ולולא אוסלו הוא לא היה נכנס למסלול הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל בכל זאת, אדוני היושב-ראש החדש, שעולה עכשיו, אני חושב שבצד כל הצללים האלה יש אור.

וליד צאדק חאג'-יחיא: איש הליכוד – מוכרח, לא מוכרח – חתם על הסכם שהוא ימסור חלקים, יותר ממה שהוא חשב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת, ידידי רובי ריבלין, אני חושב שזה דבר ששינה הרבה מאוד תיאוריות והרבה מאוד תזות שהיו בעבר פרות קדושות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: על זה יש לברך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן, עם כל החששות, כל ההיסוסים וההתלבטויות – אני אצביע בעד השלום, כי אין מסלול, אין ברירה, אין דרך אחרת מאשר להצביע בעד השלום, כדי לקדם, וכדי לבנות חברה חדשה, צדק חברתי – – –

ראובן ריבלין: רק תסביר ששלום לא יהיה אם לא תהיה מדינה פלסטינית בכל הגבולות של 1967 מינימום, של ירושלים – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא מתכחש – בלי מדינה פלסטינית לא יהיה שלום.

ראובן ריבלין: תסביר לפואד את זה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מדבר בשם עצמי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כאשר יגיע תורו הוא ידבר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: סמוך עליו.

בנימין בן-אליעזר: אתה גיבור עליו, הא?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני בעד מדינה פלסטינית – – –

ראובן ריבלין: לא יהיה שלום כל זמן שלא תקום – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא נכון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת ריבלין, אני יודע שבשלב הזה, ואני חושב שזו החוכמה של אוסלו – כשיש נתק ואי-אמון בין העם הפלסטיני לבין מדינת ישראל, ויש חשדות וספקות בכנות כוונותיהם של שני הצדדים, ואני שומע את הדברים האלה כערבי, כישראלי; אני שומע את הדברים האלה הן בשטחים והן בישראל, ואני מבין שנשארה לפחות רקמה עדינה כתוצאה מאוסלו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ראש הממשלה הנוכחי שבר אותה, קרע אותה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לדעתי, השנתיים וחצי האלה, שאנחנו לא התקדמנו בהן לכיוון השלום, אחת הסכנות או המסקנות שעולות מהן היא שנשבר האמון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: האמון שהיה בעקבות אוסלו שוב לא קיים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ולכן, הגדולה של אוסלו היא, שאנו רוצים להתקדם שלב-שלב, עכשיו השלב הזה; יהיה טוב לנו – נתקדם עוד יותר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בסופו של דבר, התוצר הסופי של כל הדברים האלה הוא מדינה פלסטינית, פשרה היסטורית בין שני העמים, וכך אנחנו נחיה יחד, זה ליד זה, ולא זה במקום זה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה לך, אדוני, על הסבלנות.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אפרים סנה.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, תן לו שש דקות.

אפרים סנה: אני לא סופר את הזמן.

אפרים סנה: צריך לכייל מחדש.

רפאל אדרי: אנו נכייל מחדש ונתחיל מחדש.

רפאל אדרי: אתה יכול להתחיל.

אפרים סנה: אני סומך עליך.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני, בניגוד לכמה מחברי באופוזיציה, לא מתפעל מחתימת הסכם וואי על-ידי ראש הממשלה.

אפרים סנה: אינני מתפעל מזה.

אפרים סנה: אני רואה עלבון בזה שאומרים – – –

רפאל אדרי: ברשותך, אני רוצה לתקן – זה לא שש דקות, זה חמש דקות, אדוני, אך היות שכבר נתתי שש דקות, רשמתי: זה יהיה שש דקות.

אפרים סנה: טוב.

אפרים סנה: הרווחתי משהו.

אפרים סנה: כאמור, אני רואה עלבון בכך שאומרים על ראש הממשלה הזה, שהוא ממשיך את דרכו של יצחק רבין.

אפרים סנה: הסכם "וואי פלנטיישן" הוא רימון עשן שנתניהו זורק כדי להסתיר את מה שהוא עושה באמת.

אפרים סנה: אי-אפשר להפריד בין ההסכם הזה לבין מכלול המדיניות של הממשלה.

אפרים סנה: גם בהסכם הזה נתניהו שתל מוקשים שיתפוצצו במורד הדרך.

אפרים סנה: אגיד עכשיו מה הם: הערפול סביב ביטול האמנה – מוקש.

אפרים סנה: איסוף הנשק – מוקש.

אפרים סנה: כל מעשה טרור ש"הג'יהאד האסלאמי" או ה"חמאס" יעשה, ובידיהם הוא הפקיד את הווטו על התהליך – מוקש.

אפרים סנה: אבל גם אם, להפתעתי, יקיים בסופו של דבר נתניהו את ההסכם הזה, הוא בו-זמנית הורס כל סיכוי להסדר עמים בארץ-ישראל.

אפרים סנה: כאשר שר החוץ קורא לתפוס את הגבעות, וחלקן כבר מזמן תפוסות על-ידי התנחלויות בלתי חוקיות, שהממשלה לא עשתה שום דבר כדי להסיר אותן, בניגוד ובצפצוף מוחלט על החוק, מי שעושה את זה, מי שכך מדבר שר החוץ שלו, זה שהוא מינה אותו למוביל המשא-ומתן, מוביל המשא-ומתן קורא להתפרעות הזו בשטח – לא מתכוון ברצינות לשלום עמים.

אפרים סנה: מי שבתל-רומיידה, בשכונתו של מרזל, הולך לבנות בנייה קשיחה – לא מתכוון לשלום בארץ-ישראל.

אפרים סנה: מי שבונה את תל-רומיידה ואת יצהר, ומוסיף לה עכשיו 600 יחידות דיור, 600 יחידות דיור בפאתי שכם – לא מתכוון לשלום עמים.

אפרים סנה: ביבי מתכוון לבוסניה.

אפרים סנה: בוסניה בגדה המערבית.

אפרים סנה: את זה הוא עושה בחריצות.

אפרים סנה: נפתח בעוד כמה שבועות את ספר התקציב ונראה כמה כסף מוקדש למתנחלים, כמה כסף מוקדש לתל-רומיידה.

ראובן ריבלין: מה, השר לשעבר סנה, ירושלים היא לא בוסניה?

אפרים סנה: ירושלים תהיה עיר שלום אם ישלטו בה אנשים שרוצים שלום.

אפרים סנה: מי שהפך את ירושלים לבלפסט, או רוצה שהיא תהיה בלפסט, כדי לקדם את ענייניו – הוא לא יהפוך אותה לעיר שלום.

אפרים סנה: אחדות ירושלים, חבר הכנסת ריבלין, יכולה להיות רק בתנאי שלום.

אפרים סנה: אנחנו חיזקנו את ירושלים, בנינו אותה, הבאנו אליה תיירים וועידות מכל העולם, כי ידענו להפוך אותה לעיר שלום.

ראובן ריבלין: לא נעים לי לומר לך, אבל על אפכם וחמתכם דוד לוי בנה אותה.

אפרים סנה: אני מאוד מכבד את מה שעשה דוד לוי, אך אם זיכרוני אינו מטעה אותי, ראש העיר, בכל תקופת הבניין של ירושלים, היה טדי קולק.

זאב בוים: – – – רמות – – –?

ראובן ריבלין: – – –

אפרים סנה: דיברת, חבר הכנסת ריבלין, על מדינה פלסטינית.

אפרים סנה: שיהיה ברור דבר אחד: מי שחושב שמה שיישאר לפלסטינים זה אי תנועה, או כמה איי תנועה מוקפים בדרכים עוקפות ובהתנחלויות, ולזה ייקרא שלום – טועה ומטעה.

אפרים סנה: זה לא יהיה.

אפרים סנה: אם לא יהיה פתרון של חלוקת ארץ-ישראל המערבית לשתי מדינות, מדינת ישראל על כארבע-חמישיות מהשטח ומדינה פלסטינית מפורזת על כמעט מחמישית השטח – בלי זה לא יהיה הסדר.

אפרים סנה: אין פשרה בארץ-ישראל בלי חלוקת השטח.

אפרים סנה: זה לא יעזור לאף אחד.

אפרים סנה: צריך את האמת הזאת לדעת.

אפרים סנה: מה עושה ראש הממשלה?

אפרים סנה: היום הוא כבר מחבל בפתרון הזה, כדי שאף פעם לא יהיה אפשר להגשים אותו, כדי לקחת את ה-60% של שטח C ולספח אותו בפועל למדינת ישראל, זה מה שהוא עושה.

אפרים סנה: תפקיד האופוזיציה הוא לא לגונן על הבלופים של הממשלה, אלא לחשוף אותם, וצר לי שלא כל חברי חושפים את הבלוף, אלא מתפעלים ממנו.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, אינני יכול לסיים את דברי בלי להזכיר, שקילומטר וחצי מפה, מול ביתו של ראש הממשלה, שובתים רעב 50 סטודנטים, מהמוכשרים, הטובים והאמיצים בבנינו ובבנותינו, תפארת הנוער העברי.

אפרים סנה: הם שובתים רעב מול ביתו של ראש הממשלה, ופתרון באופק אין.

אפרים סנה: ממשלה שאין לה שכל לשלום ואין לה לב לבניה, אחת דתה לרדת, ויפה שעה אחת קודם.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אפרים סנה, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהודעת ראש הממשלה על ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" בארצות-הברית.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני מבקש סליחה ומתנצל על כך שפספסתי את התור.

בנימין בן-אליעזר: שמעתי בשקיקה את רוב הנאומים, ודברי מכוונים אולי לרובי ריבלין; רובי, עזבתי נאום שהכנתי.

בנימין בן-אליעזר: בעצם נזכרתי במוצאי השבת האחרונה, כאשר ישבתי עם משפחתי מול הטלוויזיה ושידרו את "משחק השבת".

בנימין בן-אליעזר: מה שמשך את עיני יותר מכול היה בעצם לראות מנהיג בשיא גדולתו.

בנימין בן-אליעזר: אני מייחס את דברי למנחם בגין, זיכרונו לברכה, איש גדול.

ראובן ריבלין: רק אל תישא את שמו לשווא.

בנימין בן-אליעזר: כששמעת אותו עומד ונואם ומסנגר על השלום ומשכנע את חבריו, ראית פתאום מנהיג אומה, שברגע קריטי, כאשר עמדה בפניו הברירה לסגור את הדלת בפני עולמו האישי הפנימי או לסגור את הדלת בפני העולם כולו, הוא סגר את הדלת לעולמו האישי.

בנימין בן-אליעזר: לכן, אם תרצו או לא, אם נרצה או לא, שמו של בגין ייחרת עמוק מאוד בהיסטוריה החדשה של ישראל.

בנימין בן-אליעזר: כאיש ביטחון אני אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: – – –

בנימין בן-אליעזר: מה קרה לך?

בנימין בן-אליעזר: מה אתה יוצא מדעתך?

בנימין בן-אליעזר: כאיש ביטחון אני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, ברגעים שראיתי את הנאום הזה, אמרתי כמה אז חשבתי – ואז, דרך אגב, הייתי תת-אלוף, מפקד יהודה ושומרון – שהאיש הזה בנאום שלו, בגישתו, באסטרטגיה שהוביל, שירת יותר מכל אדם אחר את הביטחון.

בנימין בן-אליעזר: שלום זה בעצם הקומפוננטה הכי חזקה לגבי מי שמדבר על ביטחון.

בנימין בן-אליעזר: אדוני ראש הממשלה – אני מניח שעושים לך תקצירים על כל מה שאנחנו מדברים – אתה, לעומת זאת, ישבת ב"וואי פלנטיישן", והידיעות הגיעו לכאן והשאלות הגיעו לכאן: איפה מפלגת העבודה?

בנימין בן-אליעזר: ובעודך יושב שם, אמרנו לך: אל תדאג, אל תדאג ואל תירא, ניתן לך את הגיבוי, נעזור לך להעביר את ההסכם הזה.

בנימין בן-אליעזר: אף שיש לנו כלפיך מיליון טענות, אף שיש לנו כלפיך אלף ואחת בעיות וטענות, אמרנו, שאם מביאים הסכם של שלום, ניתן לך את הגיבוי ולא ניתן לך ליפול.

בנימין בן-אליעזר: אתה יודע מה?

בנימין בן-אליעזר: ציפיתי, אבל עוד הפעם מפספסים, מה לעשות?

בנימין בן-אליעזר: רובי, מפספסים.

בנימין בן-אליעזר: חשבתי שכשינחת ראש הממשלה בשדה התעופה, הדבר הראשון שיאמר: אני מברך את מפלגת העבודה, על שבעודי בוושינגטון הגיעו אלי הדי הסכמתה, ולא רק הסכמתה, אלא מוכנותה לומר מראש: נתמוך בהסכם הזה כשתבוא לכאן.

בנימין בן-אליעזר: חשבתי שתגיד מלה טובה לאהוד ברק, שהיה נחרץ ביותר: נעמוד מאחוריו בהסכם הזה.

בנימין בן-אליעזר: חשבתי, אולי בתמימות ואולי גם בטמטום, שתעלה על נס את זכרו של יצחק רבין, מולידו ומוליכו של ההסכם הזה.

בנימין בן-אליעזר: מנהיג צריך גדלות נפש, גדלות רוח.

בנימין בן-אליעזר: דווקא ברגעים האלה, שאדם כל כך מצפה שתהיה אחדות סביבו, במקום זה, חוץ מלגדף אותנו, בעצם הוא אמר עלינו הכול, זרק עלינו הכול, על הממשלה הקודמת והאסון הקודם והסכם אוסלו.

בנימין בן-אליעזר: וזאת כאשר חבריך מתוך הבית שלך מלקים אותך.

בנימין בן-אליעזר: אתה יודע מה?

בנימין בן-אליעזר: רק לשמוע מה אומר גיסך עליך – לא אחזור על זה, למה לי?

בנימין בן-אליעזר: – וחבריך הקרובים, באילו כינויים מכנים אותך.

בנימין בן-אליעזר: מנהיג צריך לגלות גדלות נפש, גדלות רוח ברגעים כאלה.

בנימין בן-אליעזר: אתה תגמור עם הפוליטיקה, תאמין לי – תהיה קדנציה, לא יודע, מדברים על עוד קדנציה, לא יודע מה יהיה, כי פוליטיקה זה לא ביטוח, לך תדע – את שמך בהיסטוריה לא תמצא.

בנימין בן-אליעזר: את שמך בהיסטוריה לא תמצא, משום שלאיש לא תהיה סיבה אחת לאזכר אותו.

בנימין בן-אליעזר: אתה הולך ומוביל עם שלם לאשליות.

בנימין בן-אליעזר: היום נאשר לך את ההסכם, ומה הלאה?

בנימין בן-אליעזר: יש הסכם?

בנימין בן-אליעזר: צדק חברי המלומד סנה שפרס כאן לפניך את כל השאלות: הכיצד אתה הולך לחתום הסכם ובו ביום אתה מאשר לבנות פה, להוסיף שם ולבנות שם?

בנימין בן-אליעזר: והרשימה השנייה, מל"פ, לא מל"פ?

בנימין בן-אליעזר: אומר לך דבר אחד: האמן לי, את הכול יכולת להשיג, אבל הכול, כינוס המל"פ, ביטול האמנה, ואתה יודע מה?

בנימין בן-אליעזר: – הסכמה על ירושלים.

בנימין בן-אליעזר: היית מוצא משהו, תחליף, הכול.

בנימין בן-אליעזר: אבל תיצור את התנאים כדי שהאנשים האלה יגידו: יש תנאים כדי שנוכל לעכל דבר אחד ולהסכים לדבר אחד, שאם אין דו-קיום, אין קיום לאף אחד.

בנימין בן-אליעזר: במקום זה אתה הולך, ובשם הביטחון ובשם הכבוד, אני קורא לזה – כבר לא ביטחון – אתה בא ומדליק את כל המדורות והופך עם שלם לעם של NATIVES, של וסלים, על-פי ראייתך הם עוד נמצאים תחת שלטון של ממשל צבאי, ומוריד פקודות והוראות.

בנימין בן-אליעזר: זה לא ילך, זה לא ילך.

בנימין בן-אליעזר: אומר לך עוד דבר אחד: כאשר תדבר, זכור את אלו שנפלו למען ביטחון ישראל.

בנימין בן-אליעזר: עמדתי ליד יצחק רבין בכמה רגעים שזכורים לי היטב, ואולי אלה הרגעים שהותירו בי את רישומו של יצחק כפי שנשאר בזיכרוני.

בנימין בן-אליעזר: אתה יושב ומנהל אתו איזו שיחה, ופתאום, פתאום מצלצל הטלפון, ואתה רואה את הפנים מתאבנות.

בנימין בן-אליעזר: אודם על כל הפנים, הכול מתארך לו, השפתיים מתכווצות והוא סוגר את הטלפון, ואת העיניים הוא לא מרים, והוא אומר: פואד, עוד שני בנים שלנו נהרגו.

בנימין בן-אליעזר: אתה רואה את האיש הזה זועק מתוך נשמתו, כאילו קרעו לו עוד חלק.

בנימין בן-אליעזר: כשאתה תדבר על ביטחון, תדבר גם בשם אלו שמעולם לא שאלו שאלות; הלכו, כי האמינו שהם צריכים ללכת.

בנימין בן-אליעזר: לכן, אדוני ראש הממשלה, אני מציע לך היום, אחרי ההללויה של אישור ההסכם, תקציב לעצמך זמן.

בנימין בן-אליעזר: אבל לפני כן תחליט: אני רוצה בקיומו של ההסכם.

בנימין בן-אליעזר: אף אחד לא מאמין לך שאתה רוצה את ההסכם הזה; אף אחד, לא חבריך ולא יריביך הפוליטיים.

בנימין בן-אליעזר: אף אחד.

בנימין בן-אליעזר: כולם מבינים שאתה הולך למשוך זמן.

בנימין בן-אליעזר: לאישור ההסכם יש ערך כקליפת השום אם למחרת היום לוח הזמנים לא מתחיל לרוץ.

בנימין בן-אליעזר: ומה שהתחייבת, צריך לקיים.

בנימין בן-אליעזר: תיצור את התנאים כדי ששני הצדדים יוכלו לשבת ביחד.

בנימין בן-אליעזר: תמצא אולי פתאום שיריבים מאתמול הפכו להיות, באחת האפשרויות, גם שכנים טובים, אולי.

בנימין בן-אליעזר: ולכן, אני באמת מאחל לך – – – אני לא יודע מה עוד צריך לקרות, אני פוחד לומר זאת כאן מעל הבמה, אני מאחל לך שתדע להכיר טובה ולהודות לכנסת שבאה לתת לך את הגיבוי היום, אבל היא גם נותנת בידך את הציווי: צא לדרך.

בנימין בן-אליעזר: ואם לא יצאת לדרך, כל עם ישראל בבעיה.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לכם.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת בן-אליעזר, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת זאב בוים.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא.

רפאל אדרי: אדוני, ידוע לך שאנחנו דנים בהודעת ראש הממשלה בדבר ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי".

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

בנימין בן-אליעזר: כמה זמן?

זאב בוים: כמה אתה נותן לי, פואד?

רפאל אדרי: חמש דקות, אדוני.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסכם וואי, בגדול, תואם את ההבטחות שנתן ראש הממשלה נתניהו ערב הבחירות האחרונות לעם ישראל – להביא שלום וביטחון לעם.

זאב בוים: במשך שנתיים וחצי נאבק נתניהו על העיקרון הפשוט, עיקרון פשוט ומקובל ביחסים בין-לאומיים, ביחסים בין עמים ומדינות במשא-ומתן כזה, עיקרון של הדדיות.

זאב בוים: לא צריך לומר שעל המאמץ הזה שלו לקיים את ההדדיות הזו במסגרת הסכם אוסלו הוא ספג ביקורת מכל הכיוונים, הן מהמחנה הלאומי, מהצד הימני של המפה הפוליטית, הן מהצד השמאלי של המפה.

זאב בוים: אלה אומרים: אל תזוז, אלה אומרים: זוז מהר, רוץ קדימה, מאבדים את המומנטום וכו' וכו'.

זאב בוים: אבל צריך לומר, שהסכם וואי מבטא בעצם את היכולת, את ההצלחה, כמובן, שצריכה לעמוד במבחן של עקרון ההדדיות.

זאב בוים: כי ההסכם הזה, הבסיס שלו הוא מה שקרוי באנגלית: BACK TO BACK.

זאב בוים: זה פריסה של שלבים, וכל שלב מותנה בשלב הבא, או, הייתי אומר, ביצוע של שלב קודם הוא תנאי לקיומו של השלב הבא.

זאב בוים: מה שחבר הכנסת סנה קרא כאן "המוקשים שנתניהו פיזר" אינם בעצם מוקשים, אלא בדיוק הדרישות הלגיטימיות לקיום מלא וקפדני של מה שהוסכם.

זאב בוים: וזה, לדאבוננו, לקח מאוחר וקשה ממה שביצעה ממשלת רבין-פרס, שלא השכילה לתבוע את ההדדיות הזאת.

זאב בוים: כך הפך הסכם אוסלו בשלבים הראשונים שלו ל-STREET.

זאב בוים: אנחנו נתנו, ולא קיבלנו שום דבר זולת טרור – – –

בנימין בן-אליעזר: כמה פעמים ביום תעירו את רבין מקברו?

בנימין בן-אליעזר: כמה?

בנימין בן-אליעזר: כמה?

בנימין בן-אליעזר: כמה?

בנימין בן-אליעזר: כמה?

זאב בוים: אנחנו לא נעיר.

זאב בוים: ניתן לרבין לנוח במנוחה, וכמובן אנחנו – – –

בנימין בן-אליעזר: תרדו ממנו, די.

בנימין בן-אליעזר: חאלס.

בנימין בן-אליעזר: הוא מת.

זאב בוים: אני מדבר על הסכם אוסלו.

זאב בוים: מה שאנחנו עושים פה נגזר מהסכם אוסלו.

זאב בוים: אנחנו רק מבקשים לעשות תיקון הכרחי.

זאב בוים: לא אומר ממשלת רבין, אבל חבר כנסת הולך לפי שיטת העבודה, לפי שיטת המערך, שלפיה לא חשוב מה ייתנו הפלסטינים, העיקר שאנחנו ניתן; העיקר שנתקדם, העיקר שיהיה מומנטום.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך מכאן את מרכז המפד"ל על השכל הישר שגילו חבריו בהחלטה שלשום.

זאב בוים: אני חושב שזהו ניצחון לשפיות דעת במצב פרובלמטי ומורכב שבו אנחנו נמצאים.

בנימין בן-אליעזר: מי אמר לכם לדבר על זה – – –

זאב בוים: אני מבקש להזכיר לחברי בכל המחנה הלאומי, לא רק למפד"ל, גם לחברי בליכוד ולחברים אחרים שנמצאים בצד הימני של הקשת הפוליטית, מה שקרה לנו בשנת 1992, לנו, למחנה הלאומי.

זאב בוים: מי שיצא אז בחריפות נגד יצחק שמיר ופסל את מדריד, קיבל את אוסלו.

זאב בוים: ומי ששולל היום את וואי עלול לקבל אוי-וואי, אוסלו ג', אוסלו ד', ואולי חזרה לגבולות 1967 בניצוחו של ברק ובהמרצתו של שריד.

זאב בוים: נכון, אדוני היושב-ראש, נכון, חבר הכנסת פואד ידידי הטוב, רעיון ארץ-ישראל השלמה לא יכול להיות היום מתורגם, בזמנים האלה, לאיזה מכשיר של פרגמטיזם מדיני.

זאב בוים: מי שמבקש לראות ברעיון הזה מכשיר מדיני פרקטי שוגה והוזה ולא מוכן להביט נכוחה במציאות מורכבת שבה אנו חיים.

זאב בוים: זה קשה.

זאב בוים: זה קשה לכל מי שגדל וחונך על ברכי הרעיון הזה, על-פי מורשת ישראל, על-פי ההיסטוריה העתיקה של העם הוותיק הזה, אבל זהו צורך השעה.

זאב בוים: וצריך להיות אמיצים לבוא ולומר, שהרעיון הזה, האידיאולוגיה הזו, האידיאל, אותו אנחנו נשמור וננצור בלבנו.

זאב בוים: ובצד זה, צריך היום ראש פתוח ועיניים פקוחות כדי לצעוד אל עבר פשרה עם שכנינו.

זאב בוים: צריך לבצע את הפשרה הזאת בזהירות, צריך לצעוד קדימה מתוך אחריות, מתוך בקרה ופיקוח קפדניים, מתוך דאגה למזער נזקים, ולהבטיח בכך שהמסלול שבו אנו צועדים יביא לתוצאה רצויה לעם היהודי; תוצאה כזו שתבטיח את עתידו, את קיומו של העם בארץ הזו לצד שכנינו הערבים, ומתוך תקווה שיגיע היום, בתהליך שייקח עוד שנים רבות, שנגיע למצב של שלום אמת עם שכנינו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת זאב בוים, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

האשם מחאמיד: נדמה לי שהוא לא יהיה היום.

רפאל אדרי: אז הבא אחריו הוא חבר הכנסת שלום שמחון; סליחה, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: אדוני, אני מודה לך על הסבלנות וסליחה על הטעות שלי.

רפיק חג' יחיא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאוד כואב לי שבנושא כל כך חשוב, והוא חשוב מאוד, המליאה לא מלאה.

רפיק חג' יחיא: מליאה ריקה כזאת בנושא כזה.

רפאל אדרי: אני חושב שאדוני צודק, וצר לכולנו שנציג ממשלה שהיה אמור להיות נוכח כאן ולשמוע את חברי הכנסת לא נמצא.

רפאל אדרי: אני מבקש מגברתי סגנית מזכיר הכנסת, אם תואיל להודיע לראש הממשלה, שלפחות אחד השרים יהיה נוכח באולם כדי שיקשיב לדברי חברי הכנסת.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת חג'-יחיא, על ההערה שלך.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפיק חג' יחיא: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

רפיק חג' יחיא: אני התרגשתי מאוד מדבריו של פואד, וגם אני רוצה להפנות את דברי לכבוד ראש הממשלה, שלא נמצא.

רפיק חג' יחיא: אני, כמובן, אתן גיבוי להסכם, ואני אגבה את ראש הממשלה ואצביע בעד ההסכם.

רפיק חג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אפילו כשההצבעה על התקציב הפכה להצבעת אמון, הצבעתי כמעט אמון, נעדרתי ובכך נמנעתי.

רפיק חג' יחיא: אצלי, אדוני, עיקרון זה עיקרון, ועיקרון הוא כמו היריון.

רפיק חג' יחיא: כמו שאין היריון חלקי, כך גם אין עיקרון חלקי.

רפיק חג' יחיא: היות שהייתי בין אלה שהתחייבו לפרוס רשת ביטחון לראש הממשלה, בצל צעקות וזעקות הימין, שזעקו לפני ואחרי החתימה על ההסכם ב"וואי פלנטיישן", החלטתי, והרגזתי רבים ממפלגתי, לגבות את ראש הממשלה ולכן הצבעתי כפי שהצבעתי קודם.

רפיק חג' יחיא: אני, כמובן, אצביע בעד ההסכם, אף שההסכם הוא הסכם רע מאוד, אבל הוא הסכם; הסכם רע מאוד לא מבחינת המהות של ההסכם ולא מבחינת התרגומים למיניהם, שעוררו מחלוקות רבות, ולא מבחינת האחוז שיוחזר לעם הערבי הפלסטיני, אלא בגלל התזמון של כל מה שראש הממשלה זמם, זומם וממשיך לעשות.

רפיק חג' יחיא: כשחותמים על הסכם שלום, לא מרחיבים באותו יום התנחלויות.

רפיק חג' יחיא: כי בנייה בהר-חומה, אדוני היושב-ראש, היא לא שלום.

רפיק חג' יחיא: בנייה בראס-אל-עמוד, אדוני היושב-ראש, היא כמובן לא שלום.

רפיק חג' יחיא: התנחלות והרחבתה בתל-רומיידה היא כמובן לא שלום.

רפיק חג' יחיא: יותר חמור מזה, הזעקות של שר החוץ של ממשלת ישראל, כמה ימים לאחר שהוא בילה שעות ארוכות שם וחתם, קריאות ה"עליהום" של שרון: תפסו את הגבעות.

רפיק חג' יחיא: הרי אי-אפשר לחתום עם עם על הסכם חלקי לשלום ולקרוא "עליהום" על העם, על אדמותיו, על גבעותיו ועל שפלותיו.

רפיק חג' יחיא: אני מרגיש בימים האחרונים, אדוני היושב-ראש, וגם חובה עלי לציין זאת, שמה שכואב ביותר הוא ששני המנהיגים, שחתמו ואנחנו מחאנו להם כפיים – ושני העמים רקדו בצל חתימת ההסכם החלקי הזה – שניהם מדברים נגד ההסכם.

רפיק חג' יחיא: אני רוצה לקרוא מכאן ראשית לראש הממשלה מר בנימין נתניהו:

רפיק חג' יחיא: אם באמת פניך לשלום ולבך לשלום, אם לחצת יד לאבו-עמר, ראש הרשות, אז בשם שני העמים תלחץ את ידו באהבה ושניכם לכו ותמשיכו לעשות שלום באהבה.

רפיק חג' יחיא: באהבה, מכל הלב, ואנחנו נגבה אתכם.

רפיק חג' יחיא: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא, על דבריך.

רפאל אדרי: אני חושב שגם גילית אמינות לאורך כל הדרך באשר להבטחותיך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהודעת ראש הממשלה בדבר ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" בארצות-הברית.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לאחל לסטודנטים השובתים רעב מול ביתו של ראש הממשלה הרבה בריאות, ושישמרו על עצמם.

אלי בן-מנחם: הם מובילים מאבק צודק ממדרגה ראשונה.

אלי בן-מנחם: אני גם פונה לראש הממשלה ולשר האוצר להפסיק לזלזל באוכלוסייה הגדולה הזאת, שחבריה יהיו בעתיד מנהיגי המדינה, חברי הכנסת של המדינה, בעלי המפעלים, מנכ"לים ואחרים.

אלי בן-מנחם: הכול מתחיל ונגמר בחינוך, ואם לא נספק חינוך לצעירים שלנו, ששירתו בצה"ל, שנפצעו בצה"ל ושתרמו את חלקם למדינת ישראל, אם לא נספק להם חינוך בסכומים שהם יכולים להתמודד אתם, הרי בעתיד נחזור אחורה ונהיה כמו מדינות אפריקה ודרום-אמריקה.

אלי בן-מנחם: אני אומר שוב לביבי נתניהו: שב אתם, תפתור את הבעיה שלהם מהר ככל האפשר ותעזור להם.

אלי בן-מנחם: לגבי ההסכם – אחת הטעויות הגדולות שביבי נתניהו עשה ב"וואי פלנטיישן" היתה, שבמקום לקחת את אליקים רובינשטיין אתו, הוא לקח את שרה נתניהו, אף שהזהירו אותו שהוא צריך לבוא לבד.

אלי בן-מנחם: אין לי טענה, זכותו לקחת את רעייתו, אבל מחובתו היה לקחת אדם מנוסה, משופשף, חכם, שמכיר הסכמים, שיודע הסכמים והוא גם היועץ המשפטי, יועץ משפטי טוב של המדינה.

אלי בן-מנחם: אני מקווה, שבעתיד הוא לא יחזור על הטעויות האלה וכשהוא יוצא לחתום על הסכמים מהסוג הזה, שילוו אותו האנשים המתאימים, כדי שלא נגיע למצב שאנחנו חיים בו היום, כאשר מכל קצות הבית, מכל המפלגות, תוקפים אותו – מימין, ובעיקר מימין, וגם משמאל – על ההסכם שהוא הביא אתו.

אלי בן-מנחם: אין לי טענה לגבי ההסכם.

אלי בן-מנחם: יש לי טענה אחת מרכזית, שראש הממשלה מדבר ומסביר איזה הסכם מצוין הוא עשה ואיך הוא סתם חורים, אך מה שכתוב לא תואם את מה שהוא אומר.

אלי בן-מנחם: אני מצפה לפחות מראש הממשלה, אני לא מדבר על שר, אני לא מדבר על חבר הכנסת, אלא על אדם שמוביל את המדינה, ממנו אני מצפה ליתר אחריות.

אלי בן-מנחם: יפסיק עם הדמגוגיה ויתחיל לעשות סדר אצלו בבית, ובעיקר אצלו עצמו, כדי שלא יבזו אותנו בכל העולם.

אלי בן-מנחם: אני מרגיש מבויש כשלא יודעים מה האמת, בעוד לנדאו ובני בגין ורוב השרים בממשלה טוענים שיש פער אדיר בין הדברים לבין מה שכתוב.

אלי בן-מנחם: אני זוכר בגעגועים את תקופתו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אלי בן-מנחם: אז לא היה צריך לחתום על הסכם, די היה בתקיעת כף.

אלי בן-מנחם: כשמדברים על שלום, על קירוב לבבות, הדבר הכי חשוב הוא האמון, ולא מה שכתוב.

אלי בן-מנחם: יצחק רבין, זיכרונו לברכה, היה הרבה מאוד אמון בינו לבין כל הסובבים אותנו.

אלי בן-מנחם: אני זוכר שהוא נפגש עם מנהיגים שהעריצו אותו, שכיבדו אותו, כי גם הוא כיבד אותם, הוא דיבר אתם בגובה העיניים ואמר את מה שכואב לנו.

אלי בן-מנחם: הם כיבדו אותו והעריכו אותו, ולא היה צריך לחתום, כי הוא היה אישיות; אני לא אומר שבדרגה אחת יותר, אלא בהרבה מאוד דרגות יותר ממה שקורה היום במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: כל המדינה מתגעגעת לתקופה שלו.

אלי בן-מנחם: אדם שנרצח על-ידי פושע על כך שהוא ניסה למנוע מהילדים שלנו ומהצעירים שלנו להילחם שוב ושוב ושוב, ניסה למנוע שפיכות דמים.

אלי בן-מנחם: אני אתמוך בהסכם, אדוני היושב-ראש.

אלי בן-מנחם: אני לא רוצה להיכנס לפרטים אם הוא טוב או לא טוב.

אלי בן-מנחם: הוא הרע במיעוטו, זה ההסכם שיש, וחשוב ללכת קדימה.

אלי בן-מנחם: אני מצפה מראש הממשלה, משר החוץ ומכל האחרים לעשות ככל יכולתם ולעמוד מאחורי החתימה שלהם.

אלי בן-מנחם: אי-אפשר מצד אחד לחתום ומצד שני להתסיס את השטח ולהיכנס למריבות.

אלי בן-מנחם: שלום לא עושים עם ידידים, שלום עושים עם אויבים.

אלי בן-מנחם: החשוב ביותר זה האמון.

אלי בן-מנחם: שיתחילו, שישבו, שנתחיל להאמין זה בזה.

אלי בן-מנחם: לא עושים הסכם תחת אונס, הסכם בכוח, לא לכופף מיליונים של אנשים, לא משום צד.

אלי בן-מנחם: הביטחון חשוב לנו, ויש קשר הדוק בין הביטחון לשלום.

אלי בן-מנחם: כשיהיה שלום אמת, שלום שבו יש אמון בין הצדדים, אני מאמין שגם יהיה ביטחון בין הצדדים.

אלי בן-מנחם: אני שוב מודיע, אדוני, שאני אתמוך בהסכם, ואני מקווה שנמשיך עם ההסכמים האלה ונקרב לבבות, כדי שסוף סוף נוכל לחיות לבטח במדינה שלנו, בלי שכל הזמן נדאג לשלום ילדינו ונכדינו.

אלי בן-מנחם: וזה הדבר הכי חשוב, לשמור עליהם שלא ייפגעו.

אלי בן-מנחם: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת שלום שמחון, גם הוא באותו נושא.

רפאל אדרי: מה שידוע ברגע זה הוא, שההצבעה תיערך בשעה 22:00; אני אומר מה שידוע נכון לרגע זה.

רפאל אדרי: תודה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, שני חברי הכנסת, קצרניות, סגנית מזכיר הכנסת – אני מונה את כל הנוכחים פה – אדוני יושב-ראש ההסתדרות, שלום לך.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה פשוט להזכיר לך ולצופים בנו את הנאום של ראש הממשלה אתמול, שבו הוא חזר פעם אחר פעם על המלה "כאילו".

האשם מחאמיד: ניסיתי לספור את מספר הפעמים שהוא אמר "כאילו", והכול היה כאילו הסכם שלום, כאילו הוא הולך לפתרון קבע, משחק כאילו נסיגה, הכול על-פי נוסחת הפלא של ראש הממשלה, שאותה שינן.

האשם מחאמיד: ומעניין מאוד שאפילו השר שרון למד את הססמה הזאת: יעשו – יקבלו, לא יעשו – לא יקבלו.

האשם מחאמיד: אני חושב שזה כל כך ילדותי מצד ראש הממשלה לחזור על משפט זה בקרב שרים, וכולם חוזרים אחריו כמו תקליטים.

האשם מחאמיד: הכול אצלו זה כאילו, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: כאילו דמוקרטיה, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: למה כאילו דמוקרטיה?

האשם מחאמיד: כי גם הקול שלי, ושלך, רפיק חג'-יחיא, בעיני ראש הממשלה הוא לא קול – –

רפיק חג' יחיא: כאילו?

האשם מחאמיד: – – הוא כאילו קול, כי אצלו הכול כאילו.

האשם מחאמיד: כאילו הסכם, כאילו נסיגה, כאילו שלום, וכאילו יש פרלמנט דמוקרטי, כי הוא לא צריך את הקולות לדברים מכריעים, אבל הוא לא יקבע לי אם אני מכריע או לא מכריע.

האשם מחאמיד: הוא לא קנה המידה ולא הסקאלה של החשיבות של הקול שלי.

האשם מחאמיד: את זה אני קבעתי, והבוחרים שלי, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: ראש הממשלה משחק לידי דעת הקהל הימנית ההתנחלותית, כי באותו זמן שחתם, לפני שהדיו יבשה – התנחלויות בתל-רומיידה, אמרת, רפיק חג'-יחיא, ג'בל אבו-ע'נים, ראס-אל-עמוד, דרכים עוקפות, עקירת עצי זית.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, תשאל את החברים החקלאים שנמצאים פה מה הערך של עץ זית.

האשם מחאמיד: איך בא דחפור, בולדוזר, ולוקח עץ בן עשרות או מאות שנים, ובום – מוציא אותו מהקרקע?

האשם מחאמיד: יש דרכים עוקפות.

האשם מחאמיד: השר שרון אומר: תתפרסו על הגבעות.

האשם מחאמיד: מה זה מזכיר לי, אדוני היושב-ראש?

האשם מחאמיד: זה מזכיר לי את המערב הפרוע בזמנו, לפני 200 שנה, כאשר הביאו את האנגלים לארצות-הברית, לאמריקה של אז, ואמרו להם: תתפרסו, תהרגו את האינדיאנים.

שלום שמחון: בהסכם עם מצרים הוא הקים את הגבעות האלה כל הזמן.

שלום שמחון: זה לא חדש.

האשם מחאמיד: זה לא חדש, אבל בסוף הוא יצטרך להזיז אותם, להסיר אותם ולהרוס אותם.

האשם מחאמיד: אני מקווה שהוא לא יהרוס אותם, אבל לפחות הוא יצטרך להזיז את כולם אל תוך מדינת ישראל.

האשם מחאמיד: אבל עצם ההתבטאות: תתפרסו על הגבעות – הוא פשוט מפקד של המערב הפרוע.

האשם מחאמיד: מעניין.

האשם מחאמיד: השר שרון אומר: אנחנו צריכים להתמקח כדי שכאשר תקום מדינה פלסטינית היא תהיה על שטח קטן ולא על שטח גדול.

האשם מחאמיד: זאת אומרת, שהוא כבר מודה, הוא יודע בתוך תוכו, וראש הממשלה יודע שמדינה פלסטינית תקום – השאלה היא מתי ועל כמה שטח.

האשם מחאמיד: אבל בסופו של דבר כולם יודעים שהיא תקום, זאת עובדה.

האשם מחאמיד: ומי כבר הפר את ההסכם, אדוני – אמרתי – עוד לפני שאושר בכנסת?

האשם מחאמיד: מי מתנהג בניגוד לסעיף בהסכם האוסר על הצדדים ליזום כל צעד – אני מצטט – לשינוי הסטטוס-קוו בגדה?

האשם מחאמיד: מי עושה את זה?

האשם מחאמיד: אדוני, תרשה לי עוד.

האשם מחאמיד: הנמכת ציפיות.

האשם מחאמיד: ככה עושים שלום?

האשם מחאמיד: אתה יודע מה זה כשאני אומר לך: אני רוצה להנמיך את הציפיות שלך?

האשם מחאמיד: באיזו עליונות אני מדבר אליך?

האשם מחאמיד: ככה עושים שלום?

האשם מחאמיד: ראש הממשלה אומר למפלגת העבודה, לכם, אני הנמכתי את הציפיות שלהם, כאילו שהציפיות של עם נגזרות מרצונו של מר נתניהו, הוא גוזר את הציפיות ואת הרצון של העמים.

האשם מחאמיד: אני הנמכתי את הציפיות.

האשם מחאמיד: ככה עושים שלום?

האשם מחאמיד: עם בריונות והתנהגות של עוינות?

האשם מחאמיד: אדוני, יש עוד סעיף מעניין – שמירה על זכויות האדם בשטחים.

האשם מחאמיד: אתה קראת את זה.

האשם מחאמיד: יש סעיף כזה.

האשם מחאמיד: ובו בזמן ראש הממשלה אומר: יעשו – יקבלו, לא יעשו – לא יקבלו.

האשם מחאמיד: ומה הוא רוצה?

האשם מחאמיד: הוא רוצה שהרשות הפלסטינית תתנהג כלפי העם הפלסטיני – איך הוא אומר כל הזמן: כאילו, עוד הפעם חוזרים לכאילו – כאילו אין בג"ץ.

האשם מחאמיד: הוא דורש מהם לעשות דברים אנטי-דמוקרטיים.

האשם מחאמיד: אדוני, מוחמד דיף, שמעת עליו.

האשם מחאמיד: מוחמד דיף, תשאל את אנשי הביטחון בישראל והם יגידו לך שזה שנים מחפשים אותו, לא תפסו אותו.

האשם מחאמיד: עכשיו מר נתניהו עומד לו עם הסטופר והוא אומר לערפאת: איפה מוחמד דיף?

האשם מחאמיד: שנים חיפשת את מוחמד דיף ולא מצאת אותו, אז מה תעשה אם לא ימצאו אותו?

האשם מחאמיד: האם הוא מחכה לערפאת בבית?

האשם מחאמיד: תגיד שזו הפרה של ההסכם?

האשם מחאמיד: ולכן, אדוני, מה שמפריע לי, מפחיד אותי, זה שעומדים עם סטופר עם דרישות בלתי רציונליות שיש בהן השפלה והוראות מתנשאות.

האשם מחאמיד: אדוני, ב-4 במאי 1999 יסתיים המשא-ומתן להסדר הקבע.

האשם מחאמיד: השאלה היא אם לא יסתיים, אז מה דורש ראש הממשלה מיושב-ראש הרשות הפלסטינית?

האשם מחאמיד: לא להכריז על מדינה?

האשם מחאמיד: למה אין לו זכות להכריז על מדינה פלסטינית עצמאית?

האשם מחאמיד: ואם הוא ירצה לגרור את המשא-ומתן עוד 100 שנה?

האשם מחאמיד: אדוני, הערה אחרונה, ואני מודה לך על הזמן הנוסף שנתת לי.

רפאל אדרי: זמנך עבר, אבל עוד דקה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

האשם מחאמיד: הסכם זה, אדוני, איננו ההסכם שאליו התפללתי.

האשם מחאמיד: זה הסכם עם הרבה חורים, עם הרבה דרישות שאינן צודקות כלפי הפלסטינים.

האשם מחאמיד: לא כך עושים שלום.

האשם מחאמיד: זה לא ההסכם שאליו התפללתי, אבל מתוך אחריות אין מנוס אלא להצביע בעד ההסכם, אף שאין לי אמון במדיניות הממשלה ובמדיניות של ראש הממשלה.

האשם מחאמיד: אני מודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שלום שמחון.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי הבוקר את אחד מראשי יש"ע אומר, שהיה מעדיף שהשר אריק שרון, במקום להגיד לתפוס כל גבעה – שלא יחתום על ההסכם, אבל יהיה אתם על הגבעות.

שלום שמחון: הרי את הטכניקות של אריק שרון אנחנו מכירים, הוא כבר עשה את זה בהסכם עם מצרים.

שלום שמחון: אבל, תוך כדי הדברים שלו נזכרתי, שכאשר התכנס מרכז הליכוד לפני כמה חודשים, הוא אמר שראש הממשלה ביקש ממנו לתמוך בו, והוא שאל אותו: במה לתמוך, ביד הימנית שלך או ביד השמאלית שלך?

שלום שמחון: וכך האדם נוהג.

שלום שמחון: אותו אדם שבעצם מופקד על מדיניות החוץ של מדינת ישראל, אותו אדם שאמור להיות זה שיכרות את ברית השלום עם העם הפלסטיני, בעצם מצד אחד הולך לשלום, אבל מצד שני נוהג אחרת בכל מיני תרגילים, שבסופו של דבר עלולים רק לסבך את כולנו במה שהיינו רוצים להגיע אליו באמת, אל השלום.

שלום שמחון: אני רוצה לשאול אותך, ידידי חבר הכנסת האשם מחאמיד, עמדת פה קודם: האם אנחנו נתעלם לרגע מהעובדה, שאנחנו כולנו מחויבים לתמוך בהסכם, שבסופו של דבר אמור להביא את השלום עם העם הפלסטיני?

שלום שמחון: האם אנחנו מסוגלים בתוכנו לנסות לחשוב על אותם חורים שאתה דיברת עליהם, על אותם פלונטרים שקיימים בהסכם, ואולי להגיד לעצמנו, האם כולנו לא שוגים בתמיכה האוטומטית שאנחנו מתכוונים לתת היום לראש הממשלה?

שלום שמחון: ואני לא נמנה עם אלה המתנגדים להסכם.

שלום שמחון: אני אתמוך בדיוק כמוך בהסכם.

שלום שמחון: אם תהיה הצבעת אי-אמון, יהיה לי קשה מאוד לתמוך בראש הממשלה, ואני בוודאי לא אהיה באולם.

שלום שמחון: אבל אני מנסה לשאול אותך, כאשר כולנו רואים בעין ברורה וחותכת שהולך להיות פה מצב, שבסופו של דבר עלול להביא בדיוק את ההיפך מהשלום, האם האחריות הציבורית שלך ושלי אינה מסוגלת להתעלות מעל עצמה ולומר, אף שיש פה דרך מסוימת אל השלום, שבסופו של דבר תסבך יותר, האם לא כדאי רגע לעצור?

שלום שמחון: האם לא כדאי רגע לומר, שיש פה תרגיל שבסופו של דבר יביא את ההיפך בדיוק?

שלום שמחון: או שכולנו הולכים על-פי אותם תרגילים שלו ושל השר אריק שרון, שנתפוס כל גבעה כדי לסבך את העניינים בעתיד.

שלום שמחון: אני יודע שזה לא נתפס היטב בציבור שאתה ואני מייצגים.

שלום שמחון: אני משוכנע לגמרי שזה לא יתקבל טוב בציבור שחברי חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא מייצג, שכביכול הוא מתנגד לשלום.

שלום שמחון: אבל הרי אנחנו רואים שיש פה כוונה לתכמן, כפי שאומרים ברחוב.

שלום שמחון: כל אחד מאתנו מבין, שבשלב איסוף הנשק, כאשר מדובר פה, עוד טרם החזרת מרבית השטח, הרי יהיו צרות צרורות.

שלום שמחון: הרי מראש אתה מכניס אדם לפינה שהוא לא יכול לעמוד בה.

שלום שמחון: התרגילים נמצאים פה כמעט בכל השורות של ההסכם הזה; היכן שאתה לא הולך אתה מוצא סעיפים, שאתה בעצמך דיברת עליהם, ואתה רואה אותם לנגד העיניים.

שלום שמחון: אם היום ננסה לבחון כמה יצביעו מהצד הזה וכמה יצביעו מהצד הזה, ברור לגמרי שרוב התומכים בהסכם יהיו דווקא בצד הזה.

שלום שמחון: הוא הרי לא מסוגל להביא את מרבית החברים שלו, שאגב, הם גם לא יושבים פה.

שלום שמחון: הם הרי כל הזמן מתנגדים, אבל דווקא בעניין שהוא עקרוני להם, המליאה הזאת ריקה.

שלום שמחון: ולא בכדי הזכיר ידידי חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא את העובדה שהמליאה ריקה.

שלום שמחון: מילא, אילו היא היתה ריקה מאנשינו, אנחנו ממילא תומכים בהסכם, אבל היכן נמצאים החברים שנמצאים שם?

שלום שמחון: היכן אלו שהיו צריכים להעלות את מירב הבעיות, אלו שמתכוונים ללכת לשלום האמת שהם מדברים עליו?

האשם מחאמיד: כאילו.

שלום שמחון: אלה שכאילו מתכוונים ללכת לשלום.

שלום שמחון: הרי אם מישהו היה מתכוון לעשות שלום, הוא לא היה מפרט אותו ברמה כזו של פרטים, שאם – אז תקבלו, ואם לא – אז לא תקבלו.

שלום שמחון: הוא היה מראש אומר, אני מסוגל להיות הרבה יותר גמיש כי אני הרבה יותר חזק.

שלום שמחון: קראתי היום בעיתון, שהרמטכ"ל לשעבר אמר, שהסיכוי שמדינות ערב ינצחו את מדינת ישראל בשדה הקרב לא קיים.

שלום שמחון: זאת אומרת, אין סיכוי כזה.

שלום שמחון: אם הוא לא קיים, למה לא מסוגל האביר שיושב פה בראש השולחן להיות הרבה יותר רחב-לב ולדעת שהוא הולך לקראת משהו, שגם אם הוא נותן עכשיו יותר הוא יקבל בעתיד הרבה יותר מאותם שכנים שאתם אנחנו רוצים לעשות שלום?

שלום שמחון: אני גר בגליל.

שלום שמחון: בגליל, כידוע לכם, האוכלוסייה נחלקת לשני חלקים.

שלום שמחון: אין רוב יהודי בגליל.

שלום שמחון: יש אפילו יתרון למגזר הערבי.

שלום שמחון: ועם זאת, זה אחד האזורים שאני הכי נהנה לחיות בהם, רמת השכנות עם חברינו מהמגזר הערבי היא יוצאת מן הכלל, כשהדברים מתקיימים לא על-פי הסכמים ולא על-פי חוזים, בתינו פתוחים לפניהם ובתיהם פתוחים לפנינו, כמעט בכל תחומי החיים.

שלום שמחון: אני חושב, שרק בדרך הזאת, בסופו של דבר, אפשר להשיג אותו שלום שאנחנו מדברים עליו.

שלום שמחון: אני מבקש לומר עוד שני משפטים, האחד לידידי הסטודנטים.

שלום שמחון: כל אחד מאתנו היה סטודנט ולמד בשדה האקדמי בשלב כזה או אחר.

שלום שמחון: אני רוצה לחזק את ידיהם ולומר להם לא לוותר לשום תרגיל שינסו לעשות פה חברי הכנסת.

שלום שמחון: המאבק הוא מאבק צודק, והסטודנטים צריכים להמשיך עד הסוף, על מנת שהם ישיגו את מה שהם באמת צריכים להשיג – השכלה חינם לכל אזרחי מדינת ישראל.

שלום שמחון: העניין השני הוא כמובן לאחל החלמה לפצועים מאתמול בלבנון, וכמובן לשלוח תנחומים למשפחות השכולות ולקוות שסוף-סוף יהיה גם הסכם בלבנון, כדי שייהרגו פחות חיילים, אם בכלל, בלבנון.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שלום שמחון.

רפאל אדרי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת – הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 3) (הגבלת פרסום), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת אמנון רובינשטיין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון מס' 4) (פרסומת עקיפה והגנה על בני נוער), התשנ"ט–1998, של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 36) (בחירת מועמד בודד), התשנ"ט–1998, של חברי הכנסת יוסי כץ ונסים דהן; הצעת החוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 72) (איסור רישוי להחזקת כלבים מגזעים אלימים), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

ש' כרם: תודה.

רפאל אדרי: תודה, גברתי סגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אליעזר זנדברג – אינו נוכח.

רפאל אדרי: השר צחי הנגבי – אינו נוכח.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע, שחברי כנסת שלא נוכחים באולם לא ייקראו שנית לדוכן.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהודעת ראש הממשלה בדבר ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" בארצות-הברית.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, כנסת ריקה, הייתי אומר כנסת נכבדה, אבל אכבד את היושב-ראש ואת עם ישראל ואת המשמעות ההיסטורית של ההסכם שבו אנחנו דנים.

עמיר פרץ: אין ספק שאחת הבעיות הקשות ביותר שמדינת ישראל שרויה בהן היא האווירה של אי-קבלת החלטות.

עמיר פרץ: יש תחושה, שבכל תחום מנהלים מדיניות של הליכה על חבל דק, לפעמים מדיניות של למתוח את החבל עד קצה היכולת.

עמיר פרץ: תמיד המבחן הוא, האם חלילה החבל הזה ייקרע באחד התחומים.

עמיר פרץ: הולכים על חבל דק במאבק עם הסטודנטים.

עמיר פרץ: מושכים אותם ומושכים אותם, וכולם יודעים שיהיה הסכם בסוף ויגיעו אתם לפשרה.

עמיר פרץ: מדוע צריך לבזות את הצעירים האלה?

עמיר פרץ: מדוע לתת להם להתגלגל כאילו הם אויבי הממשלה?

עמיר פרץ: הם לא אויבי הממשלה.

עמיר פרץ: הלכו על חבל דק במדיניות הכלכלית.

עמיר פרץ: שיחקו עם העניין של מנוף הריבית מצד אחד, מנוף מטבע חוץ מצד שני.

עמיר פרץ: הלכו עד שהגענו לכדי משבר.

עמיר פרץ: האבטלה מתפרצת והאינפלציה מתפרצת.

עמיר פרץ: לצערי, זה המצב גם בנושאים האחרים, שהם קריטיים ואולי יכולים להשפיע על עתידה של מדינת ישראל, בשאלות ביטחוניות, שיהיה קשה מאוד לטפל בהן ולעשות מקצה תיקונים.

עמיר פרץ: ראשית, אני רוצה לומר בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים, אחרי כל הקשיים ואחרי כל אותם חבלי לידה שההסכם הזה עבר, אני מברך את ממשלת ישראל על כך שקיבלה החלטה להביא בפני הכנסת את ההסכם הזה.

עמיר פרץ: לא יעזור שום דבר.

עמיר פרץ: נכון שהדרך לשלום עם הפלסטינים ולשלום עם המדינות במזרח התיכון היא דרך ארוכה, מלאה מהמורות, מלאה קשיים, אבל כל צעד שנעשה, גם אם הוא נולד לאחר קשיים רבים, הוא צעד בכיוון הנכון והוא צעד שהוא רווח מלא למדינת ישראל, כי הזמן אינו פועל לטובתנו.

עמיר פרץ: הזמן הוא המרכיב המרכזי שצריך לעמוד לנגד עיניהם של מקבלי ההחלטות מכל ממשלה.

עמיר פרץ: אני מציע שלא יהיו כאן שיקולים פוליטיים במקרה הזה.

עמיר פרץ: אני מציע שכל העולם ידע, וידע גם כל העולם הפלסטיני, וידע גם כל העולם הערבי, שבכל שאלה של התקרבות לכיוון של שלום עם הפלסטינים, או עם כל מדינה אחרת, הכנסת מתייצבת כאיש אחד.

עמיר פרץ: אני מבקש מאוד מכל אנשי הימין, שמנסים היום למצוא איזה חורים באותה רשת ביטחון למדינת ישראל, ושמתארים את הסכנות יותר מאשר את הסיכויים, לדעת, שאין שלום דה-לוקס, אין מהלך שלום שאין בו גם סיכונים.

עמיר פרץ: שלום יוצר את הסיכוי לביטחון, לתקווה, לעתיד אחר, לכלכלה צומחת, לשיתוף פעולה, ויש בו גם סיכונים.

עמיר פרץ: אבל אם אתה כבר הולך לשלום הזה, לך אליו עם שתי רגליים בטוחות, עם הכרה במה שאתה עושה.

עמיר פרץ: השלום, כפי שהוא נראה היום, נראה, חלילה, כשלום שכפו אותו על עושיו.

עמיר פרץ: אין צורך בכך, להיפך.

עמיר פרץ: טוען ראש הממשלה שהוא השיג הסכם טוב, אז שיתייצב מאחוריו ויאמר: זה הסכם טוב למדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: הוא מחפש תירוצים, אתה יודע.

עמיר פרץ: אין שום סיבה להיות בפנים ובחוץ, אתה לא יכול לעשות זאת.

עמיר פרץ: לכן, אני רוצה לומר, צר לי על ראש הממשלה שהוא צריך לתמרן בשעה היסטורית כזאת, לנסות ולרצות גורמים מימין, כדי להשאיר בכל זאת את הדלת פתוחה שם.

עמיר פרץ: הדלת הפתוחה החשובה ביותר, שצריכה להישאר פתוחה תמיד, היא לא הדלת לשערו של הימין או לשערו של השמאל.

עמיר פרץ: הדלת שאנחנו חייבים תמיד להשאיר פתוחה היא הדלת לשלום.

עמיר פרץ: זה הדבר המרכזי.

עמיר פרץ: מיום ליום גוברת ההכרה בקרב העובדים בישראל, שיש קשר בל-יינתק בין השלום לבין יכולתה של מדינת ישראל להיאבק באבטלה, להיאבק באווירה של המיתון שהולך וגובר ולתת תקווה מחודשת לצעירי ישראל, שצריכים למצוא את עתידם כאן.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר, שהתחושה של הקשר בין השלום לבין תהליכי הצמיחה ותהליכים של חיזוק המשק הולכת ומתפרשת כעובדה שצריך להביא בחשבון.

עמיר פרץ: אין ספק שלא נוכל לסיים שום נאום היום בלי לשלוח תנחומים למשפחות ששילמו אתמול מחיר יקר בקרב עקוב מדם, באותה ביצה שבה מבוססים צעירינו הטובים ביותר, באותה ביצה לבנונית, שקשורה גם עם ההסכם עם סוריה.

עמיר פרץ: אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות ולאחל החלמה לפצועים, ולקוות שההסכם, שיאושר היום בכנסת, יהווה מנוף לחידוש ההידברות עם סוריה, יהווה מנוף אולי גם לפתרון כולל עם המדינות השכנות האחרות, כי העובדה שההסכם עם הפלסטינים יוצר לגיטימציה לדחוף את ההסכמים עם כל שכנינו היא עובדה שאנחנו צריכים להכיר בה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת עמיר פרץ, יש שאלה חשובה לחבר הכנסת חגי מירום.

רפאל אדרי: ברשותך, אדוני.

חגי מירום: חבר הכנסת עמיר פרץ, שמעתי את הדברים שלך, ואין כל ספק שאני מסכים עם כל מלה מהדברים שאמרת כאן.

חגי מירום: ברצוני לשאול אותך, מדוע קולה של ההסתדרות, שבעבר היתה אומרת דברים ברורים, לא רק בנושאים כלכליים וחברתיים אלא גם בנושא השלום, לא נשמע בנושא הזה של וואי ריבר ובתחום המחויבות של ההסתדרות הכללית של העובדים בישראל לתהליך השלום?

חגי מירום: לפני שתענה לי, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לברך שתי משפחות, סילברסטיין וגוטניק, שנמצאות כאן אתנו, שהן מראשי יהדות ארצות-הברית.

חגי מירום: הן נמצאות כאן בכינוס ה-GA של ה-UJA, ואני מברך אותן שימשיכו לתרום למדינת ישראל כמו שהן תורמות.

חגי מירום: אני חוזר לשאלתי, חבר הכנסת עמיר פרץ, איפה אתם?

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת מירום, על השאלה החשובה שלך.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני חבר הכנסת פרץ.

עמיר פרץ: אני מודה לך על השאלה, אני רק בטוח שאתה לא מתכוון למה שאתה שואל.

עמיר פרץ: כדאי שתדע, שלפעמים הקולות נשמעים, השאלה היא אם יש מי שישמע.

עמיר פרץ: השמיעה בארץ היא סלקטיבית.

עמיר פרץ: אתה יודע, כשיש משבר של אבטלה, באים להסתדרות ואומרים: למה אתם לא עושים?

עמיר פרץ: כשהכול בסדר אני שומע כל כך הרבה גורמים שאומרים: אולי נמצא דרך להחליש את ההסתדרות, כדי שלא תעשה ולא תשבית.

עמיר פרץ: בימים הכי קשים של המשא-ומתן סביב הסכם אוסלו ההסתדרות חתמה על הסכם עם האיגודים המקצועיים הפלסטיניים.

עמיר פרץ: דרך אגב, בהסכם שלנו יש איגודים שמזוהים עם פלגים שאינם חתומים מול הממשלה בהסכם אוסלו.

עמיר פרץ: העמדה שלנו לגבי העדפת העובדים הפלסטינים על פני העובדים הזרים היא עמדה חד-משמעית.

עמיר פרץ: העמדה שלנו היא, ששוק העבודה הוא שוק שחוק הכלים השלובים פועל בו יותר מאשר בכל מקום אחר.

עמיר פרץ: מי שחושב שפלסטיני רעב הוא רק בעיה של עזה, ולא בעיה של תל-אביב, טועה.

עמיר פרץ: פלסטיני רעב הוא גם פלסטיני שיש לו פוטנציאל גדול יותר ללכת לזרועות אותם ארגונים קיצוניים, ולהפוך מחר ל"חמאסניק".

עמיר פרץ: פלסטיני שבע, שייהנה מכלכלה בטוחה, שייהנה גם הוא מהצמיחה המשותפת, זה יהיה לו פחות אטרקטיבי ליהפך מחר למתאבד או לחבר באחד מהארגונים הקיצוניים.

עמיר פרץ: לכן, ההסתדרות אינה שוקלת שיקולים פוליטיים בשום נושא.

עמיר פרץ: בנושא של השלום קולנו חד-משמעי: אנחנו חושבים שהשלום הוא מפתח לצמיחה, והוא דבר שיחזק את מעמדם של העובדים, יחזק את ביטחונם; הבנים שנמצאים על גבולותיה של מדינת ישראל הם בני המדינה כולה, אבל הם בוודאי גם בניהם של העובדים בישראל.

עמיר פרץ: עמדתה של ההסתדרות היא חד-משמעית: תמיכה מוחלטת בתהליך השלום כפלטפורמה חשובה ביותר, שעליה מושתתים גם הכלכלה וגם הביטחון של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת עמיר פרץ, על דבריך.

רפאל אדרי: אני גם רוצה להודות לחבר הכנסת חגי מירום, ששאל שאלה חשובה, ואפשר לך, אדוני חבר הכנסת פרץ, יושב-ראש ההסתדרות, לתת תשובה, ותמיכת ההסתדרות כאן היא חשובה ביותר, מפני שאדוני מייצג ציבור פועלים עובדים של מאות אלפים במדינה הזאת.

רפאל אדרי: ההודעה שלך וההצהרה שלך, אני בטוח שהיא נלקחת בתשומת לב מיוחדת לא רק על-ידי הכנסת, אלא על-ידי כל עם ישראל.

רפאל אדרי: תודה לך, אדוני חבר הכנסת עמיר פרץ.

רפאל אדרי: אני מזמין את סגן השר מיכאל איתן; אינו נוכח.

רפאל אדרי: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, גברתי, בבקשה.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהודעת ראש הממשלה בדבר ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" בארצות-הברית.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התחושה היא תחושה כבדה מאוד.

נעמי בלומנטל: אנחנו הולכים בדרך שלא האמנתי בה בעבר, ולצערי לא היו מספיק סיבות לכך שאני אאמין בדרך הזאת בעתיד, לפחות לא היום, בהווה.

נעמי בלומנטל: זו דרך שאני לא מאמינה בה, זהו מסלול שאיננו מוביל לשלום, אלא אך ורק להסלמה.

תמר גוז'נסקי: לא יכול להיות, ראש הממשלה נתניהו לא מביא שלום?

נעמי בלומנטל: אילו היה הצד השני מנסה להוביל לשלום, היינו מקבלים את השלום הזה, חברת הכנסת גוז'נסקי.

נעמי בלומנטל: הלוואי שזה היה המצב, אבל בהסכמי וואי אולי נשאר רק הלוואי.

נעמי בלומנטל: זה המסלול שעל פניו מבטיח רגיעה, אך בפועל הוא רק מגביר את מאוויי הצד השני.

נעמי בלומנטל: המסלול הרגיל, מסלול שדורש מאתנו נתינה ועוד נתינה, נתח ועוד נתח, ועוד ועוד משטחי הארץ, והתמורה – אנחנו רואים את התמורה – נאומי הסתה ופעולות טרור.

נעמי בלומנטל: השאיפה שלהם, השאיפה של ערפאת וחבר מרעיו, פועלת, לצערי, תחת המטרייה של העולם הרחב, והוא לא השתנה.

נעמי בלומנטל: הוא לא מפתיע אותי.

נעמי בלומנטל: כשישראל מקריבה קורבנות העולם אתנו, רגילים לראות אותנו כקורבנות, את זה העולם מוכן לסבול.

נעמי בלומנטל: אבל כשאנחנו עומדים על זכויותינו, כל העולם נגדנו.

נעמי בלומנטל: אנחנו רגילים לזה.

נעמי בלומנטל: ההיסטוריה לא משתנה, לצערי.

נעמי בלומנטל: ישראל נדרשת לתת עוד ועוד, כאמור, תחת מטרייה בין-לאומית, ומוותרת כפי ששום מדינה לא היתה מוותרת.

נעמי בלומנטל: אין כאן ויתור על משמני יתר, על שטחי ערבות צחיחות, על מישורי עד, על איזו מדינה ענקית שצריכה עוד ועוד ועוד.

נעמי בלומנטל: זאת לא היתה המשימה שלנו ולא המגמה שלנו מעולם.

נעמי בלומנטל: הלוא בסך הכול מדובר במה?

נעמי בלומנטל: בד' אמותינו, בארץ אבותינו.

נעמי בלומנטל: מדובר אצלנו בבשר החי, בארץ שמאבקנו עליה, על אחיזתנו בה, הוא מאבק צודק, בוודאי לאור ההיסטוריה, אולי הצודק ביותר שמתקיים היום ברחבי העולם.

נעמי בלומנטל: אני לא מאמינה בכוונותיו של הצד השני, בוודאי לא בדברי אותם אנשים, הפרטנרים שלנו, שכביכול כמהים לשלום כמונו.

נעמי בלומנטל: הדברים שלהם הפוכים בדיוק.

נעמי בלומנטל: הלוא אנחנו שומעים את מה שהם אומרים לאנשיהם שלהם.

תמר גוז'נסקי: הם שומעים אותך עכשיו אומרת שהסכם וואי גרוע.

תמר גוז'נסקי: גם הם מקשיבים לך.

נעמי בלומנטל: אני יודעת, ואני רוצה שהם יקשיבו לי, משום שמצד אחד, הם אומרים שהם רוצים שלום, ומן הצד השני הם אומרים לאנשיהם להשחיז את הסכינים, משום שלעולם לא ייכון שלום אלא בדרך החרב, ואני אגיע לזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – הם רצים על הגבעות.

נעמי בלומנטל: הם גם לא נותנים לי תקווה להאמין למילות השלום שלהם.

נעמי בלומנטל: הכוונות, כפי שהן מתנסחות ליד השולחנות שעליהם חותמים על מסמכים, שולחנות וואי וכדאי – כדאי, אבל לא לנו, כדאי להם.

נעמי בלומנטל: אנחנו מכירים את הכוונות.

נעמי בלומנטל: מן הצד השני אפילו אין ניסיון להסתיר אותן.

נעמי בלומנטל: הרי שמענו אותן בבירור, בצורה החלטית ונחרצת, וזאת מפי בעל העניין העומד בראש, הפרטנר שלנו, זה כביכול הפרטנר שלנו, זה האיש, האיש המוכר כל כך, עם הכאפייה, ויש גם החרב בחגורה ויונת השלום שחורת הכנף – ואלה דבריו רק עכשיו, אתמול, שלשום, קבל עם בתהלוכה בבית-לחם: אנחנו נכונים להשתמש ברובינו נגד מי שינסה למנוע מאתנו להתפלל בירושלים.

נעמי בלומנטל: לא הידברות, לא הסכמים, לא רצון טוב – רק השחזת סכינים וקנה הרובה.

נעמי בלומנטל: עד מתי נושיט את צווארינו, חברת הכנסת גוז'נסקי?

נעמי בלומנטל: עד מתי נוותר ונוותר, והמשמעות של הוויתור היא עוד התקפת טרור ועוד התקפת טרור?

נעמי בלומנטל: זאת, לצערנו, המציאות.

נעמי בלומנטל: והלוואי שבהסכמי וואי הייתי מתבדה, הלוואי שהכול היה שונה והמציאות לא היתה כזו שטופחת על פנינו ועל פני הרצון הטוב שלנו.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

רפאל אדרי: שאלה, גברתי חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

רפאל אדרי: אני לא מסכים לחלק מהדברים שלך, אבל מה האלטרנטיבה?

רפאל אדרי: אילו היית ראש ממשלת ישראל, מה היית מציעה למדינת ישראל?

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, אנחנו נתקלים בשאלה הזאת שוב ושוב כאשר אנחנו מתמודדים, בין השאר, במערכות בחירות.

נעמי בלומנטל: התשובה היא: לא להושיט את הצד השני, לא להושיט עוד צוואר ועוד צוואר, משום שזה מה שהמציאות מורה לנו.

נעמי בלומנטל: הלוא אנחנו שומעים את הדברים שלהם.

נעמי בלומנטל: אין לי כאן הציטוטים, הם צוטטו, דברים של ראשי הרשות הפלסטינית שבאים ואומרים: תראו, אומנם חתמנו שאפשר יהיה להחרים את הנשק, אבל אתם יודעים שאנחנו יכולים לתת נשק לא בדיוק למשטרה, אנחנו יכולים לתת את הנשק למי שמבקש רשיון לנשק.

נעמי בלומנטל: דובר על הקטנת המשטרה, על-פי ההסכמים, בזמנם בהסכמי אוסלו ועכשיו אשרור לזה בהסכמי וואי.

נעמי בלומנטל: מה הם באים ואומרים?

נעמי בלומנטל: והם אומרים את זה קבל עם ועדה.

נעמי בלומנטל: הם אומרים: הקטנת המשטרה לא, זה רק כאילו.

נעמי בלומנטל: אנחנו לא ניתן בדיוק, ניתן רשימה אחת פה ורשימה אחת שתהיה במקום אחר, וכך לא נקטין את המשטרה, אל תדאגו.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, הצד השני לא מתכוון לעמוד בהסכמים, ואנחנו עוד הפעם נהיה אלה שמשלמים את המחיר, שבאמת מוכנים לעשות את הכול למען השלום.

נעמי בלומנטל: אני חוזרת ואומרת את זה, אנחנו נהיה מוכנים.

נעמי בלומנטל: זו כברת דרך, אבל לא כברת ארץ כזו או אחרת, זה בשר מבשרנו.

נעמי בלומנטל: נהיה מוכנים לזה, אבל הלוואי שהסכמי וואי יביאו אומנם לשלום.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

רפאל אדרי: אני יכול להבין את כל הדברים שנאמרו.

רפאל אדרי: עם זאת, האלטרנטיבה יותר גרועה.

רפאל אדרי: הרי ניסינו את כל הדרכים ולא הצלחנו.

רפאל אדרי: גם ניסיון צריך לעשות.

רפאל אדרי: אני מאמין שיש גם דרך אחרת לדברים שנאמרו כאן.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יורי שטרן.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת זאב בנימין בגין.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, עמיתי המעטים היושבים פה, בשנתיים וחצי שלי בכנסת אני לא זוכר אירוע עצוב יותר מזה שמתקיים פה היום.

יורי שטרן: ההסכם שהובא להצבעה הוא הסכם שכולם יצאו בביקורת נגדו.

יורי שטרן: ביקורת אמיתית, ביקורת לא סתם פוליטית, יש כמובן אינטרסים פוליטיים, אבל יש הרבה מאוד דברים שאנשים מצביעים עליהם ואומרים: איך אפשר היה לחתום על דבר כזה?

יורי שטרן: ובכל זאת, ההסכם הזה הובא לכנסת לאישור אוטומטי.

תמר גוז'נסקי: מה אוטומטי?

יורי שטרן: כל אלה שאומרים שהוא לא הסכם טוב והאמינו בשמאל הולכים להצביע בעדו.

יורי שטרן: יש שלוש דרכים להגיע, תיאורטית, לפתרון הסכסוך שלנו, או שלושה קווי מחשבה.

יורי שטרן: קו אחד אומר: לא נוותר בשום פנים ואופן.

יורי שטרן: עמדנו על זה תקופה מסוימת, היום זה לא מתקבל על דעת רוב הציבור הישראלי.

יורי שטרן: הקו השני אומר: נוותר ואז יהיה טוב.

יורי שטרן: אני לא מאמין בקו הזה ורוב הציבור לא מאמין בו.

יורי שטרן: אבל היה קו שלישי שאמר: אנחנו צריכים להגיע לפשרה הוגנת, פשרה שתבטיח לנו עתיד טוב יותר ותבטיח שמירת האינטרסים שלנו, גם כאשר הצד השני ירצה להפר את ההסכם, גם אם השלטון שם יהיה בידי אנשים רעים.

יורי שטרן: אומרים שערפאת הוא איש טוב.

יורי שטרן: נניח שהוא מבחינתנו הכי מתון, אבל מחר לא יהיה ערפאת, מחר יהיה מישהו אחר.

יורי שטרן: את ההסכמים חותמים לא עם ערפאת ולא עם אבו-מאזן, חותמים עם המדינה, עם העם, וההסכמים האלה קובעים מסגרת.

יורי שטרן: השלטון יכול להתחלף והכוונות של ההנהגה יכולות להתחלף, אבל ההסכם הוא הסכם.

יורי שטרן: אם ההסכם בנוי כך שהוא מגן על האינטרסים של שני הצדדים והוא מבטיח שלום יציב, זה הסכם שלום.

יורי שטרן: אם ההסכם קובע תנאים שבהם הפרת ההסכם היא קלה, הפרת ההסכם שיכולה להביא לאסון היא אפשרית מאוד, זה הסכם שלא מביא שלום או יכול לא להביא שלום.

יורי שטרן: זה כל העניין.

יורי שטרן: זה לא עניין של קיצוניות ולא עניין של אי-נכונות לפשרה, זה עניין של פשרה רציונלית, מבחינתנו לפחות, מבחינת האינטרסים שלנו, הצד השני דואג לאינטרסים שלו וכך מגיעים להסכם.

יורי שטרן: היה חיסרון גדול בהסכמי אוסלו – אני לא מדבר על האידיאולוגיה, אני מדבר על המסגרת הזאת.

יורי שטרן: החיסרון הגדול של הסכמי אוסלו היה בכך, שאנחנו, בוויתורים שלנו, נותנים דברים משמעותיים מאוד, שקובעים בעצם את הבסיס הטריטוריאלי, הארגוני, הפיזי למדינה פלסטינית, וכל מה שאנחנו מקבלים חזרה, לפי אותו הסכם, אלה הבטחות ומלים.

יורי שטרן: ואם מפירים את ההבטחות – אז זהו, כל המסגרת נהרסת.

יורי שטרן: לממשלת נתניהו היה סיכוי, וזאת היתה גם המחויבות שלה, לשנות את זה במסגרת הלא-טובה של הסכמי אוסלו; יש מי שאומרים שהמסגרת היא גרועה ויש מי שאומרים שהיא לא טובה.

יורי שטרן: במסגרת הזאת צריך היה להגיע למצב, שיש מנגנון הבטחת האינטרסים שלנו, לא לשלושה חודשים, לא עד לקבלת עוד אדמות, אלא לשנים קדימה.

יורי שטרן: זה היה צריך להיות מנגנון שיבטיח את האינטרסים שלנו, כפי שהם מוצאים ביטוי בהגבלות ובהתחייבויות של הצד השני.

יורי שטרן: לפי מה שהבנתי מכל הביקורות ומקריאה שלי – ואני, כמובן, לא איש ביטחון כמו אריק שרון, יצחק מרדכי, נתן שרנסקי וביבי נתניהו עצמו – אני לא יכול לפרש איך הם הגיעו לאן שהם הגיעו.

יורי שטרן: אבל הם הביאו לנו הסכם שאינו משיג כלום בקטע הזה, הסכם שמכניס אותנו למסגרת פחות טובה ממה שהיתה קודם, מגבילה יותר.

תמר גוז'נסקי: אז מה יהיה?

תמר גוז'נסקי: מה תעשה?

יורי שטרן: מה קורה אז?

יורי שטרן: כאשר ארבעה שרים, ובראשם ראש הממשלה, חותמים על המסגרת הזאת עוד בלי שכל הממשלה תדון בה – זה בעצם מחייב את הממשלה.

יורי שטרן: מה שלא יהיה – זה דבר שהוא חריג ביותר, שהממשלה לא תאשר את ההסכם ותכניס אותנו לעימות חזיתי עם ארצות-הברית.

יורי שטרן: אז ודאי שאחרי שהם כבר חתמו – גם הממשלה חותמת.

יורי שטרן: כאשר חותמת הממשלה, והאופוזיציה, עם כל הביקורת שיש לה, רק מתוך עיקרון שכל תזוזה טובה יותר מאי-תזוזה – – –

קריאה: – – –

יורי שטרן: גם האופוזיציה אומרת: אנחנו תומכים.

יורי שטרן: ברגע שזה קורה, מה נשאר לכנסת לעשות?

יורי שטרן: בשביל מה אדם כמוני, שיש לו ביקורת, כמו שיש לרבים פה, צריך להשתתף בכלל בהצבעה?

יורי שטרן: אני אומר, שזה משחק מכור מראש, וזה משחק עצוב.

יורי שטרן: למה הוא עצוב?

יורי שטרן: כי אנחנו קובעים פה את המסלול העתידי שלנו בשיחות עם הפלסטינים.

יורי שטרן: אנחנו פה מכניסים את כל הסכנות העתידיות לתוך המסגרת הזאת ואנחנו מאשרים אותה במשחק הזה, שהוא משחק מכור מראש, כאשר לכנסת, אחרי החלטות המנהיגים, לחברי הכנסת הבודדים מהאופוזיציה ומהקואליציה כמעט שאין מה לעשות.

יורי שטרן: לכן אני אומר שזה יום עצוב.

יורי שטרן: זוהי בסך הכול הצבעה מיותרת, ואני לא יודע אם כדאי בכלל להשתתף בה.

רפאל אדרי: קשה לי להבין, אדוני.

רפאל אדרי: אתה אומר: יום עצוב, כאשר אתה תומך בממשלה הזאת ואתה חבר בקואליציה.

יורי שטרן: אילו הייתי במצב אחר היה לי יותר קל.

יורי שטרן: היו לי עמדות אחרות.

יורי שטרן: כיוון שאני בקואליציה, מאחר שקיוויתי, ואני עדיין מקווה, שזו הממשלה שיכולה להביא לפשרה הוגנת, אני מאוד מאוכזב, ואני רואה את האירוע הזה כאירוע חסר תועלת.

רפאל אדרי: תודה, אדוני.

רפאל אדרי: המסקנה שאני מסיק מהדיון היום וגם אתמול היא, שהקואליציה למעשה נגד הסכם.

רפאל אדרי: כמעט לכל הנואמים מהקואליציה ששמעתי מעל דוכן הכנסת יש ביקורת, אבל, עם זאת, הם מצביעים בעד הממשלה.

רפאל אדרי: מי שמגן על ההסכם, מי שתומך בהסכם ומי שדוחף לחתימת ההסכם זו האופוזיציה.

רפאל אדרי: משהו מוזר קורה כאן, בבית הזה.

יורי שטרן: גם לאופוזיציה יש ביקורת.

רפאל אדרי: יש ביקורת, יש ביקורת עניינית.

רפאל אדרי: אבל, בסופו של דבר הולכים לתת תמיכה, וזה חשוב.

רפאל אדרי: קראתי אתמול מעל הדוכן לכל חברי הכנסת, לכל הבית הזה, להתאחד, למרות כל הפגמים שבהסכם, לתת לו גיבוי, לאשר אותו וללכת קדימה.

רפאל אדרי: צריך גם לתת סיכוי.

רפאל אדרי: אין לנו דרך אחרת.

רפאל אדרי: הדרך האחרת היא יותר גרועה.

יורי שטרן: גם הביקורת שלנו, של נעמי בלומנטל, שלי ושל רבים אחרים, מימין ומשמאל, היא ביקורת אמיתית ועניינית.

יורי שטרן: חבל שכל התהליך הזה נעשה כך שהביקורת הזאת היא סתם.

יורי שטרן: אחרי כל הסיכומים היא פשוט סתם, באוויר.

תמר גוז'נסקי: ההסכם כבר חתום.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת יורי שטרן, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: הודעתי שחבר הכנסת זאב בנימין בגין אינו נוכח באולם.

רפאל אדרי: ציינתי שחברי הכנסת שלא יהיו נוכחים באולם המליאה לא יקבלו את רשות הדיבור בשנית.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: גברתי, כאמור, אנחנו דנים בהודעת ראש הממשלה בדבר ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" בארצות-הברית.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בתחילת דברי אני מבקשת לשלוח את תנחומי ותנחומי הכנסת למשפחות של שלושת החיילים שנהרגו אתמול בלבנון.

תמר גוז'נסקי: המוות המיותר הזה של עוד שלושה חיילים מעלה על סדר-היום, ואני מקווה שנגיע לכך, את הצורך החיוני בהוצאת צה"ל מלבנון ובמשא-ומתן עם סוריה על בסיס של שטחים תמורת שלום.

תמר גוז'נסקי: אין שום טעם במותם של החיילים האלה, אין שום טעם במערכה הצבאית חסרת השחר, חסרת התועלת וחסרת התוחלת הזאת שצה"ל מנהל בלבנון.

תמר גוז'נסקי: נגן על ארצנו מתוך הגבול שלנו.

תמר גוז'נסקי: אבל, הרעיון הזה של שטחים תמורת שלום, שהזכרתי בהקשר של סוריה, הוא גם בעצם הבסיס להסכם אוסלו ולכל ההסכמים שנחתמו עד היום, גם להסכם השלום שנחתם עם מצרים וגם להסכם השלום שנחתם עם ירדן.

תמר גוז'נסקי: זהו עיקרון בסיסי בכל ההשקפה שלנו, עיקרון בסיסי בכל ההסכמים האלה.

תמר גוז'נסקי: ההסכם הזה, שעכשיו אנחנו מדברים בו, מזכר וואי, הוא בעצם רק הסכמה איך לבצע דברים עקרוניים שכבר סוכמו הרבה לפני כן, הסכמים שנעשו באוסלו ולאחר מכן.

תמר גוז'נסקי: הבסיס של הסכם אוסלו, כמו הבסיס של מזכר וואי, הוא שטחים תמורת שלום והכרה הדדית בזכויות הלאומיות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על החלטות האו"ם, אבל אנחנו מדברים גם על אותה החלטת או"ם מ-1947, שדיברה על שתי מדינות.

תמר גוז'נסקי: מי שחושב שהחלטת מועצת הביטחון 242, או החלטה 338, קפצו מן האוויר, בכלל טועה.

תמר גוז'נסקי: לאו"ם יש מערך של החלטות עם סדר הגיוני, ולכן בעצם בכל פעם שהסכסוך הישראלי-הערבי הגיע לאו"ם, בכל פעם התקבלה החלטה שנשענת על ההחלטות הקודמות, לרבות ההחלטה בזכות ההכרה במדינה פלסטינית, בזכות ההכרה בשתי מדינות בשטח שהיתה פעם פלסטין המנדטורית.

תמר גוז'נסקי: לכן, מה שקרה באוסלו, ואם תרצו, אובייקטיבית, גם בשיחות ב"וואי פלנטיישן", בעצם נסללה עוד חתיכת דרך בכיוון של מדינה פלסטינית.

תמר גוז'נסקי: זה מה שקורה אובייקטיבית.

תמר גוז'נסקי: זו לא הכוונה של נתניהו, בהחלט זו לא הכוונה של נתניהו, אבל זה קורה אובייקטיבית.

תמר גוז'נסקי: כאשר בידי הרשות הפלסטינית יהיו, כפי שהסביר נתניהו, 40% מהשטח – זה עדיין רק 40% מהשטח, אבל זה בכל זאת 40% מהשטח.

תמר גוז'נסקי: לרשות הפלסטינית כבר יש המוסדות שלה, המוסדות הנבחרים, המוסדות המנהלים, המשטרה שלה, מערכת החינוך שלה וכו'.

תמר גוז'נסקי: עכשיו מה שקורה הוא, שראש הממשלה נתניהו, שחותם על הסכם כזה ב"וואי פלנטיישן", הסכם שנכפה עליו, הסכם שהוא לא רצה בו, הוא לא רצה ללחוץ את היד של ערפאת והוא גם לא רצה את ההסכם הזה, כי הוא לא רצה גם את אוסלו בזמנו, הוא לא רוצה את כל הדרך הזאת, אבל עכשיו, ברגע שהוא חתם על זה, הוא בעצם חותם על חיסול השקפת העולם האידיאולוגית שלו.

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה נתניהו הגיע מהמחנה שאמר "שתי גדות לירדן".

תמר גוז'נסקי: אחר כך הם ירדו קצת מ"שתי גדות לירדן" והגיעו לארץ-ישראל השלמה.

תמר גוז'נסקי: עכשיו הוא בעצם מחזיר שטחים שהוא חשב שהם חלק מארץ-ישראל השלמה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אנחנו מדברים היום על ראש הממשלה נתניהו, שלא רק שיש לו בעיה עם ההתרסקות של הקואליציה שלו, שהמפד"ל מחליטה כך ואלה מחליטים אחרת, אלא יש לו בעיה עם עשייה בניגוד להשקפת העולם שלו.

תמר גוז'נסקי: עכשיו, כאשר ראש הממשלה נמצא במצב כזה, הוא נמצא במלכוד.

תמר גוז'נסקי: אם הוא יבצע – הוא בועט בהשקפת העולם שלו, כפי שביטאה אותה חברת הכנסת נעמי בלומנטל בכנות רבה.

תמר גוז'נסקי: אם הוא לא יבצע – הוא בעצם אומר גם לציבור הישראלי, שרובו רוצה את ההסכם, וגם לציבור הבין-לאומי וגם לארצות-הברית וגם לכל מדינות העולם, שהחתימה שלו לא שווה שום דבר.

תמר גוז'נסקי: אז מי ירצה לעשות אתו עסקים באיזה תחום אחר?

תמר גוז'נסקי: לכן, רע לו מכל העולמות: יבצע – רע לו, לא יבצע – גם כן רע לו.

תמר גוז'נסקי: במצב שכזה ראש הממשלה מנסה לעשות את הדבר האבסורדי הבא: הוא מגיע לכנסת, מניח בפנינו הסכם חתום עם הרשות הפלסטינית, ומודיע לנו שהוא יחפש כל תירוץ כדי לא לבצע אותו.

תמר גוז'נסקי: הוא כבר מצא תירוץ בנאום של ערפאת.

תמר גוז'נסקי: מחר הוא ימצא תירוץ בנאום של מישהו אחר, מחרתיים – באיזה צעד אחר.

תמר גוז'נסקי: אם מחפשים תירוצים בשביל לא לבצע הסכם, קל מאוד למצוא אותם.

תמר גוז'נסקי: לכן, צפוי שראש הממשלה נתניהו, אף שהביא לנו הסכם, אף שאני מניחה שבלילה ידו תורם בעד ההסכם הזה, בעצם מרגע חתימת ההסכם הוא חושב כל הזמן איך לא לבצע אותו.

תמר גוז'נסקי: כל הניסיון להציג את ההסכם הזה כהסכם שהוא על-תנאי הוא דבר מסוכן, הרסני מבחינת ישראל, מבחינת סיכויי השלום, אבל הוא גם חושף את פניו של ראש הממשלה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שאנחנו צריכים לתמוך בהסכם לא משום שהוא נקי מפגמים ולא משום שאי-אפשר לנסח אותו אחרת, אלא משום שכך הוסכם על-ידי הנציגים הרשמיים של ממשלת ישראל והנציגים הרשמיים של העם הפלסטיני.

תמר גוז'נסקי: עם זאת, בשום אופן אין לראות בתמיכה בהסכם תמיכה לא בנתניהו, לא בממשלתו ולא בדרכו.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שעדיין הוא חושב, ראש הממשלה, שהתהליך הזה שהוא היום חתום עליו הוא מין עגלה כזאת; ירצה – יעלה, ירצה – ירד.

תמר גוז'נסקי: הוא תופס טרמפ על איזו עגלה, והוא בכלל לא מתכוון לדהור בה הלאה.

תמר גוז'נסקי: ראש ממשלה כזה, אין לי אמון בו, ולכן אני חושבת שכל הצרכים שלנו לקדם או כל הרצון שלנו לקדם את התהליך בדיוק מחייב אותנו לתמוך בהסכם, אבל לא לתמוך בממשלה.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להוסיף ולהדגיש, שראש הממשלה איים פה, וגם השר שרון שמעתי, וכו', הם איימו שהם בעצם יבצעו מחטפים כל הזמן.

תמר גוז'נסקי: השר שרון, למשל, קרא למתנחלים לתפוס גבעות.

תמר גוז'נסקי: מה זה הדבר הזה?

תמר גוז'נסקי: אתה חתמת על הסכם, אז מה אתה קורא לאנשים לעשות דין לעצמם ולחטוף גבעות?

תמר גוז'נסקי: מה, אנחנו במחלקת החטיפות?

תמר גוז'נסקי: כל אחד יחטוף לעצמו גבעה?

תמר גוז'נסקי: הסכמים עושים על בסיס של חטיפות?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שראש הממשלה גם טועה טעות חמורה כאשר הוא מאיים, שאם הרשות הפלסטינית, העם הפלסטיני יכריז על מדינה פלסטינית או יתכוון להכריז על מדינה פלסטינית במאי 1999, זה יהיה סופו של ההסכם.

תמר גוז'נסקי: סליחה, לאן ההסכם הזה מוביל אם לא למדינה פלסטינית?

תמר גוז'נסקי: לאן הוא מוביל?

תמר גוז'נסקי: לאן?

תמר גוז'נסקי: לארץ-ישראל השלמה?

תמר גוז'נסקי: לאן הוא מוביל?

תמר גוז'נסקי: להתנחלות בראש כל גבעה?

תמר גוז'נסקי: הוא מוביל, באופן אובייקטיבי, למדינה הפלסטינית.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהרשות הפלסטינית הציבה בפני הציבור הישראלי מראה, ראי, ואמרה לו: תסתכל, כך אתה נראית כשלא היתה לך מדינה והכרזת.

תמר גוז'נסקי: בבקשה; גם אנחנו מכריזים על כוונתנו להקים מדינה.

תמר גוז'נסקי: יש להם הזכות הזאת, והיא מעוגנת בהחלטות האו"ם, באותה החלטה שעל בסיסה קמה מדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: אנחנו לא מכירים בזכות שלהם, איך אנחנו רוצים שיכירו בזכות שלנו?

תמר גוז'נסקי: לכן, ההכרזה על מדינה היא לא פרובוקציה.

תמר גוז'נסקי: אדרבה: שיגיעו למדינה בהסכם, שינהלו משא-ומתן אינטנסיבי על הסדר הקבע, על גבולות, על פליטים, על עתיד ירושלים, שינהלו הסכם כזה.

תמר גוז'נסקי: אבל ראש הממשלה, שרוצה לעשות סחבת במזכר וואי, על אחת כמה וכמה רוצה לעשות סחבת בעניין הסדר הקבע.

תמר גוז'נסקי: אז מה?

תמר גוז'נסקי: הפלסטינים יחכו עד סוף כל הדורות עד שהממשלה בישראל תסכים בכלל לדון אתם על הסדר הקבע?

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אני חושבת שאנחנו צריכים לתמוך בהסכם, אבל בשום אופן לא בממשלה, לא בכל הנספחים וההסתייגויות של הממשלה.

תמר גוז'נסקי: ואדוני, רק משפט אחד אחרון: אני מבקשת מעל במת הכנסת לחזור ולהעלות את הדרישה שלנו, שבאה לידי ביטוי, אני חושבת מכל צדי הבית, התמיכה שלנו בסטודנטים.

תמר גוז'נסקי: לא יכול להיות מצב כזה.

תמר גוז'נסקי: הם שובתים רעב, מאושפזים, ושר האוצר אינו מוכן לדבר אתם.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני – ששר האוצר יפסיק להקשיח את לבו, שיתנהל משא-ומתן הוגן עם עובדי משרד העבודה והרווחה ויציל את ילדי הפנימיות ואת הנשים במקלטים ואת כל מי שסובל מקשיחות לבו של האוצר.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: חבר הכנסת שאול עמור – אינו נוכח.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אורי אור.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: הדיון הוא על הודעת ראש הממשלה בדבר ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי".

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גם אני רוצה לפתוח את הדיון על ההסכם החשוב בציון האירוע בלבנון, שהוא חמור, הוא קשה, ובעטיו שלוש משפחות נוספות הצטרפו למשפחות השכולות.

אורי אור: יש קשר בין מה שקורה בלבנון לבין המשא-ומתן שאנו מתחילים, אני מקווה, לנהל עם הפלסטינים על הסדר הקבע.

אורי אור: לגבי לבנון, אם לא יהיה משא-ומתן – האש לא תיפסק בלבנון, וחברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני רוצה להתייחס לשורה מדברייך.

אורי אור: אני מסכים עם הסיכום שלך לגבי לבנון, שצריך משא-ומתן, אבל מי שחושב שהוא פותר את הבעיה חד-צדדית – אין פתרון חד-צדדי.

אורי אור: שלום אתה לא יכול לעשות באופן חד-צדדי – – –

תמר גוז'נסקי: רק מלחמה.

אורי אור: נכון מאוד.

אורי אור: מלחמה אפשר לעשות באופן חד-צדדי.

אורי אור: אותה ססמה של קבוצה של אנשים, שטוב שהיא נאבקת, שאומרת: נצא חד-צדדית בשלום, היא ססמה לא נכונה.

אורי אור: זה, דרך אגב, בדיוק כמו אותה אמרה, שנעשה שלום עם רמת-הגולן.

תמר גוז'נסקי: – – –

אורי אור: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואין שלום.

אורי אור: את הרי לא תמימה ואת יודעת שהמלחמה פה היא מלחמה באמת על החזית הצפונית כולה, וצריך להתחיל משא-ומתן עם סוריה אם אתה רוצה להגיע להישגים בלבנון.

אורי אור: לכן, אם היית שומעת בקולי – אני לא הייתי אומר פה שהאנשים נהרגו לשווא.

אורי אור: זה חלק ממלחמה כוללת שהייתי רוצה להפסיק אותה אתמול.

אורי אור: גם לאסד – – –

יצחק כהן: את זה אמרו גם בווייטנם.

אורי אור: בדיוק.

אורי אור: הרי פה, בינינו – – –

יצחק כהן: – – – בווייטנם.

תמר גוז'נסקי: – – –

רפאל אדרי: חברים, אני מבקש, אנא מכם ואנא בטובכם.

תמר גוז'נסקי: – – –

יצחק כהן: – – –

רפאל אדרי: בסדר, גברתי, אפשרתי לך שלוש קריאות ביניים בלי להתערב.

יצחק כהן: – – –

אורי אור: אתה אפילו לא שמעת.

אורי אור: אמרתי לה שהיא לא יכולה לומר, אתה שומע?

אורי אור: ההיפך.

אורי אור: חבל שאתה מתפרץ בלי להקשיב.

אורי אור: אמרתי מה שאתה אומר, כי היא דיברה פה לפני ואמרה שחיילים מתו לחינם, ואמרתי לה: אינך יכולה לומר דבר כזה.

אורי אור: חבל.

אורי אור: חבל שאתה פשוט לא שומע.

אורי אור: עניתי לה בדיוק מה שאתה אומר.

אורי אור: לכן אני אומר לך, תמר, שאסור לנו לבוא ולומר שיש לנו פתרון מהיר, כי הוא לא קיים.

אורי אור: אני, רבותי, תומך בהסכם שהביא ראש הממשלה, ואינני רוצה, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גם להיכנס פה לחסרונות של ההסכם; יש לו, ונגעו בהם פה.

אורי אור: אני תומך בהסכם.

אורי אור: אני רואה בו חלק מתהליך השלמה של המחנה הלאומי עם תהליך אוסלו – וזה לא נעים להם.

אורי אור: אני רואה בו המשכיות של דרך שהתחילה בה הממשלה הקודמת, יצחק רבין, זכרו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

אורי אור: לכן אני תומך בהסכם.

אורי אור: אינני תומך בראש הממשלה.

אורי אור: אינני תומך בראש הממשלה משום שנכון מה שנאמר פה: אתה לא יכול להוביל הסכם שהוא הסכם היסטורי גם מבחינת מערכת חייו ויחסיו של ראש הממשלה, ושל הליכוד, עם הרשות הפלסטינית וגם מבחינתה של מדינת ישראל, אבל כל הזמן לתקוע לו מקלות בגלגלים ולבוא ולומר: אני כולי צודק והצד השני לא צודק.

אורי אור: האמון ההדדי בין שני הצדדים הולך ונהרס.

אורי אור: אנחנו הולכים להיכנס פה לדיון על הסדר הקבע.

אורי אור: לא יכול להיות שיבוא השר אריאל שרון ובניגוד לעמדתו של שר הביטחון יגיד לאנשים: תשתלטו על הגבעות בשטח, וחייליו של שר הביטחון הם אלה שיפנו אותם.

אורי אור: לא יכול יאסר ערפאת, מצד שני, לבוא ולומר: אני אכריז על מדינה פלסטינית ב-9 במאי בכוח הרובים שלי.

אורי אור: בהצהרות כאלה לא יתחיל דיון על הסדר הקבע ולא נגיע לשום דבר בהסדר הקבע.

אורי אור: לכן, הבעיה שלי איננה עם ההסכם, ואני תומך בו.

אורי אור: הבעיה שלי היא האם ראש הממשלה וראש הרשות הפלסטינית יכולים לבנות אמון הדדי ולהוביל להסדר הקבע.

אורי אור: אני מאוד מוטרד ממה ששמעתי אתמול מראש הממשלה, פה מעל הבמה, ממה שאני שומע מאריאל שרון ומראש הממשלה בשבועות האחרונים.

אורי אור: לכן, אדוני היושב-ראש, אני תומך בהסכם.

אורי אור: אני חושב שהוא חשוב.

אורי אור: אני חושב שהוא נכון.

אורי אור: אבל, אינני תומך בראש הממשלה, ואינני בטוח – ואני אומר זאת בלשון המעטה – שהוא יכול להביא אותנו באמת להסדר הקבע.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת אורי אור, אני מודה לך על דבריך.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, ברשותכם, הייתי מבקש לשלוח בשם הכנסת תנחומים למשפחות האבלות ששלושת יקיריהן נפלו אתמול בלבנון.

רפאל אדרי: כולנו יודעים שאין מלים לנחם משפחות של בנים בני 19, שכל החיים היו לפניהם והלכו לבלי שוב.

רפאל אדרי: אלה עוד שלושה בנים למשפחות שלא יראו אותם עוד, לצה"ל ולעם ישראל, שהצטרפו לרשימה ארוכה של חיילי צה"ל שנפלו בלבנון.

רפאל אדרי: אני מבקש מהממשלה, משר הביטחון, לנקוט את כל הצעדים המתחייבים כדי לצמצם את הפיגועים ולשקול אולי הגיע הזמן לצאת מלבנון.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת חיים רמון.

רפאל אדרי: השרה לימור לבנת איננה נוכחת, ואדוני הגיע בזמן.

רפאל אדרי: היא מפנה לך את המקום.

חיים רמון: אני יכול לדבר בזמן שלה?

רפאל אדרי: אנו נתחשב בבקשה שלך.

עבד-אלוהב דראושה: אני תורם לך את הזמן שלי.

חיים רמון: למה?

חיים רמון: אתה לא מדבר?

עבד-אלוהב דראושה: שבע דקות אני תורם לך.

חיים רמון: כבר יש לי יותר מדי זמן בשביל מה שאני הולך להגיד.

עבד-אלוהב דראושה: – – – אני מעביר לך.

חיים רמון: אתה העברת לחבר הכנסת סאלח סלים את ההמלצה?

רפאל אדרי: אני מבקש להתחשב – – –

סאלח סלים: עלא ראסי.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, עונג רב הוא לי לברך את ידידי, חבר הכנסת סאלח סלים, בפעם הראשונה שאני דובר והוא מכהן כיושב-ראש הישיבה וכסגן יושב-ראש הכנסת.

סאלח סלים: תודה רבה.

חיים רמון: כשאני רואה אותך יושב כאן על הדוכן אני מאמין, שלמרות הכול, עם כל הקשיים, אנחנו הולכים קדימה.

חיים רמון: מחזה כזה היה, לדעתי, בלתי אפשרי לפני עשר, 15 ו-20 שנה.

סאלח סלים: נכון.

חיים רמון: בכל זאת, זה הולך קשה, אבל זה הולך.

חיים רמון: לפני שאגע בעניין, יש לי שתי הערות מקדימות.

חיים רמון: מכיוון שקיבלתי כל כך הרבה זמן מחברי, יש לי שתי הערות מקדימות.

חיים רמון: הערה אחת אני רוצה לומר בנושא הסטודנטים.

חיים רמון: אני נפגשתי היום עם הסטודנטים, ואני רוצה לומר לראש הממשלה ולשר האוצר, שזה לא בשמים.

חיים רמון: הפער בין מה שהסטודנטים מוכנים לקבל – ואני לא דובר בשמם אבל זו תחושתי – לבין מה שלכאורה הוצע – ואני אומר "לכאורה הוצע" בתקווה שבאמת הוצע – הוא לא גדול, הוא קטן.

חיים רמון: יש לי תחושה שיש מידה של אטימות לב.

חיים רמון: אני קורא לראש הממשלה להתיישב עם ראשי הסטודנטים לישיבה מרתונית, עד שיגמרו את העניין.

חיים רמון: אי-אפשר להפנות את הגב כלפי דור העתיד, והתחושה היא שמפנים גב.

חיים רמון: מי שמפנה את הגב כלפי העתיד גוזר כליה על עצמו.

חיים רמון: אני מאוד מקווה שהדבר הזה ייעשה.

חיים רמון: הערה שנייה אני רוצה להעיר, ואינני יכול שלא להעיר, בנושא לבנון.

חיים רמון: אני שואל: עד מתי?

חיים רמון: עד מתי אנחנו נהיה בביצה הזאת, שתובעת את מחיר הדמים של טובי בנינו?

חיים רמון: אני מסרב לקבל את התשובה: עד שהסורים יואילו בטובם לשבת אתנו למשא-ומתן, כי זאת התשובה שאני שומע.

חיים רמון: זוהי תשובה אווילית מכל בחינה שהיא – גם מדינית, גם פוליטית, אבל גם מוסרית.

חיים רמון: מי שחושב שהסורים יחלצו אותנו מהגיהינום הלבנוני, לא הבין דבר ולא יבין דבר.

חיים רמון: גם המחיר של חילוץ מלבנון על-ידי הסורים הוא מחיר כבד, שאסור לשלם, ואני אינני מדבר על ירידה מרמת-הגולן.

חיים רמון: אני מדבר בתנאים הנלווים לירידה הזאת.

חיים רמון: אני ממש מתחנן להסתלק מהקונצפציה הזאת.

חיים רמון: אפשר וצריך להגן על גבול הצפון מקו הגבול הבין-לאומי, כמו שעשינו בכל תולדות מדינת ישראל.

חיים רמון: צה"ל הוא מספיק חכם ומספיק מתוחכם כדי להציג קונצפציה אחרת ותפיסה אחרת.

חיים רמון: אני מסרב לקבל, שבכל שנה, כמו שעון שוויצרי, אנו נקריב למולך של הקונצפציה הזאת 25 חיילים הרוגים ו-40 פצועים קשה.

חיים רמון: אי-אפשר לקבל את זה.

חיים רמון: עתה, שתי הערות גם לנושא.

דוד ראם: סוף סוף.

חיים רמון: מה לעשות?

דוד ראם: זה הנושא.

חיים רמון: זה הנושא.

חיים רמון: גם מה שאמרתי בהערה הראשונה ובהערה השנייה קשור לנושא: איך חיים כאן.

גדעון עזרא: רק אל תגיד: שקרן.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אני הולך להגיד ההיפך.

דוד ראם: אתה לא חייב להגיד.

חיים רמון: אני באמת מברך על ההסכם הזה.

חיים רמון: אני שמח עליו באמת מהרבה מאוד סיבות.

חיים רמון: אני לא יכול להגיד שמחה לאיד, אבל יש לי שתי סיבות לכך שאני מאוד שמח, שיש בהן גם גוון פוליטי.

חיים רמון: אני אומר לאזרחי מדינת ישראל: בפעם הבאה שמישהו ימכור לכם שהביטחון, והביטחון בלבד, מנחה אותו והוא פועל אך ורק משיקולים ביטחוניים, אל תאמינו לו.

חיים רמון: הרי לא יכול להיות, שרק לפני חצי שנה, או שמונה חודשים, כאן, מעל הדוכן הזה, בין היתר אבל לא רק, הופיע ראש הממשלה ושר החוץ דאז, ושר החוץ עוד יותר מראש הממשלה, כי ראש הממשלה, שאמר שהוא משיקולי ביטחון איננו יכול בשום פנים ואופן להסכים ל-13%, הוא כבר ויתר עליהם.

חיים רמון: אתם לא מאמינים לי?

חיים רמון: תשאלו את שר החוץ מה הוא אמר.

חיים רמון: הוא לא היה אז שר החוץ, אבל הוא לא רק אמר, הוא גם כתב.

חיים רמון: לפי הציטטה מדברי שר החוץ דהיום ושר התשתיות, והוא שר התשתיות גם היום ואז הוא היה רק שר תשתיות, הוא אמר דבר פשוט: התברר לי, לב הבעיה, שראש הממשלה הבטיח לארצות-הברית הבטחות שמנוגדות להחלטות הממשלה.

חיים רמון: זו הודעה לעיתונות ולא אמירה בארבע עיניים או שהוא לחש לעיתונאי.

חיים רמון: זו הודעה מפורשת.

חיים רמון: אמרו שהשמים ייפלו עלינו אם, חס וחלילה, ניתן 13%.

חיים רמון: מה הם אמרו עלינו כשיצאנו מעזה, ו"כולו עזה", המקום הנורא הזה, כשעשינו 3% שטח A?

חיים רמון: הודיעו לנו בנאומים – "יודנריין", הם קראו ליצחק רבין, זיכרונו לברכה, שוויתר על עזה, על שכם, על הקסבה של רמאללה – 3% שטח A הוא נתן להם.

חיים רמון: אמרו: השמים ייפלו עלינו, אסון ושואה וכל הדברים שבעולם.

חיים רמון: איך אפשר?

חיים רמון: ביטחון ישראל יתערער לעולם ועד.

חיים רמון: אני לא מביא את הציטוטים, כי באמת אין לי פה מספיק זמן, אבל עוד יבוא זמן לציטוטים.

חיים רמון: היו נאומים נוראים, על מה?

חיים רמון: על זה שהעברנו לשלטון פלסטיני את רוב הפלסטינים.

חיים רמון: ועכשיו לא 3%, לא 6%, לא 9%, לא 12% – 15% עוברים ל-A, 15 פי-חמישה.

חיים רמון: תארו לכם מה היה קורה אם המצב היה הפוך, חס וחלילה.

חיים רמון: אז אני אומר לכם, אזרחי מדינת ישראל, נושאים את שם הביטחון לשווא.

חיים רמון: באמצעות נשיאת שם הביטחון לשווא אפשר להגיע לשלטון.

חיים רמון: אל תאמינו להם יותר כשהם מדברים כך.

חיים רמון: אסור להאמין להם בשום פנים ואופן.

חיים רמון: לא שהם משקרים, הם נושאים את שם הביטחון לשווא.

דוד ראם: נגמר לך הזמן.

חיים רמון: לא, קיבלתי זמן נוסף.

עבד-אלוהב דראושה: ממני.

חיים רמון: מדראושה.

חיים רמון: מלבד זאת, גם היושב-ראש הקודם הבטיח לי זמן.

חיים רמון: מלבד זאת, אנחנו באווירה אינטימית, והשעה היא טובה.

חגי מירום: רק תעשה טובה, תדאג שבייגה ואני נוכל לדבר עד השעה 17:00.

חיים רמון: חבר הכנסת חגי מירום, אני מבטיח לך שאגמור ואדאג שכל הנוכחים פה ידברו עד 16:50, "פייר"?

חגי מירום: כן.

חיים רמון: אני אחראי ומסתכל על השעון.

חיים רמון: הדבר השני, חבר הכנסת גדעון עזרא, זה ארץ-ישראל השלמה.

חיים רמון: איך הם היו מופיעים פה, בעיקר אנשי המפד"ל?

חיים רמון: דם לבנו.

חיים רמון: אתם מכירים את התנועה הזאת?

חיים רמון: איך אנחנו יכולים?

חיים רמון: ארץ-ישראל השלמה – דם לבנו, זה בדם לבנו, ותאמין לי שהאמנתי להם.

חיים רמון: הייתי בר-פלוגתא שלהם, היה לי אתם ויכוח, אבל הבנתי את העמדה, באמת.

חיים רמון: אנשים אומרים: זה הכי חשוב, ארץ-ישראל השלמה, אפילו אינץ' לא פחות, בסדר.

חיים רמון: אני חושב שזו עמדה לא טובה, אני חושב שיש ברירה.

חיים רמון: איך אמר פעם דוד בן-גוריון בכנסת – לא הזאת, הישנה?

חיים רמון: שנוצרה ברירה, נוצרה לנו מציאות קשה, טרגית, שצריך לבחור בין ארץ-ישראל השלמה לבין מדינה דמוקרטית עם רוב יהודי יציב.

חיים רמון: באמת בחירה קשה.

חיים רמון: בחרתי בבחירה של בן-גוריון.

חיים רמון: היו אחרים שבחרו בחירה אחרת, לגיטימי, סביר, אני יכול להבין אותם, כי באמת יש לנו זכויות על כל ארץ-ישראל, וחברון יקרה לי לא פחות מאשר לאנשי הליכוד.

חיים רמון: אני מוותר עליה מכיוון שאני רוצה לממש חלק מהזכות שלי ואני רוצה לחיות בשלום, כך האמנתי.

חיים רמון: אבל פה, בדם לבם ישבו פה ונאמו נאומים על אבותינו, על נחלת אבותינו, שזה בלתי אפשרי.

חיים רמון: ומה קרה לנחלה הזאת?

חיים רמון: מה קרה?

חיים רמון: היא השתנתה?

חיים רמון: ארץ-ישראל זה לא מה שהיה פעם?

חיים רמון: זה דבר אחר?

חיים רמון: אם היו אומרים: מילא 5%, 6%, אבל כבר 40% הלכו.

חיים רמון: הרי גם אם נתניהו יהיה הנושא ונותן הטוב ביותר בעולם, לרבות בהסדר הקבע, זה ייגמר ב-60% של הפלסטינים?

חיים רמון: תאמין לי שיש הרבה בספסלים האלה ובממשלה שקונים את זה.

חיים רמון: אז על מה יצא קצפכם?

חיים רמון: על מה הסתתם?

חיים רמון: על מה אמרתם את הדברים הנוראים על הממשלה הקודמת?

חיים רמון: על מקסימום 20%?

חיים רמון: איך אני יודע שזה 20%?

חיים רמון: כי אתם אומרים שהיינו מוותרים על 90%.

חיים רמון: מכיוון שאתם יריבים, אתם קצת מגזימים, אז נניח על 80%.

חיים רמון: אז לשיטתכם, הפער הוא 20%.

חיים רמון: מה זה?

חיים רמון: נדל"ן?

חיים רמון: חשבתי שזה עיקרון.

חיים רמון: אני אומר לכם, שבפעם הבאה שאלה ידברו – רודפי הכיסאות האלה, חסרי הבושה, בעיקר מהמפד"ל – על ערכים, על ארץ-ישראל, על התנחלות, על לא נזוז מפה – אל תאמינו להם, אל תאמינו להם, זה הכול "מסחרה" בכיסאות מבחינתם, זו הדרך להגיע לשלטון, זו הדרך לנסות לגבש רוב לשלטון, אין לזה כל קשר לא לארץ-ישראל השלמה ולא לביטחון, יש לזה קשר להולכת שולל.

סאלח סלים: סיים, בבקשה.

חיים רמון: אני מסיים.

חיים רמון: היתה פה הולכת שולל, ואלה הן שתי סיבות נוספות לכך שבפעם הבאה שמישהו מפה – השר שרון, ראש הממשלה, השר יהלום – יעז לדבר על ביטחון ויעז לדבר על ארץ-ישראל השלמה ועל הקשר שלהם לאדמה, שהם לא יכולים להתנתק ממנה, מכל שעל, ולא חשוב איפה הוא – שאף אחד לא יאמין להם, וזה מאוד מאוד חשוב לעתיד הוויכוח הציבורי שעוד יהיה פה על הדרך שבה אנחנו חיים בארץ הזאת, בינינו לבין שכנינו.

חיים רמון: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חברי הכנסת, רק לפני כמה דקות חזרתי מהשביתה של הסטודנטים.

סאלח סלים: במקרה, בזמן שהייתי שם עם קבוצה נוספת של חברי כנסת, התמוטטו שני סטודנטים, הביאו להם אמבולנס ולקחו אותם לבית-חולים.

סאלח סלים: אני רוצה לשלוח את ברכותי לסטודנטים השובתים, לחזק את ידיהם ולומר להם שהם צודקים, שתביעותיהם צודקות.

גדעון עזרא: קרה אסון בלבנון.

סאלח סלים: היושב-ראש שלפני הזכיר את זה, חבר הכנסת גדעון עזרא, ואמר את הדברים ואת מה שצריך להגיד בנושא הזה.

סאלח סלים: לכן, אנחנו שולחים את ברכותינו לסטודנטים השובתים ומאחלים להם הצלחה במאבקם הצודק.

סאלח סלים: חבר הכנסת בייגה שוחט, בבקשה.

רפאל אלול: ואחריו?

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת חגי מירום, ואחריו – חבר הכנסת דוד ראם.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, מתי תהיה ההצבעה?

סאלח סלים: ההצבעה תהיה בשעה 22:00.

חיים רמון: בשעה 22:00?

חיים רמון: למה?

סאלח סלים: כי בשעה 19:30 תהיה הפסקה, יביאו את המפות לאולם ההרצאות.

חיים רמון: אבל עוד ארבעה דוברים נגמר העניין.

סאלח סלים: אחרי שיסיימו כל הדוברים לדבר תהיה הפסקה, יביאו את המפות לאולם ההרצאות, וההצבעה לא תהיה לפני השעה 22:00.

סאלח סלים: בבקשה.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעמד זה של ההצבעה על הסכם וואי הוא אחד הרגעים החשובים ביותר בתולדות הבית הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: לא כי ההסכם הזה הוא הסכם סופי, אלא כי ההסכם הזה הוא אבן דרך בתהליך, שלצערנו הרב הוקפא במשך תקופה ארוכה, והוא מתחדש, אני מקווה.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל הוא גם הסכם חשוב מאוד, מכיוון שהוא שבר לרסיסים את הקונסנסוס הימני, ומפלגות שכאילו היו בלב קונסנסוס ימני הפכו להיות מחוץ לקונסנסוס, ומפלגות המרכיבות את הממשלה – אומנם ככל הנראה לא ברוב בהצבעה בכנסת, אבל בהחלטות ממשלה – ברוב קטן ככל שיהיה, בסיכומו של דבר, נפרדו לא רק ממדיניות, אלא נפרדו מאידיאולוגיה שהיתה בבסיסן האידיאולוגי במשך שנים רבות.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל כתוצאה מהתהליכים שקרו נשמטו מתחת לרגליהן אבני היסוד של תפיסת עולם, של מדיניות, של קווי פעולה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני יודע שיושבים פה חברי כנסת מהימין, ונדמה לי שאפילו אחד מהם, חבר הכנסת שאקי, אמר לי בהזדמנות: למה אתם כל כך שמחים על מה שקורה?

 אברהם-בייגה שוחט: אומר לך למה, חבר הכנסת שאקי.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו שמחים מכיוון שאנחנו ריאליים.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו שמחים מכיוון שאנחנו חושבים שאין לנו ברירה אמיתית אלא לחיות על פיסת האדמה הקטנה הזאת.

 אברהם-בייגה שוחט: היסטורית יש לנו קשר גם לענתות, גם לשילה וגם לחברון וגם לכל אותם נקודות ושטחים בארץ הזאת.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אנחנו יודעים שאין אפשרות אחרת, למעט האפשרות של פשרה, למעט האפשרות של ההסכמה שתחיינה שם שתי קהילות, שתי מדינות, שנעשה הכול כדי שהן תוכלנה לחיות זו לצד זו בשלום ובהסכמה.

 אברהם-בייגה שוחט: מה שקרה כאן היום, או מה שקורה כאן היום, הביא לתהליך ההסכם, הביא את עם ישראל ברובו המכריע, שרובם של אזרחי ישראל וחברי הכנסת יצביעו בעד העניין.

 אברהם-בייגה שוחט: לא עוד 61 נגד 59, אלא כנראה משהו בין 90 ל-100 חברי כנסת שייתנו יד להסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: אני שמעתי מחברי, או מחלק מהם, הרבה מאוד ספקות לגבי כנות הכוונה של ראש הממשלה לבצע את ההסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: לומר שהאיש זכאי לאמון, זו תהיה אמירה מופרזת.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו יודעים שהוא לא זכאי לאמון ואין לו האמון, לא של חלק משריו הנוכחיים, לא של חלק מאלה שהיו שרים בממשלתו ופרשו, לא של חלק מחברי הקואליציה, שלא בחדרי חדרים אלא מעבר לזה מדברים על אמינותו, על יושרו, על הקודים שבהם הוא מנהל את המדינה, את מפלגתו ואת הממשלה, וכמובן לא של הרבה מאוד מאזרחי מדינת ישראל.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל, בניגוד לאמירות של חלק מחברי, אני אומר: תנו לעניין סיכוי, תנו לעניין צ'אנס.

 אברהם-בייגה שוחט: תנו לו לנוע קדימה, ואני מקווה שתוצאות כפי שהתבטאו בדבריו של שר החוץ בעצם הימים של התחלת התהליך לא יחזרו על עצמן.

 אברהם-בייגה שוחט: ואם לא מרצון ומשמחה, הרי מהסיטואציה ומהחתימה ומהעדים לחתימה, התהליך יתקדם וינוע קדימה, והסכם וואי ייושם במלואו, ולאחר מכן תהיה הפעימה השלישית, ובסופו של דבר נגיע גם להסכם הקבע.

 אברהם-בייגה שוחט: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה דברים שיש בהם גם היבט אישי על התהליך כולו.

 אברהם-בייגה שוחט: הייתי חבר בממשלתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, כאשר בשלהי אוגוסט 1993 נקראנו לישיבת ממשלה, והונח לפנינו הסכם אוסלו.

 אברהם-בייגה שוחט: לטוב ולרע.

 אברהם-בייגה שוחט: אני, כשישבתי בחדר הממשלה, ולפני זה, שעה-שעתיים אפשרו לנו לקרוא בפעם הראשונה את הנוסח המפורט של ההסכם, הרגשתי בחדר, אדוני היושב-ראש, את משק כנפי ההיסטוריה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני יודע שהיתה ביקורת, אני יודע שאזרחי ישראל לא צהלו בהמונים לקראת ההסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל, היתה בהחלטה הזאת ובהסכם הזה תעוזה, מנהיגות, יכולת לנסות לשנות כיוון אחרי 100 שנות מאבק, 100 שנות מלחמה, 100 שנות טרור, 100 שנות קונפליקט, לבוא ולומר: בואו נתפשר.

 אברהם-בייגה שוחט: וכאשר מתפשרים, מוותרים על דברים, אפילו שהם יקרים ביותר.

 אברהם-בייגה שוחט: החוכמה הגדולה ביותר היא לעשות את המעשה ולנסות להגיע להסכמה תוך השלמה עם המציאות.

 אברהם-בייגה שוחט: כמו רבים אחרים ראיתי את הקטע שהוקרן, אני כבר לא זוכר באיזו תוכנית, שבו ראו את מנחם בגין ראש הממשלה עומד מעל הדוכן הזה ומדבר על הסכם קמפ-דייוויד ועל בחירתו בשלום.

 אברהם-בייגה שוחט: הוא מדבר אל הימין הקיצוני, אל חלק מחברי מפלגתו, ואומר להם: רבותי, היה לי רגע שבו הייתי צריך להחליט בין הסכמה לבין שלום תוך ויתורים כואבים, ובחרתי בדרך השלום.

 אברהם-בייגה שוחט: אמר את זה המנהיג של הליכוד, המנהיג של חרות, ראש המחתרת.

 אברהם-בייגה שוחט: הוא אמר את הדברים מעל הדוכן הזה, רק לפני 20 או 21 שנה.

סאלח סלים: תסיים, בבקשה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לקחתי מודל מחיים רמון.

 אברהם-בייגה שוחט: הסתכלתי על השעון כמה זמן היה, ויש לי, לפי דעתי, עוד רבע שעה כדי להגיע לשיא שלו.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני לא אסחוב כל כך הרבה.

אבנר-חי שאקי: אפשר לשאול שאלה אחת?

 אברהם-בייגה שוחט: רק שנייה, אני אתן לך לשאול אחרי זה.

סאלח סלים: אני נותן, לא אתה.

 אברהם-בייגה שוחט: בסדר.

 אברהם-בייגה שוחט: אמרתי מלה אחת על ישיבת הממשלה, על התחושה שמשק כנפי ההיסטוריה היה בתוך האולם, אני אגיד אולי עוד משפט אישי אחד.

 אברהם-בייגה שוחט: בנובמבר 1993 נשלחתי על-ידי הממשלה לנהל את המשא-ומתן הכלכלי בפריס, עם אבו-עלא.

 אברהם-בייגה שוחט: האמת, אני לא הייתי מהאנשים הפוליטיים שהרבו להיפגש עם הפלסטינים.

 אברהם-בייגה שוחט: התכוננו הרבה לקראת הפגישה הזאת.

 אברהם-בייגה שוחט: הפגישה של המשלחות החלה בארוחת ערב שאכלנו שנינו לבד.

 אברהם-בייגה שוחט: בערב הראשון שהגענו לפריס, במלון "קונקורד לפאייט" במרכז פריס, ישבנו שנינו.

 אברהם-בייגה שוחט: פעם ראשונה שנפגשתי עם מנהיג פלסטיני בשיעור קומה כזה, והיינו צריכים להתחיל את הדיבורים, ולא ידעתי על מה להתחיל לדבר.

 אברהם-בייגה שוחט: דיברנו על המשפחות, שאלתי אותו מאין הוא, הוא מאבו-דיס לשעבר, ונדמה לי שעכשיו הוא גר באבו-דיס.

 אברהם-בייגה שוחט: אני סיפרתי לו על עצמי, ומה עושים הילדים.

 אברהם-בייגה שוחט: לאחר ארבעה או חמישה חודשים של משא-ומתן, הבנתי דברים שלא הבנתי קודם.

 אברהם-בייגה שוחט: לא מבחינת הלגיטימציה של התביעות, יותר מזה, פחות מזה, אלא מבחינת הלגיטימציה והצורך להשלים ולחיות ביחד.

 אברהם-בייגה שוחט: זה היה המוסר-השכל המרכזי שלי מהשיחות.

 אברהם-בייגה שוחט: כך היתה גם רוח ההסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: נדמה לי שהיום גם הממשלה הנוכחית משבחת את הכלים שנוצרו כדי לחיות ביחד מבחינה כלכלית.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ואני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, אני אתמוך.

 אברהם-בייגה שוחט: אפשר היה להבין מדברי שאני אתמוך בהסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: גם סימני השאלה, שהם לא פחות במספר מסימני הקריאה שחבויים בהסכם הזה, לא מרתיעים אותי מלתת את הצ'אנס, מלתת את האפשרות לנוע קדימה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לכם, שאחרי ההצבעה על ההסכם הזה יכול להיות שתהיה אותה ממשלה.

 אברהם-בייגה שוחט: יכול להיות ששרים לא יעזבו, אבל אזרחי ישראל צריכים לדעת, שהמפה הפוליטית היא אחרת לחלוטין.

 אברהם-בייגה שוחט: הימין הקיצוני אינו במחנה גדול.

 אברהם-בייגה שוחט: הימין הקיצוני יהיה בשוליים של הספקטרום הפוליטי, וטוב שכך יהיה.

 אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, אולי אפשר שאלה אחת?

סאלח סלים: קטנטונת, והתשובה קצרה.

אבנר-חי שאקי: שאלה קצרה: מה תגובתך על נאומו של ערפאת לפני כמה ימים, שיעלו להר-הבית ברובים וכו'?

אבנר-חי שאקי: זה סגנון של שלום?

 אברהם-בייגה שוחט: לא.

 אברהם-בייגה שוחט: זה לא סגנון של שלום, והתגובה שלי היא שלילית ביותר לגבי דבריו, באותה מידה שאמירתו של אריק שרון בפומבי לצאת מהגדרות, לתפוס קרקע, להתנחל תוך כדי התחלת התהליך, גם היא שלילית.

 אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

אבנר-חי שאקי: רק שלילית?

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת בייגה שוחט, ההתנגדות שלך לקריאה של אריק שרון זה משום שהיא פומבית או בגלל הקריאה עצמה?

 אברהם-בייגה שוחט: ודאי שבמהות העניין.

סאלח סלים: תודה.

סאלח סלים: חבר הכנסת חגי מירום.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת דוד ראם.

סאלח סלים: בבקשה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית תרשה לי לברך אותך כסגן יושב-ראש הכנסת.

חגי מירום: אני מאוד גאה בכך שחבר כנסת ערבי כמוך תופס את שרביט הניהול של הישיבות כאן.

חגי מירום: אני חושב שזו דוגמה לשוויון חברתי, דבר שאנחנו נאבקים עליו, והוא תרומה לשלום.

חגי מירום: אני שמח, שסיעת העבודה, יחד עם הסיעה שלכם, הגיעו להסכמה על זה, ואני מאחל לך כל ההצלחה.

סאלח סלים: תודה רבה.

חגי מירום: הדבר השני שאני רוצה לומר, כפי שהתחייבנו לעצמנו לעשות, זה להזכיר כאן את שביתת הסטודנטים ולומר באופן הברור ביותר, שלבנו אתם ואנחנו נהיה אתם במאבקם.

חגי מירום: נעשה כל מה שאפשר, בבית הזה מהיבטים פרלמנטריים, ברחוב, בציבור ובכל מקום, על מנת ששכר הלימוד ירד למחצית ויהיו לסטודנטים הלוואות לדיור והלוואות קיום ראויות יותר ממה שיש כיום.

חגי מירום: ממשלה שיכולה לגייס מיליארדי שקלים כדי להעביר אותם לשטחים ולהעביר אותם לחרדים, חייבת לעשות את המעשה הזה כלפי הדור הצעיר שלנו, שמשרת בצה"ל, שנותן מדמו על מזבח קיומה של הארץ הזו, שמהווה את שלד היצירה והתקווה שלנו למדינה שהם יישאו אותה על כתפיהם.

חגי מירום: אני אומר את זה כאן כדי לומר את הדבר השלישי.

חגי מירום: לבנו, לבנו עם משפחות ההרוגים באירוע שאירע אמש בלבנון.

חגי מירום: שאלת לבנון היא שאלה כבדה.

חגי מירום: המחיר מחיר נורא.

חגי מירום: אנחנו נצטרך להמשיך ולשאול את עצמנו מה אנחנו עושים במצב הזה שנוצר.

חגי מירום: זה כואב, זה מעיק, וזה לא יכול לשחרר את הבית הזה, על כל חבריו, מהתמודדות עם השאלה כיצד לפתור את העניין.

חגי מירום: תפיסתי היא, שפתרון העניין נמצא בסוריה, במשא-ומתן עם הסורים.

חגי מירום: המשא-ומתן הזה צריך להסתיים בכך שיכלול גם את אזור דרום הלבנון.

חגי מירום: הוא העילה שהממשלה הזאת לא צועדת לשלום בתחום הזה.

חגי מירום: שורר קיפאון נורא, יש איזו נטייה להאשים את יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בנכונות לוותר על הגולן, כאילו זה היה הדבר היחיד שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, עשה.

חגי מירום: אני קורא לממשלה להתחיל במהירות משא-ומתן לשלום עם הסורים, על מנת למצוא פתרון גם לעניין דרום הלבנון.

חגי מירום: ולעניין העיקרי שלשמו אנחנו מדברים היום.

חגי מירום: תראו, נחתם הסכם בוואי ריבר.

חגי מירום: מי שעקב אחרי ההסכם יודע, שהצדדים שנשאו ונתנו בוושינגטון בזבזו את זמנם במשך שבועיים ונכנסו לחוסר זמן ולמירוץ חריף ביותר בשל הצורך לנסח את ההסכם הזה, שאני מחזיק אותו כאן, כך שב-24 השעות האחרונות נעשה מירוץ נגד הזמן, כאשר הבמה כבר עומדת מוכנה והחצוצרות ערוכות וקלינטון מכין את אירוע הסיום.

חגי מירום: לכן, ההסכם הזה, אני יכול לומר עליו, אף כי אני תומך בו, הוא הסכם רשלני, הסכם שאינו מביא את הפתרונות שראש הממשלה התחייב עליהם, הסכם בעייתי במובנים מסוימים, שעוד רגע אדבר עליהם.

חגי מירום: ובכל זאת, אף שזה מייסר אותי ואף שאני חושב שההסכם הזה אינו הסכם טוב, אנחנו נתמוך בהסכם ולא ניתן לראש הממשלה לברוח ממנו.

חגי מירום: כי כפי שראש הממשלה מדבר וכפי ששר החוץ שלו מדבר, וכפי שהם עושים, הם עושים הכול על מנת לטרפד אותו הסכם שהם עצמם חתמו עליו.

חגי מירום: אנחנו נעזור להם כל הזמן ללכת בניגוד לרצונם, עד אשר יבוצע ההסכם, ואני מקווה שהוא יבוצע.

חגי מירום: למה אני מתכוון כשאני אומר שהם פשוט שונאים את ההסכם שעליו הם חתמו?

חגי מירום: הם באים לכאן, ומייד כאשר ראש הממשלה נוחת מתחילות הבטחות על בנייה בהר-חומה.

חגי מירום: דהיינו, הפרובוקציה הראשונה נורתה.

חגי מירום: ואחר כך באים ראשי המתנחלים ותובעים מראש הממשלה להניח בפניהם את המפות.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, אתם ראיתם את המפות?

חגי מירום: חברי ועדת החוץ והביטחון לא ראו את המפות, אבל סלומינסקי ראה את המפות וראשי המועצות ביהודה ובשומרון כולם ראו את המפות.

חגי מירום: אתם מתנהל המשא-ומתן על תיקונים, על שיפורים, כשוועדת החוץ והביטחון של הכנסת אינה זוכה לדבר המינימלי, דהיינו דיווח על המפה שישנה.

חגי מירום: אחר כך בא אריק שרון ובנוסח "חטוף ואכול כי מחר תמות" אומר למתנחלים: תחטפו ותכבשו ותבנו על כל גבעה שאתם יכולים לתפוס בשומרון.

חגי מירום: מה זה הדבר הזה?

חגי מירום: זה שר החוץ שישב ב"וואי פלנטיישן" והיה אמור לחתום על ההסכם הזה ולהתכוון למה שהוא חתם?

חגי מירום: לא.

חגי מירום: שם בארצות-הברית הוא הופיע כדיפלומט דגול והראה את פניו לשלום.

חגי מירום: ואחר כך פה הוא בא למדינת ישראל, לארץ-ישראל, ומראה את פני המלחמה שלו.

חגי מירום: וכך רוצה הממשלה ללכת ולבצע הסכם.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, למה אמרתי שיש בהסכם הזה בעייתיות קשה?

חגי מירום: מפני שבכמה עניינים קרסו עקרונות שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, לא ויתר עליהם אף פעם.

חגי מירום: יצחק רבין לא היה מוכן בשום פנים ואופן להכניס את האמריקנים כגורם שנוטל חלק ונחלה בהסכמים ובביצועם.

חגי מירום: ופה, ה-CIA, בפעם הראשונה בתולדות המדינה, הופך למכניזם מזרח-תיכוני שבין המדינות שעושות את ההסכם הזה.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, ביבי נתניהו עומד ומדבר על ההדדיות.

חגי מירום: יפה.

חגי מירום: פעם ראשונה, בהסכם הזה, בתחום ההדדיות, הסכמנו למשוואה חד-משמעית, ולפיה גם הפלסטינים וגם אנחנו נמנע טרור והסתה.

נואף מסאלחה: כמו גולדשטיין, למשל.

חגי מירום: זאת אומרת, יש פה הודאה, שאנחנו מייצרים בתוכנו טרור והסתה.

חגי מירום: זה לא ייאמן לאן הממשלה הזו, שהבטיחה זקיפות קומה לאומית, הגיעה בהסכם הזה.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, הדבר הכי חמור שקרה בהסכם הזה הוא נפילת האמון והעדר הכבוד בין הנושאים ונותנים בו.

חגי מירום: הם חוזרים מ"וואי פלנטיישן", ובמקום להיות ידידים זה של זה ומאמינים זה בזה, הם מתחילים לייצר פרובוקציות זה כנגד זה.

חגי מירום: ואני אומר פה לחברים, חברי חברי הכנסת, אני מגנה את הביטוי של יאסר עראפת שקרא לאחוז ברובים ולעלות לכיוון ירושלים.

חגי מירום: גם הדיבור הזה אינו משרת את תהליך השלום.

חגי מירום: אבל אני יכול להבין מדוע זה קרה, מפני שאחרי הפרובוקציות של הר-חומה ושל הכיבוש של כל גבעה, וכל הצלילים וקריצות העיניים שיש כלפי המתנחלים ביהודה ובשומרון, מרגיש ערפאת שגם הוא צריך לייצר משהו כלפי בני עמו.

חגי מירום: אבל אני לא יכול שלא להשתאות לנוכח חוסר העמידה המינימלי על הגינות במשא-ומתן, על יחס של כבוד ושל אמון שנוקטים כלפי צד למשא-ומתן.

סאלח סלים: תודה רבה.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת – עוד כמה משפטים, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

נואף מסאלחה: אני מבין שעכשיו התחלת את הנאום ואני לא מקנא בך.

חגי מירום: אדוני חבר הכנסת נואף מסאלחה, גם אתה סגן יושב-ראש כנסת, יש לנו כבר שניים, וזה מאוד יפה.

חגי מירום: אני רוצה להגיד כאן, חברי חברי הכנסת, שיותר מכול התמוטטה, קרסה ונעלמה תפיסת ארץ-ישראל השלמה.

חגי מירום: קרסה ונעלמה תפיסת הליכוד.

חגי מירום: עליתם, ראש הממשלה וחבר השרים, על דרך השלום, וזה הדבר שבגללו נצטרך לתת, וגם ניתן בסופו של דבר, תמיכה להסכם ששלומיאל עשה עם ישמעאל במקרה הזה.

חגי מירום: אני רוצה להגיד כאן, שבעיקרון, גם אם הערב יינקט כאן – ולהערכתי, חברי חברי הכנסת, תנקוט כאן סיעת מולדת את התרגיל הידוע של הטלת אי-אמון על ההסכם הזה, דבר שמעמיד אותנו כאופוזיציה במצב מאוד לא נוח, כי זה אומר גם הסכם וואי ריבר, אבל גם אי-אמון בממשלה.

חגי מירום: זה יעמיד גם צדדים אחרים בבית הזה בהתלבטות.

חגי מירום: אני מקווה וקורא לחברי להבליג על האי-האמון שאנחנו מרגישים כלפי ביבי נתניהו וממשלתו, ובשם הרצון לסלול את הדרך לשלום ובשם הרצון לתת צ'אנס למי שאפילו מתיימר לעשות שלום, גם אם לא כל כך יודע איך עושים את זה, אף אם תהיה כאן הצעת אי-אמון על הסכם וואי ריבר, אני קורא לחברי לתמוך בהסכם.

חגי מירום: לא תהיה זו מבחינתנו תמיכה בממשלה או אמון בממשלה, תהיה זו מבחינתנו תמיכה בשלום, בדרך השלום ובהסכם הזה, שעם כל בעיותיו הוא הרבה יותר טוב מחרדת המלחמה.

חגי מירום: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת דוד ראם.

סאלח סלים: אחריו – אני אקרא כמה שמות כדי שיתכוננו: חבר הכנסת נואף מסאלחה, חבר הכנסת דוד לוי, חבר הכנסת אליהו גבאי וחבר הכנסת מיכאל קליינר.

דוד ראם: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אומר כמה מלים לחבר הכנסת חגי מירום.

דוד ראם: תראה מה ביבי עושה לכם.

דוד ראם: אתם היום תצביעו אמון בממשלה משום שאתם חושבים שההסכם טוב.

דוד ראם: ההסכם טוב רק משום שהוא משרת אתכם פוליטית.

דוד ראם: כך אתם אומרים.

דוד ראם: אך אתה אמרת, שההסכם רשלני, בעייתי, כתוב בצורה לא טובה, אבל אתה תתמוך בו.

חגי מירום: – – –

דוד ראם: זאת אומרת, שום אחריות של חבר הכנסת.

דוד ראם: דבר אחד יש לכם – ותיכף אגיד מה דעתי, זה לא חשוב – אחריות אחת, פוליטית: איך מתנגחים, איך מתנצחים.

דוד ראם: וביום הזה אני חושב שצריך לדבר על ההסכם, הסכם היסטורי, חשוב.

דוד ראם: כל אחד מתייחס אליו כפי שהוא רוצה להתייחס אליו, אבל, אדוני היושב-ראש, לדבר כל כך חשוב מובן שגם אתייחס בשיא הרצינות.

דוד ראם: אתחיל בכך שאומר לשכני וידידי סאלח סלים: שתהיה לך הצלחה ותהיה לך נחת רוח בתפקיד של סגן יושב-ראש הכנסת ותמלא עדנה את שעותיך כאן.

דוד ראם: אקדים ואומר: אני אצביע נגד ההסכם.

נואף מסאלחה: כן?

דוד ראם: כן, אתה תשמע.

דוד ראם: שמענו אתמול את נאומיהם של ראש הממשלה ושל ראש האופוזיציה.

דוד ראם: ראש האופוזיציה מצא לנכון לדבר, מטעמו שלו, על שביתת הסטודנטים.

דוד ראם: ראש הממשלה דיבר בהסתייגות, כמי שלא מאמין במה שהוא אומר על הסכם וואי.

דוד ראם: אחיזת עיניים עצמית שורה אצל מי שמחייב היום את הסכם וואי והתנגד לו בעבר, בשמו הקודם: הסכם אוסלו.

דוד ראם: מעניין שמספר התומכים בהסכם ומספר המתנגדים לו משתנים לא על-פי התוכן, הסעיפים וסעיפי הסעיפים, אלא על-פי כינויו, שמו.

דוד ראם: אם קוראים לו הסכם אוסלו, אזי מחצית הבית נגדו.

דוד ראם: אם קוראים לו הסכם וואי, מרבית הבית בעדו.

דוד ראם: יותר מכך: תלוי מי חתום על ההסכם.

דוד ראם: אם פרס חתום, מחצית הבית נגד.

דוד ראם: אם ביבי חתום, רוב הבית בעד.

דוד ראם: וכהנה וכהנה נוכל להמשיך לספר ולומר שאין שום חשיבות לתוכן ההסכם, אם מדובר על 7%, 9%, 15%, יותר מכך או פחות מכך, אם מדובר על ביטול האמנה הפלסטינית או לא, אם מדובר על הסגרת מרצחים או שחרור מרצחים.

דוד ראם: כל הדבר הזה עומד כפי שהוא, ואף אחד, כמובן, לא מתייחס לתוכן ולעומק של הדברים.

דוד ראם: מה אנחנו למדים מכך, חברי חברי הכנסת?

דוד ראם: שאם אין דרך, אין יעד, אין מטרה ואין ערכים – והיום אין ערכים, פרט לשמירה על הכיסא – אזי אנו מתפוררים.

דוד ראם: והסכם כזה אינו דבר שניתן לתיקון.

דוד ראם: חתמת, מסרת – נגמר.

דוד ראם: זו לא הריבית של פרנקל, שעליה מדברים יום יום.

דוד ראם: מוריד 2%, מעלה 2%, כל רגע אפשר לעשות משהו אחר עם הריבית ולדבר עליה.

דוד ראם: זה לא הולך כך בהסכם כל כך חשוב.

דוד ראם: ולכן, זה הסכם שאין בו תכלית, הסכם שהחתום עליו, ראש הרשות, מאיים – אתמול, שלשום וכל הדרך – בהקמת מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים, שבמקרה הטוב הוא יקבל אותה בעורמה, ובמקרה הרע, הוא אומר, יקבל אותה בשפיכות דמים ובקרבות ובמלחמה.

דוד ראם: כך אנחנו מגיעים לאותו הסכם שתחילתו וסופו חד הם: מסירת שטחים מתוך כורח, הקמת מדינה פלסטינית מתוך אילוץ, לא תוך כדי משא-ומתן, לא תוך כדי הסכמה, לא תוך כדי שיחות, לא תוך כדי ראיית הנולד והעתיד.

דוד ראם: אנחנו מגיעים להסכם הזה במאבקים.

דוד ראם: גם אף אחד מהנואמים כאן לא אמר שזה הסכם שלום.

דוד ראם: שימו לב, שום חבר כנסת לא אמר שאנחנו הולכים להסכם שלום.

דוד ראם: הראשון מכנה אותו הסכם וואי, השני – וואי ריבר, השלישי – "אחוזת וואי".

דוד ראם: אף אחד לא אמר שהולכים להסכם שלום.

דוד ראם: הם יודעים מה שהם אומרים, מפני שזה לא שלום, זאת לא הכוונה.

דוד ראם: אלה הסכמים אד-הוק, דרישה של "עכשיו", ונראה מה יהיה מחר.

דוד ראם: לי נראה – וכך זה נראה – שזו רוח התקופה.

דוד ראם: איבדנו את הדרך, איבדנו את כוח העמידה והרצון להילחם על קיומנו ועל עתידנו.

דוד ראם: העכשוויזם שולט בכול ובנו.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת נואף מסאלחה, ואחריו – חבר הכנסת דוד לוי.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול אני מברך אותך.

נואף מסאלחה: זו פעם ראשונה שאני נואם ואתה היושב-ראש.

נואף מסאלחה: התרגלנו למצב הפוך, שאני יושב-ראש ואתה נואם.

נואף מסאלחה: מכל הלב, חבר הכנסת סאלח סלים, בהצלחה.

נואף מסאלחה: אני גם שולח כאן את ברכתי לסטודנטים, ואני קורא לראש הממשלה ולממשלה ולשר החינוך והתרבות שינהלו משא-ומתן אינטנסיבי עם הסטודנטים.

נואף מסאלחה: אלה בנינו, כולם בנינו, ואי-אפשר להשאיר אותם ולהפקיר אותם במאבקם.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, לא סתם חבר הכנסת דוד לוי כאן.

נואף מסאלחה: אני אומר מה שאמרתי לידידי לנקרי ואחרים, עוד כשהתפטרת.

נואף מסאלחה: מותר לי להגיד את זה.

נואף מסאלחה: אני לא רציתי שתתפטר ממשרד החוץ, ואני אומר את זה קבל עם ועדה, כי התרומה הייחודית שלך, חבר הכנסת דוד לוי, בדרך שאתה מאמין בה בתנועה שלך, היא תרומה אמיתית.

נואף מסאלחה: הבנת, יחד עם רבים בעם ישראל, את משמעות ה-Historical Compromise, "סולוח".

נואף מסאלחה: "סולוח" הוא לא מה שבא ואומר ראש הממשלה בנימין נתניהו – ואני אתמוך בהסכם – כאילו אנסו אותו.

נואף מסאלחה: יעני אנסו אותו באוסלו ואנסו אותו ב"וואי פלנטיישן".

נואף מסאלחה: מה זה "אנסו"?

נואף מסאלחה: אנחנו שני עמים, יש צרכים ביטחוניים של מדינת ישראל, שכולנו בעדם, ימין ושמאל, זו מדינה של כולנו; אבל יש גם עם פלסטיני.

נואף מסאלחה: כמו שאין "פלסטין הגדולה", ורוב הפלסטינים ירדו מזה, גם אין "ארץ-ישראל השלמה", ובין לזה לזה יש ה-compromise, יש המשא-ומתן.

נואף מסאלחה: אז בא ראש הממשלה ואומר: ירשתי את אוסלו.

נואף מסאלחה: בוודאי ירשת אותו.

נואף מסאלחה: אני רק מזכיר דבר קטן מאוד – ששר החוץ כיום, אריק שרון, היה שר הביטחון שפינה את האנשים מגוש-קטיף.

נואף מסאלחה: מפלגת העבודה, שאני חבר בה 25 שנה, כתבה עד אז במצעה והחליטה: אין חזרה לגבולות 67' – לאווים, מול הלאווים של חרטום.

נואף מסאלחה: והמנוח מנחם בגין, אללה ירחמו, אחד המנהיגים הגדולים בעולם, לא רק במדינת ישראל, בא עם הסכם, וההסכם הוא בניגוד למצעה של מפלגת העבודה, כי כתוב שם שאין חזרה לגבולות 67'.

נואף מסאלחה: בגבול המצרי זו היתה חזרה לגבולות 67', ואנחנו תמכנו.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת ממפלגת העבודה שישבו כאן, רובם, תמכו אז בהסכם שהביא מנחם בגין, כי זו ממשלת ישראל הנבחרת.

נואף מסאלחה: ולכן, כשאנחנו באים ותומכים בהסכם – ואני מסכים עם מה שאמר אתמול יוסי שריד.

נואף מסאלחה: כאשר ניהלתי את הישיבה הוא נאם ואמר: רק הליכוד יכול?

נואף מסאלחה: רק הליכוד לא יכול.

נואף מסאלחה: למה?

נואף מסאלחה: כי בלי ההצבעות של אנשים מסיעה כמו גשר, בראשות דוד לוי, או ממפלגת העבודה, מרצ וחברי הכנסת הערבים, לא יאושר ההסכם.

נואף מסאלחה: העמדה שלנו היא עמדה לאומית, ואפילו בין-לאומית בקשריה של ישראל עם העם הערבי, עם מצרים, עם ירדן, עם אמריקה, עם אירופה, עם העולם השלישי ועם העולם המוסלמי.

נואף מסאלחה: אנחנו באים ואומרים, שההסכם, גרוע או לא גרוע, הוא הסכם, הוא התקדמות, ולכן אנחנו נתמוך בהסכם, עם כל ההסתייגויות.

נואף מסאלחה: אני פשוט לא אוהב שמביאים דבר כמו מאונס, אני באמת לא אוהב את זה.

נואף מסאלחה: אתה, אדוני ראש הממשלה, נבחרת כחוק.

נואף מסאלחה: הצגת את עם ישראל, על כל דעותיו, בארצות-הברית, חתמת.

נואף מסאלחה: לחצו או לא לחצו האמריקנים – חתמת.

נואף מסאלחה: תבוא לכאן להגן על ההסכם.

נואף מסאלחה: גם לא מוצא חן בעיני, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, האיום על הפלסטינים.

נואף מסאלחה: די בהשפלה.

נואף מסאלחה: לא יעשו – לא ניסוג.

נואף מסאלחה: מה זה "לא יעשו"?

נואף מסאלחה: אולי ערפאת לא עושה מספיק, אולי הוא לא יכול.

נואף מסאלחה: הרי רוב השטח הביטחוני הוא בידינו – זאת אומרת, השליטה הביטחונית – עד היום ועד מחר.

נואף מסאלחה: אז למה להטיל את כל האשמה על ערפאת?

נואף מסאלחה: ואני לא בא להגן כאן על ערפאת.

נואף מסאלחה: אני בא להגן על שני העמים, הישראלי והפלסטיני.

נואף מסאלחה: הערבים והיהודים צריכים וחייבים למצוא את הנוסחה לאט לאט.

נואף מסאלחה: נושא האמנה הפלסטינית.

נואף מסאלחה: ה-PNC – המועצה הלאומית הפלסטינית – לא קיימת.

נואף מסאלחה: אני ישבתי עם נאיף חוואתמה בשנה שעברה.

נואף מסאלחה: הוא ביקש שנשב כשהייתי בדמשק.

נואף מסאלחה: הוא ביקש שאני אדבר עם ראש הממשלה, וזה היה בעיתון, כי היו עיתונאים, כשאני מדבר עם ראש הממשלה, כי הבטיחו לו לחזור לרמאללה.

נואף מסאלחה: נאיף חוואתמה הוא חבר ה-PNC.

נואף מסאלחה: לא נותנים לו לחזור לרמאללה.

נואף מסאלחה: איך נותנים לו לחזור לעזה?

נואף מסאלחה: – כדי לבטל את האמנה.

נואף מסאלחה: בשביל מה חתמנו והפלסטינים בחרו את המועצה שלהם, שזה הפרלמנט שלהם, המועצה המחוקקת, בשביל מה?

נואף מסאלחה: אז חוזרים – ובואו תאשררו.

נואף מסאלחה: מה זה תאשררו?

נואף מסאלחה: לכן, אני לא רוצה להגיד שאני לא מבסוט מההסכם.

נואף מסאלחה: אני מרוצה מכך שתנועת החרות בחלקה – כי יש הרבה שרים שנמנעו, וחברים כמו דוד ראם, שנאם לפני והוא מתנגד – הבינה שיש HISTORICAL COMPROMISE, יש פשרה היסטורית.

נואף מסאלחה: הוויכוח הוא על ביטחון ועל אחוזים.

נואף מסאלחה: 13% או 33%.

נואף מסאלחה: אני עוד הפעם אומר, התחלתי בזה ואני רוצה לסיים, היות שחבר הכנסת דוד לוי נואם אחרי, ואני אומר זאת לכולם – אנחנו לא מצטערים על העמדה העקרונית שלך, שהיא טובה, שהתפטרת ועזבת את תפקיד ממלא-מקום ראש הממשלה ושר החוץ, והיה לך חלק בניצחון של בנימין נתניהו לפני שנתיים, כי זו היתה דוגמה: תראו, אני מספר שתיים, נבחר, מוותר על זה בגלל הנושא החברתי, וגם בגלל נושא השלום.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אני מאמין בדרך הזאת, דרך האמצע, דרך החברה והכלכלה הנכונה במדינת ישראל, לא שנקבל גם אבטלה גבוהה, גם עוני, זאת אומרת אחוז עניים גבוה, וגם אינפלציה של 3% בחודש, זה בלתי אפשרי, וגם לא נקבל שלום.

נואף מסאלחה: אני אתמוך בהסכם.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה, חבר הכנסת נואף מסאלחה.

סאלח סלים: עכשיו – חבר הכנסת דוד לוי.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת אליהו גבאי, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין היום שאלה האם ההסכם הזה יעבור בכנסת או לא.

דוד לוי: ודאי שיעבור, ויעבור ברוב גדול.

דוד לוי: חברי ואני נתמוך בו.

דוד לוי: האם ניתן היה להשיג את ההסכם הזה לפני כן?

דוד לוי: אני יכול לומר בוודאות, אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה היה בר-השגה עוד לפני שנה.

דוד לוי: יכולנו לחסוך מעצמנו הרבה נזקים, גם הרבה אשליות שנופצו לרסיסים והשאירו טעם מר אצל חלק גדול בעם הזה, בבית הזה ובוודאי בממשלה.

דוד לוי: כי זאת עלינו לדעת, או שהולכים לשלום – ומי שבוחר ללכת בדרך השלום צריך לעשות זאת באמונה בכל מה שנוגע לעמדתו וליצור אווירת שלום ככל שהוא יכול, ומעל לכול, להפיק את המיטב תוך כדי עשיית השלום.

דוד לוי: אין שלום מתקבל כבשורה כאשר הוא מגיע כתוצאה מלחץ, מחרטה או ממצב שבו דברים קרדינליים נשארים פתוחים, פרוצים, כשכל אחד מסביר אותם על-פי תפיסתו שלו.

דוד לוי: אם אנחנו מתבוננים בפרטים חשובים בהסכם הזה, אני יכול לומר, אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד לצוות ולעמידתו, ואין לי צל של ספק שהוא ניסה והתאמץ, אבל מה לעשות, ההסכם נשאר גם הוא, כמו קודמו – זה אשר ציינו שהוא מלא חורים – מלא מהמורות, ואני חרד מאוד לעתיד.

דוד לוי: אני אגע על קצה המזלג בכמה סוגיות.

דוד לוי: סוגיה אחת: כל הנושא של המל"פ – ביטול האמנה במל"פ, כפי שאנחנו שומעים, לא סגור.

דוד לוי: או-אז מה יהיה?

דוד לוי: שוב מריטת עצבים, שוב האשמות הדדיות, שוב לא נקיים את ההסכם ושוב נחפש את הבורר שיאמר, כפי שאמר בימים אלה בוושינגטון, ששני הצדדים הסכימו להסכם הזה ללא תנאים מוקדמים, ושאין בהצהרה כדי להצדיק עצירה או אי-קיום המחויבות.

דוד לוי: אז למי נלך?

דוד לוי: מי יהיה הבורר?

דוד לוי: תהיה הצגה יפה, מיוזמתנו אנחנו גורמים לכך שנשיא ארצות-הברית יבוא להתכנסות של המוסדות הפלסטיניים בעזה, ביריחו, ברמאללה, תלוי איפה יקבעו.

דוד לוי: אנחנו במו ידינו נותנים את הגושפנקה למעין מדינה.

דוד לוי: עלינו לזכור זאת.

דוד לוי: הרי אין בזה היום אפילו כדי להפתיע.

דוד לוי: האם הממשלה דיברה מפיו של שר בכיר על מדיניותה, או שהיא מסתייגת ממנה, או שהיא משלימה עם זה שתקום מדינה, ועדיפה מדינה שתתפרס על שטח קטן מאוטונומיה שמתפרסת על שטח גדול, שתהיה גם היא מדינה על שטח גדול.

דוד לוי: ממה נפשך?

דוד לוי: אם זה מבטא עמדת ממשלה, אז מה לכם כי תלינו, ומה הנזקים שנגרמים כתוצאה מהתנהגות או ממדיניות הסותרת את האמירה הזאת, הנאמרת מפי אחד מבכיריה של הממשלה הזאת?

דוד לוי: ומה כי נצביע על השולחן או על הכיסאות האלה, על המחנה הזה?

דוד לוי: אתם מכירים אותי, אני דוגרי.

דוד לוי: אם זו תהיה המדיניות, ועד עצם הרגע הזה שבו אני מדבר אין הכחשה, אין תיקון, אין הסתייגות מהממשלה על האמירה הזאת, נשאלת השאלה מהי באמת מדיניות הממשלה.

דוד לוי: אסור ליצור אשליות ואחר כך לומר, הרי התכוונו דרך האשליות האלה להגיע לאותה נקודה שתקפנו לפני כן.

דוד לוי: אפילו פרויד לא יכול לתת תשובה לבלבול הזה.

דוד לוי: או שכל אחד ירוץ, יתפוס לו גבעה, ומה שייתפס הוא בידינו, מה שלא ייתפס יימסר.

דוד לוי: כל דאלים גבר.

דוד לוי: אין ממשלה בישראל?

דוד לוי: אין הסכם?

דוד לוי: אין דרך?

דוד לוי: אגב, מבחינת שמירת החוק יש בעניין הזה התרת רסן.

דוד לוי: צריך להיזהר.

דוד לוי: גם שרים היזהרו בלשונכם.

דוד לוי: לכן יש בלבול.

דוד לוי: איש אינו יודע מה מדיניותה של הממשלה.

דוד לוי: איש אינו יודע מי מדבר בשמה.

דוד לוי: איש אינו יודע לאן ואנה אנו באים.

דוד לוי: אלה דברים רציניים, אדוני היושב-ראש, אין זה עניין של משחק, גם לא של יוקרה.

דוד לוי: יש תהליך.

דוד לוי: או שמאמצים אותו או שיוצרים תהליך אחר.

דוד לוי: מלכתחילה הסוגיה הזאת עמדה בפני הממשלה החדשה.

דוד לוי: הממשלה אימצה את התהליך והגיעה להכרה שאין אלטרנטיבה לתהליך הזה, עם כל מה שהוא מקפל בתוכו.

דוד לוי: אבל ברגע שהממשלה אימצה את התהליך, היא צריכה לעשות כדי להפיק ממנו את המיטב ואת המירב, שהאווירה תיראה בעולם וכאן ובסביבה.

דוד לוי: ממשלה ההולכת בעיניים פקוחות, היודעת מה היא רוצה להשיג, גם היחס אליה הוא חשוב בימים אלה, גם יצירת אמון היא חשובה, גם להוכיח שהנה אנחנו מתכוונים ללכת.

דוד לוי: אבל לעשות שלום מאונס, אדוני היושב-ראש, אין נזק גדול מזה למדינת ישראל, לאינטרסים שלה.

דוד לוי: הדבר השני גם הוא אומר דורשני.

דוד לוי: הרי הלכה שנה, ולא אכנס עכשיו לסיבות מדוע זה נסחב, מדוע זה התעכב.

דוד לוי: ואותו מועד של מאי 1999, שבו אמורים היו הדיונים על הסדר הקבע להסתכם או להסתיים בהסכם, לא נשאר אותו מועד מפאת הזמן שאבד, ולא אכנס לסיבות.

דוד לוי: אבל חשבתי לתומי, שחברי, המשלחת המנוסה, היודעת, זאת שפוקחת עין ושמה דגש בכל דבר שהוא חשוב לכאורה, תבוא ותאמר, הואיל והיה עיכוב ומאי 1999 איננו רלוונטי עוד, כל מי שעיניו בראשו יודע שמעתה עד מאי 1999 אי-אפשר לסכם את כל הסוגיות העומדות על הפרק להסדר הקבע.

דוד לוי: אין מי שיקום ויאמר שזה אפשרי.

דוד לוי: והן סוגיות כבדות.

דוד לוי: אני לא אמנה אותן, אבל סברתי שייאמר, וזאת האמת, שהזמן הזה לא יספיק לנו לעשות זאת.

דוד לוי: אז משום שהתעכב וכבר הגענו לכאן וכבר יש נכונות ללכת, זה יהיה באיחור של שנה, של תשעה חודשים, של שנה וחצי.

דוד לוי: לא כדי להרוויח זמן, אלא זהו הזמן, אדוני, ללבן באמת את הסוגיות האלה, שהן קשות לכל הדעות.

דוד לוי: גם זה לא נעשה.

דוד לוי: מאי 1999 נשאר, ולא נעשה ניסיון; ואם נעשה ניסיון לשנותו – נכשל.

דוד לוי: ומה יהיה במאי 1999, כאשר הסוגיה הזאת לא נסגרה?

דוד לוי: יכול זה שאנחנו עכשיו מתקוממים על ההצהרות שלו שהוא יכריז במאי 1999 על מדינה, ערפאת, לומר: הנה, בהסכם מאי 1999 הוא מועד שבו אמורים להסתיים הדיונים על הסדר הקבע.

דוד לוי: אז נאמר איפה היינו.

דוד לוי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהאחריות מחייבת, לנוכח מה שאמר מר ערפאת בימים אלה, לומר לו, שמי שרוצה שלום – ובבית הזה ובעם הזה רבים רוצים, כמובן חפצי שלום אנחנו, אבל חפצי חיים אנחנו, ושלום איננו רובים – שייזהר בלשונו וישנה את סגנונו וידבר אל עמו בשפת שלום.

דוד לוי: זו הציפייה שלנו, זו הדרישה, זו התביעה.

דוד לוי: אבל הנה הוא אמר; אחר כך נקרא לסדר ונאמר מעל במה זו, שאם לא יחזור בו אנחנו לא נבצע והוא יכול לתקן זאת.

דוד לוי: אז מה, כל פעם נעמוד עם סטופר כמי שמתקן?

דוד לוי: הוא צריך לדבר אל עמו כפי שהנשיא סאדאת דיבר אל עמו: הגיעה העת לשלום עם ישראל.

דוד לוי: הוא אפילו חתם, כי הסכם שלום עם ישראל עדיף מכל הסכם אחר שיש למצרים עם מדינות ערב ונוגע להסדרי או להסכמי ביטחון והסכמים מדיניים הנוגעים לישראל.

דוד לוי: זהו הביטוי המובהק של מי שרוצה שלום.

דוד לוי: שלא יחזור על הדברים שהוא אמר.

דוד לוי: אני לא מתכוון שיחזור בו, אלא שיסלק את הסגנון הזה, שאיננו תואם את תהליך השלום.

דוד לוי: אם הוא לא יסתלק מן הסגנון הזה, הרי הוא מסגיר כוונות אחרות, וגם שוחרי השלום המובהקים ביותר בארץ הזאת לא ירצו להאמין לאדם שמתבטא בסגנון שכזה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהוא יבין ויסכים, גם למען בני עמו, ושלא ידבר אתנו בסגנון של רובים מוכנים או של מלחמה.

דוד לוי: הולכים להסכם שלום, לא מדברים עוד על מלחמה.

דוד לוי: ובמלחמה שכזאת, אם היתה פורצת, זה נכון שזה הפסד לשני העמים.

דוד לוי: מי שהיה משלם את המחיר הכבד ביותר, כתוצאה מהבל פיו של מי שמדבר כך, היה שוב העם הפלסטיני.

דוד לוי: ולא היינו רוצים לראות מרחץ דמים שכזה.

דוד לוי: לכן, האמינות, הסגנון, הדיאלוג, שפת שלום היא שצריכה להדהד במדינתו ובמדינתנו, שלום שנשען על יסוד איתן של כוונת שני הצדדים הרוצים להגיע לשלום.

דוד לוי: הדבר השלישי, אדוני היושב-ראש, והוא גם כן רציני.

דוד לוי: יש דברים שמלכתחילה ידועים, והאויב שלהם, האויב של הטוב, הוא האשליה שבהתעלמות מן המציאות אנחנו נשיג יותר טוב.

דוד לוי: הרי בממשלה נאמרו דברים בעוד מועד, הערכות.

דוד לוי: והממשלה לא שלא ידעה, היא לא רצתה לדעת, וכאן שורש כל הבעיות.

דוד לוי: האם מישהו חשב באמת שאפשר להשיג שלום בלי לזוז?

דוד לוי: יש אלטרנטיבה כזאת?

דוד לוי: אדרבה, יקום מאן דהוא ויפרוס אותה.

דוד לוי: אני מבקש להיזהר בעתיד, לא לעשות הכללה בכל דבר ולהפוך אותו לסכנה לביטחונה ולעתידה של ישראל.

דוד לוי: הדברים האלה אחר כך עומדים אל מול המציאות בלא כיסוי.

דוד לוי: אם נאמר כי 6%, 8%, 9% מקסימום הם סכנה לעתידה של ישראל, איך אפשר לשכנע עכשיו את העם שמה שאנחנו עושים זה לטובת ביטחוננו?

דוד לוי: איך אפשר אחר כך לבוא ולהגיד, איך אפשר?

דוד לוי: הרי בשלום, העם צריך להשתכנע שזו הדרך הנכונה.

דוד לוי: במה זה תלוי?

דוד לוי: זה תלוי בהכרה מה מסוכן באמת?

דוד לוי: או שתלוי באיזה צד יושבים?

דוד לוי: צר לי לומר: לא.

דוד לוי: אגב, לו ידעתי באמת שהשינוי בעמדה יכול להתחולל ולקבל תמיכה, הרי יכולתי, חבר הכנסת מסאלחה, להתפטר לפני שנה, כלומר עוד לפני, שנה לפני השנה.

דוד לוי: אם זהו המתכון לשכנוע עצמי, שנדרנא לא נדרי ושבוענא לא שבועי, הייתי עושה את הקורבן הזה למען השלום.

דוד לוי: אם אכן מי שהיום מציג לנו את ההסכם ומשכנע אותנו שזו הדרך – הרי את המחיר הזה יכולתי לתת בחפץ לב עוד לפני שנה שלפני שנה, כלומר, עוד לפני שנתיים.

דוד לוי: אבל מה לעשות?

דוד לוי: אלה רזי הפוליטיקה וסודותיה.

דוד לוי: אבל בשלום ובביטחון אין מקום למשחקים פוליטיים.

דוד לוי: אם זו הדרך, צריך לקבל אותה, להגן עליה, להסביר אותה, להסביר שאין לה אלטרנטיבה, שטובת המדינה היא המכלכלת את צעדינו, ולהאמין בזה.

דוד לוי: אם לא מאמינים בזה, ואם דברים נשארים פתוחים לפרשנויות שונות, אני חרד מאוד, אדוני היושב-ראש, שעם כל מה שנראה כקורבן שעושים, זה לא יקדם אותנו, ובכל תחנה ותחנה בהמשך נעמוד שוב בפני דרמה, והדרמה תהיה שהחורים לא יהיו בהסכם, החורים יהיו באותה רשת ביטחון שפורסים כאן, ואז מה יהיה באמת?

דוד לוי: האם עם ישראל איננו רוצה שלום, או שהממשלה הזאת נכשלה בדרכה לשלום, או שלא האמינה מלכתחילה בשלום, או שהיא מחפשת אליבי כדי להטיל את האשמה על מישהו אחר?

דוד לוי: אני אומר, על הדברים היסודיים, החיוניים, הביטחוניים, צריך לעמוד, וצריך לראות את המתיישבים כאזרחי המדינה הזאת; הם אזרחי המדינה הזכאים להגנה ולדאגה של כל ממשלה, מימין ומשמאל, וביטחונם הוא ביטחוננו וחובתנו.

דוד לוי: אבל, כנגד זה, אדוני היושב-ראש, אם הולכים לכיוון של שלום, אם מגיעים לאן שמגיעים, עד לוושינגטון, וחותמים, צריך לעשות את הכול כדי להפיק את המירב וליצור את האווירה, שמה שעושה הממשלה בכיוון הזה הוא לטובת ישראל, כי שוכנעה היא שאין אלטרנטיבה אחרת.

דוד לוי: אני מקנא תמיד באלה שמסבירים לי, ומדברים בפטריוטיזם, מה לא לעשות.

דוד לוי: רק מהם עוד לא שמעתי מה לעשות ויהיה יותר טוב.

דוד לוי: את זה עוד לא שמעתי.

דוד לוי: ואת השאלות האלה הצגתי בפני הממשלה, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: ונניח שלא היינו הולכים בתהליך הזה, אז עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב, ועל חרבך תחיה?

דוד לוי: והשאלה היא האם הפלסטינים יוכלו לנו או לא יוכלו לנו?

דוד לוי: אין שאלה כזאת, נוכל גם נוכל להם.

דוד לוי: אבל מה אחרי זה?

דוד לוי: מה אחרי מרחץ דמים שכזה?

דוד לוי: או-אז נשב לדון, או שיכפו עלינו?

דוד לוי: אלה שאלות קרדינליות, שהממשלה טרם נתנה עליהן את התשובה.

דוד לוי: אני מקווה, כולי תקווה שייעשה לשינוי האווירה, ושייווצרו יחסי אמון, וגם הצד השני צריך להבין, ושהדברים האלה יהדהדו לא רק באוזניו של ערפאת, אלא באוזניו של כל פלסטיני.

דוד לוי: דרך השלום אינה ההזדמנות להתעמת או לאיים על ישראל, כי מי שישלמו את המחיר הכבד ביותר יהיו הפלסטינים, ואנחנו לא היינו רוצים בזאת.

דוד לוי: היינו רוצים לראות, אם כבר עלינו על דרך השלום, שתיווצר אווירה אחרת, ושנדבר בשפת שלום.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת אליהו גבאי.

סאלח סלים: אחריו – סגן השר מיכאל איתן.

אליהו גבאי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשו לי לצטט מתוך דבריו של כבוד ראש הממשלה, שנאמרו אתמול כאן, מעל במה זו: "זהו איננו יום של צהלות, כל שעל אדמה של ארץ-ישראל יקר ללבנו, בכל גבעה ובכל ואדי ביהודה ושומרון טבועים עקבות רגליהם של אבותינו".

אליהו גבאי: לצערי, צודק ראש הממשלה בדבריו, אין זה יום של צהלות, שכן כל שעל אדמה מארץ-ישראל יקר ללבנו, ולכל שעל אדמה של ארץ-ישראל אין מחיר, ובוודאי לא ההישגים שהביא עמו ראש הממשלה מנהר וואי.

אליהו גבאי: תקצר היריעה מלפרט את חסרונותיו של הסכם וואי, ותרשו לי, חברי הכנסת, לכנות הסכם זה "הסכם אוי וויי".

אליהו גבאי: מי ערב לך, כבוד ראש הממשלה, כי הנסיגה השלישית לא תעבור את אותו אחוז אחד שאתה מדבר עליו?

אליהו גבאי: אותו אחוז שהבטחת לנו בפגישות הרבות עמך, ואף ציינת זאת בפומבי?

אליהו גבאי: הסכם וואי יצר עובדות בשטח, שלא ניתן יהיה להחזיר לגביהן את הגלגל אחורנית.

אליהו גבאי: תראו לי עוד מדינה שהיתה מוחלת על כבודה ומאפשרת למדינה אחרת שלא להסגיר לידיה מרצחים שרצחו את אזרחיה – בנים וילדים, זקנים וטף.

אליהו גבאי: אחרי הסכם אוסלו עוד היינו תחת האשליה, כי ההסכם כולל את הסגרתם של מרצחים.

אליהו גבאי: בא הסכם וואי וקבע עובדות בשטח.

אליהו גבאי: לא רק שמסרנו שטחים ולא קיבלנו תמורה, אלא גם ויתרנו על דברים עקרוניים, שאסור היה לנו לוותר עליהם.

אליהו גבאי: האם לא ברור שהוויתורים בנושא ההסגרה יעודדו את ארגוני הטרור להמשיך ולפגוע במדינת ישראל ובאזרחיה ולהימלט ולשוב חזרה לשטחי האוטונומיה?

אליהו גבאי: לא צריך להיות נביא כדי להבין, שהדלתות בבית-הסוהר של הרשות הפלסטינית ימשיכו להסתובב, מרצחים ימשיכו לצאת ולבוא בשערי בית-הסוהר כל אימת שהיחסים בינינו לבין הרשות הפלסטינית יעלו על שרטון.

אליהו גבאי: איזה כושר הרתעה יהיה למדינת ישראל כלפי אותם מרצחים, אם מרצחים לא ייתנו את הדין על מעשיהם?

אליהו גבאי: לצערנו, גם עניין ביטול האמנה הפלסטינית, שכבר דובר עליו רבות בעבר, בהסכם אוסלו ובהסכם חברון, לא סגור, ובפרט כאשר אנחנו שומעים את ההצהרות של המנהיגים הפלסטינים.

אליהו גבאי: מן הראוי היה, שלפני שאתה, אדוני ראש הממשלה, מביא את ההסכם הזה להצבעה, תבהיר בפנינו כיצד תנהג אם לאחר הפעימות שעוד נכונו לנו יכריז ערפאת על הקמת המדינה.

אליהו גבאי: להצהרות כמו "נגיב בחומרה" אין כל ערך במזרח התיכון.

אליהו גבאי: אדוני ראש הממשלה, אין בהסכם וואי שום הישג שלא הושג בהסכמים בעבר, ואולי יש שינויים קלים.

אליהו גבאי: ממשלת ישראל ממשיכה לשחזר הישגים, ועבור כל שחזור שכזה נמסרים עוד שטחים ועוד ויתורים, ללא כל תמורה של ממש.

אליהו גבאי: אני אומר: די, די לוויתורים החד-צדדיים על חשבון ארץ-ישראל.

אליהו גבאי: אדוני ראש הממשלה, מדוע לא ניתן היה לדלג על הסכם וואי וללכת ישירות להסכם הקבע?

אליהו גבאי: בזה ייבחן רצונם של הפלסטינים בשלום.

אליהו גבאי: רק דרך הסכם הקבע נדע לאן אנחנו מגיעים לקראת סוף ההסכם, לקראת השלום המיוחל.

אליהו גבאי: מה קיבלנו תמורת הסכם וואי, מה קיבלנו?

אליהו גבאי: את איומיו של ערפאת על רובים המחכים לשחרור ירושלים?

אליהו גבאי: בפני העם שלו הוא נואם אחרת, ובפני התקשורת הישראלית יש נאום אחר.

אליהו גבאי: כפל לשון.

אליהו גבאי: יום אחרי יום הוא משנה את דבריו.

אליהו גבאי: אם זכור לנו, לאחר הסכם אוסלו על מדשאות הבית הלבן, הוא רק הגיע לדרום-אפריקה וכבר הכריז באחד המסגדים שם, שהסכם אוסלו שווה להסכם קורייש, שכבר דיברנו על-אודותיו.

אליהו גבאי: קיבלנו את הצהרת ערפאת כי ירושלים תהיה בירת המדינה הפלסטינית שתקום במאי 1999.

אליהו גבאי: האם זה ההסכם וזה שכרו?

אליהו גבאי: רק היום מספר לנו מפקד המשטרה הפלסטינית, כי לא מדובר על צמצום הנשק שמתגלגל ברשות הפלסטינית אלא על סימון הנשק והפיכתו לנשק חוקי.

אליהו גבאי: ונביל שעת' מה הוא אומר?

אליהו גבאי: – גם לנו יש מרצחים מההתנחלויות שאנחנו נבקש את הסגרתם.

אליהו גבאי: מדוע לוותר על שעל אדמה אחד מארץ-ישראל כל עוד לא נראית באופק הסכמה על הסדר הקבע?

אליהו גבאי: שכן ערפאת לא מפסיק לדבר על ירושלים כעל בירת המדינה הפלסטינית.

אליהו גבאי: ומה עוד, על החזרת הפליטים.

אליהו גבאי: בואו נניח הכול על השולחן ונראה לקראת מה אנחנו הולכים.

אליהו גבאי: מה הסוף?

אליהו גבאי: אדם לא ימכור את ביתו לפני שיעשה את החוזה וידע מה הוא מקבל תמורת מסירת הבית.

אליהו גבאי: אנו מוסרים ללא קבלת משהו ממשי.

אליהו גבאי: כל זה נייר שאפשר להשמיד.

אליהו גבאי: מה שאנחנו מוסרים, לא ניתן לחזור ממנו.

אליהו גבאי: אדוני ראש הממשלה, אני שואל את עצמי: לשם מה בחר העם להחליף את השלטון?

אליהו גבאי: לשם מה אמר את דעתו כי חפצה נפשו בממשלה ימנית?

אליהו גבאי: אדוני ראש הממשלה, הכנסת את ירושלים לתוך המשא-ומתן.

אליהו גבאי: מדוע אין בנייה בירושלים?

אליהו גבאי: מדוע עברו שנתיים וחצי וטרם החלה הבנייה בהר-חומה?

אליהו גבאי: מה הקשר בין המשא-ומתן לבין ירושלים?

אליהו גבאי: הרי בנושא ירושלים יש לך קונסנסוס, יש לך הסכמה של רוב העם.

אליהו גבאי: בעיכוב הבנייה אתה גורם לכך שזוגות צעירים יעזבו את ירושלים ותהיה הגירה שלילית.

אליהו גבאי: תוציא את ירושלים מהמשא-ומתן בזה שתבנה בה במהירות האפשרית.

אליהו גבאי: מדוע השארת את ירושלים כבת-ערובה במשא-ומתן?

אליהו גבאי: ההיסטוריה לא תסלח, ההיסטוריה לא תסלח לך, אדוני ראש הממשלה, אם תחת שלטונך תהיה פגיעה במעמדה של ירושלים.

אליהו גבאי: ירושלים לא זקוקה לססמאות, להצהרות, לדיבורים, אלא למעשים יומיומיים.

אליהו גבאי: העם היושב בציון מחכה לראות את בניינה, פיתוחה, אחדותה, שגשוגה של ירושלים.

אליהו גבאי: צר לי, איני יכול להצביע בעד הסכם וואי, איני יכול לוותר על שעל אדמה אחד מארץ-ישראל כל עוד לא הובטח לנו שלום של אמת בהסדר הקבע.

אליהו גבאי: לשם מה חיכינו בסבלנות למשא-ומתן, שנמשך כשנתיים, על המשך תהליך השלום?

אליהו גבאי: בשביל ההישגים של הסכם וואי?

אליהו גבאי: אין חובה להגיע להסכם בכל מחיר, בוודאי לא במחיר של ויתורים ללא תמורה.

אליהו גבאי: במדינת ישראל לא התחלף השלטון כדי לדהור אל קווי 1967 ללא כל תמורה.

אליהו גבאי: לא לחינם זוכה ההסכם לאישור מצד רוב ספסלי האופוזיציה.

אליהו גבאי: אדוני ראש הממשלה, תן תשובה לעצמך מדוע האופוזיציה תומכת בהסכם בצורה כה נלהבת.

אליהו גבאי: בהזדמנות זו ברצוני לפנות אל חברי האופוזיציה.

אליהו גבאי: היכן האחריות הלאומית שלכם?

אליהו גבאי: מדוע אתם דוחקים בראש הממשלה ועושים את מלאכתם של הפלסטינים?

אליהו גבאי: רשת הביטחון צריכה להיות רחבה הרבה יותר מהרמת יד בהצבעה על ההסכם.

אליהו גבאי: רשת ביטחון בשעה כזו היא תמיכה חזקה ועיקשת בראש הממשלה ועמידה על כך שהפלסטינים יבצעו את המחויב על-פי ההסכם.

אליהו גבאי: לא שמעתי מחברי האופוזיציה כל גינוי לדבריו של ערפאת, גינוי לדבריו של ראזי ג'באלי, גינוי לדבריו של נביל שעת' וגינוי לכל אותן הפרות של ההסכם מצד הרשות הפלסטינית.

אליהו גבאי: הסכם אוסלו הביא את ערפאת למדשאות הבית הלבן, ואתה, אדוני ראש הממשלה, הבאת את נשיא ארצות-הברית לעזה.

אליהו גבאי: במשך מאות בשנים, כאשר שלטו כאן כובשים שונים בהיסטוריה, ובכללם גם הערבים עצמם, הם לא בחרו להקים לעצמם מדינה פלסטינית על אדמת ארץ-ישראל.

אליהו גבאי: צחוק הגורל הוא שאנו מגישים להם מדינה על מגש של כסף באמצעות הסכם וואי.

אליהו גבאי: אכן, אין זה יום של צהלות.

אליהו גבאי: זהו יום קשה, יום של חשבון-נפש, יום שבו נמסרים שטחים מארץ-ישראל ללא הבטחה לשלום ולביטחון, ללא הסדר של קבע שיעצור את הסחטנות.

אליהו גבאי: צר לי, איני יכול להיות שותף להסכם שכזה.

אליהו גבאי: פשוט איני יכול.

אליהו גבאי: לצערי, איבדנו בו את המצפן ואת המצפון.

אליהו גבאי: בעיני הסכם זה נקרא "הסכם אוי וויי".

אליהו גבאי: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: רשות הדיבור לחבר הכנסת מיכאל קליינר, אחריו – לחבר הכנסת עוזי ברעם, ואחריו – לחבר הכנסת עוזי לנדאו.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם חבר הכנסת גבאי סיים במלים "אוי וויי", אולי אני צריך להתחיל ב"געוואלד".

מיכאל קליינר: "געוואלד" זה ביידיש, ואני מאתמול התחלתי לחשוב שאני מתקשה בהבנת השפה העברית.

מיכאל קליינר: על הדוכן הזה עמד ראש הממשלה וציטט את איומי ערפאת מנאומו לפני שלושה ימים.

מיכאל קליינר: וכה אמר ערפאת: הרובים של הפלסטינים מוכנים להשיג את הדרישה שירושלים תהיה בירתה של פלסטין.

מיכאל קליינר: אנו הולכים להכריז על מדינה שבירתה ירושלים ב-4 במאי, בהתאם לזכויותינו.

מיכאל קליינר: יש לנו גנרלים חדשים, שמוכנים לכל מקרה שלא יבוא.

מיכאל קליינר: וכך, אדוני היושב-ראש, הגיב בנימין נתניהו על הדברים: אני לא מתכוון לבצע שום נסיגה בתנאים האלה, גם לא את הראשונה, עד שהדבר יתוקן באופן פומבי, באופן חד-משמעי.

מיכאל קליינר: אני הייתי משוכנע, שבזה מודיע נתניהו על סיום הדיון, על הפסקתו של הדיון עד שערפאת יחזור בו באופן פומבי.

מיכאל קליינר: למרבה הפלא, כאילו לא קרה דבר ונתניהו המשיך את דבריו כמתוכנן.

מיכאל קליינר: זה גרם לי לחשוב, או שאני לא מבין את העברית של נתניהו, או שאני חירש.

מיכאל קליינר: או אולי, באותן שניות שבהן דיבר נתניהו, נודע לו באמצעות אוזניות נעלמות, שבאופן סימולטני לנאומו בכנסת הוציא ערפאת הודעה לתקשורת וחזר בו מדבריו באופן פומבי, כפי שדרש נתניהו.

מיכאל קליינר: התנהגותו המתלהמת של ראש הממשלה, שמטעמים פוליטיים מנפח את החזה ומפזר אמירות קשוחות כלפי ערפאת, הפכה לריטואל קבוע.

מיכאל קליינר: יש בטבע הרבה חיות חלשות, שכדי להינצל מחיות חזקות וגדולות נוקטות אותה שיטה ומצליחות להיראות גדולות מכפי שהן באמת.

מיכאל קליינר: במישור הפוליטי זהו אקט מסוכן מאוד.

מיכאל קליינר: נתניהו מבלבל את העם כאשר הוא מתראה כאיש חזק יותר מכפי שהוא באמת.

מיכאל קליינר: כמה זמן הוא חושב אנשים במדינת ישראל יעדיפו לחשוב שהם לא מבינים עברית, או שהם לא שמעו טוב?

מיכאל קליינר: הרי בסוף כולם יבינו שמדובר במנהיג החלש ביותר שקם לנו מאז קום המדינה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, ההחלטה על הסכם וואי היא החלטה היסטורית.

מיכאל קליינר: כשיפרוץ הסיבוב השישי במערכות המזרח התיכון הישן, וישראל תידרש להדוף מתקפה משולבת של מדינות ערב בחזית, והפלסטינים בעורף, יחזרו אל ההצבעה היום ויבדקו מי נתן את ידו לכך שהמתקפה הזו על ישראל תתחיל בתנאים הגרועים ביותר למדינת ישראל.

מיכאל קליינר: אחת השאלות שתיבחן היא, האם בפני חברי הכנסת שתמכו בנסיגה המסוכנת הזאת עמדו נתונים המצביעים על כוונתם של הפלסטינים להפר את ההסכם ולנצל את הוויתורים הישראליים כבסיס להשתלטות על כל שטחה של ישראל.

מיכאל קליינר: לצערי, אני לא רואה איזה קו זכות ניתן יהיה לתת לאותם חברי כנסת שבוחרים להתעלם מאמירות ברורות, ישירות ושאינן משתמעות לשתי פנים של הצד הפלסטיני.

מיכאל קליינר: ערפאת לא רק חוזר ואומר שהוא הולך להכריז באופן חד-צדדי על מדינה במאי 1999, כשהוא יודע שצעד כזה יוביל לעימות צבאי עם ישראל, אלא הוא חוזר ומכריז על הסכם וואי כעל הסכם חודייבה.

מיכאל קליינר: אני לא יודע כמה אנשים במדינת ישראל מכירים מספיק את המושג הזה, הסכם חודייבה, אבל יש כאן בכנסת חברי כנסת שיודעים היטב מה המושג.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת דראושה, אתה כאן?

מיכאל קליינר: איננו.

מיכאל קליינר: הוא יודע.

מיכאל קליינר: גם איש רשת הביטחון של נתניהו, מר דהאמשה.

מיכאל קליינר: הם ודאי יוכלו להסביר, שמדובר בהסכם, שעל-פי הדת המוסלמית נחתם כדי להפר אותו; נחתם בזמן שהמוסלמי חלש, וכשהוא מתחזק וצובר כוח, זוהי מצווה דתית להפר אותו, כדי להשמיד את האויב.

מיכאל קליינר: ערפאת, שלשום, לא הסתפק באיום הרובים.

מיכאל קליינר: הוא חזר והשתמש במושג "הסכם חודייבה", בלי להעמיד פנים, בלי חשש, מתוך ביטחון שלמרות הכול נתניהו ימשיך במסע ההתקפלות.

מיכאל קליינר: הוא נתן לעמו להבין, שמטרתו הסופית היא להיות חזקים מספיק כדי להשמיד אותנו.

רפיק חג' יחיא: לא דייקת בשם.

רפיק חג' יחיא: חודייביה.

מיכאל קליינר: חודייביה.

מיכאל קליינר: שוכראן, יא סידי.

רחבעם זאבי: עם קורייש.

מיכאל קליינר: עם שבטי קורייש, שלושת השבטים, מה שמוחמד עשה לשבטים, צלאח אל-דין – לצלבנים.

מיכאל קליינר: אני קורא לחברי הבית הזה, שמביעים את תמיכתם בהסכם עוד לפני שראו את מפות ההסכם, עוד לפני שלמדו את הפרטים, לחשוב על הילדים, שהיום הם בני שמונה ועשר, שמבטיחים להם יונה ועלה של זית, ובפועל גוזרים עליהם מלחמה עקובה מדם בתנאי נחיתות כמעט בלתי אפשריים.

מיכאל קליינר: אני קורא לכם, קורא להם להתעשת, להצביע נגד ההסכם ולתמוך בהקדמת הבחירות.

מיכאל קליינר: התאריך שאני מציע לבחירות, אדוני היושב-ראש, הוא 4 במאי 1999.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: רשות הדיבור לחבר הכנסת מיכאל איתן.

סאלח סלים: אחריו – לחבר הכנסת עוזי ברעם.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חבר הכנסת מיכאל קליינר, כשראיתי שהתחלת לדבר עזבתי את הארוחה שלי במיוחד כדי לבוא לשמוע אותך, והייתי מבקש ממך כמה דקות להאזין גם לדברי.

מיכאל איתן: אנחנו גדלנו ביחד, הלכנו דרך ארוכה מאוד ביחד, קיבלנו אותו חינוך.

מיכאל איתן: שנינו היינו יושבי-ראש צעירי חרות בישראל ושנינו חינכנו דור של צעירים ללכת עם אותה אידיאולוגיה.

מיכאל איתן: אני לא מטיל ספק קל שבקלים בכאב ובקושי שלך ובנאמנותך, כפי שאתה מדבר עליה, לארץ-ישראל.

מיכאל איתן: אני רק מבקש ממך דבר אחד – שלא תקל ראש גם בכובד הטיעונים והנימוקים שלי, שבאים מאותו בסיס, מאותו רצון להגן על הארץ, על אחיזתנו, ולהגשים את הרעיון הציוני בארץ-ישראל.

מיכאל איתן: ייתכן שאני טועה, ייתכן שהרוב בבית הזה טועה, אבל יכול להיות שגם אתה טועה.

מיכאל איתן: תביא גם את זה בחשבון.

מיכאל איתן: במשך שנים אתה ואני אמרנו, שבזה שאנחנו מיעוט לא בהכרח אנחנו טועים.

מיכאל איתן: לא תמיד הרוב צודק.

מיכאל איתן: אבל לא תמיד גם המיעוט צודק, זה לא אקסיומטי שהמיעוט צודק.

מיכאל איתן: היום אנחנו נמצאים במצב, שבו אנחנו חיים במדינה דמוקרטית שיש בה חילוקי דעות.

מיכאל איתן: חילוקי דעות בתוך מסגרות צריכים להיחתך על-פי הרוב, וצריך לדעת שרוב פוליטי זה כלי בתוך ההוויה הפוליטית ובתוך המציאות.

מיכאל איתן: אני שומע אותך כמעט אומר שאנחנו מפקירים את גורל ילדינו.

מיכאל איתן: אתה אומר: צעדים שיובילו את הילדים בני השמונה שלנו למלחמה בתנאי נחיתות בלתי אפשריים.

מיכאל קליינר: כמעט בלתי אפשריים.

מיכאל איתן: ועוד אתה אומר:

מיכאל איתן: ערפאת עומד להודיע במאי 1999 על הקמת מדינה פלסטינית, כאשר הוא יודע שצעד כזה יוביל בוודאות לעימות צבאי עם מדינת ישראל.

מיכאל איתן: מיכאל, למה לנבא שחורות עד כדי כך?

מיכאל איתן: יש לך אולי טיעונים יותר טובים.

רחבעם זאבי: למה לטמון את הראש בחול?

מיכאל איתן: מה זאת אומרת ערפאת יודע שבמאי 1999 הוא מוביל את הפלסטינים לעימות עם מדינת ישראל ועם צה"ל?

מיכאל איתן: זאת אומרת, שהוא מוביל אותם למרחץ דמים, שממנו אני לא יודע כמה מהם יישארו בחיים.

מיכאל איתן: מה זאת אומרת הרובים של ערפאת?

מיכאל איתן: הוא הרי בקושי חי.

מיכאל איתן: עם הרובים האלה הוא יילחם נגד השריון, המטוסים, התותחים והעוצמה של מדינת ישראל?

מיכאל איתן: נהיינו חגבים, מיכאל?

מיכאל איתן: אתה עומד פה ומפחיד את כל עם ישראל, שבמאי 1999 עלול להיות פה איזה עימות צבאי וערפאת ישמיד את מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: הוא לא ישמיד – – – בוא לא נהיה גיבורים כאלה.

מיכאל קליינר: תראה מה קורה בלבנון.

רחבעם זאבי: עשר שנים הוא עושה לך אינתיפאדה, ועם כל העוצמה הגדולה שלנו לא הכרענו אותו, כי יש לנו חוקים וסייגים.

רחבעם זאבי: על זה משחק ערפאת.

רחבעם זאבי: ב-4 במאי הוא יעשה את מה שהוא רוצה לעשות – – –

מיכאל איתן: נכון.

מיכאל איתן: אתה צודק.

רחבעם זאבי: אז למה לא להגיד את האמת?

מיכאל איתן: חבר הכנסת זאבי, נדמה לי שרשות הדיבור היא שלי ולך יש אפשרות לקרוא קריאת ביניים.

מיכאל איתן: במציאות פתאום זה ההיפך, אתה נואם ואני קורא קריאות ביניים.

רחבעם זאבי: כי לא באת לשמוע אותי, הייתי אומר לך – – – אני באתי אליך.

מיכאל איתן: באתי להקשיב ואני גם מוכן להקשיב להתייחסויות שלך.

מיכאל איתן: אני רק אומר, גם בזמן האינתיפאדה וגם אם יהיה עימות עם הפלסטינים, הוא לא יהיה עימות שיפיל על ישראל סכנת איום, השמדה והכחדה.

רחבעם זאבי: קליינר לא אמר את זה.

מיכאל איתן: אתה לא הקשבת לו.

מיכאל איתן: אתה באת אחר כך.

רחבעם זאבי: אני הקשבתי לו.

מיכאל איתן: זה גם לא רלוונטי כעת.

מיכאל איתן: אני אומר, בואו נרד מהטונים האלה.

רחבעם זאבי: לא הסברת מדוע החלפת דגלים, מדוע החלפת השקפה, ראש חזית ארץ-ישראל.

מיכאל איתן: חבר הכנסת זאבי, אני לא החלפתי שום דגל, אבל אני למדתי מהשגיאות שלך.

מיכאל איתן: בשנת 1992, כאשר שמיר שלח משלחת לוושינגטון רק כדי לדון בהסכם האוטונומיה, אתה ויובל נאמן הלכתם אליו ואמרתם לו: בגלל הצעד הזה אנחנו נפרוש מהממשלה, נפיל אותך, ואיך אמר יובל נאמן בפגישה?

מיכאל איתן: – ואחר כך נקדים את הבחירות ותקום ממשלה עוד יותר לאומית.

מיכאל איתן: וחבר הכנסת רחבעם זאבי אכן הפיל את הממשלה.

רחבעם זאבי: אתה יודע שמפלגת העבודה – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת זאבי הפיל את הממשלה, וחבר הכנסת יובל נאמן פרש ממנה, ושניהם, לאחר שהם הפילו את הממשלה וגרמו להקדמת הבחירות, הלכו להקים ממשלה עוד יותר לאומית.

מיכאל איתן: מה היתה התוצאה?

רחבעם זאבי: זו לא סיבה לוותר על ארץ-ישראל.

מיכאל איתן: חבר הכנסת זאבי, למה לצעוק?

מיכאל איתן: תפעיל יותר את הראש, פחות את הפה.

רחבעם זאבי: אתה מדבר פה דמגוגיה.

מיכאל איתן: תפעיל יותר את הראש ופחות את הפה.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אתה מביא את סיפור 1992, האם זו סיבה – – –

מיכאל איתן: תפעיל את הראש.

מיכאל איתן: תפעיל את הראש.

מיכאל איתן: הבעיה אצלך.

רחבעם זאבי: אתה אומר שעשינו שגיאה.

רחבעם זאבי: אולי.

רחבעם זאבי: האם זוהי סיבה לתת את מדינת ישראל כמתנה לערפאת?

מיכאל איתן: עשיתם שגיאה.

מיכאל איתן: ראשית, אני מודה ומתוודה, קטונתי ממך, ברגע זה הודית שעשית שגיאה, ואני מברך אותך על כך.

מיכאל איתן: עכשיו השאלה היא: האם אנחנו לומדים מהשגיאה הזאת או לא לומדים מהשגיאה הזאת?

רחבעם זאבי: אתה הולך לעשות שגיאה.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אתם הולכים לעשות שגיאה שכולנו נשלם עליה.

רחבעם זאבי: אתה הולך למכור את ארץ אבותינו לרוצח.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים לדעת האם אנחנו נלמד מהשגיאה שלך או שנחזור עליה עוד פעם.

מיכאל איתן: האמן לי, האמן לי, האמן לי – – –

רחבעם זאבי: אתה לא עונה לי.

רחבעם זאבי: אתה לא עונה לי.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: למה אתה מפקיר את ארץ-ישראל?

רחבעם זאבי: אתה לא אומר לנו.

רחבעם זאבי: למה?

מיכאל איתן: מהשגיאה אני למדתי – – –

רחבעם זאבי: למה אתה מפקיר את ארץ-ישראל?

מיכאל איתן: אני למדתי מהשגיאה שאתה עשית.

מיכאל איתן: אני הסקתי את המסקנות.

רחבעם זאבי: למה להפקיר את ארץ-ישראל?

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

מיכאל איתן: המסקנה שאני הסקתי מהשגיאה שאתה ויובל נאמן עשיתם היא, שמי שרצה בתנאים מסוימים ממשלה עוד יותר לאומית, והפיל ממשלה לאומית, קיבל את אוסלו.

רחבעם זאבי: דמגוגיה.

רחבעם זאבי: דמגוגיה.

מיכאל איתן: אתה בעצמך, אתה בעצמך, ביום הבחירות של 1996 אמרת לציבור – – –

רחבעם זאבי: תענה לי על שאלה אחת, תענה לי על שאלה אחת: מי מוכר את ארץ-ישראל לאויב?

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

מיכאל איתן: אתה אמרת לציבור: יום שחור וקשה לנאמני ארץ-ישראל, אבל שכחת להגיד לציבור מי גרם לזה.

מיכאל איתן: אתה ציפית לשבעה מנדטים, קיבלת בקושי שלושה.

מיכאל איתן: יובל נאמן, שציפה לממשלה עוד יותר לאומית – נמחק.

רחבעם זאבי: למה אתה מוסר את ארץ-ישראל לאויב?

מיכאל איתן: סיעת התחיה נמחקה.

רחבעם זאבי: למה אתה מוסר את שומרון, בנימין ויהודה לאויב שמכוון את הרובים שלו לירושלים?

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

מיכאל איתן: והנה היום, במקום להגן, במקום למצוא את המאוחד, במקום לשתף פעולה על מנת להגן על מה שאפשר להגן, אתה תוקע טריזים נוספים.

מיכאל איתן: לא יהיו לך שותפים יותר טובים להגן על ההתיישבות.

מיכאל איתן: לא יהיו לך שותפים יותר טובים.

מיכאל איתן: לא יהיו לך שותפים יותר טובים לשמור על ביטחונה של ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: רבין לא הפקיר יישוב אחד.

רחבעם זאבי: אתם מפקירים את כולם.

מיכאל איתן: לא יהיו לך שותפים יותר טובים להגן על ירושלים.

מיכאל איתן: לא יהיו לך שותפים יותר טובים, למעט הליכוד ובנימין נתניהו ומיכאל איתן ואריאל שרון ואיציק מרדכי.

מיכאל איתן: אם תשתף פעולה – יש סיכוי, סיכוי, סיכוי שננצח במאבק שעוד נכון לנו.

רחבעם זאבי: משת"פים נחפש במקום אחר.

רחבעם זאבי: לא נוותר על ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: לא נהיה משת"פים למעשה תועבה כזה.

מיכאל איתן: אבל זה לא מעניין אותך.

מיכאל איתן: זה לא מעניין אותך.

מיכאל איתן: היית עיקש.

מיכאל איתן: אמרו לך: אל תפיל את הממשלה, אתה תגרום נזק.

מיכאל איתן: צעקת, צעקת.

רחבעם זאבי: אתה לא עונה.

רחבעם זאבי: דמגוג.

רחבעם זאבי: דמגוג.

מיכאל איתן: השתוללת כמו עכשיו – –

רחבעם זאבי: למה אתה נותן את ארץ-ישראל?

מיכאל איתן: – – כמו עכשיו, כמו עכשיו.

מיכאל איתן: צעקת.

מיכאל איתן: לא נתת לדבר.

רחבעם זאבי: למה אתה נותן את ארץ-ישראל לאויב שמכוון את רוביו לירושלים?

מיכאל איתן: לא הפעלת את הראש.

מיכאל איתן: הפעלת את הפה.

מיכאל איתן: צעקת וצרחת.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, חבר הכנסת זאבי.

מיכאל איתן: והלכת והתרברבת.

מיכאל איתן: שמונה מנדטים.

מיכאל איתן: ואמרת: שמיר יבוא אלי, אני ארכיב את הממשלה.

רחבעם זאבי: תמשיך, תמשיך בדמגוגיה.

רחבעם זאבי: תפקיר את ארץ-ישראל.

מיכאל איתן: דיברת וצעקת.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, אל תגרום לזה שאקרא אותך לסדר.

מיכאל איתן: אבל לא למדת לקח.

מיכאל איתן: אומרים – – –

רחבעם זאבי: הוא אומר – – –

סאלח סלים: זכותו להגיד מה שהוא רוצה.

מיכאל איתן: לא למדת לקח.

סאלח סלים: זו לא זכותך להפריע לו.

מיכאל איתן: ואתה ממשיך, ממשיך לצעוק.

סאלח סלים: זו לא זכותך להפריע לו.

סאלח סלים: זכותו להגיד.

סאלח סלים: רשות הדיבור היא שלו.

רחבעם זאבי: הוא מוכר את המדינה שלי.

רחבעם זאבי: יש לי זכות – – –

מיכאל איתן: ואתה ממשיך לצעוק.

סאלח סלים: המדינה היא גם שלו וגם שלי.

מיכאל איתן: ואתה ממשיך לצעוק, ואתה ממשיך לפגוע, ואתה ממשיך לגרום נזקים, ואתה ממשיך לפצל, ולפלג ולסכסך, ולא לראות את המאוחד.

רחבעם זאבי: תמשיך בדמגוגיה.

רחבעם זאבי: תמשיך.

רחבעם זאבי: מלים.

מיכאל איתן: תשמע, אתה בסיעה של שלושה, אתה כמי שהוביל סיעה של שלושה הצלחת – –

רחבעם זאבי: למה אתם מוסרים את ארץ-ישראל לידי אויב?

מיכאל איתן: – – ליצור שלוש סיעות, שלושה פילוגים בסיעה של שלושה.

מיכאל איתן: אתה, בסיעה שלך, במולדת: גוטמן, בא-גד וגנדי.

מיכאל איתן: שלושה עשית.

מיכאל איתן: איך אתה רוצה להציל את ארץ-ישראל?

רחבעם זאבי: מה זה קשור להפקרות ולטיפשות שלכם?

מיכאל איתן: איך אתה רוצה להציל את ארץ-ישראל?

מיכאל איתן: עם מי?

מיכאל איתן: עם מי תציל את ארץ-ישראל?

רחבעם זאבי: טיפשות והפקרות.

רחבעם זאבי: אתם טיפשים ומופקרים.

מיכאל איתן: עם מי?

מיכאל איתן: בכוח הפלגנות?

רחבעם זאבי: תבקשו סליחה מרבין.

מיכאל איתן: בכוח הצעקות?

מיכאל איתן: איך אתה תציל?

מיכאל איתן: מה אתה תועיל היום ליישובים?

רחבעם זאבי: אני – שום דבר.

מיכאל איתן: מה אתה תוסיף לכוח העמידה?

מיכאל איתן: מה אתה תוסיף לאחדות הלאומית שעם ישראל צריך?

רחבעם זאבי: אני – שום דבר.

מיכאל איתן: שום דבר.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, תירגע, תירגע.

סאלח סלים: תרשה לו לסיים.

רחבעם זאבי: אתה, אתה והליכוד, מדוע אתה מפקיר את הארץ הזאת?

רחבעם זאבי: אתה מדבר על גוטמן, על נאמן וכו'.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, תרשה לו לסיים.

מיכאל איתן: אני, אני רוצה לומר – – –

רחבעם זאבי: אתם מוכרים את ארץ-ישראל.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, עברת את הגבול.

רחבעם זאבי: אתם מוכרים את ארץ-ישראל.

מיכאל איתן: אתה גורם לנזק.

מיכאל איתן: אתה גורם לנזק.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

רחבעם זאבי: יש לי עוד פעמיים.

מיכאל איתן: במקום לבוא ולחזק את עם ישראל, לחזק את כושר העמידה של היישובים, לחפש מכנים משותפים שבהם אפשר יהיה לגייס גם את החלק הזה של העם, להגן על דברים שניתן להגן עליהם, אתה אומר: לא, כולם יתיישרו רק על-פי גנדי.

מיכאל איתן: אם לא מתיישרים על-פי גנדי – אני נגד כולם – –

רחבעם זאבי: על-פי ביבי, על-פי ביבי.

מיכאל איתן: – – אני אפלג, אני אהרוס, אני אקטב, אני אלך לקיצוניות, אני אקרא להם בוגדים, אני אגיד שהם לא תורמים.

רחבעם זאבי: על-פי ביבי, שהיה נאמן ארץ-ישראל.

מיכאל איתן: אבל את התוצאה ראינו.

מיכאל איתן: גנדי קיבל את עונשו פעמיים – –

רחבעם זאבי: על-פי ביבי – – –

מיכאל איתן: – – פעם אחת כשהוא עזב את הממשלה, פעם שנייה כשהבוחר אמר לו: תהיה כזה קטן.

מיכאל איתן: למה?

מיכאל איתן: זה נזק מפלגתי.

מיכאל איתן: אבל את הנזק הלאומי הגדול עשית בכך שאתה בכוחך יצרת את הבלוק החוסם שהביא את אוסלו.

מיכאל איתן: מה אתה רוצה עוד היום לעשות?

רחבעם זאבי: אני לא מכרתי את ארץ-ישראל.

מיכאל איתן: לא גמרת לעשות נזקים?

מיכאל איתן: לא למדת?

רחבעם זאבי: אתם מכרתם את ארץ-ישראל.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

מיכאל איתן: במקום לצעוק – – –

רחבעם זאבי: אני שום דבר.

רחבעם זאבי: אני לא עשיתי שום דבר.

מיכאל איתן: במקום לצעוק אתה צריך היום להצטרף למחנה אוהבי ארץ-ישראל, למחנה אלה שמאמינים שעוד אפשר לשמור על ההתיישבות, שצריך לחזק את המתיישבים החלוצים, שצריך לקרוא לכוחות קונסטרוקטיביים.

מיכאל איתן: לא להגיד: הכול שחור, נעלמה המדינה, נעלם, אין מה לעשות.

מיכאל איתן: צריך להפיח רוח של תקווה, לקרוא לאנשים כאן ולומר: כן, אפשר להתאחד ולחפש ביחד כוח לשמור על הזכויות של המתיישבים, על כך שלא יפנו שום יישוב יהודי, על כך שיישמר הביטחון, על כך שנמנע את הסכנות.

מיכאל איתן: תגיד לי: מה אתה חושב?

מיכאל איתן: אתה חושב שאנחנו לא יודעים שיש סכנות?

סאלח סלים: תסיים, בבקשה.

מיכאל איתן: מה אתה חושב לעצמך, שכל החוכמה היא בראש הקטן שלך?

רחבעם זאבי: אתם מופקרים.

רחבעם זאבי: אתם מופקרים.

מיכאל איתן: שם כל החוכמה נמצאת?

מיכאל איתן: כל השאר לא יודעים כלום?

מיכאל איתן: רחבעם זאבי (מולדת): לא, היא נמצאת אצלכם, ב"וואי פלנטיישן".

מיכאל איתן: אתה עוד לא התנסית בחיים שלך בשום תפקיד שהיה צריך להחזיק את כל הגורל של המדינה על כתפיו.

מיכאל איתן: אתה לא עמדת מול נשיא ארצות-הברית.

רחבעם זאבי: אהה, הנה, הנה.

מיכאל איתן: אתה לא עמדת, לא עמדת עם מירב האחריות של שיקולי מדיניות.

עוזי ברעם: זה לא בסדר.

סאלח סלים: לסיים, בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני, יש לנו זמן.

מיכאל איתן: אפילו ביקשו ממני להאריך בדיבור.

מיכאל איתן: לא חסר זמן.

מיכאל איתן: עד 19:30 יש מספיק זמן.

מיכאל איתן: כל אחד יוכל לדבר כמה שהוא רוצה.

סאלח סלים: ב-22:00 ההצבעה.

מיכאל איתן: רשימת הדוברים היא מצומצמת, ויש קבוצה נוספת שמדברת מ-20:00 עד 22:00.

מיכאל איתן: יהיה לך מספיק זמן.

סאלח סלים: אתה יכול לעשות הפסקה.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר, שמחר-מחרתיים ייחתם ההסכם.

מיכאל איתן: ההסכם יבוצע.

מיכאל איתן: כל ההסכם הזה הוא הסכם פרוזדור לקראת הסדרי הקבע.

מיכאל איתן: אני אומר פעם נוספת: אנחנו צריכים לאחד את כל הכוחות.

מיכאל איתן: הלוואי שהיינו יכולים להקים ממשלת אחדות לאומית.

רחבעם זאבי: הסכם הקבע – – –

מיכאל איתן: אני מבקש.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, תרשה לו לדבר.

רחבעם זאבי: הוא מדבר הרבה מאוד מעבר לזמן.

רחבעם זאבי: לכן מותר לי להשתתף בזה.

מיכאל איתן: לך לא מותר שום דבר.

מיכאל איתן: אתה רק מפריע.

מיכאל איתן: רק להפריע אתה יודע.

רחבעם זאבי: רק, רק.

מיכאל איתן: זה מה שאתה עושה.

מיכאל איתן: אתה כל הזמן מפריע לי לדבר.

רחבעם זאבי: – – –

מיכאל איתן: אתה כל הזמן מפריע לי לדבר.

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

מיכאל איתן: אתה מפריע לי לדבר.

רחבעם זאבי: רק להפריע – – –

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי.

מיכאל איתן: אתה מפריע לי לדבר, אתה מפריע למפעל ההתיישבות, אתה מפריע לאחדות לאומית במקום קצת להתמתן.

מיכאל איתן: אין ברירה.

מיכאל איתן: אין ברירה.

מיכאל איתן: יש מציאות, והמציאות לא נקבעת על-פי מה שאתה מחליט בסיעת מולדת.

מיכאל איתן: מה אני יכול לעשות?

מיכאל איתן: אם המציאות היתה כפי שאתה מחליט – הייתי מתפשר אתך.

מיכאל איתן: לצערי, המציאות נקבעת במקומות אחרים.

מיכאל איתן: לא בסיעת מולדת קובעים את המציאות.

מיכאל איתן: אנחנו מוכרחים להוציא את המקסימום.

מיכאל איתן: לא רוצים ללכת למצדה ולא רוצים לאבד את מפעל ההתיישבות ולא רוצים ליצור מצב שיזרקו אותנו בכוח מהיישובים.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים ללכד את כל הכוחות, את כל האמצעים, על מנת לבצר את האחיזה שלנו איפה שניתן.

מיכאל איתן: אנחנו אומרים: ההתנחלויות הן לא מכשול לשלום; אנחנו אומרים: ההתנחלויות הן מבחן לשלום – – –

סאלח סלים: תסיים.

מיכאל איתן: למה הכוונה?

מיכאל איתן: אם אנחנו נבוא ונאמר:

מיכאל איתן: אפשר לקדם את התהליך המדיני בלי לפגוע בהתנחלויות, אפשר לקדם תהליך מדיני, שיהיו חיים של שלום, יחסים של שכנות טובה גם ביהודה ובשומרון בין יהודים לערבים, שמירת הצביון היהודי של ההתנחלויות וריבונות על מרבית היישובים.

מיכאל איתן: להחיל את הריבונות על מרבית היישובים על מתיישביהם, סליחה, על מרבית התושבים עם יישוביהם להחיל את הריבונות.

מיכאל איתן: אפשר היה להגיע להסכמה לאומית על זה.

מיכאל איתן: זה לא יותר טוב מאשר לצעוק כל הזמן נגד, נגד, ולהישאר בסוף בלי כלום?

מיכאל איתן: אפשר להגיע להסכמה לאומית, שבכל היישובים יישמרו הזכויות של היישובים היהודיים והתושבים היהודים, גם אלה שיחיו במסגרת הישות הפלסטינית.

מיכאל איתן: שיחיו כיהודים, כקהילות, כבודדים, במסגרת החיים שהם חיים היום.

מיכאל איתן: אפשר להגיע לכך שתהיה אחדות לאומית על ירושלים, שתהיה אחדות לאומית שהביטחון שלנו לא ייפגע.

מיכאל איתן: אנחנו לא לבד במגרש.

מיכאל איתן: ראשית כול אנחנו, גנדי, אתה, אני, צריכים להיות עם עוזי ברעם ביחד.

מיכאל איתן: כשאנחנו מפולגים אנחנו צריכים לעמוד לבד מול הפלסטינים.

מיכאל איתן: הפלסטינים, מאחוריהם עומדות מדינות ערב.

מיכאל איתן: מאחורי כל אלה היום עומדת אירופה, עומדת ארצות-הברית בחלק מהדברים.

מיכאל איתן: אז מה אתה רוצה?

מיכאל איתן: גם את המחנה הלאומי לפלג?

סאלח סלים: לסיים בבקשה.

מיכאל איתן: אנחנו מוכרחים להגיע להסכמה ולעבוד ביחד.

מיכאל איתן: ראשית, זה מתחיל מכך שתהיה הפנמה, שאני ואתה רוצים את המירב האפשרי, גם אם אני טועה לפי דעתך ואולי אתה טועה לפי דעתי.

סאלח סלים: תודה רבה.

מיכאל איתן: אבל – אני מסיים; משפט אחרון – אבל, לצערי הרב, וזאת היתה הסיבה שבגללה אני הלכתי להסכם יחד עם חברים שהלכו בעקבותי, חמישה חברי כנסת מהליכוד וארבעה חברי כנסת ממפלגת העבודה, הלכתי להגיע להסכם על מנת שתהיה הסכמה בדבר הסדרי הקבע, פגישה משותפת, כי ידעתי, ראיתי את מה שהיום רבים רבים רואים, שהמחנה הלאומי לבד לא יוכל להשיג את המטרה.

מיכאל איתן: אני מצטער שלא הגיע הרגע, שלא איחדנו את כל הכוחות הלאומיים.

מיכאל איתן: הרי אתה בעצמך, גנדי, יש לך הרבה חברים במחנה האקטיביסטי בתוך מפלגת העבודה.

מיכאל איתן: למה אי-אפשר להידבר אתם?

מיכאל איתן: למה אי-אפשר לעשות איזו מחווה ולהגיד: אני חושב שאתם טועים, אבל האחדות היא ערך מסוים, בואו נתפשר על מה שאפשר?

מיכאל איתן: אני מסיים ואומר כך: בואו לא נוציא את כל המרץ.

מיכאל איתן: העיקר עוד לפנינו.

מיכאל איתן: זה בסך הכול הסכם פרוזדור לקראת הסדרי הקבע, ואנחנו עלולים, בזמן השיחות על הסדרי הקבע, להיתקל בבעיות, שכל הדיבורים היום על אחוז קטן, שהוא יקר מאוד, יהיו כאין וכאפס.

מיכאל איתן: מדובר על זכות השיבה שנצטרך להילחם נגדה – –

סאלח סלים: תסיים בבקשה.

מיכאל איתן: – – מדובר על ירושלים, מדובר על מעמד הגבולות, מדובר על הנושא של ההתנחלויות.

מיכאל איתן: למה אנחנו כל כך מפליאים מכות זה בזה, במקום להתאחד ולהיות כוח אחד שיוכל לצאת, להיאבק על השגת הסדרי קבע בתנאים האפשריים הטובים ביותר לעם ישראל?

מיכאל איתן: נבסס את קיומנו כאן ונקווה שנשיג גם שלום, אם כי אני אומר בצורה הברורה ביותר, שאני בספק רב כשאני שומע את נאומי הרובים – – –

סאלח סלים: תודה רבה.

מיכאל איתן: אני מסיים.

מיכאל איתן: – – – כשאני רואה את הצד השני שאינו עושה דיו, אני בספק אם נשיג, אבל לא אלמן ישראל.

מיכאל איתן: אם נהיה מאוחדים, נוכל להתגבר גם על ההיבטים הביטחוניים.

סאלח סלים: תודה רבה, חבר הכנסת – – –

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש את זכות התגובה.

מיכאל איתן: מה פתאום זכות תגובה?

סאלח סלים: סליחה – – –

רחבעם זאבי: – – – אישית על כמה דברים, למשל – – –

סאלח סלים: תשמע – – –

מיכאל איתן: אם הוא יגיב – אני אגיב עליו.

עבד-אלוהב דראושה: בסוף הישיבה.

רחבעם זאבי: בתקנון כתוב שאני צריך להגיש את זה בכתב – –

סאלח סלים: חבר הכנסת עוזי ברעם – – –

רחבעם זאבי: – – אבל יש מאה תקדימים – – –

קריאות: – – –

סאלח סלים: חבר הכנסת זאבי, אחרי חבר הכנסת עוזי ברעם אני אתן לך.

רחבעם זאבי: – – – הסטודנטים, שמתחילה בעוד שש דקות.

סאלח סלים: הוא ידבר חמש דקות.

רחבעם זאבי: אז אני מאחר לשם.

רחבעם זאבי: בשעה 18:00.

רחבעם זאבי: אתה יודע את זה – – –

סאלח סלים: אתה מסכים שהוא ידבר דקה לפניך?

עוזי ברעם: לא, אני אדבר חמש דקות.

מיכאל איתן: תסלח לי, עם כל הכבוד, יש תקנון.

מיכאל איתן: אם הוא מגיב על דברי אני דורש להגיב על דבריו.

קריאות: – – –

רחבעם זאבי: – – –

מיכאל איתן: בקשר להתקפות אישיות – הוא תקף אותי לא מעט, אז שלא ייתמם פתאום.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש – – –

רחבעם זאבי: אני מבקש את זכות התגובה.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש – – –

סאלח סלים: אחרי חבר הכנסת עוזי ברעם.

מיכאל איתן: לא, זה לא ייתכן.

מיכאל איתן: אין דבר כזה.

מיכאל איתן: אם הוא מגיב – אני רוצה להגיב עליו.

קריאות: – – –

מיכאל איתן: לא ייתכן שהוא יגיב על דברי.

מיכאל איתן: הוא תקף אותי באופן אישי; הוא, משם, תקף אותי באופן אישי, אין לו שום זכות כרגע להגיב על דברי.

מיכאל איתן: אם הוא מגיב על דברי – אני תובע אותה זכות להגיב על דבריו, מייד אחרי שהוא ידבר.

קריאה: אחרי זה הוא יגיב על דבריך.

סאלח סלים: חבר הכנסת עוזי ברעם, בבקשה.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני בטוח בדבר אחד לפחות, שחבר הכנסת זאבי לא יפריע לי, משום שמעולם לא הייתי בחזית ארץ-ישראל ומעולם לא התיימרתי להחזיק באותן דעות, שאולי עד תקופה מסוימת אחרים כן התיימרו.

עוזי ברעם: אבל אני אגיד יותר מזה: כאשר ישבתי כאן ושמעתי ברוב קשב את נאומו של חבר הכנסת מיכאל קליינר, שיניתי קצת את הנוסח הקודם של הנאום שלי.

עוזי ברעם: אם בנוסח הקודם רציתי בכמה דברים לטפוח על שכמו של בנימין נתניהו ובכמה קטעים לתקוף אותו, הגעתי למסקנה, שאם האלטרנטיבה לבנימין נתניהו היא מיכאל קליינר, אני אדבר בשביל בנימין נתניהו, לא משום שאני מאוהב בבנימין נתניהו, לא באישיותו ולא במנהיגותו, אבל אני חושב שמול הטיפשות ומול הקרתנות אנחנו מוכרחים לגלות אמונה בתהליך האמיתי של השלום.

עוזי ברעם: כאילו שיש פה קבוצה שהיא נאמנת העם היהודי, נאמנת ארץ-ישראל, ויש קבוצה שנייה שמה שמעניין אותה זה להחזיר מהר שטחים.

עוזי ברעם: איך אומר בנימין נתניהו?

עוזי ברעם: – להחזיר מהר 90%.

עוזי ברעם: אני רוצה לומר, שלכל אחד מאתנו יש אחריות לגבי העם והמדינה.

עוזי ברעם: אני משוכנע לגמרי, שהנבואה של בני בגין, שהנבואה של עוזי לנדאו, שהנבואה של זאבי היא נבואת שקר.

עוזי ברעם: אני משוכנע שהדברים שהם אומרים ומתריעים בפני העם – יש בהם גרעין של אמת, אבל אין הראייה האמיתית, גם ההיסטורית וגם האסטרטגית, איך אנחנו חיים בכברת ארץ זו המוקפת מדינות ערביות סביבנו.

עוזי ברעם: לא סתם יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שנקטל ונרצח, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, הלכו לתהליך אוסלו.

עוזי ברעם: לא קל היה הדבר בעיניהם, במיוחד לא ליצחק רבין.

עוזי ברעם: אבל הם הגיעו למסקנה, שיש כאן אפשרות היסטורית לחצוב נתיב חדש ביחסים, לא בינינו לבין הפלסטינים – ביחסים בינינו לבין העולם הערבי.

עוזי ברעם: אז כל פעם אני שומע בוועדת החוץ והביטחון – אסור להדליף משם – אותם דברים.

עוזי ברעם: האם אתם מקפידים על מספר הרובים שיש בידי המשטרה הפלסטינית?

עוזי ברעם: מה זה הרובים שיש בידי המשטרה הפלסטינית?

עוזי ברעם: אם אנחנו מאמינים שהרשות הפלסטינית היא פרטנר למשא-ומתן, מה אכפת לי שלמשטרה הפלסטינית יהיו רובים?

עוזי ברעם: אם אני מאמין שאני הולך עם תנועה לאומית, לא עם תנועה דתית, ואני מאמין שיכולות להיות פשרות בין תנועות לאומיות, גם בין התנועה הציונית לבין התנועה הפלסטינית הערבית – מדוע שאני לא אתן צ'אנס לתהליך השלום?

עוזי ברעם: אני מברך את בנימין נתניהו על דבר אחד – על זה שהוא העז להפנות עורף לאמונות ולדעות שהיו נחלת המחנה שלו זה שנים.

עוזי ברעם: הוא החליט לעשות מעשה.

עוזי ברעם: הוא מנסה לעוור את העיניים בהישגים מדומים, שלא קיימים, אבל בעצם הוא נתן צ'ארטר לתהליך האמיתי שבו האמנו, ששלום לא ייכון אלא אם הוא יעבור תהליך של שטחים תמורת שלום.

עוזי ברעם: הוא הסכים לעיקרון של שטחים תמורת שלום.

עוזי ברעם: מי שחתם על הסכם וואי לא היה שמעון פרס ולא אהוד ברק – זה היה בנימין נתניהו.

עוזי ברעם: בנימין נתניהו בעצם חתימתו נתן אישור לדבר שהאמנו בו זה שנות דור.

עוזי ברעם: יכולים לבוא ולומר: בנימין נתניהו הוא קל דעה, הוא משנה את דעתו תחת כל לחץ.

עוזי ברעם: אני אומר כאן, שאם כל אחד מכם שיושב כאן לפני היה ראש ממשלת ישראל, הוא לא היה נוקט דרך אחרת.

עוזי ברעם: יש משמעות אחרת להיות דובר אופוזיציה, להיות ראש אופוזיציה, או להיות ראש ממשלה.

עוזי ברעם: כאשר ראש ממשלה נושא על עצמו את האחריות הכוללת, הוא מוכרח לראות לא רק את עם ישראל, אלא יהודים וערבים שיושבים פה, את הקיום המשותף, את האמונה שאיזה עתיד אחר יכול להיות לנו כאן במולדת הכל-כך קשה.

עוזי ברעם: רבותי חברי הכנסת, אני מסכים שיש סכנות, אבל יש גם המון סיכויים.

עוזי ברעם: הסכנה היא לא מהקמת מדינה פלסטינית.

עוזי ברעם: אם תוקם מדינה פלסטינית שלא תהיה כרוכה בחזרה לגבולות 1967 ושיהיו בה גם ביטחון וגם הסכם הגנה, זה יהיה, לפי מיטב הכרתי, אינטרס אמיתי של מדינת ישראל ושל החברה שמתהווה.

עוזי ברעם: אני חושב שאנחנו צריכים לגלות אומץ לב וגם נחרצות.

עוזי ברעם: מי שרוצה לגלות את הסדקים בהסכמים – סדקים יש למכביר.

עוזי ברעם: אבל, מי שסופר את העצים לא רואה את היער, והיער הוא היער היחיד שמבטיח לנו קיום לטווח ארוך.

עוזי ברעם: אני תמיד שואל מהי האלטרנטיבה, ולאיש מהם אין אלטרנטיבה.

עוזי ברעם: יש להם רק ביקורת על הקיים, אבל אין להם שום יכולת לצקת תוכן חדש ליחסים שבין יהודים לערבים וליחסים שבין ישראלים לפלסטינים.

עוזי ברעם: לכן, לא ביד רועדת אלא באמונה גדולה אני נותן את תמיכתי לבנימין נתניהו במהלך הזה, שהיא תמיכה לא גורפת אבל היא תמיכה במהלך היסטורי שהוא היה אחד ממולידיו.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת ברעם.

רפאל אלול: ראש הממשלה נתניהו רווה נחת ממך.

שבח וייס: חברים, מה אני עושה?

מיכאל איתן: יש לי לומר משהו לסדר.

שבח וייס: אני אאפשר לך.

שבח וייס: חברים, אין לנו מצוקה של זמן, כי עוד מעט תהיה הפסקה.

שבח וייס: ישבתי באולם כאשר סגן היושב-ראש, חבר הכנסת סאלח סלים, הודיע שהוא יאפשר לחבר הכנסת זאבי למסור הודעה אישית.

שבח וייס: על-פי מה שאני רגיל לו בחיי הכנסת, וכך נהגתי גם כשהייתי יושב-ראש, כיבדתי מאוד החלטות – ונקרא לזה: פרוצדורליות – של מי שמנהל ישיבה, אחרת אין לזה סוף, גם אם הן לא נראו לי.

שבח וייס: אני רוצה לקיים את ההבטחה שהבטיח סגן היושב-ראש סאלח סלים, אחרת זה לא טוב, גם אם יכול להיות שאני הייתי מחליט החלטה אחרת.

רפיק חג' יחיא: היושב-ראש – – –

שבח וייס: סגן השר מיכאל איתן אומר מראש: אני אגיב על מה שהוא יאמר.

שבח וייס: אין דבר כזה.

שבח וייס: כלומר, אין סידור.

שבח וייס: זה תמיד נשאר תקוע באיזה מקום; יש אמירה ויש תגובה.

שבח וייס: לכן, מראש אני אומר זאת, ואינני יודע מה יאמר חבר הכנסת זאבי, כי אחרת אין לזה סוף, שכן אז חבר הכנסת זאבי יצטרך להגיב גם על מה שיאמר סגן השר איתן.

שבח וייס: יש לנו בחיים הפרלמנטריים לפעמים מצבים כאלה, קצת מוזרים, שמשהו נעצר, גם אם זה לא נעצר במקום הטבעי שלו.

עבד-אלוהב דראושה: יש דוברי סיעות.

שבח וייס: אני יודע.

שבח וייס: אתה רוצה שאני לא אקיים החלטה של קודמי?

שבח וייס: זה "פייר"?

שבח וייס: נכון שיש גם תקנון, ואני מודע לזה.

שבח וייס: מכיוון שאני כבר עצמי עשרות פעמים הפרתי את התקנון ואפשרתי הודעות באמצע ישיבות, זה יהיה ממש מוזר אם עכשיו פתאום אגייס את התקנון וגם אפר הבטחה שנתן קודמי.

שבח וייס: לכן, אני מבקש להתייחס לזה בסבלנות.

שבח וייס: עוד תהיינה לנו הרבה הזדמנויות היסטוריות לומר דברים.

מיכאל איתן: לסדר.

שבח וייס: כן, רק לסדר.

שבח וייס: בבקשה, ואם אפשר – באופן תמציתי.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, במהלך נאומי מהדוכן חבר הכנסת רחבעם זאבי, תוך הפרה בוטה – –

שבח וייס: אני הייתי פה.

מיכאל איתן: – – תקף אותי באופן אישי, קרא לי קריאות ביניים ודיבר ללא הפסק הרבה יותר ממני.

מיכאל איתן: אני דיברתי, וכמובן היו לי גם הערות שנוגעות לדרך עבודתו, ושום דבר לא באופן אישי, לדרכו הפוליטית, להחלטותיו.

מיכאל איתן: בסוף דברי – – –

שבח וייס: אני הייתי כאן.

מיכאל איתן: היית כאן.

מיכאל איתן: עכשיו, המצב הוא כזה: אם בכל רגע הכנסת תעניק זכות לכל מי שחולקים על דרכו להשיב בטענה ובמענה שיש לו זכות להשיב על התקפות אישיות כביכול, אז אני שומר גם לעצמי אותה זכות, אם חבר הכנסת רחבעם זאבי ינצל את הזכות הבלתי-תקנונית.

מיכאל איתן: התקנון קובע במפורש: הדרך להגיב למי שחושב שהוא נפגע היא לכתוב בסוף הישיבה ולהגיש.

שבח וייס: זה בסוף הישיבה.

שבח וייס: אני מכיר את התקנון.

מיכאל איתן: אז בסדר.

מיכאל איתן: עכשיו אתה מחליט לסטות מהתקנון, לתת פרס למי שקטע ודיבר.

מיכאל איתן: פעם אחר פעם היושב-ראש אמר לו: תפסיק לדבר.

שבח וייס: תקצר, אחרת כל הדיון יהיה על – – –

מיכאל איתן: אני מסיים מייד.

זאב בנימין בגין: – – – על חשבוני.

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

מיכאל איתן: אתה נותן לו פרס – –

שבח וייס: אני הבנתי.

מיכאל איתן: – – ואתה מונע אותה זכות ממני – –

שבח וייס: אני לא מונע.

מיכאל איתן: – – כי הוא עומד לנצל את זה עכשיו כדי לתקוף אותי אישית.

מיכאל איתן: אם זה צדק וזה בסדר – – –

שבח וייס: אדוני סגן השר, תאמין לי שאני מבין את הבעיה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להציע משהו.

רפיק חג' יחיא: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, רק שנייה.

שבח וייס: עם כל הכבוד לסטודנטים, כולנו רוצים להיות שם.

שבח וייס: אנחנו מזדהים אתם.

שבח וייס: חבר הכנסת שוחט, חכה רגע.

שבח וייס: חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא, בבקשה, מלה אחת.

שבח וייס: סליחה, אך נתתי רשות לחבר הכנסת רפיק חג'-יחיא.

רפיק חג' יחיא: אדוני היושב-ראש, ישבתי – – –

שבח וייס: שנינו ישבנו זה על-יד זה.

רפיק חג' יחיא: ישבנו זה על-יד זה.

רפיק חג' יחיא: הקשבנו לשניהם – איש ימין קיצוני לשעבר, שמקרין נורמליזציה במחנה שלו – – –

שבח וייס: זה כבר לא לסדר-היום.

שבח וייס: זה למהות היום.

רפיק חג' יחיא: זהו אחד העקרונות של הסכם וואי.

רחבעם זאבי: עכשיו אני מבין שאני לא נורמלי, כי הוא מקרין נורמליות.

רפיק חג' יחיא: אני מתכוון לסגן השר.

שבח וייס: חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא, אתה פותח לי משבר חדש.

רפיק חג' יחיא: אני רוצה להוביל להצעה.

שבח וייס: בבקשה, הצעה.

רפיק חג' יחיא: – – – לבין קיצוני עכשיו, איש ימין עכשיו – –

שבח וייס: חברים, לא.

שבח וייס: את זה אני לא יכול.

שבח וייס: גמרנו.

רפיק חג' יחיא: – – שנותר מאמין בדרכו, אבל הוויכוח הזה הוא מפריע ומיותר.

שבח וייס: בסדר, אבל אני צריך לעשות החלטה תקנונית.

שבח וייס: חבר הכנסת שוחט, יש לך הצעה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מציע לך להפסיק עכשיו את כל הוויכוחים ביניהם ולתת לו לדבר בהתאם לתקנון בסוף הישיבה, ולא לעשות שום הנחות ושום דברים.

שבח וייס: חברים, אני לא עושה הנחות.

שבח וייס: הרי אתם יודעים בדיוק מה קרה פה.

שבח וייס: קודמי הבטיח.

שבח וייס: אלה לא הנחות.

שבח וייס: אני לא הייתי נותן.

 אברהם-בייגה שוחט: לא.

 אברהם-בייגה שוחט: תאמין לי שההסכם שדנים בו עכשיו – –

שבח וייס: יותר חשוב מהכול.

 אברהם-בייגה שוחט: – – יותר חשוב מכל המשחק הזה, שהוא יגיד וזה יגיד – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, חכה רק שנייה אחת.

 אברהם-בייגה שוחט: מספיק עם המשחק הזה.

שבח וייס: אני מבין את כל ההערות.

שבח וייס: הבעיה האחת והיחידה שעומדת עכשיו לנגד עיני להחלטה היא אחת: מה לעשות?

שבח וייס: היא הצטמצמה.

מיכאל איתן: לפי התקנון.

 אברהם-בייגה שוחט: לפי התקנון.

שבח וייס: עם כל הכבוד, לא.

שבח וייס: יש תקנון.

שבח וייס: אני מבין מאוד את הלחץ של אלו שרשומים בתור.

שבח וייס: הכול מובן לי.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא בתור – – –

שבח וייס: לא, אני מדבר על אחרים.

שבח וייס: אני יודע שאתה לא בתור.

שבח וייס: אני אומר לכם מה עומד לפני ומה אני מכריע, טוב או לא טוב.

שבח וייס: ניהל את הישיבה סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת סאלח סלים.

עבד-אלוהב דראושה: מה קרה – – –?

שבח וייס: לו הייתי במקומו, אולי מתוך ניסיון הייתי מקבל החלטה אחרת.

עבד-אלוהב דראושה: הוא חדש, והוא טעה.

שבח וייס: לא נורא.

שבח וייס: הוא חדש וטוב.

שבח וייס: אני לא רוצה להיקלע למצב שאני על-ידי כך פוסל את החלטתו.

שבח וייס: זה הדבר היחיד שיש לפני.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: הכול לא נורא.

שבח וייס: מה נורא אם הוא יגיד כמה מלים?

עבד-אלוהב דראושה: כבר היו דברים מעולם.

קריאה: יש דברים קיצוניים.

שבח וייס: חברים, לפיכך, אני לא רוצה לעשות לי פה חיים קלים.

שבח וייס: נורא קל להגיד "טעה" וזהו.

שבח וייס: אגב, הודעה מהמקום היא לא מפה, אלא מהמיקרופון.

שבח וייס: קצר מאוד, ובזה גמרנו את העניין.

שבח וייס: זהו, אני מחליט כך ומחליט לכבד את טעותו של קודמי; זה קורה, זו טעות אנושית לגמרי, ולכולנו זה קורה.

שבח וייס: לא טעות, שיקול דעת אחר.

שבח וייס: בבקשה, מהמקום, ולא ארוך, קצר מאוד.

שבח וייס: אני גם מאוד מבקש שזה יהיה מתון, כי אחרת לא נצא מזה, ונחזור לעניינים העיקריים.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, ראשית – היושב-ראש, טעית כאשר אמרת על חבר הכנסת סלים שהוא טעה.

שבח וייס: לא טעות, תקרא לזה שיקול דעת שונה.

רחבעם זאבי: הוא גם לא טעה בשיקול הדעת.

שבח וייס: שיקול דעת שונה.

רחבעם זאבי: מפני שאתה, חבר הכנסת שבח וייס, עשרות פעמים – – –

שבח וייס: אמרתי כאן את זה, נו באמת.

רחבעם זאבי: אז למה אתה מפריע לי, הפרעתי לך?

שבח וייס: סלח לי, אתה תחפש לך עכשיו סיפור חדש?

שבח וייס: אמרתי שעשיתי את זה עשרות פעמים.

רחבעם זאבי: אני לא מבין, קיבלתי את רשות הדיבור או לא קיבלתי?

שבח וייס: ענה לגבי סגן השר איתן.

שבח וייס: אתה יודע מה?

שבח וייס: תגיד מה שאתה רוצה.

רחבעם זאבי: אני מכיר את התקנון היטב, והוכחתי זאת פעמים רבות.

שבח וייס: נכון.

רחבעם זאבי: ובתקנון כתוב שהודעה אישית תושמע בסוף הדיון, בסוף הישיבה, כאשר לפני זה היא נמסרת בכתב ליושב-ראש הישיבה, שצריך לאשר אותה.

רחבעם זאבי: אני יודע את זה.

רחבעם זאבי: אבל הבית הזה נוקט אחרת בתורה שבעל-פה מאות פעמים.

שבח וייס: אבל הודעתי את זה.

רחבעם זאבי: לא, אני עונה פה לחברים.

שבח וייס: הודעתי את זה, לא בסיטואציה כזאת.

רחבעם זאבי: אבל אמרת שתיתן לי לדבר.

שבח וייס: דבר כבר, טוב.

רחבעם זאבי: הוא מפריע לי.

שבח וייס: בסדר.

רחבעם זאבי: לכן נהג בסדר חבר הכנסת סלים, כאשר הוא היה יושב-ראש של הישיבה, כשהבין שפגעו בי.

רחבעם זאבי: אני טוען שפגעו בי, אולי הוא לא הבין שפגעו בי.

שבח וייס: בבקשה תגובתך ונגמור את זה.

רחבעם זאבי: אבל תן לי לדבר.

שבח וייס: נו, אני מבקש ממך לדבר.

רחבעם זאבי: אתה כל פעם אומר לי "בבקשה" ועוד הערה.

שבח וייס: דבר כבר.

רחבעם זאבי: ראשית, אמר עלי חבר הכנסת מיכאל איתן: אתה יודע רק להפריע, והוא חזר על זה כמה פעמים.

 אברהם-בייגה שוחט: זה לא נכון.

רחבעם זאבי: מה זה לא נכון?

שבח וייס: בואו נגמור את זה.

שבח וייס: חבר הכנסת שוחט, נגמור את זה וגמרנו.

רחבעם זאבי: זה לא נכון שאני יודע רק להפריע.

שבח וייס: יש הפגנת סטודנטים, נגמור עם זה.

רחבעם זאבי: אני שמח שאני נתלה כעת באילן גדול, בחבר הכנסת בייגה שוחט.

רחבעם זאבי: אני לא בוועדת קבלה לליכוד ואני לא צריך להציג את כרטיס העבודה שלי ולא את תולדות חיי, ולא אעשה את זה באריכות, אבל הלכתי 30 שנה בשדות ישראל, בגבולות ומעבר לגבולות, נשלחתי למשימות המסוכנות ביותר בארצות אויב.

רחבעם זאבי: זה לא "רק יודע להפריע".

רחבעם זאבי: הקמתי 12 יישובים בבקעת-הירדן, לפעמים במאבק נורא עם ממשלה, אבל בפקודתה ובאישורה, ויש יישובים שהוקמו על חודו של אישור, ככה בקושי.

רחבעם זאבי: אז אני לא "יודע רק להפריע", אני יודע גם להפרות, אני יודע גם לעבוד, אני יודע גם להילחם, וגם בניתי תנועה, לא מפני שאהבתי את החיים הפוליטיים, שאחרים – אני לא אומר אתה, כדי שלא תהיה לך עילה להשיב לי.

רחבעם זאבי: הרי אתה טוען שתקפתי אותך; לא תקפתי אותך, רק שאלתי אותך מדוע החלפת דעה, מדוע החלפת השקפה.

רחבעם זאבי: אם זו התקפה, אני צריך ללמוד מחדש עברית.

רחבעם זאבי: עד היום לא אמרו שאני לא יודע עברית.

רחבעם זאבי: ובכן, "אתה יודע רק להפריע" היתה אמירה לא אמיתית, לא חברית, ואני עדיין מחזיק בך כחבר, גם אתה, גם רעייתך, גם משפחתך.

רחבעם זאבי: זה לא היה הוגן מצדך להגיד לי: "אתה יודע רק להפריע", כאשר אתה יודע קצת על תולדות חיי.

רחבעם זאבי: פיקדתי אישית על 140 מרדפים, אתה עשית את זה?

רחבעם זאבי: לא.

רחבעם זאבי: אבל אני לא בא אליך בטענות, החיים כיוונו אותי לשם, החיים כיוונו אותך למקום אחר.

רחבעם זאבי: אבל להגיד לי: "אתה יודע רק להפריע"?

רחבעם זאבי: ראיתי את המוות הרבה פעמים.

רחבעם זאבי: אני לא יודע אם יותר ממך, אבל לא פחות ממך, כדי להגן ולסוכך על העם הזה.

שבח וייס: גמרנו באמת.

רחבעם זאבי: היושב-ראש, נתת לי את רשות הדיבור.

שבח וייס: לא, אני מבקש שלא יפריעו לך, באמת.

רחבעם זאבי: בייגה, למה אתה מפריע לי?

שבח וייס: לא, שם אמרו: נו, סיים כבר.

שבח וייס: נא לסיים.

רחבעם זאבי: אמרת ארבעה דברים שהיושב-ראש לא ייתן לי להגיב עליהם באריכות; אענה עליהם בכותרות.

שבח וייס: אי-אפשר באריכות, תהיינה לך עוד הזדמנויות.

רחבעם זאבי: בכותרות.

רחבעם זאבי: לא תהיינה לי עוד הזדמנויות.

רחבעם זאבי: הוא דיבר 25 דקות, לי נתנו שבע דקות, ואתה היית היושב-ראש והורדת אותי אחרי שבע דקות.

רחבעם זאבי: אמרת, שאנחנו רק בפרוזדור, עוד יבוא פתרון הקבע.

רחבעם זאבי: עם מה תבוא לפתרון הקבע כשאתה מתפשט מכל הנכסים הקרקעיים והאחרים, הביטחוניים, האסטרטגיים שיש לך?

שבח וייס: אתה חייב לסיים, חבר הכנסת זאבי, אני מבקש ממך.

רחבעם זאבי: נקודה שנייה.

שבח וייס: בסדר, נא לסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: זה כבר ויכוח.

שבח וייס: תן לו לסכם.

שבח וייס: מה, אנהל את זה עוד שעתיים?

שבח וייס: קרה פה פנצ'ר, נתקן אותו.

שבח וייס: נא לסכם.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת איתן, אמרת לי: אתה לא עמדת בלחצי נשיא ארצות-הברית.

שבח וייס: זו כבר לא הודעה אישית, נא לסיים.

רחבעם זאבי: אבל מי שרוצה להנהיג את העם הזה בשעה גורלית, הרת-גורל כזאת, ולא יודע לעמוד בלחצים, ילך הביתה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני לא יכול יותר, אתה צריך לסיים, חבר הכנסת זאבי.

שבח וייס: אל תנצל את העובדה, נא סכם.

רחבעם זאבי: שמת לב שלקודם-קודמי נתת לדבר 25 דקות.

שבח וייס: מה אתה רוצה ממני?

שבח וייס: לפני חמש דקות באתי לנהל ישיבה.

שבח וייס: סיים, זהו.

רחבעם זאבי: אם יפריעו לי, אף פעם לא אסיים.

רחבעם זאבי: גזלת לי יותר זמן, כאשר יכולתי כבר לסיים את דברי מזמן.

שבח וייס: אוי, טוב.

שבח וייס: אני מבקש לסיים, זהו.

רחבעם זאבי: אומר לך עוד שני משפטים במצוות היושב-ראש.

שבח וייס: אבל באמת שני משפטים.

רחבעם זאבי: כן.

רחבעם זאבי: מה אתה, כראש חזית ארץ-ישראל, אמרת ליצחק רבין, זיכרו לברכה, ולשמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, כאשר היית ראש החזית?

רחבעם זאבי: אני השמעתי כאן את אפס קצה של הביקורת לעומת מה שאמרת.

רחבעם זאבי: לימדת אותנו כראש החזית – – –

שבח וייס: נא לסיים.

רחבעם זאבי: אז שאלתי אותך בקריאת ביניים ממושכת, עוד פעם ועוד פעם – – –

שבח וייס: נא לסיים.

רחבעם זאבי: במקום לבוא אתי חשבון על חטאי 1992, במקום ללעוג לתנועת מולדת שהיא קטנה, במקום לעשות את כל החוכא ואיטלולא שעשית, ענה על שאלה אחת.

שבח וייס: תודה.

מיכאל איתן: – – –

רחבעם זאבי: ענה על שאלה אחת.

שבח וייס: נא לסיים, אי-אפשר כך.

שבח וייס: אני כבר מבקש לסיים.

רחבעם זאבי: אבל אתה כל הזמן מפריע.

שבח וייס: לא מפריע.

שבח וייס: אבקש ממך לסיים, אחרת אורה לך לסיים, וזה הכול.

רחבעם זאבי: אז אני מסיים, אתה לא נותן לי.

שבח וייס: סיים במשפט אחד ונגמור.

רחבעם זאבי: אבל זה משפט הסיום – – –

שבח וייס: אני מבקש במשפט אחד לסיים, זהו.

 אברהם-בייגה שוחט: גנדי, זה מעניין.

שבח וייס: זה דבר, ראיתם?

רחבעם זאבי: ובכן, שאלתי אותך שאלה אחת פעמים רבות בצעקות עד גרון ניחר: מה השתנה?

מיכאל איתן: תגיד לי, אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: מה אתה רוצה?

שבח וייס: שבכוח אזרוק אותו מהמיקרופון?

שבח וייס: לא אזרוק אותו.

מיכאל איתן: אני בעד שהוא יעלה למעלה, כי לא שומעים דבר.

שבח וייס: לא, אני מבקש לסיים.

שבח וייס: חברים, נכנסו פה לבעיה.

שבח וייס: לא הכנסתי אתכם לבעיה, תנו לי לצאת מזה, זה הכול, גמרנו.

מיכאל איתן: אבל לא שומעים אותו.

מיכאל איתן: אני מבקש שהוא יעלה לדוכן.

 אברהם-בייגה שוחט: יש גם מים, שיעלה למעלה.

שבח וייס: אני יודע.

שבח וייס: חברים, מספיק.

שבח וייס: הפסיקו, מספיק, הוא יסיים.

רחבעם זאבי: ובכן, במצוות היושב-ראש משפט אחרון.

שבח וייס: כן, במצוות היושב-ראש לסיים, זהו.

רחבעם זאבי: שוב אתה מפריע לי.

שבח וייס: אני מבקש ממך לסיים, או שלא אתן לך – – –

רחבעם זאבי: אני אומר: במצוות היושב-ראש משפט אחרון, אז אתה אומר לי: כן, אני מבקש לסיים.

שבח וייס: מה אתה צוחקים?

שבח וייס: שהוא עושה צחוק מהכנסת?

רחבעם זאבי: אני עושה צחוק מהכנסת?

שבח וייס: בבקשה.

רחבעם זאבי: הפוסל במומו פוסל.

שבח וייס: סיים כבר.

רחבעם זאבי: טול קורה מבין עיניך.

רחבעם זאבי: ובכן, משפט אחרון.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת איתן, שאלתי אותך שאלה אחת קבועה כל הזמן, ואתה לא עונה עליה: מה השתנה?

רחבעם זאבי: מה גרם לך לשנות את השקפותיך ולמסור את ארץ אבותינו לידי האויב שכבר מכוון את רוביו לירושלים?

שבח וייס: תודה רבה.

רחבעם זאבי: תודה.

שבח וייס: עכשיו, חברים, נגמר הפרק הזה, זה הכול.

קריאה: הצעה נוספת.

שבח וייס: אין הצעה נוספת, נגמר, זה הכול.

קריאה: הצעה אחרת.

שבח וייס: באמת, מספיק.

שבח וייס: חברים, באתי פה בשעה 18:00 אל המוכן.

שבח וייס: זה מה שקרה, נקודה.

שבח וייס: נגמר, מחקנו את זה.

חיים אורון: רבע שעה הוא דיבר.

שבח וייס: מה אתה רוצה שאעשה?

שבח וייס: שאזרוק אותו בכוח משם?

שבח וייס: אתה רוצה שאתנהג כמוהו?

שבח וייס: אני שואל אותך.

חיים אורון: מאה אחוז.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: אני לא בישלתי את הדייסה הזאת, ניסיתי לצאת מזה, גמרנו, ומי שבישל אותה עשה את זה בתום לב, נקודה.

שבח וייס: חוזרים לעניינים העיקריים, נקודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הצגה טובה פעם ראשונה אחרי 24 שעות, צחקנו.

שבח וייס: סליחה, הלקח הוא שבכל זאת נצטרך לחזור לתקנון.

שבח וייס: שושנה כרם צודקת.

שבח וייס: על כל פנים, כשלעצמי, לא אאפשר שום הודעה אישית באמצע דיון; אסטה מהנוהג, כי גם כשאתה ג'נטלמן – ראה מה שעושים לך פה.

שבח וייס: בבקשה, גמרנו, חבר הכנסת בני בגין.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: כן.

סאלח סלים: אני רק מבקש – – –

שבח וייס: יש לך הודעה אישית, בבקשה.

שבח וייס: יש לך הודעה אישית, סאלח?

שבח וייס: רבותי, הודעה אישית לסאלח סלים.

שבח וייס: למה אתה צריך את זה, בחייך?

שבח וייס: בבקשה.

סאלח סלים: את הדבר שעשיתי היום הרבה עשו לפני.

סאלח סלים: למה אתה מאשים אותי שעשיתי טעות, למה?

שבח וייס: סגן היושב-ראש סאלח סלים, אני עשיתי את כל הטעויות היום, עכשיו בסדר?

שבח וייס: גמרנו, את כל הטעויות עכשיו עשיתי אני.

סאלח סלים: אבל הדבר הזה קרה הרבה פעמים לפני וחוזרים על זה כל פעם, למה אצלי זה נקרא טעות?

שבח וייס: לא עשית שום טעות, אין טעויות.

עבד-אלוהב דראושה: הודעה אישית ליושב-ראש.

שבח וייס: יש לי הודעה אישית ליושב-ראש, כל הטעויות ברבע השעה האחרונה, אני.

שבח וייס: בסדר?

שבח וייס: מבסוטים?

שבח וייס: יצאנו מגן-הילדים עכשיו?

שבח וייס: נגמר גן-הילדים, חוזרים לדיון.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: חבר הכנסת בני בגין יחזיר אותנו למסלול.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

שבח וייס: אני אשם בכל התקלה שהיתה פה.

שבח וייס: ברור.

שבח וייס: הודעתי, הבטחתי, הכול.

שבח וייס: נגמר פרק הגן עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

סאלח סלים: – – –

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אשרי האיש אשר בעצת רשעים לא הלך ובמושב לצים לא ישב.

זאב בנימין בגין: צר לי מאוד על רבע השעה האחרונה, כאן, באולם זה.

זאב בנימין בגין: חברי הכנסת, על שלושה שקרים ההסכם עומד; שקר בתוך שקר, כקליפות בצל.

זאב בנימין בגין: השקר הראשון הוא בקליפה החיצונית.

זאב בנימין בגין: מסע ההונאה, ההסתרה, ההטעיה, הרמייה שניהל ראש הממשלה נגד חברי ממשלתו, נגד חברי הכנסת ונגד הציבור.

זאב בנימין בגין: עכשיו מתברר, שמסע ההונאה של מר נתניהו לא החל כפי שחשבנו עם חתימתו על הסכם וואי, אלא עוד בטרם יצאה המשלחת הכבודה לארצות-הברית.

זאב בנימין בגין: לפני ימים אחדים העיד דוברו האישי של ראש הממשלה, כי מר נתניהו קבע מראש קו פעולה שמטרתו להציג מצג שווא מ"אחוזת וואי".

זאב בנימין בגין: אמר הדובר: "מראש רצינו לצייר מצב שבו דברים לא הולכים קל.

זאב בנימין בגין: זו היתה הטקטיקה שלנו", כך אמר, "לא לשדר אופטימיות.

זאב בנימין בגין: כי אם הכול כל כך קל, אז יכולה להיווצר תחושה כאילו ויתרנו יותר מדי.

זאב בנימין בגין: היה עדיף לנו שתיווצר תמונה פחות ורודה, ואז אם יש הסכם, ההישג הרבה יותר גדול.

זאב בנימין בגין: זו היתה הטקטיקה שהייתי שותף לקבלתה", התוודה דוברו האישי של ראש הממשלה.

זאב בנימין בגין: אני רואה ששר האוצר לשעבר מופתע.

אברהם פורז: אביב בושינסקי אמר את זה?

זאב בנימין בגין: טקטיקה, חברי הכנסת.

זאב בנימין בגין: לא כלפי ערפאת, לא כלפי כנפאני, לא כלפי עריקאת, לא כלפי אל-הינדי.

זאב בנימין בגין: טקטיקה כלפינו.

זאב בנימין בגין: ניסיון מחושב להערים עלינו.

זאב בנימין בגין: מאמץ ממשלתי מיוחד להציג הישגים גם כשהם אינם, והם אינם.

זאב בנימין בגין: ברשת הזאת נפלו גם חברי ממשלה.

זאב בנימין בגין: אמר חבר הממשלה כבוד שר הבריאות לפני חמישה ימים: "כשהם חזרו מ'וואי פלנטיישן', אני הייתי בין אותם שבעי רצון במידה מסוימת".

זאב בנימין בגין: הוא נמנע אחר כך, אז זה "במידה מסוימת".

זאב בנימין בגין: הוא הוסיף ואמר: "ראינו כי קיימות הבנות עם האמריקנים, כך דווח, הבנו כי נסגרו פערים נוספים עם הפלסטינים, כך דווח, דווח שאנחנו מתקרבים להסדרי קבע של שלום, ואנחנו רואים בדיוק היפוכו של דבר".

זאב בנימין בגין: דברי חבר הממשלה.

זאב בנימין בגין: מי דיווח לשר הבריאות?

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה.

זאב בנימין בגין: מי סיפר לשר הבריאות את היפוכה של האמת?

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה.

זאב בנימין בגין: זו קליפת השקר הראשונה.

זאב בנימין בגין: התחלנו, על-פי אחריותנו, לקלף אותה מייד לאחר חתימת ההסכם, כשעה אחרי הטקס בוושינגטון.

זאב בנימין בגין: כעבור עשרה ימים קמו שוללי ההסכם ותומכיו בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, וכאיש אחד קיבלו החלטה פה-אחד, הקובעת כי מזכר וואי נגוע בפגמים מהותיים, רציניים, חמורים.

זאב בנימין בגין: ב"אחוזת וואי", חברי הכנסת, הגיעה הממשלה לשפל שלא עלה בדמיון האפל של מישהו.

זאב בנימין בגין: אין היום ספק, גם לאלה שעומדים לתמוך בהצבעה בהסכם הזה בעוד שעות אחדות, שההסכם הזה גרוע מהסכם אוסלו, אם אפשר להעלות על הדעת מצב כזה.

זאב בנימין בגין: כי מצד אחד הוא משחרר את ערפאת מהתחייבויות קודמות בנושא ביטול אמנת הפשע של אש"ף, בנושא הסגרת רוצחים, ומצד שני, באמצעות סעיפי ההדדיות החדשים ובאמצעות סעיף זכויות האדם, שהוכנס בלחץ של משלחת אש"ף, ההסכם הזה מאפשר לערפאת גם להימנע ממלחמה יעילה בטרור וגם להופיע בעולם כמקיים את ההסכם כלשונו.

זאב בנימין בגין: בזאת אין היום ספק.

זאב בנימין בגין: ראשי אש"ף חוגגים ניצחון ברור ומוחץ, בעוד מר נתניהו, שהתקפל, שהתקמט, שנמעך ב"אחוזת וואי", עורך פנטזיות תקשורתיות על הישגים שלא היו.

זאב בנימין בגין: מי שנמעך תחת הלחץ שם יתקפל שוב בסיבוב הבא, ויהיה סיבוב נוסף.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, קליפת השקר הפנימית יותר נוגעת למהות ההסכם.

זאב בנימין בגין: מעבר לסעיפי ההסכם ברור וידוע, כי לאחר שערפאת יקבל את סחורת הנדל"ן, כ-1,500 קילומטרים רבועים בשומרון וביהודה, מהם כ-800 קילומטרים רבועים שיעברו לשליטה מוחלטת של אש"ף, כלומר לחסדיהם של ג'יבריל רג'וב ותאופיק טיראווי – ברור שבמקרה של מחלוקת חדשה עם ישראל, למשל בסוגיית היקף הנסיגה בשלב השלישי, ואנחנו יודעים את הפער בין העמדות, ידוע וברור לכל מי שעיניו בראשו, כי במקרה זה ערפאת ישוב ויפעיל אלימות, בעיקר בעקיפין, באמצעות טרור ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" הפלסטיני, ואולי אף במישרין, כפי שעשה בספטמבר 1996.

זאב בנימין בגין: אמרנו זאת לפני שלושה שבועות, ושלשום ערפאת עשה לנו שוב טובה והואיל להזהיר אותנו, בכנס ארגון הטרור "פתח", שהוא עומד בראשו, כי הוא בחר בדרך של, כך אמר, "שלום האמיצים", מתוך אמונה בדרכו של הנביא בשלום חודייביה.

זאב בנימין בגין: כלומר, הוא בחר בהסכם שיופר מייד כאשר הדבר יהיה נוח לו.

שבח וייס: חבר הכנסת בגין, רק שנייה אחת.

שבח וייס: אתה סיימת את חמש הדקות שלך, ואני מבין שזה לא מספיק.

שבח וייס: אז מכיוון שזה מה שהוקצה לך, תשתדל בהמשך קצת לקצר.

שבח וייס: יש סדר פה.

זאב בנימין בגין: אני אעשה כמיטב יכולתי.

זאב בנימין בגין: אני לא אומר לך, אדוני היושב-ראש, במשפט ה-32 שזה המשפט האחרון, וגם לא במשפט ה-64.

שבח וייס: במשפט ה-67.

שבח וייס: אבל בכל זאת תנסה לתמצת.

זאב בנימין בגין: לא אומר לך בכל משפט שזה האחרון, אבל – – –

שבח וייס: זה ייאמר לזכותך.

זאב בנימין בגין: הייתי כאן לפני רבע שעה – – –

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: חברים, אני לא מפסיק אותו.

זאב בנימין בגין: הייתי כאן לפני רבע שעה יחד אתך, אדוני היושב-ראש, וראיתי כמה משפטים אחרונים יכול חבר כנסת לומר.

ראובן ריבלין: – – –

חיים רמון: – – –

שבח וייס: נכון, לדאבוני.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, ממילא עומדת להיות הפסקה – – –

שבח וייס: למה אתם עוזרים לי?

שבח וייס: אני אמרתי שאתן עוד זמן, רק ביקשתי שזה יצטמצם קצת.

מיכאל איתן: אני דיברתי אולי חצי שעה, אחר כך על המריבה הטיפשית – עוד חצי שעה.

מיכאל איתן: מדוע להגביל?

זאב בנימין בגין: לא, לא, היתה טעות.

זאב בנימין בגין: היושב-ראש הודיע שהוא לא מגביל.

שבח וייס: חברים יקרים, סליחה, יש עוד שישה נואמים ואני חייב להגביל, ואני בכל זאת גמיש בגבול סביר.

שבח וייס: ההערות האלה כולן הן סתם טרמפ על ההערה שלי.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: בבקשה.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על הנדיבות שאתה נוהג כלפי כאן בעשר השנים האחרונות בכנסת.

זאב בנימין בגין: זה מנהג נאה, ואני אסיר תודה לך.

שבח וייס: דרך אגב, זה נכון.

זאב בנימין בגין: תודה.

שבח וייס: בבקשה.

זאב בנימין בגין: ובכן, באותו כנס שבו הודיע ערפאת כי בחר בשלום האמיצים של חודייביה הוא גם הודיע, שהרובים של ה"פתח" מוכנים, והם יכוונו נגד כל מי שיפריע לאנשי ה"פתח" להתפלל בירושלים.

זאב בנימין בגין: זהו אכן המצב.

זאב בנימין בגין: הממשלה הקודמת נתנה להם רובים.

זאב בנימין בגין: הממשלה הזאת שומעת את מפקד ה"פתח" ומעניקה לבעלי הרובים המכוונים נגדנו, על-פי הודעתם, את הבסיס הטריטוריאלי להפעלתם.

זאב בנימין בגין: אתמול ביקש מר נתניהו בעוז נפש, בתעצומות לא רגילות מערפאת הבהרות לגבי נאום הרובים הזה.

זאב בנימין בגין: היום ערפאת נתן את ההבהרות בנאום ביריחו.

זאב בנימין בגין: מתק שפתיים.

זאב בנימין בגין: וראש הממשלה, בתגובתו הסמרטוטית הצפויה, בירך על ההבהרות, אמר שהוסרה אבן-נגף, וימשיכו להעניק את השטח ליאסר ערפאת ומרעיו בארגוני הטרור למיניהם.

זאב בנימין בגין: אני מציע שוב לחברי הכנסת להאזין היטב לדברי אויבינו הנאמרים בערבית; בערבית הם מדברים גלויות.

זאב בנימין בגין: אמר לפני ימים אחדים מי שאמור להיות קבלן הביטחון שלנו בחבל-עזה, מוחמד דחלאן, כי הוא כועס על הפיגוע בגוש-קטיף לפני שבועיים, שכוון לאוטובוס הילדים.

זאב בנימין בגין: והסביר מוחמד דחלאן, הסכיתו נא ושמעו: "המעצרים שהתחלנו בהם לא היו קשורים להסכם וואי.

זאב בנימין בגין: ואז באה הפעולה, והיא לא נעשתה בתל-אביב.

זאב בנימין בגין: היתה הבנה שהשטחים בשליטתנו ויציאה מתוכם הם קו אדום".

זאב בנימין בגין: בשטחים שבשליטתנו אסור באיסור חמור, קו אדום.

זאב בנימין בגין: בתל-אביב – אהלן וסהלן.

זאב בנימין בגין: מוחמד דחלאן, שאמור לשמור על ביטחוננו – – –

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא אמר את זה, אתה מפרש את זה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא גם מתנגד שזה יהיה בתל-אביב.

עבד-אלוהב דראושה: הוא אמר שהוא מתנגד לכל פעולה כזאת.

עבד-אלוהב דראושה: למה אתה מסלף את הדברים שלו, זה לא יאה לך – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, חבר הכנסת בגין שמע את הערתך והוא ישיב לך.

עבד-אלוהב דראושה: מוחמד דחלאן הוא אדם ישר, והוא אמון על הסכם השלום לבצע אותו.

עבד-אלוהב דראושה: הוא אדם ישר, והלוואי שהיו בכנסת הזאת הרבה אנשים ישרים כמו מוחמד דחלאן.

זאב בנימין בגין: עמיתי חבר הכנסת דראושה, זו איננה, למיטב זיכרוני, הפעם הראשונה שבה אני מביא דברים כפי שנאמרו בתרגומם הנאמן והבדוק והמובהק מערבית לעברית, ואתה מנסה לומר שהדברים לא נאמרו.

זאב בנימין בגין: אם תרצה, אמציא לך את הדברים גם בערבית.

חיים רמון: האם המשפט: בתל-אביב אהלן וסהלן, היה באמת בדבריו?

זאב בנימין בגין: לא, לא.

זאב בנימין בגין: אמרתי שהיתה הבנה, קו אדום.

חיים רמון: זה מה שגרם לבלבול – – –

זאב בנימין בגין: כל אחד יכול היה להבין – – –

מיכאל איתן: אולי אפשר לחזור על הציטוט.

חיים רמון: חבר הכנסת דראושה לא הבין.

שבח וייס: טוב, עכשיו תיקונים והשלמות.

זאב בנימין בגין: אחזור על הדברים מתחילת המרכאות.

זאב בנימין בגין: אמר מוחמד דחלאן: "המעצרים שהתחלנו בהם לא היו קשורים להסכם וואי.

זאב בנימין בגין: ואז באה הפעולה, והיא לא נעשתה בתל-אביב.

זאב בנימין בגין: היתה הבנה שהשטחים שבשליטתנו ויציאה מתוכם הם קו אדום", מרכאות, נקודה, סוף ציטוט.

זאב בנימין בגין: עכשיו הכול ברור.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני לא יכול לתת זמן בלתי מוגבל.

עבד-אלוהב דראושה: חצי משפט.

שבח וייס: שלב השאלה וזהו.

עבד-אלוהב דראושה: האם אתה מצפה שמוחמד דחלאן יהיה אחראי לתל-אביב, לפתח-תקווה ולעפולה?

עבד-אלוהב דראושה: אתה מצפה שהוא יהיה אחראי להן?

מיכאל איתן: ואם הוא לא אחראי – – –

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת דראושה, בתשובה על שאלתך, התשובה היא כן.

זאב בנימין בגין: כך ציפה ראש הממשלה שמעון פרס, כך ציפה שר האוצר אברהם בייגה שוחט, כך ציפה שר הבריאות חיים רמון.

זאב בנימין בגין: שניהם יושבים באולם הזה.

זאב בנימין בגין: לפני שישה ימים אמר אדם מתון, אני אומר מייד מתון, חבר הכנסת דראושה, לפני שתקפוץ, את הדברים הבאים: "מעציב מאוד שמבצעי הפיגועים נהפכים לפעילים ברגעים שבהם אנו קרובים ביותר לפתרון שמבטיח לנו השגת הקרקע".

זאב בנימין בגין: לדחלאן הפריע המיקום, לאבו-מאזן מפריע העיתוי.

זאב בנימין בגין: אחר כך, בעוד שלושה חודשים, או לפני חצי שנה, כדי לדרבן את הממשלה – אהלן וסהלן.

זאב בנימין בגין: אבל לא עכשיו, בעיתוי הזה, כשאנחנו קרובים לפתרון של השגת הקרקע.

זאב בנימין בגין: לפני חמישה ימים הודיע שר התקשורת ברשות הפלסטינית, עימאד פאלוג'י: "אנחנו מבקשים מן ה'חמאס' להפסיק את התקפותיהם לזמן קצר זה, בשטח הנתון לסמכותנו בעזה ובגדה המערבית".

זאב בנימין בגין: שני התנאים: להפסיק בזמן זה ובשטח הנתון לשליטתנו.

זאב בנימין בגין: בזמן אחר ובשטח אחר – אהלן וסהלן.

זאב בנימין בגין: מחמוד זאהר, איש ה"חמאס", נענה לפני ימים אחדים לקריאה זו, והכריז שה"חמאס" לא ישבש את נסיגת ישראל על-פי הסכם וואי.

זאב בנימין בגין: בימים האחרונים, רבותי חברי הכנסת, אנחנו שומעים ורואים התבטאויות פומביות של ראשי ה"חמאס" ושל ראשי הרשות הפלסטינית, שעל-פיהן מתברר, שהרשות הפלסטינית היא היוזמת בימים אלה הסכם עם ה"חמאס" והסכם עם "הג'יהאד האסלאמי" הפלסטיני, אכן, להפסקת אש של חודשים אחדים.

זאב בנימין בגין: ייתכן שלושה, למירב שישה חודשים, עד מאי 1999.

זאב בנימין בגין: אי-אפשר בשום פנים ואופן גם למגר את הטרור וגם להגיע אתו להסכם.

שבח וייס: אני מבקש להתקרב לסיכום.

זאב בנימין בגין: על כן, אדוני היושב-ראש, אני, על-פי אחריותי כחבר הכנסת וכחבר ועדת החוץ והביטחון שלה, קובע כאן הערב מעל דוכן זה, כי לפני ראש הממשלה מונחות אזהרות ממשיות, כי לאחר סיום העברת השטח לידי אש"ף בכוונת ערפאת לנהוג כפי שנהג מאז חתם על הסכם אוסלו, כלומר, להותיר כוח טרור בידי ה"חמאס".

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אני קובע כאן הערב מעל הדוכן הרם הזה בכנסת, שראש הממשלה הוזהר באופן מוחשי, כי כעבור שלושה חודשים או יותר, בתנאי מחלוקת עם ישראל, ינהג ערפאת כמנהגו עד כה ויתיר את השימוש בכוח זה.

זאב בנימין בגין: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לקבוע כאן הערב מעל הדוכן הזה, ומתוך ידיעה מובהקת, כי ראש הממשלה מתעלם במודע מן האזהרות הממשיות, המוחשיות, החמורות האלה.

זאב בנימין בגין: מעבר לשתי הקליפות האלה, ליבת השקר היא ביסוד הסכמי אוסלו, הסכם חברון ומזכר וואי.

זאב בנימין בגין: ביסוד ההסכמים האלה עומדת ההנחה הנואלת, המסוכנת, האשליה שכבר התנפצה, שניתן לנתק את הקשר בין זכות היהודים למולדתם ובין זכות מדינת היהודים לביטחון לאומי.

זאב בנימין בגין: בחמש השנים האחרונות שוב ושוב למדנו, כי הפקרת חלקי מולדת היהודים לברית אש"ף-"חמאס" יוצרת מייד, באותו לילה, אזורי מקלט לטרור ומביאה בהכרח לשפיכות דמים במרכזי ערינו.

זאב בנימין בגין: כך יהיה בעתיד.

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה, שר החוץ ויושב-ראש מפלגת העבודה מטפחים הזיה משותפת כאילו ניתן להגיע להסכם שלום עם אש"ף על יסוד חלוקת הריבונות כמחצה על מחצה בשומרון, ביהודה ובחבל-עזה.

זאב בנימין בגין: אי-אפשר, חברי הכנסת.

זאב בנימין בגין: אפילו חבר הכנסת חיים אורון יסכים אתי בכך.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת דהאמשה יסכים אתי בכך.

זאב בנימין בגין: יישאר על כן הוויתור על חבלי מולדת היהודים ויישאר הטרור הרצחני נגד זקן וטף.

זאב בנימין בגין: לא ביטחון, לא שלום, אלא שפיכות דמים, כשידינו כבולות.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: לא, הוא מסיים.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, חבר הכנסת בני בגין מסיים, ואתה אל תפריע לו.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: אנחנו הבנו ושמענו, חבר הכנסת דראושה, תירגע.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, ליצחק רבין, שנרצח על משמרתו, היו היסוסים לגבי הסכם אוסלו.

זאב בנימין בגין: ייבדל לחיים ארוכים, לשמעון פרס היו אשליות.

זאב בנימין בגין: לבנימין נתניהו אין אשליות, אך גם אין לו היסוסים.

זאב בנימין בגין: הוא דוהר במדרון מטה מטה, דוהר ואחריו עדת חסידים שוטים.

זאב בנימין בגין: הוא משוכנע שהוא מוגן מפני דעת הקהל על-ידי איזה אריג פלאי, שנטווה על-ידי קורי עכביש של דברי רמייה.

זאב בנימין בגין: בידו הוא מנופף בהתלהבות מוזרה בחרב הססמה: אני הרע במיעוטו, כשהוא משוכנע ביכולתו לגייס בכל עת את כל תומכיו מן העבר לקול תופי הטם-טם שבהם הוא מרעיש: שמאל, שמאל, ימין, שמאל.

זאב בנימין בגין: מבחינתם של רבבות אזרחים שתמכו בו בעבר, זוהי אשליה גמורה.

זאב בנימין בגין: ממשלה זו, אדוני היושב-ראש, מועלת באמונם של הטובים והנמרצים שבתומכיה.

זאב בנימין בגין: ראש הממשלה גוזל את קולותיהם של הנאמנים והנלהבים שבתומכיו ומבצע בעזרתם את תוכנית מפלגת העבודה, וזו רק ההתחלה.

זאב בנימין בגין: לממשלה המפקירה כך את זכותנו על הארץ ומפקירה כך את זכותנו לביטחון אין זכות קיום.

זאב בנימין בגין: אפעל להפסקת כהונתה.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת בני בגין.

שבח וייס: חברי הכנסת, עדיין אין מפות.

שבח וייס: כשהן תופענה כאן בבניין אנחנו נודיע לכם.

שבח וייס: אני אומר את זה כי יש חברי כנסת שמעבירים לי פתקים ושואלים אם יש כבר מפות.

חיים אורון: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי לנדאו, ואחריו ינאם חבר הכנסת רפאל אלול.

עבד-אלוהב דראושה: עוד דיונה.

עבד-אלוהב דראושה: עוד דיונה.

חיים רמון: אני מבקש שאחרי חבר הכנסת בני בגין יעלה לדבר חבר הכנסת דראושה.

שבח וייס: הוא מדבר אתם יחד.

חיים רמון: – – – נגד הממשלה.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הוויכוח איננו על שלום.

עוזי לנדאו: הכול רוצים שלום.

עוזי לנדאו: לכולנו בנים בצבא, כולנו היינו במלחמות והננו יודעים את מחירן והננו יודעים ששלום פירושו פשרה.

עוזי לנדאו: הוויכוח הוא מה טיב הפשרה ואם ההסכם שעליו אנחנו חתומים מוביל לשלום, או, חלילה, לעימות.

עוזי לנדאו: היה ההיגיון של אוסלו שאמר:

עוזי לנדאו: אנחנו ניתן להם נשק והם ישמרו על ביטחוננו, וניתן להם שטח וסיוע כלכלי והכרה בין-לאומית ועוד ועוד ועוד, והם יעשו בעבורנו את המאבק בטרור, כשההיגיון המוביל את אוסלו הוא שהנה נזרוק לזאב טורף כבש ועוד כבש ועוד כבש ונהפוך אותו במהלך השנים לחיה צמחונית.

עוזי לנדאו: הליכוד יצא נגד ההיגיון הזה.

עוזי לנדאו: לצערי הרב, היום הממשלה נפלה קורבן לאותו הגיון אוסלו, והיא ממשיכה אותו בהסכם וואי.

עוזי לנדאו: לצערי, אוסלו, ואחריו וואי, מובילים לעימות.

עוזי לנדאו: אפשר שיהיו לנו שלושה חודשי שקט, אבל לאחר שכל השטח יועבר לידי הפלסטינים צפוי לנו עימות.

עוזי לנדאו: בסיכומו של דבר, מה שקורה כאן הוא: הננו נותנים סחורה תמורת שיק דחוי, אם אני יכול לנקוט את הלשון הזאת; טריטוריה תמורת הבטחות; ארץ אבותינו תמורת ועדות ותמורת מלים, מתוך אמונה שכאשר הם לא יקבלו את ירושלים, הם לא יניפו רובים, ואם אנחנו לא נוותר על "זכות השיבה", כלשונם, לא יהיה "ג'יהאד", כלשונו של ערפאת, וכן הלאה וכן הלאה.

עוזי לנדאו: אני סבור, שהרמטכ"ל היום, כפי שמדווחים אמצעי התקשורת, בישיבת ועדת החוץ והביטחון, כבר הביא לידיעת האנשים את ההסכם המתרקם ביוזמת אש"ף בין "חמאס" לבין אש"ף, שעליו דיבר חבר הכנסת בגין, ושעל-פיו, תמורת הפוגה בת חודשים מספר, עד תום ההסכם הזה, שה"חמאס" יואיל לתת בתחום הפיגועים, התמורה, כפי שאני מבין אותה, התמורה הטבעית תהיה: תישמר תשתית הטרור של ה"חמאס" מעכשיו ולהבא.

עוזי לנדאו: הדברים נאמרו בטלוויזיה ובתקשורת הפלסטינית.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת בגין ציטט את המקורות האלה, והמשמעות היא, שהרשות הפלסטינית, לא רק שכבר עכשיו היא מפירה את הסכם וואי, ולא רק שאינה נלחמת בטרור ובתשתיתו, אלא היא גם משמרת את התשתית הזו של הטרור, משום שאחרי שהרשות הפלסטינית תקבל את השטח ולא יישאר עוד מה לקבל במסגרת ההסכם הזה, יהיה כמובן טרור.

עוזי לנדאו: איך קרא לזה פעם ראש אמ"ן?

עוזי לנדאו: – אור ירוק לטרור.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה יודע על הדברים האלה, ואני חוזר על דברי חבר הכנסת בגין במקום זה: אם יהיה טרור בעוד שלושה חודשים, ארבעה חודשים, חמישה חודשים, לא יהיה בממשלה מי שיוכל לומר – לא ידעתי, לא שמעתי.

עוזי לנדאו: ראש הממשלה יודע וראש הממשלה שמע וראש הממשלה הוזהר בתחום הזה.

טלב אלסאנע: איזה שלום אתה רוצה?

טלב אלסאנע: אולי תגיד לנו.

עוזי לנדאו: תעשה לי חידון אחר כך.

עוזי לנדאו: אני אתן לך את כל התשובות.

עוזי לנדאו: אני לא רוצה להשיב תשובה – אני מתנצל על הסגנון – כי הנושא הוא רציני, ואני מציע שנדון בו כרצינותו.

עוזי לנדאו: הנה, רק שלשום הננו רואים בטלוויזיה את נאומו של ערפאת לפני ציבור ברמאללה, נאום מתלהם, אני אוסיף – נאום נוטף דם, לאחר הסכם וואי, והוא אומר: שיבה לירושלים, נניף את הרובים.

עוזי לנדאו: כך אומר ערפאת.

עוזי לנדאו: אין זה רק ביטוי לזלזולו של הראיס, כלשונו של פרס, בהסכם וואי, זהו גם ביטוי לזלזולו, לצערי הרב – אני אומר זאת בכאב – בממשלת ישראל.

עוזי לנדאו: מדוע זלזול?

עוזי לנדאו: סוף כל סוף הממשלה כבר אמרה פעמים מספר בעבר, על התבטאויות דומות של ערפאת, כי תעשה, והיא שוללת, וייזהר לו, ואוי ואבוי לו.

עוזי לנדאו: אבל אם בעקבות הדיבורים התקיפים האלה לא באו מעשים, התוצאה היא שיש עוד הכרזות ערפאת.

עוזי לנדאו: לא רק זה, יש גם טרור גדל של ערפאת, משום שגם מול הטרור הזהרנו ואמרנו, אבל לא נקטנו שום צעד רציני.

עוזי לנדאו: במלים אחרות, אם בעקבות הדיבורים אין באים מעשים, התוצאה היא אובדן אמינות ואובדן הרתעה, ועל כן – הכרזות חדשות.

עוזי לנדאו: אציין, אדוני היושב-ראש, שגם הנשיא קלינטון, הידיד, גם הוא מזלזל בממשלה.

עוזי לנדאו: הייתי מתקשה להאמין בתרגיל פולארד, שהנשיא קלינטון היה עושה דבר דומה לראש ממשלת צרפת, לראש ממשלת אנגליה, מבטיח להם שהוא ישחרר את פולארד או מישהו אחר ואחרי זה יצפצף.

עוזי לנדאו: אבל כאשר הוא רואה לפניו צוות של משא-ומתן שאין לו קווים אדומים, הוא מרשה לעצמו לצפצף.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, ההסכם יאושר היום בכנסת ישראל, ובכך יהיה איתות לכול שישראל מוכנה לקיים את חלקה בהסכם וואי.

עוזי לנדאו: אבל ערפאת המניף רובים אינו מוכן לקיים את חלקו.

עוזי לנדאו: ואני קורא לראש הממשלה להתנות את המשך הנסיגה של מדינת ישראל בנסיגה ברורה של ערפאת מדבריו, נסיגה בהירה, בפומבי, ללא טריקים.

חיים אורון: אתה קורא לראש הממשלה, לשיטתך?

חיים אורון: אתה מאמין שיש עוד מה לקרוא?

עוזי לנדאו: ג'ומס, אני קורא.

חיים רמון: קול קורא במדבר.

עוזי לנדאו: יש בישעיהו "קול קורא במדבר".

עוזי לנדאו: אני קורא, אני מקווה.

עוזי לנדאו: כן, ג'ומס, מה לעשות.

חיים אורון: בתור אדם לא מאמין, אני לפעמים אומר:

חיים אורון: ריבונו של עולם – – –

עוזי לנדאו: אז גם אני אומר: ריבונו של עולם, ואני קורא לראש הממשלה להתנות את המשך הנסיגה בנסיגה ברורה של ערפאת מדבריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תקרא אולי לערפאת.

עוזי לנדאו: ואני מצפה שראש הממשלה יתבע מערפאת לומר בפומבי, פשוט: אני, ערפאת, חוזר בי מן הדברים האלה, אני שולל אותם.

עוזי לנדאו: לעולם לא נניף רובים, גם לא במאבק על ירושלים.

עוזי לנדאו: וערפאת צריך לומר את זה לא באנגלית ולא לטלוויזיות בחוץ-לארץ; הוא צריך לומר את זה בערבית, ברחוב, במרכז רמאללה.

עוזי לנדאו: וראש הממשלה יאמר לו: אנחנו ממתינים עם הנסיגה הראשונה עד שאתה תיסוג בך מדבריך.

עוזי לנדאו: ואם ראש הממשלה לא יאמר את הדברים האלה, ראש הממשלה איננו ממלא את תפקידו.

עוזי לנדאו: אומר לנו ראש הממשלה: ייתנו – יקבלו, לא ייתנו – לא יקבלו.

עוזי לנדאו: ואני שואל, רבותי חברי הכנסת: מה הם ייתנו?

עוזי לנדאו: מה הם צריכים לתת, שלא ידענו עליו קודם לכן?

טלב אלסאנע: הם ייתנו שלום.

עוזי לנדאו: ובכן, אמר ראש הממשלה בעבר: מעצרים.

עוזי לנדאו: במקור הבטיח ראש הממשלה הסגרת מחבלים.

עוזי לנדאו: עכשיו – מעצרים.

עוזי לנדאו: מן ההבטחה נסוגונו.

עוזי לנדאו: מה אומרים הפלסטינים?

עוזי לנדאו: אומר על זה ד"ר נביל שעת': הפלסטינים לא יישמעו להוראות כוחות הביטחון הישראליים בשאלה את מי לעצור.

עוזי לנדאו: איסוף נשק, מבטיח ראש הממשלה: יאספו נשק.

עוזי לנדאו: כאשר אנחנו מתבוננים על זה, אומר דחלאן:

עוזי לנדאו: אין כל הסכם על הפחתת מספר כלי נשק בידי הרשות הפלסטינית.

עוזי לנדאו: אומר לנו ראש הממשלה: היקף המשטרה הפלסטינית יוקטן.

עוזי לנדאו: ואומר שוב מוחמד דחלאן: הפלסטינים אינם מתכוונים להפחית במספרם.

עוזי לנדאו: הכוונה – של המשטרה הפלסטינית.

עוזי לנדאו: ומספרים לנו על שינוי האמנה.

עוזי לנדאו: נו, טוב, הרי אנחנו כבר יודעים שלא ישנו את האמנה כפי שצריך.

עוזי לנדאו: תהיה איזו עצרת גדולה, עם פורום גדול.

עוזי לנדאו: אז מה הם ייתנו אנחנו יודעים.

עוזי לנדאו: אנחנו נקבל מהם את מיחזור כל ההתחייבויות שלהם שקיבלנו עד עכשיו, בהסכם אוסלו הראשון, בהסכם אוסלו השני ובהסכם חברון, ועכשיו – בהסכם וואי.

עוזי לנדאו: אין שום דבר חדש שלא התחייבו לו בעבר ולא הוסיפו והתחייבו עד כה.

עוזי לנדאו: לא נתנו אז וגם לא ייתנו עכשיו.

טלב אלסאנע: – – –

עוזי לנדאו: אבל מה הם מקבלים מאתנו, מעבר לקרקע המולדת ומעבר לשדות תעופה ולנמל ימי – – –

טלב אלסאנע: אם יקיימו מה שאתה רוצה, אתה בעד ההסכם?

שבח וייס: אל תפריע, תן לדברים לזרום.

עוזי לנדאו: יש דבר שאני מתקשה להבין.

עוזי לנדאו: אני מתקשה להבין איך ממשלת ישראל נותנת בידיהם דבר כזה.

עוזי לנדאו: הנה ממשלת ישראל עוסקת בהפקה של אירוע המוני.

עוזי לנדאו: הנשיא קלינטון יבוא לעזה, ושם ינאם על השלום בפני פורום שמורכב ממועצת הרשות הלאומית הפלסטינית ומהמועצה הפלסטינית וממועצת השרים וארגוני נשים – מה שלא נרצה.

עוזי לנדאו: והוא ינאם שם על השלום, ושם יתנוססו דגלים של אש"ף לצד דגלי ארצות-הברית, ויהיו שם ההמנון האמריקני בצד ההמנון של אש"ף, והנשיא יסקור משמר כבוד, וערפאת יבוא וידבר והוא יאמר שהוא יכריז בעתיד על מדינה פלסטינית, ואחר כך הוא יאמר, שהפורום הנכבד שבפניו הוא מדבר יהפוך למועצה המכוננת של המדינה הפלסטינית שתקום.

עוזי לנדאו: הרי לנגד עינינו, בתוך האירוע הזה קמה המדינה הפלסטינית העצמאית, כאשר הנשיא קלינטון נותן לגיטימציה להליך זה, ובעצם ביקורו מניח את היסודות למערכת היחסים העתידית בין ארצות-הברית של אמריקה לבין אותה פלסטין, ואנחנו במו ידינו גורמים להתקרבות אסטרטגית ביחסים בין פלסטין לבין אותה ארצות-הברית – אנחנו, הכול במו ידינו.

עוזי לנדאו: אני רוצה לשאול: איפה השכל שלנו?

עוזי לנדאו: יש לנו עניין ליצור דבר כזה?

עבד-אלוהב דראושה: מדינה פלסטינית היא אינטרס ישראלי מובהק.

עוזי לנדאו: מדוע אנחנו עושים את הדברים האלה?

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להביא לתשומת לב חברי הכנסת מחדל קשה שמאפיין את הממשלה הזאת, לא רק אותה.

שבח וייס: רק צריך להתחיל לסיים.

שבח וייס: צריך להשתדל מאוד לסיים.

עוזי לנדאו: אני מאוד אשתדל.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אנחנו יכולים להיות בעד אוסלו, אנחנו יכולים לשלול את אוסלו, אבל לכל אחת מן העמדות יש השלכות ביטחוניות מפליגות, ולקראת כל אחת צריך שצה"ל יתארגן וצריך שנראה את הסכנות העומדות לפנינו.

עוזי לנדאו: אני מבקש לומר, שוועדת החוץ והביטחון מבקשת זה יותר משנה וחצי ממערכת הביטחון להציג בפניה את התפיסה הביטחונית הנובעת מאוסלו, שעל-פיה מנהלים משא-ומתן.

עוזי לנדאו: לא הוצגה בפני ועדת החוץ והביטחון התפיסה הביטחונית העונה על ההשלכות הביטחוניות הקשות של אוסלו.

עוזי לנדאו: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אביא דוגמה.

עוזי לנדאו: מי שזוכר את אוטובוס הדמים בכביש החוף ב-1978, זוכר שאוטובוס אחד שנתקע בקאנטרי-קלאב עצר את המקום הזה ליום שלם, בפקק – ליום שלם.

עוזי לנדאו: יום שלם לא עברה שם תחבורה, ובצפון תל-אביב, בשיכון-ל', ברמת-אביב, היה עוצר לשלושה ימים, משום שחששו שחוליית מחבלים מסתובבת.

עוזי לנדאו: עכשיו, נניח שלא 40,000 שוטרים, בואו נניח ש-5% מהמספר הזה, 2,000, יאומנו בפעולות קומנדו ויהיו לנו כ-200 חוליות שבכל אחת מהן עשרה איש, ונניח שבשעה של גיוס המוני אנחנו נראה מצב שבו שולחים חוליה אחת לצומת-עפולה ואחת לצומת-מגידו ואחת לצומת-בית-שאן ולסביבות של בסיסי צה"ל באזור הזה, וכך אל מערכת החשמל הארצית בשרון, וכך לצומת-חדרה ולצומת-נתניה, והרשימה הזאת ארוכה.

עוזי לנדאו: אינני מדבר על חוליה אחת או שתיים; אני מדבר על עשרות חוליות.

עוזי לנדאו: מתוך 200, 50 יצליחו, אם לא נתארגן.

עוזי לנדאו: רבותי, זו בעיה צבאית ממדרגה ראשונה, ממדרגה ראשונה, וההולכים אל המשא-ומתן לא נתנו עליה את הדעת.

עוזי לנדאו: זו הפקרות.

עוזי לנדאו: אני אומר את הדברים האלה כאן משום שאי-אפשר עוד לסבול מצב שבו דברים יתנהלו ואינפורמציה מועברת בחדרי חדרים ותשובה איננו מקבלים.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, יש כמה מבחנים להנהגה שמובילה את המדינה.

עוזי לנדאו: המבחן הראשון הוא מבחן אמירת אמת.

עוזי לנדאו: הנהגת מדינה צריכה לדבר אמת, קודם כול לעצמה ואחר כך לציבור, דווקא כאשר קשה, דווקא כאשר מדובר בביטחוננו ובעתידנו.

עוזי לנדאו: בתחום זה, לצערי הרב, צוות וואי נכשל.

עוזי לנדאו: יש פער גדול בין תוכן ההסכם לבין הצגתו כהצלחה לציבור.

עוזי לנדאו: ההסכם הזה הוא כישלון בתחומים רבים – עבודה רשלנית, אי-הכנת החומר, והוא מוצג כהישג גדול.

עוזי לנדאו: המבחן השני להנהגה הוא כושר עמידה.

עוזי לנדאו: צוות וואי בא ואמר: היה לחץ.

עוזי לנדאו: אין ברירה.

עוזי לנדאו: קודם כול לחץ, כבר ידענו לחצים במדינת ישראל, וידענו לעמוד בהם יפה, וחוכמתו של איש מדינה לדעת מתי הלחץ הוא פסיכולוגי, לחץ "כאילו", וירטואלי, או לחץ שאפשר לעמוד בו ומתי הוא לחץ אמיתי.

עוזי לנדאו: כאשר שמיר עמד מול בוש ובייקר, היה לחץ כבד.

עוזי לנדאו: כאשר רבין, עליו השלום, עמד בשעתו מול הלחץ של פורד, היה לחץ כבד.

עוזי לנדאו: אבל הם עמדו.

עוזי לנדאו: הלחץ עכשיו של ממשל קלינטון, שלפניו בחירות ומאחוריו שערוריית מוניקה, זה לא לחץ שישראל לא יכולה לעמוד בו, כאשר אינטרסים כבדים מוטלים על הכף.

עוזי לנדאו: באים ואומרים לנו: אין ברירה.

עוזי לנדאו: אנחנו זוכרים את המושג הזה, אין ברירה.

עוזי לנדאו: ב-1948, כאשר בהנהגות המדינה היו בגין, בן-גוריון וגלילי ואלון ואמרו: אין ברירה, זו היתה "אין ברירה – צריך להתעקש"; זו היתה "אין ברירה – מוכרחים לעמוד על שלנו"; זה היה מושג של אין ברירה שממנו שאבנו כוח.

עוזי לנדאו: והם אומרים לנו: אין ברירה, צריך לוותר, להיכנע.

עוזי לנדאו: מה זה?

עוזי לנדאו: מה קרה?

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, אין ברירה, צריך להתחיל לסיים.

עוזי לנדאו: אין ברירה, אני מייד אסיים.

טלב אלסאנע: אין ברירה אלא לעשות שלום.

טלב אלסאנע: יש אפשרות אחרת?

עוזי לנדאו: המבחן השלישי להנהגה הוא גיבוש קונסנסוס.

עוזי לנדאו: צריך לגבש קונסנסוס בציבור, משום שהקו בינינו לבין הפלסטינים יעבור במקום שעליו נהיה מוכנים כחברה להילחם.

עוזי לנדאו: אינני רוצה כרגע להיכנס לוויכוח בתוכנו מה הוא צריך להיות.

עוזי לנדאו: אבל קרה דבר בישראל, שבעקבות הסכם אוסלו מתמוטט קונסנסוס מסוים, ובעקבות הסכם וואי, מה שהותיר ההוא קרס עתה.

 אברהם-בייגה שוחט: איזה קונסנסוס התמוטט?

עוזי לנדאו: אני אומר לך, לפני אוסלו היה למשל קונסנסוס, שמי שיורד מרמת-הגולן מפקיר את ביטחונה של ישראל.

עוזי לנדאו: היה קונסנסוס שאמר, שאת ירושלים אין מעמידים למשא-ומתן.

עוזי לנדאו: היה קונסנסוס שאמר, שאש"ף איננו פרטנר.

עוזי לנדאו: אתן לך פה רשימה.

עוזי לנדאו: אבל זה לא חשוב.

חיים אורון: במדריד היו כל הדברים האלה.

עוזי לנדאו: רק שנייה, ג'ומס, תקשיב.

עוזי לנדאו: אני חולק עליך.

עוזי לנדאו: אתה טועה.

עוזי לנדאו: כשרבין הלך לבחירות אז – זה המסר שהוא קרא באוזני הציבור.

עוזי לנדאו: ואנחנו כחברה – זה עמד מאחורינו.

עוזי לנדאו: היום זה איננו קיים.

שבח וייס: חברים, סליחה, אנחנו צריכים לסכם את הקטע הזה.

טלב אלסאנע: הוא מדבר הרבה זמן.

 אברהם-בייגה שוחט: כמה זמן הוא מדבר?

שבח וייס: נכון, גם אחרים קיבלו הרבה זמן.

שבח וייס: נא לסיים.

שבח וייס: חיים רמון קיבל שלוש שעות.

שבח וייס: בבקשה.

עוזי לנדאו: אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, המבחן הרביעי הוא מבחן האידיאולוגיה, השקפת עולם של ממשלה.

עוזי לנדאו: אידיאולוגיה – עקרונות.

עוזי לנדאו: באים ואומרים לנו היום, שהאידיאולוגיה נשברה, היום עידן הפרגמטיזם.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, חשוב שבעומק הלב ואחר כך בפינו נאמר, שלא אידיאולוגיה נשברה, אנשים נשברו.

עוזי לנדאו: אין ממשלה ואין הנהגה אמיתית בלי אידיאולוגיה, בלי עקרונות.

עוזי לנדאו: וכאשר אנחנו אומרים פרגמטיזם, אנחנו מתכוונים לומר שפרגמטיזם משקף אידיאולוגיה.

עוזי לנדאו: אין פרגמטיזם אמיתי שאין מאחוריו השקפת עולם.

עוזי לנדאו: בגין ובן-גוריון היו בראש ובראשונה אידיאולוגים ופרגמטיסטים גם יחד.

עוזי לנדאו: ועל כן, מה שנאמר מעתה, שמי שאומר פרגמטיזם בלבד איננו מתכוון אלא לאופורטוניזם, אלא לרייטינג, אלא לפופוליזם.

עוזי לנדאו: פרגמטיזם אמיתי הולך עם אידיאולוגיה יד ביד.

שבח וייס: נא לסיים.

עוזי לנדאו: והמלה האחרונה שלי.

עוזי לנדאו: המבחן החמישי להנהגה הוא עוז-רוח להודות בטעות.

עוזי לנדאו: הננו נמצאים היום חודש אחד אחרי – היום אנחנו בנובמבר – באוקטובר 1998 היינו 25 שנה לאחר יום הכיפורים ו-50 שנה לאחר הסכמי מינכן.

עוזי לנדאו: יום הכיפורים משקף את המחדל הגדול ההוא – אסון נפילתנו בשבי קונצפציה.

עוזי לנדאו: 50 שנה להסכמי מינכן – גם שם נפל עולם חופשי, דמוקרטי, שבי לקונצפציה המדברת על שטחים תמורת שלום.

עוזי לנדאו: אז חשבו, שאם יעבירו שטחים צ'כיים בסודטים, שבהם ישב מיעוט גרמני, לידי הנאצים, יהיה שלום.

שבח וייס: נא לסיים.

שבח וייס: הדוגמה ידועה.

עוזי לנדאו: אני סבור, אדוני היושב-ראש, שהיום דרוש אומץ לב אזרחי, של הנהגה עתידה בישראל, להודות בשגיאה הגדולה של קונצפציית אוסלו ויורשתה – קונצפציית וואי.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת לנדאו.

שבח וייס: חבר הכנסת רפי אלול.

שבח וייס: ואחריו – אחרון הדוברים בסיבוב הזה – חבר הכנסת דן מרידור.

שבח וייס: אחר כך יש סיבוב של גדולי האומה.

שבח וייס: אלה יהיו חברי הכנסת בני אלון, תאופיק חטיב, יהודה הראל, אברהם יוסף לייזרזון, עזמי בשארה, נתן שרנסקי, חיים אורון, שמריהו בן-צור, רפאל פנחסי, יצחק מרדכי, שמעון פרס ואריאל שרון.

שבח וייס: זה אקורד הסיום.

שבח וייס: בבקשה.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא, שקשה לדבר אחרי עוזי לנדאו ובני בגין, גם מול הפאתוס שלהם.

שבח וייס: רק רגע, חברים, לא להפריע.

רפאל אלול: וכל כמה שאני חולק עליהם, מי שמסתכל על הטיעונים כבדי המשקל שהם מביאים, קשה שלא יתרשם שזו האמונה שלהם.

רפאל אלול: אני לא יודע מה אפשר לעשות.

ראובן ריבלין: – – –

רפאל אלול: אני אמרתי.

רפאל אלול: תשמע אותי עד הסוף.

רפאל אלול: מה לעשות שאני וחברי – ופה דיברו לא מעט אנשים – –

שבח וייס: אנחנו דווקא מקווים שחיים רמון ישנה את עמדתך.

ראובן ריבלין: – – –

חיים רמון: אני עובד על זה.

רפאל אלול: – – חושבים הפוך מהם ורוצים לנסות אולי פעם נוספת לשכנע אותם.

רפאל אלול: אבל, לפני שאני עובר לדבר על הסכם השלום, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לא רחוק מכאן שובתים זה היום התשיעי שביתת רעב סטודנטים, ואני חושב שהבית הזה היום יכול להתלכד בניסיון לעזור להם.

רפאל אלול: הם היו הבוקר בוועדת הכספים.

רפאל אלול: ההצעות שהם מציעים הן הצעות ריאליות, אפשר לעמוד בהן, ויותר מזה – אלה לא ההצעות שהיו בתחילת המהלך, ביטול שכר הלימוד.

רפאל אלול: אלה הצעות ריאליות, וכואב לי שאנחנו, שמסוגלים מדי פעם להתלכד סביב נושאים שקשורים בלב-לבה של המדינה הזו, לא מצאנו את הדרך לשכנע את ראש הממשלה לנסות להתמודד עם הבעיה הזאת.

רפאל אלול: אני קורא כאן לכל חברי, במיוחד לבני בגין ולעוזי לנדאו, שדיברו קודם בכזה פאתוס נגד הסכם השלום, אנא מכם, דברו בעד הסטודנטים, בעד השכלה גבוהה בישראל.

רפאל אלול: ותאמינו לי, אם תילחמו באותה מידה, הדברים ייראו אחרת.

רפאל אלול: ואפשר עוד לעשות מעשה הלילה, כשראש הממשלה מגיע לכאן, לשכנע אותו לשנות את דעתו ולעזור לסטודנטים.

שבח וייס: חבר הכנסת אלול, אני מצטרף להערה שלך.

שבח וייס: אתה יודע שהיתה יוזמה פרלמנטרית לפני שבועיים, בראשות חבר הכנסת עוזי ברעם.

שבח וייס: הגיעו לפגישה 33 חברי כנסת, והועברה כאן החלטה לקראת הקמת ועדת חקירה.

שבח וייס: יש לי הרגשה שבכנסת יש אחדות דעים.

שבח וייס: אני, למשל, לו הייתי פנוי עכשיו, הייתי שם.

שבח וייס: בכל זאת, העניין הוא עניין של ממשלה.

שבח וייס: אני מצטרף לקריאה שלך.

רפאל אלול: יש אחדות דעים, אבל אין אחדות מעשה, לצערי הרב.

שבח וייס: כי אנחנו לא הזרוע המבצעת.

רפאל אלול: הבוקר ניסינו להעביר מהלך לוועדת הכספים, למנוע אישורי הזרמת כספים לכל מיני גופים, והקואליציה, לצערי הרב, לא היתה אתנו בעניין הזה.

רפאל אלול: אבל אני קורא כאן לראש הממשלה בכל זאת, היום, לעשות כאן מעשה לטובת הסטודנטים.

שבח וייס: עכשיו אני מתחיל את הזמן שלך.

שבח וייס: עד עכשיו זה היה על חשבון הבית, שכמעט כולו מזדהה עם המאבק של ציבור הסטודנטים ומצפה לפתרון מהיר מאוד, לפני שיקרה אסון, חלילה, עם אחד משובתי או שובתות הרעב.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, אתמול היינו עדים לדבריו של ראש הממשלה על הסכם השלום.

רפאל אלול: כבר אמרתי קודם, שאני צעיר בבית הזה.

רפאל אלול: אבל אתה, אדוני היושב-ראש, בעל ותק בבית הזה.

רפאל אלול: נמצא פה דוד לוי, שהוא מוותיקי הבית הזה.

חיים רמון: מספר שתיים בוותק.

רפאל אלול: ואני יודע שדוד לוי שמע, בימי היותו חבר הכנסת, נאומים של שלום ומלחמה.

רפאל אלול: אבל הנאום של אתמול, אני לא יודע מה נאמר בו.

רפאל אלול: לא הבנתי שהנאום אתמול היה נאום של שלום.

רפאל אלול: ראש הממשלה נאם כאן אתמול במשך שעה תמימה.

רפאל אלול: אילו שמע מישהו זר את הנאום הזה, היה אומר או שיש כאן אחיזת עיניים או שראש הממשלה הזה הולך להסכם השלום כמי שכפאו שד.

רפאל אלול: אבל שלום לא היה בנאום הזה.

רפאל אלול: לא רק שלום לא היה בנאום הזה, אלא יותר מזה.

רפאל אלול: ראש הממשלה אתמול אמר יותר מזה, שכאשר הוא מביא להצבעה בכנסת את הסכם השלום שלו, הוא מודיע שאין הסכם שלום.

רפאל אלול: עוד לא יבשה הדיו, עוד לא הצבענו, הוא מודיע שעל מה שאנחנו מסכימים אין הסכם שלום, והוא דוחה אותו בגלל הדברים של ערפאת.

רפאל אלול: נדמה לי שראש הממשלה ממשיך לשחק ב"נדמה לי".

רפאל אלול: מי שחשב או מי שקיווה שהסכם וואי סימן תפנית מחשבתית אצל נתניהו, לא רק טעה, הוא גם התאכזב.

רפאל אלול: הסכם וואי נכפה על ראש הממשלה, והוא נאלץ לחתום עליו לאחר שניהל מדיניות כושלת במשך שנתיים.

רפאל אלול: נתניהו לא מבקש, לא רוצה ולא מעוניין ליישם את הסכם אוסלו.

רפאל אלול: רבותי חברי הכנסת, המצב הכלכלי החמור כאן בבית, האינפלציה ששבה ומרימה ראש, האבטלה הגוברת, העוני המעמיק והמיתון המחריף הם תולדות של הממשלה הזאת.

רפאל אלול: נתניהו רואה בתהליך השלום ובהסכם וואי עוד תרגיל כדי להסיח את תשומת הלב מהכישלון החברתי, כדי להסיח את תשומת הלב מהכישלון הכלכלי שלו ושל ממשלתו.

רפאל אלול: עכשיו מחפש נתניהו את ההזדמנות להפר את ההסכם, ללבות את אש המלחמה.

רפאל אלול: וכל זה על מנת להסיט את תשומת הלב מכישלונותיו.

רפאל אלול: אבל חברי ואני באופוזיציה לא ניתן לו.

רפאל אלול: אנחנו נתמוך בהסכם השלום הזה בניגוד לדעתו.

חיים רמון: על אפו ועל חמתו.

חיים רמון: ראס בן-אללה נתמוך בו, לא יעזור לו כלום.

שבח וייס: מסכנה חמתו, כל הזמן מזכירים את חמתו.

רפאל אלול: זה מדהים איך הוא מביא הסכם שהוא לא מסכים לו, אבל הוא מביא אותו.

רפאל אלול: אני מאוד חושש, שחוסר ההסכם הזה וחוסר ההסכמה של ראש הממשלה להסכם שהוא הביא אתמול, מביא אותנו לעימות צבאי מחודש.

רפאל אלול: ואולי זה לא משהו בלתי מכוון, אלא זה משהו כדי לשמור על הקואליציה הימנית של ראש הממשלה.

רפאל אלול: נתניהו לא הצליח כנראה להתעלות מעל עובדת היותו עסקן פוליטי קטן, השבוי בידיהם של ליברמן ודני נוה.

רפאל אלול: רק ממשלה עיוורת, ממשלת פריימריסטים כזו, יכולה להתסיס אווירה בהר-חומה ובהקמת התנחלויות חדשות, שהודיע עליהן שר החוץ אתמול.

רפאל אלול: רק ממשלה כזו בזה לאזרחיה, כאשר באותו רגע שהיא מסכימה להסכם שלום היא מודיעה, באותה נשימה, על התנחלויות חדשות.

רפאל אלול: זהו בוז גדול לאלה שבחרו בה.

רפאל אלול: בימים האחרונים גילו אזרחי ישראל, כי אין כאן שלום ואין כאן ביטחון.

רפאל אלול: אדוני ראש הממשלה, לא הלכת ל"אחוזת וואי" כדי לבלות.

רפאל אלול: לא קיבלת מנדט למלחמה נוספת.

רפאל אלול: לא זכית באמון הציבור כדי להוביל חלקים מאתנו לאובדן יקירינו.

רפאל אלול: לא נבחרת כדי להוביל מדיניות של מיעוט קיצוני ביש"ע.

רפאל אלול: אזרחי ישראל, השלום אינו אחיזת עיניים.

רפאל אלול: אם חס וחלילה לא נצליח בשלום, במלחמה הבאה יהיה המחיר נוקב ואכזרי.

רפאל אלול: אל תיתנו לסיכויי השלום לפנות מקומם לאימת המלחמה.

רפאל אלול: אל תגידו יום יבוא ואל תפזלו בתקווה רדומה לשמים.

רפאל אלול: קומו, התנערו, הביאו את השלום – גם בהצבעה כאן, אבל גם ביציאה לרחובות על מנת להיעשות תומכים לשלום.

רפאל אלול: תודה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת רפי אלול.

שבח וייס: חבר הכנסת דן מרידור.

שבח וייס: אחריו – השר אלי ישי.

שבח וייס: אחריו – הפסקה גדולה וציפייה דרוכה לסדרת הנואמים המסיימים, ואולי עד אז יבואו המפות.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שתי שאלות הן אלה.

דן מרידור: האחת שאלת ההסכם, מגרעותיו ומעלותיו, סיכוניו וסיכוייו.

דן מרידור: השנייה, שאלת התהליך כולו, הסכסוך הישראלי-הערבי ודרך פתרונו.

דן מרידור: אני אתמוך בהסכם המוצע, למרות מגרעותיו, למרות סיכוניו, למרות הדרך השלומיאלית שבה הוא נוצר.

דן מרידור: לא בגללו, בגלל התהליך כולו, שנדמה לי שאין לנו דרך אחרת אלא לנסות להתקדם בו על דרך הפשרה.

דן מרידור: צריך לומר משהו על מגרעות ההסכם הזה, שהדיון עליו נוהל בצורה רשלנית גם בארצות-הברית, אבל הרשלנות לא נגמרה והיא ממשיכה בצורה מפתיעה גם בארץ-ישראל.

דן מרידור: שמענו האשמות מצד ראש הממשלה כלפי קודמיו בתפקיד, כאילו הם הבטיחו 90% מהשטח לצד הפלסטיני.

דן מרידור: ואני שומע את שר החוץ של מדינת ישראל קורא במועצת מפלגת צומת – שמעתי בקולו ברדיו – לתפוס את הגבעות ליד היישובים.

דן מרידור: דבר מוזר הוא שכך קורא שר לאנשים להתעמת כנראה עם אנשי צבא.

דן מרידור: אבל לא זה העיקר.

דן מרידור: מה הנימוק שהביא שר החוץ?

דן מרידור: הוא אומר: הגבעות שנתפוס יהיו בידינו, מה שלא נתפוס יהיה בידיהם.

דן מרידור: מכיוון שהיישובים משתרעים על 5% או 6% מהשטח, זאת אומרת שהשר שרון מבטיח לפלסטינים 95%; זאת אומרת, למשל, שבקעת-הירדן לא בידינו.

דן מרידור: איזה מין מחשבה מדינית עמוקה?

דן מרידור: אני חושב שזאת עוד דוגמה לדרך הרשלנית של ניהול המשא-ומתן בנושא הרציני הזה.

דן מרידור: ראש הממשלה צריך היה לבוא הנה ולומר את האמת לעם.

דן מרידור: בכלל, הייתי מציע לו לנסות, בין כל השיטות שהוא נוקט, עוד שיטה אחת, די ייחודית, אבל לפעמים היא עובדת – להגיד את האמת.

דן מרידור: זה די קל, לפעמים זה מצליח.

דן מרידור: האמת היא, שהמשא-ומתן, במקום שיהיה עם הערבים לפני שנה, הפך להיות משא-ומתן עם האמריקנים, במקום שאנחנו ניתן לערבים, מה שנותנים – נותנים זאת האמריקנים.

דן מרידור: האמריקנים, במקום שיהיו בעלי-בריתנו, הפכו להיות מתווך.

דן מרידור: זהו הישג אסטרטגי לפלסטינים.

דן מרידור: צריך היה לומר: ניסיתי לפתור את בעיית הפעימה השלישית, לא הצלחתי, ולא לומר: הצלחתי, 1%.

דן מרידור: איזה 1%, מי מקבל 1%?

דן מרידור: צריך היה לומר: ניסיתי להביא להחלטה חדשה של המועצה הלאומית הפלסטינית, ולא הצלחתי.

דן מרידור: המועצה הלאומית הפלסטינית איננה מתכנסת בדרך הפורמלית המתחייבת.

דן מרידור: צריך היה לומר: ניסיתי לדבר על הדדיות, ויצא הפוך ממה שרציתי, כי הבאתי הדדיות מפורטת דווקא בנושא של מלחמה בטרור והסתה.

דן מרידור: זה ממש דבר שלא היה כמותו, אנחנו מודים שאנחנו שווים להם בעניין הטרור.

דן מרידור: גם אם היו כמה מעשי טרור של יהודים, זה דומה?

דן מרידור: ראש הממשלה צריך היה לומר את כל אלה, ולהוסיף שאין ברירה, צריך לחתום.

דן מרידור: אבל לבוא הנה, ולהציג הצגה, שאין בינה לבין האמת, אלא אותו מרחק כמו בין מר נתניהו לבין ראש ממשלה ראוי, זה דבר שלא צריך לקרות.

דן מרידור: אסור היה שיקרה.

דן מרידור: ההסכם הזה לא ייכון, ואם ייכון לא יפעל, בגלל המבנה הלא-טוב שכל הסכם אוסלו הביא עלינו, בלי שיהיה אמון בין הצדדים.

דן מרידור: אמון ושיתוף פעולה בין הצדדים בכל הרמות, לא רק המדינית והכלכלית, אולי בעיקר הביטחונית.

דן מרידור: אינני מתרשם שנוצרה תשתית ליחסי אמון, שבלעדיה אני מאוד מודאג.

דן מרידור: אני מודאג, כי היחס אל ישראל, במקום שיהיה יחס של כבוד, הפך להיות יחס כזה, שערפאת מרשה לעצמו לאיים עלינו ברובים על ירושלים, גם אם למחרת הוא אמר משפט אחר.

דן מרידור: זה נקרא "הם הורידו את הציפיות שלהם".

דן מרידור: אני חושב, שיש שאלה מרכזית בעניין הביטחון, שצריך להשיב עליה.

דן מרידור: יש התחייבות לפעול כנגד תשתית הטרור.

דן מרידור: אם יש לנו ידיעות – אני אומר אם, ולא אומר יותר מזה – שערפאת איננו מתכוון לכך, וכי הוא מנסה להגיע להסכמות עם ה"חמאס" שתישמר תשתית טרור, כדי להשתמש בה אחר כך – אף שאני אצביע בעד ההסכם, והייתי מאשר אותו, לא הייתי מבצע אותו, עד שזה לא יתברר כדבר שאיננו נכון, או מתוקן, כי זה נוגע בלב העניין.

דן מרידור: זה לא עניין שולי ולא עניין צדדי.

דן מרידור: לכן, ההסכם איננו טוב.

דן מרידור: אינני רואה מנוס מלתמוך בדרך הזאת, מפני שבהיבט רחב יותר, אחורה וקדימה, אם רוצים, 50 שנות מדינה, או 100 שנות ציונות, ובעיקר קדימה, אנחנו בנינו פה כוח עצום.

דן מרידור: בנינו "קיר ברזל", כמאמרו של זאב ז'בוטינסקי, ובמשמעותו העמוקה ביותר, שלא נועד לשמר כוח כשלעצמו, אלא נועד להוות את הבסיס שעליו אפשר להגיע לפשרה סבירה, שבנויה על הכרת הערבים בעוצמתנו ובכוחנו ובאי-יכולתם להיפטר מאתנו.

דן מרידור: בכל מהלך השלום ארוך הטווח, מהמלך חוסיין, מאז שנת 1970, וקמפ-דייוויד ב-1977, ומדריד ב-1991, וגם הסכם אוסלו, אף שאני חושב שהוא הסכם לא טוב, וגם הסכם ירדן ב-1994 – כל אלה בנויים רק על דבר אחד, ובעיקר על דבר אחד, ההבנה בצד השני שיש פה כוח שאי-אפשר להיפטר ממנו.

דן מרידור: החוכמה של עם שמנהל מערכה כזאת היא לדעת מתי אתה נמצא בשיא הכוח, ואז לנהל את המשא-ומתן, מפני שהמצב שאנחנו חיים בו 32 שנה איננו מצב פתור.

דן מרידור: שום אדם, לא מצד זה ולא מצד אחר יאמר שיש כאן פתרון מבחינה לאומית, אנושית, חוקית – מכל בחינה שהיא.

דן מרידור: זה זמן טוב לנהל משא-ומתן, כדי להתקדם בו לכיוון של ניסיון לפתור את כל הבעיות, את מירב הבעיות, לייצב את האזור, להביא לנורמליזציה בו, ואם אפשר גם להסכמה על שלום מוחלט, סופי, מה שעוד נראה, אני מוכרח לומר, לא כל כך קרוב.

דן מרידור: אנחנו נמצאים בתוך המהלך הזה, ואני לא רואה דרך ולא צורך לסגת מן המהלך הזה, ובלבד שהוא ינוהל מתוך רצינות, מתוך אחריות, מתוך עמידה על מה שצריך לעמוד עליו, ולא התעקשות על מה שלא צריך לעמוד עליו.

דן מרידור: התוצאה היא לפעמים פרדוקסלית.

דן מרידור: כשאתה מתעקש על דברים שאתה יודע שלא תעמוד בהם, אחר כך, כשאתה מתעקש באמת על הנחוץ, לא מתייחסים אליך ברצינות.

דן מרידור: כשמודיעים למדינה, 9% זה המקסימום, אחרת יש סכנה לביטחון, ואחר כך מסבירים שלא התכוונו, ו-13% זה טוב, אז התוצאה היא, שלא לוקחים עוד שום עמדה ברצינות.

דן מרידור: מה שעומד לפנינו הרבה יותר קשה לעומת מה שכבר עברנו.

דן מרידור: הנושאים שעל סדר-היום הם גם הפעימה השלישית, אבל בעיקר הסדר הקבע, שגם אותו לא הצליחו לדחות מ-4 במאי, וחיים במין עולם וירטואלי, כאילו אפשר עד 4 במאי להגיע להסכם – הרי אי-אפשר.

דן מרידור: אבל חושבים על המהדורה של החדשות בערב, או לכל היותר מחר בבוקר, ולא מסתכלים כל כך רחוק, חצי שנה קדימה.

דן מרידור: אנחנו, שמסתכלים ברצינות על העניינים, כמו רבים, אני מקווה, בעם הזה ובבית, יודעים שהשאלות שעל הפרק קשות מאוד.

דן מרידור: שאלת הגבולות קשה מאין כמותה.

דן מרידור: שאלת המלחמה בטרור, שאלת שמירת הביטחון שלנו מול טרור ומול סכנת מלחמה קשה מאוד.

דן מרידור: שאלת ירושלים קשה.

דן מרידור: שאלת הפליטים היא קשה.

דן מרידור: היישובים העבריים בשטחי ארץ-ישראל, יהודה שומרון ועזה, קשה מאוד.

דן מרידור: מי שחושב שאפשר לפתור את זה בגימיקים, טועה.

דן מרידור: אין דרך, לפי הערכתי, לעמוד מול הסכנות האלה, אלא בעמידה מאוחדת.

דן מרידור: צריך עמידה מאוחדת, לא רק כדי לוותר, אלא בעיקר כדי להתעקש.

דן מרידור: ההבדל הוא הבדל תהומי, בין ממשלה שמתעקשת, שמייצגת כמעט עם שלם, לבין ממשלה שמתעקשת, כשחצי עם אומר: ותרו יותר.

דן מרידור: חבל מאוד, שבשעה שהעם מסיבות אחרות, שונות, מפולג, מרבה מחלוקות, לפעמים מרבה קרעים, ההנהגה, במקום לנסות לאחות קרעים ולהעמיד חזית משותפת, לא אחת מעמיקה ומרחיבה אותם בשביל רווחים פוליטיים.

דן מרידור: לכן, אדוני היושב-ראש, ההסכם הזה צריך לעבור.

דן מרידור: לא צריך לקיים אותו אם לא תובטח השמירה על הביטחון, וכפי שהזכרתי קודם – שאין פה תרגיל בין אש"ף ל"חמאס".

דן מרידור: אם יש ידיעות כאלה, צריך לוודא עד הסוף ולבדוק אותן.

דן מרידור: אבל צריך הנהגה לעם ישראל, שתוכל לאחד ציבור שלם, ולעמוד יחד, כדי להבטיח עתיד ולתת תקווה, תוך כדי מהלך קשה של הסדר, שיש לו סיכוי אם עושים אותו בדרך הזאת.

דן מרידור: הלוואי שנזכה לכך.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דן מרידור.

שבח וייס: האם השר אלי ישי באזור?

חיים אורון: אם לא החזרנו את ירושלים, אז הוא פה.

שבח וייס: אדוני השר, מכיוון שיש לנו ממד מסוים של גמישות מבחינת הזמן, אני מזמין אותך.

שבח וייס: בבקשה.

נסים דהן: אולי אפשר למסור את סדר-היום מעכשיו והלאה?

שבח וייס: ברשותך, אני אמסור עד כמה שאפשר.

שבח וייס: אם כן, אנחנו הוספנו את השר אלי ישי לרשימת הדוברים.

שבח וייס: הוא היה רשום, אבל מסיבות שונות הוא לא הגיע, ועכשיו הוא אתנו, וזה בסדר.

שבח וייס: אנחנו, אחרי הנאום של השר אלי ישי, נעשה הפסקה מסוימת.

שבח וייס: כנראה ב-19:45 נעשה הפסקה מסוימת, לא עד 19:45, היא תהיה קצרה מאוד.

שבח וייס: אנחנו נחדש את הדיונים.

שבח וייס: יש לנו עוד רשימה של 12 דוברים, רשימת המסיימים, אקורד הסיום, כמו אצל בטהובן ב"הירואיקה", אלא אם כן יהיה שינוי, ואם יהיה שינוי נפעיל את הכריזה.

שבח וייס: מפות עוד לא הגיעו.

שבח וייס: כשהן תגענה, אני מתאר לעצמי שנפעיל גם כן כריזה.

שבח וייס: אדוני השר, אם אפשר באותה הזדמנות, סלח לי שאני חורג קצת מהשגרה, יש לנו קצת זמן, אני לא צריך לומר לך מה התרחש בשבועות האחרונים, בימים האחרונים, בשעות האחרונות, בנושא שהוא בגדול בתחום סמכותך המיניסטריאלית, לאו דווקא הכספית.

שבח וייס: האם תוכל לבשר לנו איזו בשורה מה קורה עם אותם אלפי הילדים החוסים?

אליהו ישי: יש לי חצי בשורה.

שבח וייס: אפילו חצי בשורה חשוב שתמסור לנו.

אליהו ישי: פניתי היום לוועד העובדים ואמרתי להם: אני יודע שהטענות שלכם צודקות, ויש לכם באמת על מה להיאבק, אבל כשזה מתחיל להגיע לממדים כאלה, וזה גובל בפיקוח נפש של ממש, אתם חייבים לעשות צעד מסוים.

שבח וייס: מה היתה תשובת הוועד?

אליהו ישי: הם שחררו היום 25 מיליון שקל למוסדות שהתחילו להוציא ילדים, או שאיימו להוציא ילדים, וגם למשפחות אומנה במקרים הקשים.

אליהו ישי: היום יצא הסכום של 25 מיליון שקל.

אליהו ישי: בשעה 20:00 תתקיים ישיבה עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, האוצר ונציגי העובדים.

תמר גוז'נסקי: למה האוצר צריך שביתה בשביל להעביר כסף?

אליהו ישי: זו שאלה טובה.

חיים אורון: אדוני השר, איפה הממשלה?

חיים אורון: בכל מיני דברים, שר האוצר וראש הממשלה מחליטים בישיבת ממשלה.

שבח וייס: הוא הנאמן של הממשלה.

אליהו ישי: ביום רביעי תועלה הצעה לסדר-היום בנושא הזה.

אליהו ישי: מי שרוצה להצטרף לאותה הצעה ולבוא לדיון, בבקשה.

שבח וייס: יום רביעי זה מחר, ונעשה את זה.

שבח וייס: עכשיו אני מזמין את השר לשאת את דבריו בקשר להסכם וואי.

שבח וייס: בבקשה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שממשלת ישראל והכנסת ניצבות היום בפני אחת ההחלטות הקשות ביותר מאז קום המדינה, והעם מצפה להכרעה ועיניו מופנות אלינו.

אליהו ישי: אני מנסה לחזור כמה שנים אחורה, כשהייתי עוד נער, ולהיזכר מה היה כשבכנסת הזאת הביאו את הסכם השלום בין ישראל למצרים.

אליהו ישי: אני זוכר היטב, עוד כילד, את ראש הממשלה המנוח, מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שלאורך כל הדרך אמר: אף שעל.

אליהו ישי: וכשהוא עלה לשלטון בשנת 1977, מייד אחרי מלחמת יום הכיפורים, התחילו גישושים אולי יהיה שלום.

אליהו ישי: בשנת 1977 עלה בגין לשלטון והוא אמר, אף שעל.

אליהו ישי: יש לי הערכה עצומה לאיש הזה.

אליהו ישי: רבים העריצו אותו, ואני בהם.

אליהו ישי: כשהוא עלה לשלטון, ובדיוק בעוד יומיים ימלאו 21 שנה לבואו של סאדאת לארץ, הלך מנחם בגין לתהליך השלום כשהוא אמר "אף שעל", ואינני בא לבקר אותו.

אליהו ישי: אבל כשהוא היה לראש הממשלה הוא החזיר את סיני, פינו את ימית, ולא השאירו שום שעל.

אליהו ישי: כשכל חייו הוא אמר אף שעל, לא נשאר שום שעל.

תמר גוז'נסקי: הוא צודק.

תמר גוז'נסקי: "אף שעל", לא נשאר כלום.

אליהו ישי: אני מבין את הבעיות של הימין, אני מבין גם את התסכול.

אליהו ישי: זו לכאורה כל הקונצפציה שלהם, כל תפיסת העולם שלהם.

אליהו ישי: אבל מי שהחזיר את סיני ומי שהתחיל בתהליך השלום הראשון היה מנחם בגין.

אליהו ישי: ולאחר מכן בא השמאל לשלטון – אחרי הסכם האוטונומיה, אחרי קמפ-דייוויד – ומובן שמבחינת התפיסה של השמאל הרבה יותר קל להם להחזיר שטחים, ואני בטוח שהתפיסה הרווחת בין רוב חברי הבית היא, שאין אנו מעוניינים לשלוט בעם הפלסטיני.

אליהו ישי: בתהליך השלום של הסכם אוסלו א' וב' אין שום ספק שרצו מהר מדי.

אליהו ישי: אין שום ספק שנשארו הרבה דברים שנויים במחלוקת.

אליהו ישי: נושא מורכב ופרובלמטי, החליטו לנסח אותו בצורה כזאת שהוא יהיה טוב לזה ולזה, וכשנגיע לגשר ננסה לעבור אותו.

אליהו ישי: פה בעצם התחיל הקושי, כשמתחילים ליישם את התהליך.

אליהו ישי: בהתחלה זה היה דבר קל מאוד, לבנות אמון בין שני עמים, אבל כשמתחילים לדבר על יהודה ושומרון, על אחוזים, על פעימה, פריסה מחדש בחברון, עיר האבות, פה בעצם מתחילה הבעיה.

אליהו ישי: שיהיה ברור לכולם, לנו, כתנועת ש"ס, שחשוב לנו המשך התהליך, והרב עובדיה יוסף דיבר תמיד על קדושת החיים מול קדושת האדמה, וברור פסק ההלכה של הרב, לנו זה קשה לא פחות מלכל אדם שנמצא פה.

אליהו ישי: ארץ אבותינו, שהקדוש-ברוך-הוא הבטיח לעם ישראל – אבל יש העניין של המאזניים, של השלום ושל קדושת החיים.

אליהו ישי: אז התקדמו בהסכם.

אליהו ישי: קם הליכוד וקמו אנשי הימין, ומבחינתנו יצאו נגד ההסכם.

אליהו ישי: הם אמרו שאנחנו מתנגדים לו, זה בניגוד לתפיסת העולם שלנו, זה לא טוב, ואין לי זמן לפרט יותר.

אליהו ישי: אבל הליכוד הלך לבחירות, אדוני היושב-ראש, עם הסכם, עם מצע, עם אמירה לעם שהוא מכבד את ההסכם.

אליהו ישי: הוא אמר שההסכם לא טוב, שזה הסכם גרוע, אבל הוא פנה לעם, כי הוא ידע שרוב העם רוצה שלום, ואמר: אין לנו ברירה, הממשלה חתמה, אנחנו הולכים עם ההסכם.

אליהו ישי: לא רק זה, הממשלה בקווי היסוד שלה, כל השותפים לקואליציה חתמו שהם הולכים על ההסכם, כמובן, עם הבטחות שיהיו תיקונים ושיפורים כאלה ואחרים.

אליהו ישי: שמעתי גם את חבר הכנסת בני בגין, שאני מעריך אותו, שמעתי את דבריו מלה במלה.

אליהו ישי: אין לי שום ספק שבעיני אביו היתה ארץ-ישראל חשובה לא פחות מאשר בעיני בנו בני בגין.

אליהו ישי: אבל כשמנחם בגין נהיה לראש ממשלה הוא הבין שיש מפנה בעם, והוא רצה ללכת לשלום.

אליהו ישי: אילו היה היום בני בגין ראש ממשלה – אני לא רוצה להיכנס לפרטים מה היה ב"אחוזת וואי", אם היו יותר שיפורים או פחות שיפורים – אבל גם הוא היה מביא הסכם, וגם הוא היה מסביר פה למה חייבים להמשיך את התהליך.

אליהו ישי: הציבור עומד וצופה בנו, וכמובן, כפי שאמרתי, רוצה בהמשך התהליך.

ראובן ריבלין: אדוני השר, אתה שר בממשלה.

ראובן ריבלין: אתה יודע לאן אנחנו רוצים להגיע?

ראובן ריבלין: מהו ההסכם שאתה רוצה להגיע אליו?

ראובן ריבלין: מה אתה רוצה, מדינה פלסטינית?

אליהו ישי: חבר הכנסת ריבלין, תסביר לי מה מנחם בגין רצה אז.

ראובן ריבלין: מנחם בגין רצה לעשות שלום עם כל מדינות ערב, על מנת לשמור את ארץ-ישראל.

אליהו ישי: זה מה שהממשלה הזאת רוצה.

ראובן ריבלין: הוא רצה לעשות שלום עם מצרים, לעשות שלום עם הפלסטינים.

אליהו ישי: חבר הכנסת ריבלין, זה מה שהממשלה הזאת רוצה לעשות.

אליהו ישי: בדיוק אותה תשובה.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, מותר לי להעיר הערה?

שבח וייס: ברשותו של השר, כן.

יהודה לנקרי: – – –

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: סליחה, נחזור לשר.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הממשלה והכנסת, כולם פה רוצים שלום.

אליהו ישי: השאלה היא, חבר הכנסת ריבלין, איך ובאילו תנאים.

אליהו ישי: תאמינו לי שאני מנסה להקשיב, לשמוע ולשחזר מה היה.

אליהו ישי: אני עדיין צעיר לימים ואיני מכיר את המדינה מאז הוקמה, אבל מיום שאני מכיר את עצמי, אני זוכר שכילד תמיד עקבתי אחר דיוני הכנסת ושמעתי כמעט את רוב הנואמים, עד הבוקר.

אליהו ישי: אני זוכר היטב את הנאום המרתק שנשא מנחם בגין, זיכרונו לברכה, לקראת ההצבעה.

אליהו ישי: כמוני כל האזרחים בישראל מצפים ומייחלים לשלום, אבל מצד אחד לא מבינים מה קורה.

ראובן ריבלין: אין הרי זה כהרי זה.

אליהו ישי: אמרתי לך, חבר הכנסת ריבלין, אין ספק שהמדיניות של הימין שונה.

אליהו ישי: יש ויכוח בין הימין לימין וגם בין השמאל לשמאל.

ראובן ריבלין: גם בעניין זה אני מסכים.

אליהו ישי: אבל אין ויכוח שכולם רוצים שלום.

אליהו ישי: השאלה איך עושים אותו.

אליהו ישי: אני רוצה להגיד לכם, שהסכם ההבנה הראשון שהיה בתולדות העם היהודי – דן מרידור בדרך כלל אוהב לשמוע דברים מהמקורות.

אליהו ישי: אברהם אבינו חתם את הסכם ההבנות הראשון.

אליהו ישי: כשהיה סכסוך בינו לבין לוט, סכסוך בין הרועים, אמר אברהם ללוט: אל נא תהי מריבה ביני ובינך, כי אנשים אחים אנחנו, היפרד נא מעלי.

אליהו ישי: הוא ידע שיש מלחמה, כנראה במנטליות, בין העמים, לא רק בין הצבאות.

אליהו ישי: יש לנו היום מלחמה גם בין הצבאות, אבל גם בין העמים.

אליהו ישי: הוא אמר: בוא וניפרד.

אליהו ישי: הסכם השלום הראשון, אני אקרא אותו דווקא מתוך התנ"ך, היה בין יעקב ללבן.

אליהו ישי: זה היה ההסכם הראשון שנחתם.

ראובן ריבלין: בין אברהם ובין אבימלך.

אליהו ישי: לא, בין יעקב ללבן: "עד הגל הזה ועדה המצבה אם אני לא אעבר אליך את הגל הזה ואם אתה לא תעבר אלי את הגל הזה ואת המצבה הזאת לרעה".

אליהו ישי: זאת אומרת, יכול להיות שצריך הפרדה מסוימת.

אליהו ישי: יכול להיות שאנחנו עדיין לא בנויים לשלום, כפי שאני רוצה לפרט בהמשך.

אליהו ישי: אבל כולם רוצים שלום, והשאלה היא איך.

אליהו ישי: אלה בעצם חילוקי הדעות בינינו.

אליהו ישי: יעקב אבינו, מורי ורבותי חברי הכנסת, ידע כבר לפני אלפי שנים מה שאנחנו עדיין אולי לא יודעים.

אליהו ישי: לפני שנשפך דם רב, מיליונים מבני העם היהודי, הוא כבר ידע, שיהיה בין העמים המאבק קשה מאוד לאורך ההיסטוריה.

אליהו ישי: צריך לדעת גם לעשות את השלום בהפרדה.

אליהו ישי: הבן איש חי שואל שאלה מאוד יפה.

אליהו ישי: הוא אומר: מה זה שלום?

אליהו ישי: כשאתה מפריד בין העמים זה שלום?

אליהו ישי: שלום זה בעצם הקירוב והאיחוד.

אליהו ישי: אנחנו הולכים לשלום.

אליהו ישי: זה לא נקרא שלום.

אליהו ישי: הבן איש חי אמר פה דבר יפה, ולנו הוא יסוד חשוב.

אליהו ישי: הוא אומר: כשיש חילוקי דעות קשים לא רק בין צבאות אלא גם במנטליות, גם בהשקפות עולם בין עמים, צריך לדעת איך לעשות את השלום, והשלום האמיתי במקרה הזה הוא אולי לבוא ולהפריד.

אליהו ישי: אולי בעתיד יהיה שלום בין שכנינו.

אליהו ישי: מורי ורבותי, אני רוצה לסיים.

אליהו ישי: לפני שאנחנו הולכים לשלום בין שכנינו, אנחנו צריכים לפעול לשלום בתוכנו.

אליהו ישי: לצערי הרב, יש קיטוב גדול בעם.

אליהו ישי: יש חילוקי דעות קשים, ומותר לכל אחד לחשוב את מה שהוא חושב.

אליהו ישי: אבל אנחנו, לצערי הרב, די מידרדרים ביחס.

אליהו ישי: והדוגמה היא מה שאנחנו מראים פה בתוך הבית הזה.

אליהו ישי: הבית הראשון חרב כשרצו שלום אבל ויתרו על האמת.

אליהו ישי: האמת היתה הצביון של העם היהודי.

אליהו ישי: ויתרו על האמת ורצו שלום, ואז בא חורבן בית ראשון.

אליהו ישי: חורבן הבית השני היה כשהעדיפו את האמת אבל ויתרו על השלום.

אליהו ישי: כל אחד עמד על האמת שלו.

אליהו ישי: כולם פעלו על-פי דין, אף אחד לא פעל בניגוד לדעת ההלכה ודעת התורה.

אליהו ישי: כל אחד עמד על האמת שלו ועל הדין שלו, אבל היתה שנאת חינם.

אליהו ישי: לא רצו את השלום.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בית-המקדש השלישי ייבנה ויקום, בעזרת השם, כשנחבר את השלום ואת האמת, כמו שאומר הנביא זכריה: והאמת והשלום אהבו.

אליהו ישי: אכן, אני מקווה, בעזרת השם, קודם כול בתוכנו, בתוך העם, נדאג לשלום וננסה לגשר בין הפערים.

אליהו ישי: יש חילוקי דעות.

אליהו ישי: תמיד היו ותמיד יהיו.

אליהו ישי: השאלה היא, האם אנחנו באמת רוצים שלום אמיתי, וקודם כול נעשה את השלום בתוכנו.

אליהו ישי: ואני מאמין, שאם נפעל, אנחנו פה המנהיגים, כל אחד ואחד בין חברי הבית, זה יקרב ויחלחל כלפי מטה גם לעם ואז נוכל להגיע לשלום אמיתי עם שכנינו.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר אלי ישי.

שבח וייס: חברים, אנחנו יוצאים עוד מעט להפסקה.

שבח וייס: לפני כן, תרשו לי מלה.

שבח וייס: היום מתקיים בכנסת טקס מאוד מעניין, שבו חברי חבר הכנסת אברהם הירשזון, יושב-ראש הוועדה שהקמנו לטיפול בזכויות ניצולי השואה, ועדה כל כך חשובה, העניק פרס ואות הערכה למנהיגים שהיו פעילים מאוד בנושא המאבק להחזרת הרכוש היהודי.

שבח וייס: לדאבוני, באותה שעה היתה לי פגישה שלא יכולתי לבטל אותה.

שבח וייס: מאוד רציתי להיות שם.

שבח וייס: אני מנצל את ההזדמנות כאן להוסיף ברכה, וגם ברכה אישית לך, על כל הפעילות, ומי כמוני יודע כמה אתה עושה, כי אני מעביר לך מחצית מהמטלות שמעבירים לי.

שבח וייס: באמת, יישר כוח, ונמשיך יחד במאבק הצודק הזה.

שבח וייס: חברים, בשעה 20:00 תתחדש ישיבת הכנסת.

שבח וייס: ברגע שיעמדו המפות לרשות חברי הכנסת – אומרת לי הגברת שושנה כרם, סגנית המזכיר – אנחנו נודיע במערכת הכריזה.

שבח וייס: (הישיבה נפסקה בשעה 19:36 ונתחדשה בשעה 20:32.

שבח וייס: )

שבח וייס: אני מחדש את הישיבה.

שבח וייס: חיכינו לחבר הכנסת בני אלון ואכן הוא הגיע.

שבח וייס: לפני כן, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

שבח וייס: בבקשה, תודיעי את.

שבח וייס: תיכנסי להיסטוריה של השלום.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, ברגעים אלה עומדות המפות, שקשורות להסכם וואי, לרשות חברי הכנסת בחדר ההרצאות.

ש' כרם: תודה.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת בנימין אלון.

שבח וייס: חמש דקות לרשותך.

שבח וייס: נקפיד על הזמן, כי אנחנו כבר בתוך מסגרת.

שבח וייס: קודם היה לנו קצת מרחב מחיה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, המפה עוד לא הוצגה.

בנימין אלון: חברי הכנסת יחליטו מהם גבולות המדינה הפלסטינית ומהם גבולות מדינת ישראל בלי להכיר את המפה.

בנימין אלון: אינני רוצה לפגוע, אבל הרבה מחברי הכנסת, גם כשיראו את המפה, זה לא יאמר להם הרבה.

בנימין אלון: הרבה לא יאמרו להם הגבעות.

בנימין אלון: הם תפוסים, הם פקוקים בצומת-רעננה.

בנימין אלון: אני גר בבית-אל.

בנימין אלון: מאוד מעניין אותי אם השטח מעבר לבית שלי, אחרי האישור שיהיה הערב, הופך להיות אזור A, כלומר, שכשיורים משם על בית-אל צה"ל לא יכול לרדוף, ולא רודף, כמו בחברון, כי כל כניסה זו מלחמה כמו בלבנון.

בנימין אלון: במקרה של שיתוף פעולה הוא יכול לבקש מהרשות הפלסטינית להסגיר, או לברר, לא להסגיר אלא לעצור.

בנימין אלון: מאוד מעניין אותי מה עובי העט שמסמנת את המפה, האם היא 300 מטר, או 200 מטר?

בנימין אלון: כמה מטר מביתי זה אזור A?

בנימין אלון: אבל אינני כאן נציג של סקטור, שדואג לעיר המקלט שתיווצר מול ביתו.

בנימין אלון: חבר הכנסת יוסי ביילין ושאר ה"בלייזרים" הווירטואליים אינם יודעים בכלל מהי האדמה של ארץ-ישראל ומעולם הם לא טעמו את הטעם שלה.

בנימין אלון: כשהם עומדים מול הפלסטינים, שאצלם יש "צומוד", צמידות לאדמה, ו"בילאדי בילאדי", אז ה"בלייזרים" האלה נמסים.

בנימין אלון: עלובים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תתחיל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבית שלך בבית-אל.

בנימין אלון: וכשמצטרפים ה"בלייזרים" של הליכוד ל"בלייזרים" של העבודה, אלו שאינם מכירים את הארץ הזאת, הם חותכים אותה ומבתרים אותה.

בנימין אלון: יום יבוא, והיום קרוב – – –

אברהם פורז: זה רק השטח לידך?

אברהם פורז: יש אנשים שגרים שם.

בנימין אלון: אני יודע שיש חברי כנסת שיודעים.

בנימין אלון: ישנו אריק שרון, שקרוע בתוכו.

בנימין אלון: יש לו "בלייזר" של שר חוץ והוא שותף לפשע.

בנימין אלון: אבל בלב שלו הוא אומר: תתפסו את הגבעות, כי מה שלא תתפסו יהיה שלהם.

בנימין אלון: הנהמה הזאת יוצאת מלב של אדם שמכיר את הארץ הזאת לפחות, שחי אותה.

בנימין אלון: אבל מה יש לי לדבר עם כל הווירטואליים האלה?

בנימין אלון: ויום יבוא, והיום קרוב, אולי ייקח כמה שנים, ושמעון פרס, יוסי ביילין, מיקי איתן, בנימין נתניהו, יכרעו ברך, ישתחוו ויתנצלו מול קבוצת המתיישבים שהצילה את מדינת ישראל ממדינה פלסטינית.

בנימין אלון: אלמלא המתיישבים היום לא היה לא A, לא B ולא אלמלא המתיישבים היום כבר מזמן היתה מדינה פלסטינית, שמי יודע מה היה כוח העמידה של המדינה הישראלית מולה.

בנימין אלון: הם יבואו ויתנצלו לא בפני המתיישבים, הם לא זקוקים להם.

בנימין אלון: הם יתנצלו בפני עם ישראל, שהם הובילו אותו ללמוד בדרך הקשה, הכואבת, של הייסורים, את מה שמנהיגים יכולים ללמד בהיגיון, בזהירות, בתבונה.

בנימין אלון: אבל מנהיגות של סקרים מביטה כל יום על מצב הרוח של השבשבת.

בנימין אלון: מנהיגות של סקרים – כך היא נראית.

אברהם פורז: האם זאת לא דמוקרטיה?

יהודה הראל: תן לו לדבר.

יהודה הראל: אל תפריע לו.

בנימין אלון: מנהיגים שנבחרים על-ידי העם מקבלים מנדט מהעם להוביל.

מקסים לוי: יש לך היום לגיטימציה – – –

שבח וייס: חברים, לא להפריע.

בנימין אלון: מנהיגים שנבחרים על-ידי העם מקבלים מנדט מן העם להוביל מדיניות.

בנימין אלון: כששמעון פרס, איש עם עקרונות, האמין במזרח התיכון החדש – הוא באמת מאמין בזה והוא באמת איש מורם מעם, ואני אומר את זה לא בציניות – – –

שבח וייס: נא לסכם.

בנימין אלון: כשלשמעון פרס היו ארבע שנים, אז היו לו ארבע שנים ואז, שיתייבשו ההתנחלויות, ויש לפרק את החוזים עם הקבלנים, ולנצל כל שנייה עד תום.

בנימין אלון: אבל כשלמנהיגות הנלעגת של הליכוד והמפד"ל יש התקופה הזאת, רבותי, אני לא רוצה לפגוע באיש – – –

שבח וייס: גם אין לך זמן לפגוע יותר.

בנימין אלון: אנחנו נצביע.

בנימין אלון: אני מתאר לי שהאנשים יהיו פה במבחן אמון.

בנימין אלון: אני לא רוצה מנהיגים, שרים שיצאו מההצבעה כי הם נגד ההסכם, אבל אחר כך הם שותפים, כי כשראש הממשלה מראש הלך על המהלך המסוכן הזה הוא ידע שהם "מרגרינות", הוא ידע שהם יקבלו את זה.

בנימין אלון: יכול להיות שעכשיו יש בעיה.

בנימין אלון: יכול להיות.

שבח וייס: נא לסיים.

בנימין אלון: אבל המנהיגות נבחנת בכל מפלגה ובאומה ביכולת לעמוד בשילוב הזה של לשמוע את העם, להאמין שאתה יודע מה אתה רוצה בשביל העם, ולא רק דרך הסקרים, ולהוביל את העם הזה במצבים מסובכים מול אומה – – – לפלסטינים יש מנהיג נבון, מנהיג שאני לא מאמין שהוא פולט פליטות פה.

שבח וייס: חבר הכנסת אלון, עליך לסיים.

שבח וייס: אני מבקש.

טלב אלסאנע: – – –

שבח וייס: לא, לא, חבר הכנסת טלב אלסאנע, הוא צריך לסיים.

שבח וייס: אחר כך תברר את זה אתו.

בנימין אלון: אני מסיים.

בנימין אלון: בתוכנית השלבים, שהוא מגשים אותה שלב אחרי שלב, בעוז, בתבונה, וזוכה להכרה בין-לאומית, קלינטון יבוא ויכיר במדינה הפלסטינית בעזה.

בנימין אלון: והמנהיג שלנו, נתניהו, אומר: זו הזדמנות, זה חלון הזדמנויות, זה הישג.

בנימין אלון: קלינטון יבוא ויכיר במדינה הפלסטינית בעזה, והמנהיג שלנו, נתניהו, אומר: זאת הזדמנות.

בנימין אלון: זה חלון הזדמנויות, זה הישג.

שבח וייס: נא לסיים.

בנימין אלון: הזמן קצר – – –

שבח וייס: הזמן נגמר.

בנימין אלון: הזמן נגמר – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: תנו לו לסיים.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה.

בנימין אלון: אני מבקש, רבותי, חברי הכנסת הפלסטינים, כשאתם קובעים את הגבולות בין המדינה הפלסטינית למדינה הישראלית, לדעתי, זה עוול היסטורי – –

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

בנימין אלון: – – זו חוצפה ושערורייה, אבל לפחות כשאדם יהודי כואב לו – – –

קריאות: – – –

בנימין אלון: אל תפריעו, בבקשה.

שבח וייס: אני מבקש לסיים.

בנימין אלון: קצת צניעות.

שבח וייס: קצת לסיים.

בנימין אלון: קצת צניעות.

שבח וייס: חבר הכנסת אלון, נא לסיים.

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מבקש.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, תן לי להגיב.

שבח וייס: חברי הכנסת בכנסת.

קריאות: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת.

שבח וייס: חברי הכנסת בכנסת הם חברי כנסת ישראלים.

שבח וייס: נקודה.

בנימין אלון: אדוני, זו מדינה יהודית דמוקרטית, נקודה.

שבח וייס: חברי הכנסת – – –

בנימין אלון: תפסיקו עם הססמאות האלה.

שבח וייס: חברי הכנסת הערבים בכנסת הם בעלי זכויות כמו כל חבר כנסת.

בנימין אלון: חברי הכנסת הפלסטינים, הם יקבעו לי מה הם גבולות המדינה הפלסטינית – –

שבח וייס: אני אבקש לסיים.

בנימין אלון: – – והם גם יעשו הכול – –

שבח וייס: נא לסיים.

בנימין אלון: – – כדי שהמדינה הזאת – –

שבח וייס: תודה רבה.

בנימין אלון: – – לא תהיה יהודית דמוקרטית.

שבח וייס: סיימת, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: שהיא תהיה מדינה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תן לי לסיים את העניין.

שבח וייס: אני אמרתי כבר מה שצריך לומר.

שבח וייס: אני מבקש לסיים, ממש, זהו.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש – – –

שמריהו בן-צור: – – –

שבח וייס: לא להפריע, חבר הכנסת שמריהו.

שמריהו בן-צור: – – –

שבח וייס: שמריהו בן-צור – – –

שמריהו בן-צור: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת בן-צור וטלב אלסאנע.

שבח וייס: חבר הכנסת טלב אלסאנע, תן לנו לסיים.

שבח וייס: אתה רוצה את זה עוד?

טלב אלסאנע: אני הבנתי.

טלב אלסאנע: תן לנו לסיים את הקטע הזה.

בנימין אלון: אתכם אני מבין – – –

שבח וייס: אני מבקש – – –

בנימין אלון: – – – אתם "ברוח ובדם נפדך יא פלסטין".

בנימין אלון: לא אמרתי כלום נגדכם.

שבח וייס: חבר הכנסת אלון, אני מבקש לסיים.

בנימין אלון: מה אתם רוצים?

שבח וייס: חבר הכנסת אלון – – –

בנימין אלון: אתם צומוד.

בנימין אלון: אתם "בילאדי בילאדי" – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלון, נא – – –

בנימין אלון: – – – אתם נאמנים למולדת שלכם.

שבח וייס: חבר הכנסת אלון, נא לסיים.

בנימין אלון: לי יש בעיה; עם חברי הכנסת האלה יש בעיה.

שבח וייס: נא לסיים.

בנימין אלון: אתם, כל הכבוד לכם.

שבח וייס: תודה רבה, סיימת.

שבח וייס: אני מזמין את הנואם הבא.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

שבח וייס: אתה סיימת.

שבח וייס: כן, בבקשה.

בנימין אלון: אני סיימתי, רק שאדוני היה יחד אתי ובדואט זה נשמע לא טוב.

שבח וייס: אני מכיר את התירוצים.

שבח וייס: נא לסיים, וזהו.

בנימין אלון: אני מאמין באמונה שלמה, שגורל של עם לפעמים נקבע על-ידי מיעוט שיודע מה הוא רוצה, גם אם הרוב מולך שולל על-ידי מנהיגים, מנהיגי דמה.

שבח וייס: תודה רבה.

בנימין אלון: תודה.

שבח וייס: תודה לחבר הכנסת בנימין אלון.

שבח וייס: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת יהודה הראל.

שבח וייס: בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש – – –

שבח וייס: חברים.

שבח וייס: חבר הכנסת שמריהו בן-צור – – –

תאופיק חטיב: – – חברי הכנסת – – –

שבח וייס: – – אתה עוד מעט תנהל את הישיבה ותהיה במצבי, אז אנא.

שבח וייס: אל תכביד עלי.

תאופיק חטיב: מיותר לומר, שהיינו הסיעה המובילה בנושא התמיכה בהסכם וואי ובמתן רשת ביטחון לממשלה, שלא היינו חפצים בה מעולם ובהמשך קיומה.

תאופיק חטיב: אבל לאורך כל הדרך אמרנו, שהיינו מוכנים לוותר על ניצחון רגעי של תאוות אדם, שרוצה בהכשלת הצעה של ממשלה.

תאופיק חטיב: אופוזיציונר בכל פרלמנט בעולם היה רוצה להכשיל את הקואליציה, את הממשלה.

תאופיק חטיב: זאת תאווה של בני-אדם.

תאופיק חטיב: היינו יותר אחראיים מאחרים ואמרנו שאנחנו יכולים לתת אפשרות והזדמנות לממשלה כזאת להתקדם בנושא השלום, שלנו היה חשוב הרבה יותר מדברים אחרים, כיוון שעם השלום אפשר לעשות עוד הרבה דברים טובים אבל בלי השלום לא ניתן לעשות כלום.

תאופיק חטיב: צריך לחזור ולהבהיר, כי התמיכה שלנו בהסכם וואי – אומנם הוא הסכם שבא רק לשים קווים ברורים יותר להסכמים קודמים – תמיכתנו באה מהרגשת מחויבות כלפי עתיד האזור, שהרי יכולנו, כמו שאר המפלגות, להצביע נגד – או שאר החברים – ואז יגידו: ניצחנו את הממשלה אבל הפסדנו את המערכה, כי כולם יאשימו אותנו בסופו של דבר שהשלום נפל, כי רצינו לנצח רגעית ואז להפסיד לאורך כל הדרך.

תאופיק חטיב: רבותי חברי הכנסת, הסכם וואי איננו הסכם כולל, הוא לא ההסכם הטוב ביותר שיכול להביא את השלום המיוחל, אבל – – –

שמריהו בן-צור: – – –

תאופיק חטיב: אתה תומך בו?

שמריהו בן-צור: – – –

תאופיק חטיב: כי שלום צריך להיות שלום – – –

עבד-אלוהב דראושה: לא הסדר הקבע.

שמריהו בן-צור: – – –

תאופיק חטיב: שלום צריך לתת לצדדים אותה הזדמנות, צריך להיות צודק, שלום שיביא לשתי מדינות ריבוניות, לשני העמים באזור, שייתן את הזכויות הלגיטימיות של העמים, יכול להיות שלום מבוסס, שיעמוד בפני כל הסערות.

תאופיק חטיב: אבל הסכם השלום הזה הוא הסכם שנותן פתח לשלום, הזדמנות למשא-ומתן להמשך ההתדיינות, ובשביל זה אנחנו תומכים.

תאופיק חטיב: כי אם לא נתמוך בהסכם הזה הרי אנחנו רק מזמינים אלימות.

תאופיק חטיב: לכן אנחנו תומכים.

תאופיק חטיב: אנחנו בטוחים שהוא לא ההסכם הסופי והוא גם לא יכול להיות כזה.

תאופיק חטיב: מפתיעות אותי מאוד עמדותיו של השר שרון, שקיבל על עצמו את החליפה של שר החוץ, שאמור להביא תקווה ושלום לאזור.

תאופיק חטיב: אני לא אחזור על התעלולים בוואי – כן רוצה ללחוץ יד, לא רוצה ללחוץ יד – אבל הוא חתם על ההסכם וחזר לכאן, ומייד ברדתו מהמטוס הוא כבר מסית את המתנחלים לתפוס גבעות.

תאופיק חטיב: אני לא מבין.

תאופיק חטיב: זה חלק מההדדיות?

טלב אלסאנע: ספורט עממי.

אברהם הירשזון: תספר מה שיאסר ערפאת אמר.

תאופיק חטיב: יאסר ערפאת אמר שהמדינה הפלסטינית קום תקום, והאמת שאני לא רוצה להיות נאיבי כמו חלק מהתומכים בהסכם אבל לא רוצים מדינה פלסטינית.

תאופיק חטיב: הרי כולכם יודעים שהעם הפלסטיני יחיה במדינה פלסטינית.

תאופיק חטיב: אני לא אכנס לכמות הנשק והרובים שיסוכמו, זה לא מענייני, אבל השר הנגבי, בהיותו עדיין קיצוני, לפני שנתיים, עמד כאן ואמר, שלא אכפת לו שתהיה מדינה פלסטינית; אכפת לו רק כמה תנאים פנימיים.

תאופיק חטיב: זה רשום באיזה פרוטוקול כאן, מישיבות הכנסת הראשונות – –

טלב אלסאנע: גם שר החוץ – – –

תאופיק חטיב: – – בקדנציה הזאת.

תאופיק חטיב: אז מפתיעה אותי מאוד ההיתממות הזאת, כן לסגת 13% ו-14%.2, והכול, אבל אוי ואבוי אם יכריזו על מדינה פלסטינית.

תאופיק חטיב: מה השתנה בשטח?

תאופיק חטיב: הרי כל אלה אמתלות של אותם אנשים שלא רוצים את השלום, לא רוצים את ההסכם – –

שבח וייס: נא לסכם.

תאופיק חטיב: – – ומחפשים כל תירוץ כדי להפיל אותו, לא יותר מזה.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת חטיב.

שבח וייס: חבר הכנסת יהודה הראל, ואחריו – חבר הכנסת אברהם יוסף לייזרזון.

שבח וייס: בבקשה.

יהודה הראל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נאבקנו במגבלות, אבל עוד יותר מכך באפשרויות של מי שנמצא בקואליציה כדי שההסכם הזה, של הפעימה השנייה, ייחתם.

יהודה הראל: אולי זה העיסוק העיקרי שלנו וגם שלי בשבעת-שמונת החודשים האחרונים.

יהודה הראל: עשינו את זה לא משום שאנחנו מאמינים במזרח תיכון חדש.

יהודה הראל: אנחנו נמצאים במזרח התיכון הישן.

יהודה הראל: עשינו את זה כדי לגרום להפרדה בינינו לבין הפלסטינים, כדי להפסיק את הכיבוש של האוכלוסייה הפלסטינית וכדי ליצור גוף אחראי באזור הפלסטיני.

יהודה הראל: אני מסכים עם אריק, ואולי הוא מסכים אתי, שמדינה פלסטינית תהיה, ומה שעומד להכרעה זה מה יהיו הגבולות שלה, ועל זה יש לנו ויכוח.

עזמי בשארה: הוא מסכים אתך, אבל קטנה-קטנה.

יהודה הראל: אני ראיתי את המפה במשך זמן רב ובדקתי אותה סנטימטר מול סנטימטר.

יהודה הראל: רוב המפה הזו תואמת את המפה שהדרך השלישית הציגה לפני הבחירות וממשיכה להציג ומביאה לכל הגורמים המחליטים, הדנים והמסרטטים.

יהודה הראל: בקעת-הירדן, שעומדת בלב דרכה של הדרך השלישית לא פחות מרמת-הגולן, מתוך אותו קונצפט, לא נפגעה במפה שראיתי.

יהודה הראל: זו לא המפה שנחליט עליה היום, כי לא ראינו אותה.

יהודה הראל: היא לא נפגעה.

יהודה הראל: אני רואה בזה הישג ודבר חיובי.

יהודה הראל: עם זאת, ה-3% – וכולנו יודעים ש-3% הם 165 קילומטרים רבועים, 165,000 דונם – במדבר יהודה, בשטח שלא גרים בו פלסטינים, הנושא הזה עומד בניגוד רעיוני עקרוני לעמדתנו, וזאת משתי סיבות: אותו שטח, לדעתנו, צריך היה לוותר עליו באזורים המאוכלסים, והוא היה צריך לתרום ליצירת יתר רצף של האזורים הפלסטיניים שנשארו מחולקים לחלקים.

יהודה הראל: הפתרון הזה, מצד שני, פוגע בקונסנסוס של רוב הציבור – לא רוב הציבור באולם הזה בכנסת ברגע זה – ורוב חברי הכנסת, לגבי האזור המזרחי, הבלתי-מאוכלס בפלסטינים.

חיים אורון: זה בערך כמו רוב הציבור שאומר שלא לדבר עם אש"ף.

עזמי בשארה: – – –

יהודה הראל: אני יודע רק לדבר על המצב עכשיו, ולא על המצב בעתיד.

יהודה הראל: אני משאיר לך לדבר על העתיד.

חיים אורון: אתה כל הזמן מדבר על זה.

יהודה הראל: אתה יודע שאני מוגבל בזמן.

חיים אורון: אתה מדבר על קונצפציה, על העתיד.

חיים אורון: מה אתה מצטנע?

יהודה הראל: היושב-ראש, אתה יכול לעזור לי להצטמצם בזמן?

שבח וייס: זה בסדר.

שבח וייס: אתן לך נטו.

שבח וייס: תקבל זמן פציעות.

עזמי בשארה: כל אזור לא מאוכלס בעולם הערבי אתה רוצה לספח?

יהודה הראל: אני יודע שאין לנו הסכמה בזה, אבל תשמע דבר שאתה לא מסכים, ואני אשמע ממך דברים שאני לא מסכים.

עזמי בשארה: שמענו אותך.

עזמי בשארה: אני רוצה לשמוע גם את התשובה על שאלה פשוטה.

יהודה הראל: אם היושב-ראש יאפשר לי לענות על שאלות – – –

שבח וייס: כן.

עזמי בשארה: כל שטח לא מאוכלס בעולם הערבי, לדעתך אפשר לספח לישראל?

יהודה הראל: לא.

יהודה הראל: משטחי ארץ-ישראל.

יהודה הראל: מזמן אני יודע, שאם אני אומר משהו – אז אם תרחיב את זה לפי-מאה, תקבל דבר לא נכון.

יהודה הראל: גם אם ארחיב פי-מאה מה שאתה אומר, אקבל דבר לא נכון.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד, בקטע הזה, שאני מעריך שממשלת ישראל הזאת – שקיבלה מיד המקרה, או ההיסטוריה, את האפשרות לקבוע את גבולות מדינת ישראל אולי לדורות רבים – מותר לה להביא בחשבון כל דבר ולקבל כל דעה.

יהודה הראל: זו פעם ראשונה – כל השנים מאז 1967 שום ממשלה לא קיבלה החלטה סופית כזאת.

יהודה הראל: אני מצטער להגיד, שהממשלה הזאת עשתה בקטע הזה את הדברים מתוך שיקולים קואליציוניים, מתוך שיקולים של הישרדות הממשלה עוד כמה חודשים, ולא משיקולים לאומיים מוטעים או צודקים.

יהודה הראל: מותר גם לחשוב אחרת ממני.

שמריהו בן-צור: מה שאתם – – – זה שיקולים לאומיים, ולא קואליציוניים?

יהודה הראל: כן, רק שיקולים לאומיים, שאולי הם שיקולים שונים משלך.

יהודה הראל: אבל, שיקולים שקביעת גבולות – – –

שמריהו בן-צור: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, על חבר הכנסת הראל לסכם.

שבח וייס: אל תאריך את נאומו.

יהודה הראל: אני חושש שלא הבנת אותי.

יהודה הראל: אחרי שאגמור, אשב אתך ואסביר.

שבח וייס: בסדר.

תאופיק חטיב: הוא רוצה להיות שר.

תאופיק חטיב: זה בסדר.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד, שהממשלה קבעה את זה, ומי שצייר את המפות שעדיין לא מחליטים עליהן היום, וקבעה בקטע הזה מתוך שיקולים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה?

יהודה הראל: למה?

יהודה הראל: כי הצירוף של כל השטחים שנותנים עכשיו צריך להיות שווה ל-13%, ובכל מקום שנותנים זה אומר שבמקום אחר לא נותנים, אם אתה מבין מה אמרתי.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד, שהדבר הזה לא נעשה משיקולים ביטחוניים ולא משיקולים לאומיים, אלא משיקולים קואליציוניים קצרי טווח, וזה מדאיג ומקשה עלי מאוד להצביע בעד ההסכם שכל כך חתרתי ופעלתי שנגיע אליו.

יהודה הראל: תודה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת הראל.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם יוסף לייזרזון, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

עבד-אלוהב דראושה: מה זה מקשה עליך?

עבד-אלוהב דראושה: אתה בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מתגבר על הקשיים או לא?

שבח וייס: חברים, עכשיו חבר הכנסת לייזרזון.

אברהם יוסף לייזרזון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי, מחובתי להצטרף לקודמי בהבעת כאב עמוק שלי ושל ציבור שולחי על הרצח השפל והמתועב של שלושת חיילי צבא-הגנה לישראל שנפלו אתמול בלבנון.

אברהם יוסף לייזרזון: ה' ייקום דמם השפוך.

עבד-אלוהב דראושה: כבוד הרב, זה לא רצח.

עבד-אלוהב דראושה: זו מלחמה.

אברהם יוסף לייזרזון: זה רצח שפל ומתועב.

שמריהו בן-צור: זה דבר שפל.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני מציע, שבעניין הזה ברגע הזה לא נקיים סימפוזיון.

שבח וייס: הם רק נקברו אחר-הצהריים.

אברהם יוסף לייזרזון: מאליה עולה הזעקה, התפילה הנאמרת בתפילת נחם בתשעה-באב: "לבי לבי על חלליהם, מעי מעי על חלליהם".

אברהם יוסף לייזרזון: ה' ינחם את המשפחות האבלות בתוך שאר אבלי ציון וירושלים, ולא יוסיפו לדאבה עוד.

אברהם יוסף לייזרזון: ה' ממרום ישלח את רפואתו השלמה ואת החלמתו המהירה לפצועים.

שבח וייס: אנחנו מצטרפים לתפילה.

אברהם יוסף לייזרזון: אדוני היושב-ראש, בתוך עמי אנוכי יושב, זה כיומיים אני עוקב אחרי הדיון החשוב והמיוחד על אישור הסכם וואי ועל כל המשתמע ממנו בכל הקשור לשלום ולביטחון בארצנו הקדושה.

אברהם יוסף לייזרזון: הדעות, כרגיל וכמקובל, חלוקות, כמו גם הספקות, החששות, התהיות עם התקוות, עד שכמעט אין מה לחדש בנושא יסודי וקרדינלי זה.

אברהם יוסף לייזרזון: אך מה שנראה לי בכל זאת, כיהודי המאמין בה' ובתורתו, הוא לנצל את ההזדמנות מעל במת הכנסת ולהבהיר את נקודת היסוד בתפיסתו של יהודי היונק משורשי האמונה של כל הדורות.

אברהם יוסף לייזרזון: בורא העולם, אדון העולם, הקדוש-ברוך-הוא, הוא גם אדון השלום, שכפי שאומר הנביא ישעיהו: "יוצר אור ובורא חושך עושה שלום ובורא רע ה' עושה כל אלה".

אברהם יוסף לייזרזון: הקדוש-ברוך-הוא גם הנותן לנו ביטחון בארץ הזאת, כפי שנאמר בתורה בתחילת פרשת "בחקתי": "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם" – – – "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד" – – – "וחרב לא תעבר בארצכם".

אברהם יוסף לייזרזון: אנו, חברי הכנסת, כבני תמותה, קטנים מכדי להביא את השלום הנכון והאמיתי ואת הביטחון האידיאלי ליושבי הארץ.

אברהם יוסף לייזרזון: אלה הם מפעלותיו של מנהיג הבריאה, מנהיג העולם, הקדוש-ברוך-הוא, ואם כי הממשלה חייבת בוודאי לעשות כל מאמץ ולנקוט כל דרך ופעולה שיש בה כדי למעט סכנות ושפיכות דמים, הרי עם זאת, אסור לפזר אשליות מטעות שכאילו ממשלה וכנסת יכולות בקבלת החלטה לחולל מעשים שעליהם נאמר "אני ה' עושה כל אלה", וכבר נאמר "לב למכים ושרים ביד ה'".

אברהם יוסף לייזרזון: הלוא עינינו הרואות, כי למרות המאמצים העצומים שהשקיעו ראש הממשלה, שר הביטחון ושר החוץ וכל אלה שהיו אתם בדיונים המרתוניים ב"אחוזת וואי", כבר ניבעו כמה פעמים בקיעים, ולאחרונה – ממש בימים האחרונים – "נאום הרובים" של ערפאת השבוע, שבגללו נאלץ ראש הממשלה להודיע על השהיית ביצוע ההסכם, אין זה מפני שהממשלה ונציגיה המוסמכים לא עשו כל מה שיכלו כדי להשיג נוסח מושלם של ההסכם, אלא מפני שהשלום הוא, כאמור, חברי הכנסת, מעשה אלוקי, ואין ביכולת אדם לחוללו.

אברהם יוסף לייזרזון: גם אם אישור ההסכם, בשל נסיבות הזמן ואילוצי המציאות הוא כורח ושלום של אין ברירה, אסור עם זאת להטעות את העם ולזרוע אשליות כאילו זוכים אנו כבר לקץ הנכסף.

אברהם יוסף לייזרזון: הנביא ירמיהו מייסר את עם ישראל ואומר: "וירפאו את שבר עמי על נקלה לאמר שלום שלום ואין שלום".

אברהם יוסף לייזרזון: לאור הדברים הללו, ברצוני לפנות לכל המחנות, ימין ושמאל, מתנחלים ודוחקי קצים בנוסח של "שלום עכשיו": במידה ששלמות הארץ תלויה בידינו, ובמידה שהשלום תלוי בנו, הרי זה לא עקב תפיסות מדיניות כאלה או אחרות, אלא אך ורק במה שהתורה הקדושה דורשת ותובעת מאתנו: וישבתם לבטח בארצכם – כן, אבל בתנאי המפורש בפסוק הקודם: "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם"; זה תנאי מוקדם לישיבה לבטח בארץ-ישראל.

אברהם יוסף לייזרזון: אברהם אבינו, עליו השלום, שהיה הראשון לבאי עולם אשר התבשר בבשורת "לזרעך נתתי את הארץ הזאת", הוא זה שבו מעיד הקדוש-ברוך-הוא: עקב אשר שמע אברהם בקולי וישמור משמרתי מצוותי חוקותי ותורותי.

אברהם יוסף לייזרזון: אין שיעור, חברי הכנסת, למספר הפסוקים בתורה, בנביאים, בכתובים ובדברי חכמינו ז"ל הקדושים, הקושרים את השלום ואת הביטחון, את שלמות הארץ ואת גאולתנו אך ורק בתנאי מוקדם של שמירה על קדושת הארץ ועמידה על משמר קודשי ישראל והתורה, שהם ורק הם הערובה הנאמנה, המבטיחה והבלעדית לעתידנו כאן בארץ אבותינו.

אברהם יוסף לייזרזון: חברי הכנסת, אסור לנו לטמון ראשינו בחול ולהתעלם ממה שקרה לנו במרוצת 30 השנים האחרונות.

אברהם יוסף לייזרזון: מי מאתנו יכול ומסוגל לשכוח את התקופה המרטיטה והמרנינה של מלחמת ששת הימים, שבה זכינו להארת פנים גדולה מהשמים, כאשר במהירות הבזק, שהדהימה את כל העולם, נכבשה אז כל הארץ לפנינו, נתקיים בנו אז הנאמר במגילת אסתר:

אברהם יוסף לייזרזון: כי נפל פחד היהודים עליהם.

אברהם יוסף לייזרזון: ואילו בשנים האחרונות, בעוונותינו הרבים, אנו עדים להתרחשויות קשות, לתופעות ולאירועים קשים ביותר.

אברהם יוסף לייזרזון: האינתיפאדה נשאה ראש, שונאי ישראל מגבירים את הטרור נגד יהודים בכל מקום, עד כי צדו צעדינו מלכת ברחובותינו, ועתה נאלץ עם ישראל לאבד אף חלק מפירות אותו ניצחון נסי מופלא, שרומם את כבוד ישראל בעמים ובעולם כולו.

אברהם יוסף לייזרזון: עלינו, חברי הכנסת, לעשות בדק בית ולחשוב חשבונו של עולם, למה ומדוע באה עלינו כל זאת.

אברהם יוסף לייזרזון: לא נירתע מלומר כאן מעל במת הכנסת מה שאנו מאמינים בו בכל לבנו ובעומק הכרתנו:

אברהם יוסף לייזרזון: כן לקדושת הארץ שעיני ה' אלוקיך בה מראשית שנה ועד אחרית שנה – הוא כן לשלמות הארץ; כן לשבת קודש נזר הבריאה ופאר היצירה, הוא כן לשלום וביטחון בארץ הקודש; כן לקיום התורה ותרי"ג מצוותיה, הוא כן לגאולת ולישועת ישראל, וכך הלאה וכך הלאה, שהלוא כך נאמר בתורה בפרשת "ניצבים": "ושבת עד ה' אלקיך ושמעת בקולו" – כי אז תתקיים בנו התפילה "ושב ה' אלקיך את שבותך ורחמך" – – – "והביאך ה' אלקיך אל הארץ אשר ירשו אבתיך וירשתה והיטבך והרבך מאבתיך".

אברהם יוסף לייזרזון: ולסיום, מלים אחדות מעומק לב פתוח להמוני המתיישבים ברחבי יהודה ושומרון, שלבנו אתם בחרדתם המובנת: אחים יקרים, אל תיפול רוחכם, הסכם בא והסכם עובר, עם ישראל קם ועמד ממשברים גדולים בהרבה.

אברהם יוסף לייזרזון: ארץ-ישראל – אחים יקרים, רבבות המתיישבים – אמרו חז"ל נקנית בייסורים, אך עם זאת, העם בציון מלומד גם בנסים גלויים, כפי שאנו נוכחים לדעת.

אברהם יוסף לייזרזון: רק לאחרונה נוכחנו בזאת בגוש-קטיף ובמחנה-יהודה ובאירועים נוספים.

אברהם יוסף לייזרזון: הבה נתעשת ונתחזק, נשים בה' מבטחנו ונתאמץ יחד בכוחות מאוחדים להפיץ אמונה בעם, להרביץ תורה ולהביא ולהחדיר את אור היהדות בכל בית בארץ-ישראל.

אברהם יוסף לייזרזון: יחד נעלה על ראש מעיינינו את הדאגה לקדושתה ולטהרתה של ארץ הקודש, כי בזה, חברי הכנסת, אנו מאמינים בעומק לבנו, וזאת קיבלנו בירושה דור אחר דור ממעמד הר-סיני מאז מתן תורה.

אברהם יוסף לייזרזון: רק בקיום תורה ומצוות נחיש ישועה ונזכה לגאולתנו ופדות נפשנו ושלום על ישראל.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת לייזרזון.

שבח וייס: חבר הכנסת עזמי בשארה.

חיים אורון: חבר הכנסת לייזרזון, איך תצביע?

חיים אורון: בעד או נגד?

אברהם יוסף לייזרזון: חכה והתאזר בסבלנות, בבקשה.

שמריהו בן-צור: לפי הדברים – נגד.

שמריהו בן-צור: הייתי מצפה גם מש"ס – נגד.

שבח וייס: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, יכול להיות פה דבר מאוד משעשע.

שבח וייס: כל אלה שיצביעו נגד עצמם יישארו על כיסאות הממשלה, באופוזיציה שיש בה פוזיציה – – –

קריאה: – – –

שבח וייס: זה מה שמשנה?

שבח וייס: זה דבר מתעתע שלא ראיתי אותו עוד בעולם הדמוקרטי.

שבח וייס: זה מדהים.

שבח וייס: מצביעים נגד הממשלה ונשארים עם הממשלה.

שמריהו בן-צור: זה לא נגד ממשלה, זה נגד הסכם.

שבח וייס: אה, נחמד, זו תרומה נדירה של הפרלמנטריזם הישראלי לתורת המשטרים.

שבח וייס: כבודו.

שמריהו בן-צור: אני מדבר ליושב-ראש – – –

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

שבח וייס: זה סוריאליזם פרלמנטרי.

עזמי בשארה: חבר הכנסת בן-צור, אתה בדרך כלל יושב כאן ונוזף בנו.

שבח וייס: לא, הוא בסדר, תן לו.

עזמי בשארה: קודם כול, למדתי דבר אחד חדש בישיבת הכנסת הזאת, באמת דבר אחד בלבד, שהרב קוק נהיה בדיעבד רבה של אגודת ישראל, ואת זה לא ידעתי.

עזמי בשארה: זו פעם ראשונה שאני שומע את התורה הזאת בצורה הזאת של אגודת ישראל.

עזמי בשארה: עד היום לא ידעתי זאת.

עזמי בשארה: קראתי את הכתבים של האנשים.

עזמי בשארה: עד עכשיו לא ידעתי זאת.

יצחק וקנין: מה לא ידעת?

עזמי בשארה: התפלא חבר הכנסת יצחק.

שבח וייס: רק שנייה, חבר הכנסת בשארה, אתן לך נטו.

שבח וייס: האם יש אילו אי-הבנות?

יצחק וקנין: מה לא ידעת?

שבח וייס: חבר הכנסת בשארה אמר, שהוא הכיר עד כה את התיאוריות המדיניות של אגודת ישראל, והן היו אחרות מכפי שביטא אותן הרב לייזרזון, ואני גם מכיר, והן היו אחרות, מה לעשות?

שבח וייס: עכשיו נתחיל.

עזמי בשארה: זה חדש בשבילי שהרב קוק נהיה בדיעבד המנהיג הפוליטי או הרוחני של אגודת ישראל.

עזמי בשארה: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע למה חוזרים כל הזמן על הסכם ועל הסכם שלום.

עזמי בשארה: אני בכלל לא מבין וממש נבצר מבינתי המושג הסכם שלום.

עזמי בשארה: מדובר במזכר, זה בסך הכול גם מזכר ביטחוני, ולא הסכם שלום, ואפילו לא הסכם.

עזמי בשארה: הרי הסכם נחתם בחברון, אם אתם זוכרים, חברי הכנסת, והסכם חברון עצמו, דרך אגב, היה הסכם לביצוע הסכם קודם שלא בוצע.

עזמי בשארה: עכשיו היה מזכר לביצוע הסכם שעל הסכם שלא בוצע.

עזמי בשארה: מה שהיה לא מוסיף דבר על ההתחייבויות של ישראל בחברון, אלא להיפך, הוא גורע מהן.

עזמי בשארה: אחרי שדילגו על שני סעיפים מתוך שישה, באה היוזמה האמריקנית, ראש הממשלה נתניהו בעצם הרקיד את כל העולם, לרבות כל העולם הערבי, 18 חודשים עד שהוא הביא לפסגה שהוא פירט בה את כל התנאים שהוא מבקש כדי לבצע את התחייבויותיו בחברון.

עזמי בשארה: לכן, אני לא רואה שם שום הסכם שלום.

עזמי בשארה: אני רואה שם רק פירוט של תנאים ישראליים לצד הפלסטיני, כאשר הצד הפלסטיני נאלץ על-כורחו לקבל אותם.

עזמי בשארה: ארצות-הברית שינתה את יוזמתה, ובעצם, במקום 13% כמו שנתניהו עצמו אמר אתמול מעל הבמה הזאת, יש לנו 10% redeployment, פריסה מחדש.

עזמי בשארה: וכל ההסכם כולו, משוכתב על-ידי מאזן הכוחות בין ישראל לפלסטינים, כאשר כבר נמסרו שתי הוכחות קריטיות על כך שמבנה ההסכם הוא אותו מבנה של מאזן הכוח הישראלי-הפלסטיני.

עזמי בשארה: הדבר הראשון הוא, שכאשר הופיע אריק שרון בכנס של צומת בתל-אביב הוא קרא למתנחלים: תראו, זה הזמן להתנחל.

עזמי בשארה: אתם צריכים לנצל עכשיו כל דקה עד שנגיע להסכם קבע, בשביל לתפוס כמה שיותר קרקע.

עזמי בשארה: מה שנתפוס זה שלנו.

עזמי בשארה: הוא אמר את זה.

עזמי בשארה: חוץ מזה שזו קריאה של שר החוץ לעבור על החוק, וחוץ מזה שקציני צה"ל מחו על כך, כי אולי המתנחלים האלה יתנגשו עם חיילי צה"ל.

עזמי בשארה: יש כאן קריאה של האחראים במדינת ישראל לגנוב.

עזמי בשארה: לגנוב אדמות שהן לא שלך.

עזמי בשארה: כבר עשו את זה המתנחלים בקדומים, ואולי יעשו עוד ועוד, כאשר כל המבנה הוא, שמי שיש לו הכוח יכול לתפוס.

עזמי בשארה: איזה מין תהליך שלום זה ואיזה מבנה הדדיות יש כאן?

עזמי בשארה: שם, בהסכם, יש סעיף האוסר על שני הצדדים צעדים חד-צדדיים.

עזמי בשארה: לצערי הרב, הצעדים החד-צדדיים האלה בהגדרתם, לא כוללים הגדרת התנחלויות.

עזמי בשארה: כלומר, בעצם הגדרתם, הצעדים החד-צדדיים חלים רק על הצד הפלסטיני.

עזמי בשארה: דבר שני, ההסכם הזה מונע על-ידי אותו מכניזם שהניע עד עכשיו את מה שנקרא תהליך השלום, ואני מעדיף לקרוא לו התהליך המדיני.

עזמי בשארה: כי אני לא רואה בו שום דבר חוץ מתהליך של אפרטהייד.

עזמי בשארה: בניית אפרטהייד ישראלי-פלסטיני היא יכולתו של הצד החזק לפרש ולהכתיב את פרשנותו, ליישם או לא ליישם לפי רצונו ותנאיו הפוליטיים ומצבו בכנסת.

עזמי בשארה: נתניהו עמד אתמול ואמר: אני לא אעשה redeployment עד שערפאת ייסוג.

עזמי בשארה: כלומר, כל הצהרה פלסטינית יכולה לתת עילה לנתניהו פשוט לא לבצע.

עזמי בשארה: למה?

עזמי בשארה: כי הוא החזק.

עזמי בשארה: המבנה של ההסכם הוא מבנה של מאזן כוחות.

עזמי בשארה: חוץ מזה שהמבנה הזה, שכל כולו בנוי על איך שקרא לזה אחד השרים כאן, מאבק בטרור – בסדר, מאבק בטרור – למה אין בהסכם הזה שום ערובה לזכויות האדם הפלסטיני תוך כדי המאבק בטרור?

עזמי בשארה: הרי זה בכלל לא חשוב.

עזמי בשארה: למי אכפת אם יעצרו 2,000 איש בלי בית-משפט, בלי חוק, בלי שלטון חוק?

עזמי בשארה: יש איזו ערובה לכך שתוך כדי המאבק בטרור אכפת לישראל אם ייהרגו כמה אלפים?

עזמי בשארה: יש איזו ערובה?

עזמי בשארה: יש איזו מערכת בין-לאומית, כמו ה-CIA, שהיא אמורה לפקח על המאבק בטרור, מערכת זכויות אדם שתפקח, שתוך כדי מה שקרוי המאבק בטרור לא יעברו על זכויות האדם הפלסטיני?

עזמי בשארה: אכפת למישהו?

עזמי בשארה: לי אכפת.

עזמי בשארה: אני לא יכול לקבל את זה.

עזמי בשארה: אני לא יכול לקבל שמלת הקוד היא מאבק בטרור.

עזמי בשארה: לא.

עזמי בשארה: בשבילי מלת הקוד היא חיי אדם וזכויות אדם, לא מאבק בטרור.

עזמי בשארה: אין לי פטישיזם של מאבק בטרור.

עזמי בשארה: זה בכלל מושג שיותר אנשים חיים ממנו מאשר מתים ממנו לדעתי בעולם היום.

עזמי בשארה: מומחים ותת-מומחים ויותר מומחים בוועדות.

עזמי בשארה: גם לא מקובל עלי המנדט הזה של ה-CIA, לא חסר לי מנדט CIA על פלסטין.

עזמי בשארה: המנדט האמריקני של ה-CIA זה המנדט החדש במקום המנדט האנגלי.

עזמי בשארה: לא מקובל עלי הדבר הזה.

עזמי בשארה: לא מקובל עלי גם שיש מניעת הסתה בלי להסביר מה זו הסתה.

עזמי בשארה: אולי מניעת הסתה בחברה הפלסטינית תהיה עכשיו עילה להגבלת חופש ביטוי בחברה הפלסטינית?

עזמי בשארה: אני לא אוכל, אדוני היושב-ראש, לקבל כל דבר תחת השם "תהליך שלום" כאשר הוא לא הסכם שלם אלא מזכר ביטחוני בלבד, אשר מפרט לפי רצונו של החזק מה הוא חושב שהם התנאים הביטחוניים שלו.

עזמי בשארה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא יכול להשתתף בהתלהבות הזאת שהימין סוף סוף שבר את תורת ז'בוטינסקי.

עזמי בשארה: אני לא יודע אם בכלל יודעים פה מה זה תורת ז'בוטינסקי.

עזמי בשארה: ועכשיו הוא ויתר על ארץ-ישראל השלמה.

עזמי בשארה: אני חושב ששמעתי את המלים הללו בזמן ההסכם הזה, חתימה על הסכם חברון.

עזמי בשארה: כולם חגגו כאן שסוף-סוף נתניהו ויתר וכו' וכו'.

עזמי בשארה: כמה פעמים נחגוג את זה?

עזמי בשארה: אין בהסכם הזה או במזכר הזה שום תוספת.

עזמי בשארה: להיפך, יש גריעה מההתחייבויות הישראליות בהסכם חברון.

עזמי בשארה: יש רק תוספות של תנאים של נתניהו על הצד הפלסטיני, כאשר זה יכול להיות פגיעה סיטונית בזכויות האדם הפלסטיני תחת עילת המאבק בטרור.

עזמי בשארה: אני כבר ראיתי מעצרים של 500–400 איש.

עזמי בשארה: אחרי שנרצח ערבי על-ידי מתנחל ישראלי, עוצרים מאות ישראלים?

שמריהו בן-צור: – – –

יצחק וקנין: – – –

עזמי בשארה: כן, כן.

עזמי בשארה: אתה תתפלא.

עזמי בשארה: יש לי דאגות לזכויות האדם הפלסטיני.

שבח וייס: חברים, אני מבקש.

עזמי בשארה: יש לי דאגות לזכויות האדם הפלסטיני כמו שיש לי דאגות לזכויות האדם הישראלי.

שבח וייס: חברי הכנסת, לא להפריע.

יצחק וקנין: אוי ואבוי מה שהפלסטינים עושים לפלסטינים בתוך הערים.

יצחק וקנין: אל תטיף.

עזמי בשארה: אני לא מחלק דמוקרטיה וזכויות אדם, אדוני.

עזמי בשארה: ואני לא מחלק ליברליזם.

עזמי בשארה: אני לא מחלק את זה.

עזמי בשארה: זה לא טוב רק לישראלים.

שבח וייס: חבר הכנסת וקנין, לא להפריע.

שבח וייס: אנחנו צריכים להתחיל לסכם.

עזמי בשארה: אני מסיים, אדוני.

עזמי בשארה: עקרונות זה עקרונות, והם חלים גם על ישראלים וגם על פלסטינים.

עזמי בשארה: עקרונות זה עקרונות וזכויות אדם זה זכויות אדם, וחופש ביטוי זה חופש ביטוי ושלטון חוק זה שלטון חוק.

עזמי בשארה: לכן, אדוני היושב-ראש, אני החלטתי אחרי הרבה התלבטות, שאני לא יכול לעמוד באותו צד של המתרס ולהתנגד להסכם מאותן סיבות שלהם.

שמריהו בן-צור: זה תירוץ.

עזמי בשארה: אני לא יכול לתמוך בהסכם הזה, אני הולך להימנע בהצבעה על ההסכם, אבל אם יהיה אי-אמון, אני אצביע נגד הממשלה באי-אמון.

עזמי בשארה: תודה רבה לך.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת בשארה.

שבח וייס: השר שרנסקי, בבקשה.

שמריהו בן-צור: נאם, נאם, חשבתי שאתם תהיו פעם אחת נגד.

שבח וייס: הוא רוצה לאפשר לשני השרים של המפד"ל להישאר בממשלה, חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

שבח וייס: הוא רוצה לאפשר לשר התחבורה ולשר החינוך להישאר בממשלה.

שבח וייס: למה אתה כועס עליו?

שמריהו בן-צור: – – –

שבח וייס: בבקשה, אדוני השר שרנסקי.

שבח וייס: חברים, חבר הכנסת ויינברג, בואו נשמע יחד את השר.

שבח וייס: בבקשה.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה עבר סעיף אחרי סעיף על ההסכם, עוד ידברו שר הביטחון ושר החוץ.

נתן שרנסקי: אני, כמי שגם השתתף במשא-ומתן על הסכמי וואי, לא אדבר עכשיו על כל סעיף וסעיף של ההסכם, אבל אני רוצה להדגיש כמה סוגיות שכל הזמן עמדו בפנינו בזמן המשא-ומתן.

נתן שרנסקי: אחרי שחזרתי מוושינגטון, קיבלתי כמה מכתבים, ואני אצטט אחד מהם.

נתן שרנסקי: איש אחד כותב, שהוא מאוד מצטער שהשתתף במאבק למען שחרורי, כי הוא מרגיש שאני בגדתי בעם ישראל בזה שהסכמתי להעברה של חלקים מארץ-ישראל.

נתן שרנסקי: אני רוצה להגיד, עם כל זה שאני כמובן לא מקבל את התזה שלו ולא מסכים עם המלים שלו, שאני בהחלט מבין את הכעס, הייאוש, היגון של האנשים שחושבים כמוהו.

נתן שרנסקי: כי גם לי מאוד מאוד כואב להעביר לא רק 13%, אלא אפילו אחוז אחד של ארץ-ישראל.

נתן שרנסקי: ארץ-ישראל, שהקשר אליה במשך אלפי שנים הציל את עם ישראל, והוא גם שעזר לנו מאוד לעמוד על רגלינו בברית-המועצות, לקום ולהילחם.

נתן שרנסקי: מכתב זה מצטרף לרשימה ארוכה של מכתבים אחרים שקיבלתי במשך שנים מאנשים שהיו כותבים לי עד כמה הם מאוכזבים, כי כאשר הם לחמו למען שחרורי הם חשבו שהם לוחמים בעד איש שימשיך להילחם על זכויות האדם של הפלסטינים, נגד הכיבוש, ואני, בישראל, לא מוכן להמשיך את המאבק שניהלנו בברית-המועצות.

נתן שרנסקי: מובן שדחיתי כל השנים האלה על הסף את הטענות או ההשוואות בין המאבק שלנו בברית-המועצות לבין הבעיה של הפלסטינים במדינת ישראל.

נתן שרנסקי: אבל אני בהחלט יכול להבין את הבעיה הקשה מאוד שלנו, של עם ישראל, שלא רוצה ולא יכול לשלוט על מיליון פלסטינים ביש"ע.

נתן שרנסקי: זו דילמה שכל הזמן עומדת בפנינו, איך לשמור על קשר עם ארץ-ישראל, איך להגן על מדינת ישראל ובאותו זמן איך לא לשלוט בעם אחר.

נתן שרנסקי: כשחזרתי מאמריקה שמעתי גם מחמאות וגם גינויים על כך שלא עמדנו בלחץ, וכמובן קשה מאוד לעמוד תחת לחץ של נשיא ארצות-הברית במשך כל השבוע, ובשביל מה בכלל נסענו.

נתן שרנסקי: או להיפך, קראתי במכתבים אלי: עמדת טוב בלחץ, יצאת גבר.

נתן שרנסקי: אז אני צריך לאכזב גם את אלה וגם את אלה.

נתן שרנסקי: לא היו שום לחצים אמיתיים, לא שלחו אותנו לצינוק, לא סבלנו מרעב, לא סבלנו מקור, לא גירשו את המשפחות שלנו ואפילו לא ניסו לנתק קשרים בינינו לבין המשפחות שלנו.

נתן שרנסקי: אפילו עם עיתונאים, ניסו קצת אבל לא הצליחו.

נתן שרנסקי: אז לחצים לא היו.

נתן שרנסקי: לא לחצים אמריקניים, שזה מה שהיה משפיע, ולא לחצים של פלסטינים שהיו משפיעים.

נתן שרנסקי: הלחץ היחיד שהשפיע הוא הלחץ הפנימי שלנו, של יהודים, של עם ישראל, שעומד בפני אותה דילמה, איך בכל זאת להתקדם בתהליך השלום, איך לא להמשיך לשלוט במיליון פלסטינים ובאותו זמן איך לשמור על הביטחון ואיך לשמור על קשר עם ארץ-ישראל.

נתן שרנסקי: יכולים לומר שזה בסדר, אבל גם לשאול מה ההבדל, למה אנחנו אומרים שהמשא-ומתן הזה היה אחר מהמשא-ומתן בזמן של אוסלו או משאים-ומתנים לפני כן?

נתן שרנסקי: מה היה ההבדל?

נתן שרנסקי: מבחינתי ההבדל הוא בעובדה, שאנחנו התייחסנו לערפאת כאל פרטנר חזק, שהוא חזק מספיק כדי שנדרוש ממנו את מילוי כל ההתחייבויות שהוא נתן לפני חמש שנים והוא נותן היום.

נתן שרנסקי: זה הבדל עצום.

נתן שרנסקי: אני רוצה לומר, שכאשר לא הייתי בפוליטיקה, לפני חמש שנים, בזמן של אוסלו, הצטרפתי לקבוצת "מבט לשלום", שבה היו אנשים מימין ומשמאל שעקבו אחרי ביצוע ההתחייבויות של שני הצדדים השותפים בהסכמי אוסלו א' ואוסלו ב'.

נתן שרנסקי: אני זוכר, שבכל פעם שהכנו מסמכים, עם הרבה אחריות ועם הרבה מומחיות, עם משפטנים ופרופסורים ידועים ומובילים בארץ, נציגי ממשלה, שר החוץ וסגן שר החוץ היו אומרים לנו, שהם לא רוצים להשתמש במסמכים האלה, כי הם לא רוצים ללחוץ על ערפאת.

נתן שרנסקי: הם אמרו, שזה עניין שלנו מתי נדרוש מערפאת, וקודם כול צריך לעזור לערפאת להתחזק; אנחנו יודעים שאנחנו נותנים והוא מקבל והוא לא עומד בהתחייבויות, אך יבוא זמן שנתחיל לדרוש.

נתן שרנסקי: אז חשבתי שזו טעות, ואני ממשיך לחשוב שזו טעות.

שבח וייס: אולי אפשר עכשיו לדרוש, כי הוא התחזק?

שבח וייס: אולי, אף שאני יכול להגיד, שב"וואי פלנטיישן" היתה לנו עמדה שערפאת חזק, ורק משום שהוא חזק אנחנו מעוניינים בו כפרטנר, ובגלל זה אנחנו חייבים לדרוש ממנו את מילוי כל ההתחייבויות.

שבח וייס: מובן שערפאת לא הסכים לזה, כי נשק של חולשה זה נשק חזק מאוד בידיים שלו.

שבח וייס: אבל גם האמריקנים לא היו כל כך מבסוטים מזה.

שבח וייס: לפני שהיינו דורשים הם היו מסבירים לנו שאולי כדאי לא לדרוש את זה, כי לפי מה שהם שומעים, ערפאת מסביר שקשה לו מאוד לבצע את זה, שלא נלחץ.

חיים אורון: השר שרנסקי, יש לי הרגשה שהאמריקנים אמרו לערפאת על ביבי מה שאמרו לכם על ערפאת, ושניכם אכלתם את הלוקשים יחד.

חיים אורון: ככה בעיתונות זה מופיע.

צבי הנדל: יש לי הרגשה שהוא צודק.

חיים אורון: הם אמרו לערפאת: תשמע, ביבי לא יכול, יש לו הנדל, יש לו שרנסקי, הוא חלש.

שבח וייס: לממשלה יש אורון, אבל אין לה הנדל.

נתן שרנסקי: וגם כאשר הצלחנו לפעמים ללחוץ ולדרוש וערפאת כבר היה מוכן להסכים, האמריקנים היו באים ואומרים: מה אתם עושים?

נתן שרנסקי: אתם מבינים שאם הוא ייחלש יחליפו אותו ויהיה מישהו הרבה יותר גרוע.

נתן שרנסקי: זו בדיוק העמדה שלא קיבלנו, ולחמנו והתנגדנו לגישה הזאת עד הרגע האחרון.

נתן שרנסקי: רק בגלל זה קיבלנו כמה וכמה סעיפים חשובים.

צבי הנדל: מה קיבלנו?

נתן שרנסקי: אני אדבר עכשיו רק על סעיף אחד, כי אמרתי שאני לא רוצה להיכנס לכל סעיף וסעיף.

שבח וייס: השר שרנסקי, יש לך הזדמנות לשכנע עכשיו את צבי הנדל כדי שיתמוך בהסכם.

שבח וייס: בוא נעשה פה איזה תרגיל בדינמיקה.

צבי הנדל: יש לי הערכה עצומה לשר שרנסקי.

שבח וייס: אז תן לו צ'אנס.

צבי הנדל: יש לי הערכה לשר שרנסקי יותר ממה שהוא מעריך את עצמו.

שבח וייס: לא, הוא מעריך את עצמו בצדק.

צבי הנדל: אני המום, אני לא מבין איך הוא חזר והוא תומך בהסכם, כי אני כבר מכיר אותו איזה יומיים וחצי.

שבח וייס: תן לו הזדמנות לשכנע אותך.

צבי הנדל: הלוואי.

שבח וייס: פתח את לבך.

נתן שרנסקי: אני רואה כמטרה שלי להציג את כל הצדדים של ההסכם ואת כל הצדדים של המצב שלנו, גם הצדדים החיוביים וגם הצדדים הבעייתיים.

נתן שרנסקי: אם ניקח את נושא המל"פ – ביטול האמנה הפלסטינית על-ידי המועצה הלאומית.

נתן שרנסקי: במשך שנים חשבתי שזו אולי דרישה מרכזית שלנו, שזו דרישה מאוד משמעותית, שזה מה שצריך להראות אם באמת יש לנו פרטנר או לא.

נתן שרנסקי: כל פעם שדיברתי על זה או כתבתי מאמרים בעברית ובאנגלית בישראל, או התווכחתי בתוכניות טלוויזיה, לעתים רחוקות מאוד ראיתי הסכמה.

נתן שרנסקי: אנשים מהשמאל אמרו שבכלל לא צריך לדרוש דרישות מוגזמות, העיקר להגיע להסכם.

נתן שרנסקי: אבל גם הרבה אנשים מהימין אמרו, מה זה חשוב, זה בסך הכול רק נייר, רק עוד הצהרה.

נתן שרנסקי: הוא יגיד ככה ואחר כך הוא יגיד אחרת.

נתן שרנסקי: מה זה בכלל חשוב, חשובות העובדות.

נתן שרנסקי: היו מתחילים אז להתווכח על התהליך, אם באמת במה שערפאת אומר הוא כבר ביטל את זה או לא ביטל.

נתן שרנסקי: העמדה שלי היתה כל הזמן שלא חשוב התהליך המשפטי.

נתן שרנסקי: אז מה כן חשוב לי פה?

נתן שרנסקי: שיהיה תהליך של הפנמה של המציאות החדשה על-ידי שני העמים.

נתן שרנסקי: אנחנו התחייבנו לפני חמש שנים להכיר בערפאת כנציג של העם הפלסטיני ולהתחיל משא-ומתן אתו על העברת חלק מהשטחים ביש"ע לשליטתו.

נתן שרנסקי: הוא מצדו יכיר בעובדה שאנחנו קיימים ויפסיק את המלחמה נגדנו.

נתן שרנסקי: עברו חמש שנים, החברה שלנו, בצורה מאוד מאוד קשה, עם דיונים, עם הפגנות, לאחר רצח כל כך נורא ומזעזע כמו רצח ראש הממשלה שלנו, הפנימה את המציאות החדשה שאנחנו לא שולטים בכל חלקי ארץ-ישראל.

נתן שרנסקי: למעשה אין היום איזה מחנה גדול שחושב שאנחנו חוזרים לכל שטחי ארץ-ישראל.

נתן שרנסקי: ערפאת, מבחינת הפנמת המסר לעם הפלסטיני, עומד בדיוק איפה שהוא היה אז.

נתן שרנסקי: עד עכשיו הוא לא ביטל.

נתן שרנסקי: אני לא מתכוון מבחינה משפטית, אך הוא אומר בערבית דבר אחד ובעברית ובאנגלית הוא אומר דבר אחר.

נתן שרנסקי: בגלל זה אמרתי הרבה פעמים לדניס רוס, וב"וואי פלנטיישן" אמרתי את זה כמובן לקלינטון ולכל מי שהיה מוכן לשמוע אותי, שבכלל לא חשוב לי מה ערפאת כותב באנגלית לקלינטון ובעברית לנתניהו.

נתן שרנסקי: חשוב לי רק דבר אחד, מה הוא אומר בערבית לעם הפלסטיני, איך הוא מעביר מסר של מציאות חדשה לכל בית ובית.

נתן שרנסקי: אנחנו רואים, שהמסר שהוא כן מעביר דרך הטלוויזיה, דרך בתי-ספר, דרך מחנות קיץ, הוא בדיוק הפוך.

נתן שרנסקי: בגלל זה כל כך חשוב לי, שבצורה הכי פומבית שאפשר, עם מאבקים קשים נגד האופוזיציה שלו, הוא יצטרך – – –

צבי הנדל: הוא עשה את זה.

צבי הנדל: הוא הודיע שהוא יעלה עם רובים לירושלים.

נתן שרנסקי: תן לי לסיים, אולי תהיה מבסוט ממה שאני אומר.

צבי הנדל: באתי רק בשביל לשמוע איך אתה מסוגל להסביר שאתה בעד התוכנית.

שבח וייס: אם באת לשמוע, אז תאפשר להשמיע.

צבי ויינברג: אתה מאוד מנומס היום.

צבי הנדל: – – – אבל אני אוהב אותו, ואני משתגע איך יכול אדם כמוהו, שהוביל מאבק עצום – – –

שבח וייס: על זה הוא דיבר כשלא היית כאן.

שבח וייס: הוא פתח בזה את נאומו.

נתן שרנסקי: על זה אני דיברתי בתחילת הנאום, בדיוק על זה.

נתן שרנסקי: אולי אתה תזכיר לי איפה הייתי.

נתן שרנסקי: דווקא בגלל זה זה חשוב.

נתן שרנסקי: כאשר דיברתי על זה עם הנשיא קלינטון, אחרי כמה וכמה אכזבות בשיחות עם עיתונאים שלנו ועם פוליטיקאים שלנו, שאמרו שזה בכלל לא חשוב, הוא אמר: אתה יודע, את הגישה הזאת אני מבין, עכשיו אני מבין למה זה חשוב.

נתן שרנסקי: ברגע שאנחנו לא שואלים אם כן היה תהליך משפטי נכון או לא היה, ברגע שאומרים עד כמה זה חשוב שתהיה הפנמה של מציאות חדשה על-ידי העם, וזו חובה של מנהיג לעשות את זה, והוא לא עושה את זה – את זה אני מבין.

נתן שרנסקי: לא רק זה.

נתן שרנסקי: הוא גם הלך אז לערפאת ואמר: אתה יודע, הישראלים שכנעו אותי, אני שיניתי את דעתי ואני חושב שהם צודקים בדרישה שלהם.

נתן שרנסקי: אחרי זה, דווקא ביום האחרון שלי שם – כידוע, עזבתי קצת לפני הסוף, מסיבות משפחתיות – היתה ישיבה בינינו לבין ערפאת והצוות שלו, המטבחון שלו.

נתן שרנסקי: היו שעתיים של ויכוחים וצעקות על הנושא של המל"פ, ואחרי שערפאת הבין שבלי זה לא יהיה שום הסכם, הוא התחיל לזוז והצטרפו אליו גם האמריקנים.

נתן שרנסקי: היתה הסכמה ברורה בינינו שיהיה כינוס של המל"פ ותהיה הצבעה, וכל "הסוכריות" או התוספות שהוסיפו, זאת אומרת, שיהיה לא רק מל"פ, אלא יהיו גם עוד ארגונים והנשיא קלינטון יבוא – הן היו רק למטרה אחת, כי ערפאת היה ממשיך לטעון שקשה לו מאוד להבטיח ששם תהיה הצבעה כמו שהיא, ואם, חס ושלום, תהיה הצבעה אחרת, זו תהיה בכלל מציאות אחרת לגמרי.

נתן שרנסקי: לכן, כדי לעזור לו, הסכמנו שיהיו שם עוד כל מיני ארגונים שיש להם שליטה והם יכולים לעזור לשכנע, והנשיא קלינטון יבוא רק במטרה אחת: לא לקבלת פנים, אלא לחזק את המסר של ערפאת ולקרוא לאחרים להצביע כפי שערפאת מבקש.

נתן שרנסקי: וכמובן, כשזה הגיע – – –

שמריהו בן-צור: אדוני השר, איך תהיה ההצבעה שם?

שמריהו בן-צור: מחיאות כפיים?

שמריהו בן-צור: מה?

נתן שרנסקי: לא, לא.

חיים אורון: – – –

שבח וייס: נא להמשיך, אדוני השר.

שבח וייס: אתם שניכם דוברים אחרי השר.

נתן שרנסקי: וכאן אני בא לחלק מאוד בעייתי.

נתן שרנסקי: אני רוצה להגיד, שאחרי שחזרנו, היה גל התחמקויות ופתיחה מחדש של סוגיות שהיו ברורות והיו מוסכמות בינינו לבין הפלסטינים והאמריקנים, והדוגמה הכי טובה היא, כמובן, המל"פ.

נתן שרנסקי: פתאום אנחנו שומעים אותם אנשים שהסכימו, והיה ברור מאוד על מה מדובר – מתחילים לדבר על זה שלא תהיה הצבעה וכל מה שיהיה זו קבלת פנים לכבוד קלינטון.

נתן שרנסקי: אז היה חשוב מאוד להפסיק את זה.

נתן שרנסקי: דניס רוס ניסה להגיד, שלא רק הפלסטינים מצהירים הצהרות לא רלוונטיות, גם אנחנו, ואני רוצה להגיד שרק היום אמרתי לו שאני לא מקבל את הסימטריה הזאת, כי כל מה שהפלסטינים מצהירים, אם זה על הרובים, אם זה על מל"פ ואם זה על הפעימה השלישית – זה בדיוק בניגוד להסכמות בין שלושת הצדדים.

נתן שרנסקי: ההצהרות שלנו או החיזוקים שלנו, שהכנסנו בהחלטות הממשלה, הם בדיוק אותן הסכמות שאנחנו השגנו, ואני מצפה מהאמריקנים, שבכל פעם שהצד השני ינסה לברוח מזה, הם יבהירו מי צודק ומי לא.

נתן שרנסקי: מציאות שבה פלסטינים מנסים להתחמק ולברוח, מציאות שבה האמריקנים לא תמיד ממהרים להבהיר מה היו ההסכמות – מציאות כזאת מחייבת אותנו כן להכניס אותם חיזוקים, שכל הצדדים ב"וואי פלנטיישן" כל כך לא רצו להכניס, ובגלל זה אני דווקא הייתי בין אלה ששמו חיזוקים או התניות בהחלטת הממשלה, וגם הצעתי להפוך למעשה את הממשלה לוועדת מעקב, שאחרי כל שלב ושלב תצטרך להגיד, האם הביצוע הוא לפי ההסכמה ב"וואי פלנטיישן" או לא.

נתן שרנסקי: ואני יודע שזה תהליך מאוד בעייתי, אבל אין לנו ברירה, וזה נכון בקשר למל"פ, זה נכון גם בקשר לכל הסעיפים האחרים.

ראובן ריבלין: למה אתה מתכוון לגבי הסעיפים האחרים, שגם את הסעיפים האחרים הם לא יקיימו?

נתן שרנסקי: לא, לא.

נתן שרנסקי: אני אומר שאנחנו כממשלה קיבלנו כמה התניות.

נתן שרנסקי: אמרנו קודם כול, שאם יהיה צורך בכלל בפעימה שלישית, זה יהיה 1%, והיתה הסכמה על זה, אבל היתה גם הסכמה שאנחנו – – –

ראובן ריבלין: ערפאת הסכים לזה?

נתן שרנסקי: אז אני אומר: היו הבנות ברורות לגמרי בינינו לבין הפלסטינים והאמריקנים.

נתן שרנסקי: גם היום לא כל ההבנות מצויות על הנייר, במזכר עצמו, אבל ברגע שהפלסטינים מנסים לברוח מאותן הבנות שהיו, כן צריך להכניס אותן לנייר רשמי.

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, השר כמעט סיים את 20 הדקות שלו.

צבי הנדל: – – –

שבח וייס: חברים, לא, אנחנו לא מתחילים מחדש.

שבח וייס: הכרעה תיפול הלילה בהצבעה, וזהו.

נתן שרנסקי: אני רוצה להגיד, שיש – – –

צבי הנדל: – – – זו היתה בדיחה.

צבי הנדל: אנשים ימותו מזה.

צבי הנדל: אי-אפשר לצחוק מזה.

שבח וייס: חברים, לא מתחילים מחדש את הדיון עכשיו, מה לעשות.

שבח וייס: בבקשה, אדוני השר.

נתן שרנסקי: אני מסיים עכשיו.

ראובן ריבלין: – – – אולי אתה תסביר לנו.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, עד עכשיו השר הסביר.

שבח וייס: אתה הופעת עכשיו.

שבח וייס: אי-אפשר לחזור על זה.

שבח וייס: אני בטוח ששמעת גם בחדרך.

נתן שרנסקי: אני רוצה להגיד, שבהסכם זה יש טיים-ליין, יש מנגנון בקרה ויש חיזוקים או התניות שהכניסה הממשלה בישיבה האחרונה שלה.

נתן שרנסקי: אני יכול לעשות השוואה עם מכונית: יש הילוכים, יש הגה ויש בלמים, וזה תלוי רק בנו עד כמה נהיה נהגים זהירים, מיומנים ומנוסים.

נתן שרנסקי: תודה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר שרנסקי.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים אורון, שש דקות, ואחריו – חבר הכנסת שמריהו בן-צור, שש דקות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, אולי תסביר לנו – – –

שמריהו בן-צור: מעניין איך מרצ תצביע.

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, עכשיו חיים אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בדברי הקצרים אני מבקש לדבר לשני ציבורים שאני בטוח שהימים האלה מבחינתם הם ימים קשים.

חיים אורון: אני רואה פה לנגד עיני את צבי הנדל ואת רובי ריבלין, ואני חושב שאני מסוגל להבין מה עובר עליהם.

חיים אורון: אני מסוגל להבין מה עובר עליהם, כי אני יודע – חוויתי את זה בעצמי – מה עובר על אדם שיש לו עיקרי אמונה שהוא מאמין בהם בכנות, והמציאות לעתים מביאה אותו להכרה או להסכמה או להבנה שעיקרי האמונה האלה שלו אינם ניתנים לביצוע.

חיים אורון: אני עברתי את זה בתחום אחר.

חיים אורון: אין בי שמץ של שמחה לאיד לכאבם של אותם אנשים.

חיים אורון: אני אמשיך לדגול בעמדותי.

חיים אורון: פוליטית, אני גם אמשיך להיאבק בהם, כי אני בטוח שהם הלכו בדרך שגויה, שגרמה לנו אסונות רבים, אבל אין בי שמחה לאיד, ואין לי אפילו הרצון להגיד בהקשר זה – – –

צבי הנדל: כמה יהודים נרצחו מאז הדרך החדשה?

חיים אורון: למה אתה מפריע לי?

צבי הנדל: כל מי שאני אוהב, אני מפריע לו.

חיים אורון: אין בי אפילו הרצון לומר: אמרנו לכם.

חיים אורון: יש ציבור שני, אדוני היושב-ראש, ואתו יש לי קושי, וחבל שהשר שרנסקי גמר את תפקידו בדיון הזה לספר לנו מה שקרה ב"וואי פלנטיישן" שאנחנו לא יודעים.

חיים אורון: עד עכשיו לא ידענו.

חיים אורון: פתח בדברים האלה הדובר הראשון מטעם הליכוד – לא ראש הממשלה – חבר הכנסת שטרית, שאמר: רק הליכוד יכול.

חיים אורון: הנה עוד הוכחה.

חיים אורון: ואני בכל זאת שואל אותך, חבר הכנסת ריבלין, ואתה לא מייצג בהקשר זה את הליכוד, אבל אתה היחיד שנמצא באולם: מה משמעות העניין הזה?

חיים אורון: עכשיו ברצינות.

חיים אורון: זאת אומרת כך: כשאנחנו מציעים את ההצעה הזאת, אז הם, מעודף יושר אינטלקטואלי ומעודף אמונה בארץ-ישראל, מאשימים אותנו בכל המרעין בישין.

חיים אורון: וכאשר הם בשלטון, פעם אחרי פעם, לא פעם אחת, לא פעמיים, עושים אותה מדיניות, לטעמי פחות טוב, בפחות הצלחה, ואני לא עוסק בזה עכשיו, וההסכם המכוער הזה – רובי ריבלין, אתה צודק, אני לא עוסק בו עכשיו – אבל באים ואומרים: כל מה שאתם עושים, אנחנו עושים יותר טוב.

חיים אורון: אלוהים אדירים, איזה מחיר נורא שילמו החברה הישראלית ומדינת ישראל על אותם שנים שבהן אמרתם שזו בגידה.

חיים אורון: מה המשמעות החינוכית, המוסרית של העמדה הזאת?

חיים אורון: אני מבין, רובי ריבלין עומד להצביע גם היום נגד ההסכם, כי הוא חושב שההסכם לא טוב.

חיים אורון: יש לי אתו ויכוח קשה, בידידות, יש לי אתו מחלוקת קשה, הוא יודע מה אני חושב.

חיים אורון: הוא יודע שאין פתרון.

חיים אורון: בני בגין אמר את זה פה מעל הדוכן.

חיים אורון: אין הסכם עם הפלסטינים על 40:60.

חיים אורון: אי-אפשר יותר לרמות לא את עצמנו ולא את הציבור.

חיים אורון: יש הסכם עם הפלסטינים כאשר תהיה מדינה פלסטינית ובצדה מדינת ישראל.

חיים אורון: ועכשיו ננהל משא-ומתן קשה מאוד עם הפלסטינים – מה יהיה במדינה ומה לא יהיה.

חיים אורון: מה חובתנו ומה חובתם.

חיים אורון: מה יקרה עם המים, ומה יקרה עם הביטחון, ומה יקרה עם הכלכלה, ומה יקרה עם התושבים וכו'.

חיים אורון: אבל מה המשמעות?

חיים אורון: – ממשיכים לספר סיפורים.

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, זה לא איזה סוג של פולמוס פוליטי, כי המשמעות של העניין הבוקר, או אתמול אחר הצהריים, היא, ששר החוץ הפך להיות הסניגור הגדול של ההסכם – אם הייתי דתי הייתי אומר, ריבון העולמים – – –

יצחק וקנין: אתה גם יכול להגיד.

חיים אורון: אני אומר, אני אומר.

חיים אורון: – – – ואומר למתנחלים באותו בוקר: תפוס כפי יכולתך.

חיים אורון: מתי הוא שיקר?

חיים אורון: כשהוא אמר שההסכם טוב, או כשהוא אמר "תפוס כפי יכולתך"?

שלמה בן-עמי: אלה אותן גבעות שהוא יחזיר בפעם הבאה.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: והוא אומר: מה שנתפוס לא יהיה עליו משא-ומתן.

חיים אורון: זאת אומרת, הוא כבר יודע, שעל כל השאר יש משא-ומתן, ועל כל השאר יוותרו.

חיים אורון: אז מה המשמעות של האמירות הללו?

חיים אורון: כבר לא בפולמוס.

חיים אורון: אז שרנסקי יסביר לנו שהוא השיג את זה שהמל"פ תצביע.

חיים אורון: אני לא מבין.

חיים אורון: אם בעוד שעה ייכנס לכאן אדם ויגיד, אני חבר כנסת, ויצביע, היושב-ראש לא ייתן לו להצביע.

חיים אורון: בפרלמנט הזה של המל"פ, קלינטון באמת כמו אריק שרון.

חיים אורון: אריק שרון עשה פעם אחת הצבעה עם שני מיקרופונים – מי להדברת הטרור, מי נגד.

ראובן ריבלין: לא צריך להתגאות בזה כל כך.

ראובן ריבלין: גם אתה רוצה שהאמנה הפלסטינית תבוטל.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, תאפשר לחבר הכנסת אורון להתחיל לסכם.

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, אני אומר לך – – –

טלב אלסאנע: – – – האמנה הפלסטינית.

חיים אורון: אני אומר לך, אין לי בעיה.

חיים אורון: חשוב שיתקיים כנס גדול וישתתפו בו המוני פלסטינים, חלק ידברו בערבית, ואני מניח שחלק ידברו באנגלית בתרגום לערבית.

חיים אורון: אם שרנסקי היה רוצה מהלך של פיוס, הייתי מציע לו לקיים כנס גדול מאוד במחסום ארז, שבו יעמוד ראש ממשלה, לא זה, אלא ראש ממשלה שמאמין בתהליך השלום, עם ראש הרשות הפלסטינית.

ראובן ריבלין: אתם קבעתם שצריך לבטל את האמנה.

ראובן ריבלין: אתה, ממשלתך.

שבח וייס: תן לו לסיים.

שבח וייס: ההערה שלך הובנה.

ענת מאור: – – –

שבח וייס: חברת הכנסת מאור, תני לו לסיים.

חיים אורון: אם רוצים מהלך של פיוס, של דיבור אל דעת הקהל, יופיעו שני ראשי המדינה.

חיים אורון: אני לא מאמין שראש הממשלה שלנו יכול להיות שותף לטקס כזה.

חיים אורון: ויגידו, כן, אנחנו צועדים עוד צעד במהלך קשה, כואב לשני העמים, שיש בו בשורות כואבות, אבל הוא המהלך היחיד האפשרי בדרך לשלום ולפשרה, שבסופו של דבר יכוננו זה בצד זה מדינה פלסטינית ומדינת ישראל, שבה יחיו בשוויון יהודים ופלסטינים ביחד.

חיים אורון: זאת המשמעות מבחינתי של הצבעה בעד ההצעה הזאת.

חיים אורון: ייתנו למטה מפה על 2%, אדוני היושב-ראש, ייתנו מפה שאיננה מפה.

חיים אורון: אתם לא יודעים על מה מוותרים.

חיים אורון: אלה שאכפת להם כל סנטימטר לא יודעים מה יש במפה, לא יודעים מה יש במפה.

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, היה לך משפט סיכום יוצא מן הכלל.

חיים אורון: ואז, חברי הכנסת, אנחנו למרות הכול נצביע בעד ההסכם.

חיים אורון: וחבר הכנסת זאבי יעשה אמון, וראש הממשלה יעשה אי-אמון, ואנחנו לא נצביע אמון בראש הממשלה.

חיים אורון: אבל נצביע הלילה בעד ההסכם, מתוך רצון שההסכם הזה יתקבל בקולות של חברי כנסת רבים ככל האפשר ויהיה ברור לכולם ש-100–90 חברי כנסת מתוך 120 תומכים ביסודו של דבר במהלך הזה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לך, חבר הכנסת אורון.

שבח וייס: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, אף הוא שש דקות.

שבח וייס: ואחריו – חבר הכנסת רפאל פנחסי.

שמריהו בן-צור: אתם בעד ההסכם?

חיים אורון: אם לא הבנת בתור מורה – – –

שמריהו בן-צור: אני לא מבין.

שבח וייס: חבר הכנסת בן-צור, מהבמה, בבקשה.

ראובן ריבלין: מה ההגנה שלכם על האמנה הפלסטינית?

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, אחר כך.

טלב אלסאנע: חשוב מה המשא-ומתן?

שבח וייס: אנחנו הבנו, העניין כבר מוצה.

שבח וייס: בבקשה.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, חברי, אין זה סוד שהציונות הדתית מצויה בפני הסכם שהוא אחד ההסכמים הגרועים ביותר שנחתמו בין מדינת ישראל לבין שכניה.

שמריהו בן-צור: ויש לומר את האמת, הכאב אצלנו גדול ביותר.

שמריהו בן-צור: אנחנו לא נתגבר על זה.

שמריהו בן-צור: אנחנו לימדנו ולמדנו באמת ובאמונה ובמסירות ללא קץ, שארץ-ישראל שייכת אך ורק לעם ישראל, על-פי תורת ישראל.

שמריהו בן-צור: זו הסיבה לכך שאנחנו רואים את בוגרי החינוך הדתי מיישבים את חבלי המולדת והכיפה הסרוגה שולטת בגוש-קטיף, ביהודה, בשומרון ובגולן.

ענת מאור: אז למה אתם לא מקדימים את הבחירות?

שמריהו בן-צור: אין זה סוד שסיעת המפד"ל עמלה במשך ימים ולילות כדי להקים את הממשלה הזאת, מתוך אמונה כי ממשלה זו יכולה למזער את הנזקים שנבעו מהסכמי אוסלו.

שמריהו בן-צור: הסכמי אוסלו הם ההסכמים הגרועים ביותר, המסוכנים ביותר בתולדות מדינת ישראל.

אפי אושעיה: למה אתם לא מפילים את הממשלה?

שבח וייס: התשובה אצל גדעון עזרא.

שמריהו בן-צור: אנחנו עמלנו קשות לבחור את ראש הממשלה, וזה שהוא בא וטוען – – –

אפי אושעיה: תגידו שיש ילד דפקט.

אפי אושעיה: תודו בזה.

שמריהו בן-צור: – – – שראש הממשלה אומר:

שמריהו בן-צור: אני בסך הכול ירשתי את ההסכם האומלל הזה.

טלב אלסאנע: אתה מדבר בניגוד להחלטת מרכז הליכוד.

שבח וייס: חבר הכנסת אלסאנע, תאפשר לנו לנוע קדימה כדי לאשר את ההסכם הלילה.

שבח וייס: זה מאוד חשוב.

טלב אלסאנע: זה בניגוד להחלטת מרכז הליכוד.

אפי אושעיה: אנחנו מכבדים אתכם מאוד.

אפי אושעיה: תן תשובה למה.

שבח וייס: כמה שאתה תאריך את זה יותר, ייפלו תומכים של ההסכם.

שמריהו בן-צור: אתה נותן לי את הזמן, אדוני היושב-ראש?

שבח וייס: בוודאי.

שבח וייס: הוא רוצה שלא יתמכו בהסכם.

שבח וייס: כל רגע שעובר הם משכנעים מישהו שלא לתמוך בהסכם.

שבח וייס: תן לו.

שמריהו בן-צור: אדוני ראש הממשלה, זה שאתה טוען, ירשנו הסכם אומלל, אני אומר לך בפירוש, אנחנו לא בחרנו יורש, בחרנו ראש ממשלה.

שמריהו בן-צור: בחרנו שרים, לא יורשים.

שמריהו בן-צור: לא בחרנו את היורשים של פרס ושל ביילין וכיוצא בזה.

שמריהו בן-צור: אנחנו מודעים לכך, שחלק מהאנשים שאני מפנה את הדברים אליהם לעגו לציונות הדתית כאשר אמרו: החלום של ארץ-ישראל השלמה נגוז.

שמריהו בן-צור: הם שמחו לאידנו.

שמריהו בן-צור: פצו עלינו פיהם.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, שבענו הבטחות מראש הממשלה, שבענו הבטחות מהשרים, האמנו באמונה שלמה שהם יעמדו על המשמר ולא יירדמו בשמירה שלהם על ארץ-ישראל.

שמריהו בן-צור: והם נרדמו.

שמריהו בן-צור: כמו-כן ידענו, כי המינוי של השר שרון לשר החוץ לא יביא פתרונות לארץ-ישראל.

שמריהו בן-צור: הזיקנה ביישה את הבחרות.

שמריהו בן-צור: כולנו כאחד, לאחר החתימה על הסכם וואי, נצבט לבנו ונעשה בשרנו חידודין חידודין.

שמריהו בן-צור: מתברר כי סמכנו על משענת קנה רצוץ.

שמריהו בן-צור: לא היתה להם שום יכולת לעמוד על דברים שהובטחו לנו.

תמר גוז'נסקי: מי זה הקנה הרצוץ?

שמריהו בן-צור: כרעו נפלו בפני לחצי קלינטון וחבר מרעיו.

תמר גוז'נסקי: מרעיו?

שבח וייס: חבר מרעיו זה מעניין.

שמריהו בן-צור: אישור ההסכם בממשלה – שמונה בעד, חמישה נמנעים וארבעה נגד – זו תוצאה שמעידה עדות נחרצת, כי אפילו חברי הממשלה שלו, מהסיעה שלו, לא מאמינים ולא מסכימים עם ההסכם השפל הזה.

תמר גוז'נסקי: אז שיתפטר.

שמריהו בן-צור: ההסכם הזה מלא בורות בורות, והוא עלול חס ושלום להקים מדינה פלסטינית אשר תהווה סכנה לא רק למדינת ישראל אלא לכל מדינות ערב.

עבד-אלוהב דראושה: או, דואג למדינות ערב?

עבד-אלוהב דראושה: איזה צדיק.

שמריהו בן-צור: בוודאי.

שמריהו בן-צור: דיבר כאן לפני חבר הכנסת לייזרזון מאגודת ישראל, ואחרי ידבר חבר הכנסת פנחסי מש"ס.

שמריהו בן-צור: אני שואל אתכם שאלה פשוטה.

שמריהו בן-צור: מה תעשו עם הפסוקים שאנחנו נקרא בשבת הבאה: "גור בארץ הזאת ואהיה עמך ואברכך כי לך ולזרעך אתן את כל הארצת האל, והקימתי את השבעה אשר נשבעתי לאברהם אביך" – – – "ונתתי לזרעך את כל הארצת האל והתברכו בזרעך כל גויי הארץ"?

תמר גוז'נסקי: הפסוקים בסדר וההסכם בסדר.

שמריהו בן-צור: איך אתם תצביעו בעד לקיחת חבלי מולדת של ארץ-ישראל?

שמריהו בן-צור: איך ש"ס ואגודה?

שמריהו בן-צור: איך?

תמר גוז'נסקי: הם רוצים שלום.

שמריהו בן-צור: כן, גם אני רוצה שלום יותר ממך.

שמריהו בן-צור: אני רוצה שלום יותר ממך.

עבד-אלוהב דראושה: לא כמוך.

דוד טל: רוצים להפסיק עם השכול, רוצים לתת צ'אנס לשלום.

שבח וייס: חבר הכנסת דוד טל, הרי אתם יודעים שהמבחן הוא מי נשאר בממשלה ולא יותר.

שבח וייס: אז אל תתרגש כל כך.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, אל תתקוף אותי כי אני לא יכול לתקוף אותך, לא נעים לי.

שמריהו בן-צור: אתה צריך להיות נייטרלי.

דוד טל: זו השאלה של סלומינסקי, מה אתם עושים בכלל בממשלה?

דוד טל: – – – אין אח ורע להתנהגות הזאת של המפד"ל.

שמריהו בן-צור: מה אתם תעשו בשבת, אנשי ש"ס ואגודה?

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת טל, כל אותם אנשים שלא יודעים להשיב דברים נכוחים נגד התקפות, אומרים "דמגוגיה".

שמריהו בן-צור: אנחנו מכירים את הפטנט המטומטם הזה.

שמריהו בן-צור: אבל אלה שאלות אמיתיות.

שמריהו בן-צור: מה תעשה עם הפסוקים האלה?

תמר גוז'נסקי: פיקוח נפש.

רפאל פנחסי: אני אענה לך.

שמריהו בן-צור: אתה לא תענה לי, כי אין לך מה לענות.

שבח וייס: הוא יענה, כי הוא מדבר אחריך.

שמריהו בן-צור: עלה לפני חבר, יהודה הראל.

שמריהו בן-צור: בגלל הלחץ של יהודה הראל וחבריו – זו הסיבה שההסכם הזה הוא גרוע.

שמריהו בן-צור: לא היה חבר כנסת אחד ששמעתי אותו מברך על ההסכם הזה ואומר שההסכם טוב.

שמריהו בן-צור: לא היה אף אחד, אבל פלא – כל אלה שמשמיצים את ההסכם הזה, מרצ ומד"ע וחד"ש, כולם מתקיפים את ההסכם ואחר כך מצביעים בשבילו.

שמריהו בן-צור: מדהים.

תמר גוז'נסקי: אנחנו משמיצים?

תמר גוז'נסקי: מה פתאום.

עבד-אלוהב דראושה: אתה נגד השלום.

שמריהו בן-צור: חוסר הגינות.

שמריהו בן-צור: זו לא הגינות, זו צביעות.

שמריהו בן-צור: מתקיפים את ראש הממשלה על ההסכם הזה – – –

גדעון עזרא: תעזבו, תעזבו אותה כבר.

שמריהו בן-צור: רצו לקנות אותך בכיסא.

שמריהו בן-צור: כמעט נכנסת בכיסא לממשלה הזאת.

שמריהו בן-צור: מה קרה?

עבד-אלוהב דראושה: אין לכם עקרונות, אתם רוצים כסף וכיסאות.

דוד טל: רק כיסאות, רק כיסאות.

שמריהו בן-צור: מה זה, חברו עלי בני צרויה?

רפאל פנחסי: אתה תוקף, מחזירים לך.

שמריהו בן-צור: אני לא מבין, יש רק סיעה אחת עם עמוד שדרה, שהיא אמרה דברים ברורים נגד ההסכם.

שמריהו בן-צור: והיא נגד ההסכם, לא כמוכם.

אפי אושעיה: צאו מהממשלה, מה אתה רוצה?

דוד טל: אתם חסרי חוליות, אתם צריכים לקום ולעזוב את הממשלה.

שמריהו בן-צור: אתם נגד ההסכם, ואתם מצביעים בעד ההסכם.

תמר גוז'נסקי: נובמבר 1998.

טלב אלסאנע: לך למולדת.

שמריהו בן-צור: אני מצטער, אבל אני חייב לומר את האמת שהיא מקובלת עליכם, כי המפלגה היחידה שלא מסכימה עם ההסכם הזה, לא כמוכם – – –

דוד טל: והיא נדבקת לכיסאות בממשלה.

שמריהו בן-צור: אתם לא מסכימים, ואתם מצביעים.

שמריהו בן-צור: מדהים.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת בן-צור.

שבח וייס: חבר הכנסת פנחסי.

שבח וייס: יש לך משימה קשה מאוד, פנחסי.

שבח וייס: יש לך משימה בלתי אפשרית כמעט, אתה הדובר ואחריך שר הביטחון, אחר כך שמעון פרס ואחר כך אריאל שרון.

שבח וייס: בבקשה.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת בן-צור, אני רוצה להשיב לך, אתה רוצה להאזין?

רפאל פנחסי: שמעתי עכשיו את דבריו של הנואם האחרון, חבר הכנסת בן-צור.

שמריהו בן-צור: חבר שלך.

רפאל פנחסי: חבר שלי, נכון.

רפאל פנחסי: והוא שאל, איך ש"ס יכולה להרים את היד בעד ההסכם הזה, כשיש פסוקים מפרשיות השבוע, "גור בארץ הזאת" וכו' וכו'.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת בן-צור, אני משיב לך, אני רוצה שתאזין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הסכת ושמע איך עושים שלום.

שבח וייס: יש לך מליצי יושר.

רפאל פנחסי: אתה יודע שזה לא חדש, שאצלנו מי שקובעת זו מועצת חכמים, בראשותו של מרן הרב עובדיה יוסף, והוא פסק, לא היום ולא אתמול, שפיקוח נפש דוחה שטחים.

רפאל פנחסי: נכון, אנחנו עושים את זה בכאב לב, זו ארץ אבותינו, אנחנו מאמינים שזו ארץ ששייכת לעם היהודי.

ראובן ריבלין: הבוחרים שלכם לא מסכימים.

תמר גוז'נסקי: 80% מהם – – –

רפאל פנחסי: חבר הכנסת ריבלין, אתה אל תדאג לבוחרים שלנו, אתה רואה שבכל זאת – – –

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, אני אצטרך לקרוא אותך לסדר, זה לא נעים לי.

דוד טל: מה עם הבוחרים שלכם?

שבח וייס: חבר הכנסת דוד טל, אתה הרי יודע שבבחירות יודעים מי בוחר בעד מי.

שבח וייס: עכשיו, זה סתם הצהרות.

שבח וייס: חבר הכנסת בן-צור.

שבח וייס: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני מבקש שתחזרי למקומך ואל תפריעי.

שבח וייס: חבר הכנסת בן-צור, תן לנו להמשיך בדיון.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת ריבלין, אני מציע שאתה תדאג יותר למצביעים שלכם מאשר למצביעים של ש"ס.

שבח וייס: יש בזה משהו.

ראובן ריבלין: ביום שאני לא אצטרך לדאוג להצבעה ישירה לראש הממשלה, איך שאני אדאג.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת ריבלין, אמרת לי בבדיחותא לפני שבוע, כשרצו להעלות את אחוז החסימה, שאתה מתנגד לזה, כי עוד מעט הליכוד לא יעבור את אחוז החסימה.

ראובן ריבלין: נכון.

רפאל פנחסי: אז בוא לא נתמודד עם השאלה מי המצביעים שלנו ומי המצביעים שלכם.

שבח וייס: חברים, סליחה, בקטע הזה, זה נפסק.

שבח וייס: אין לנו ברירה, אלא להמתין ליום הבחירות כדי לראות מה קורה.

סאלח סלים: חבר הכנסת פנחסי, מה אמרת?

סאלח סלים: תחזור על זה.

שבח וייס: למה אתם מפריעים לו?

שבח וייס: הרי אתם מסכימים אתו, ואתם מפריעים לו כל הזמן.

שבח וייס: אתם מסכימים אתו ומפריעים לו.

שמריהו בן-צור: מי מסכים אתו?

שבח וייס: אני מדבר על אלה שמסכימים אתו.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת בן-צור, אני חוזר לתשובה אליך.

רפאל פנחסי: כפי שאמרתי לך, נכון שזו ארץ אבותינו, הארץ של העם היהודי, אבל, כפי שאמרתי לך, אצלנו קובעים מרנן ורבנן, בראשותו של המרן הרב עובדיה יוסף, והוא פסק שפיקוח נפש דוחה שטחים.

רפאל פנחסי: אם אנחנו יכולים להביא את השלום, אנחנו בעד להחזיר חלקת אדמה, אבל בשלום אמת.

רפאל פנחסי: זו היתה הסיבה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת טל, אתה מפריע לחבר הסיעה שלך, וזה לא "פייר".

שמריהו בן-צור: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

רפאל פנחסי: תן לי לדבר.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת בן-צור, לא הפרעתי לך, תן לי לדבר.

שבח וייס: חבר הכנסת בן-צור, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה, ולא נעים לי לעשות את זה, אתה מורה.

שמריהו בן-צור: מה זה פיקוח נפש?

שבח וייס: סלח לי, אני קראתי לך לסדר פעם ראשונה, יש גבול.

רפאל פנחסי: אנחנו, כפי הוראת מרנן ורבנן, תמכנו בהסכם השלום, ותומכים גם היום בהסכם השלום.

רפאל פנחסי: זו גם היתה הסיבה שהצטרפנו לממשלת רבין, זיכרונו לברכה, בתחילת הדרך, בשביל לדחוף את תהליך השלום, כדי שאחת ולתמיד נגיע למצב שלא יישפך דם בנינו, שיקר לכולנו.

רפאל פנחסי: אבל, כפי שאמרתי בתחילת דברי, ההחלטה היתה, שפיקוח נפש דוחה שטחים, אם זה פיקוח נפש שמביא לשלום אמת, אבל מאחר שהתגברו הפיגועים והתגברו הנפילות של בנינו ואזרחינו, קיבלנו הוראה לפרוש מן הממשלה.

רפאל פנחסי: פרשנו מן הממשלה, אבל עמדנו על הגדר ותמכנו בהמשך תהליך השלום, אולי בכל זאת זה יביא שלום אמת.

רפאל פנחסי: עכשיו אני שואל אותך, חבר הכנסת בן צור, אם אתה כל כך נגד, הרי היתה לכם ישיבת מרכז ביום ראשון, וראינו מה מפלגת המפד"ל, שאתה משתייך אליה כיושב-ראש הסיעה, מה היה יותר חשוב לכם, הכיסאות בממשלה או הקדמת הבחירות.

רפאל פנחסי: אם אתה כל כך נגד, אז למה הצבעת – – –

שמריהו בן-צור: ראית איזו מפלגה דמוקרטית?

רפאל פנחסי: אני אענה לך, חבר הכנסת בן-צור.

רפאל פנחסי: מפלגה דמוקרטית, שאומרת שהיא מפלגה דתית, ושומעת בקול רבנים, הצביעה נגד הרבנים שלה.

רפאל פנחסי: הרי הרבנים שלכם, הרב אליהו והרב שפירא, פסקו לכם להצביע להקדמת הבחירות, ואתם הצבעתם נגד.

רפאל פנחסי: אז על מה אתה מדבר?

רפאל פנחסי: אתה דואג לשלום?

רפאל פנחסי: אתה דואג לכיסא שלך.

רפאל פנחסי: אתה דואג לשטחים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא לא שר.

רפאל פנחסי: לא הוא, אז חבר שלו לסיעה, השר שאול יהלום, שהיה מהמתנגדים הכי גדולים.

רפאל פנחסי: הוא הוביל את המהלך כדי שיישאר בממשלה.

רפאל פנחסי: אני מברך אותו על כך.

רפאל פנחסי: אני חושב שהוא החליט נכון.

רפאל פנחסי: אבל שלא יבוא לכאן ויתקוף אותנו על כך שאנחנו תומכים במהלך השלום.

רפאל פנחסי: מותר לנו לחשוב אחרת ממה שאתה חושב.

רפאל פנחסי: אנחנו באמת מאמינים בשלום, אנחנו מאמינים שאם נגיע להסכם אמיתי נוכל לחיות זה לצד זה; זה הטוב ביותר לשני העמים.

רפאל פנחסי: לכן, כשאני יושב פה בשתי היממות האלה ומאזין לדברי הדוברים, קצת קשה לי להבין, אם באמת תוכם כברם, אומרים מה שחושבים, או שזו פוליטיקה בשביל הפריימריס?

חיים רמון: איך אתה מעלה על דעתך?

חיים רמון: על ארץ-ישראל?

שבח וייס: חבר הכנסת רמון, היו לנו מספיק הפרעות עד כה.

שמריהו בן-צור: אתה נגד ההסכם, אבל תצביע בעדו.

שבח וייס: חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

חיים רמון: – – – לפחות תשתקו, אין לך בושה.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים רמון.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים רמון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה, זה לא ייתכן כך.

שבח וייס: חבר הכנסת רמון, אתה שומע אותי?

שבח וייס: לא ייתכן שאתה תתפרץ פה לאולם ומייד תשנה פה את הסדרים.

שבח וייס: קראתי לך לסדר פעם ראשונה.

רענן כהן: אני קורא לו בפעם השנייה.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת רמון, אתה מפריע לי.

רפאל פנחסי: אל תעזור לי, אני יודע לענות לבד.

שבח וייס: הוא לא מפריע, עכשיו יש שקט.

שבח וייס: נא לסכם.

חיים רמון: אין גבול לבושה ולצביעות.

שבח וייס: חבר הכנסת רמון, תקשיב כשמדברים אליך, אתה לא מעל יתר חברי הכנסת, עם כל הכבוד.

דוד טל: הגיע הזמן להוריד את מסכת הצביעות הזאת.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת רמון, מדברים אליך.

שבח וייס: מה זה אכפת לו.

רפאל פנחסי: כפי שאמרתי, עמדתי כאן ושמעתי את דברי הדוברים, וכששמעתי, גם אלה שתומכים – – –

שבח וייס: חבר הכנסת טל, אל תפריע לחבר סיעתך, זה לא "פייר", אמרתי לך.

רפאל פנחסי: גם אלה שתומכים בהסכם תקפו את ראש הממשלה וכינו אותו בכל מיני כינויים, "שקרן, לא מדייק" וכו'.

רפאל פנחסי: לי דווקא יש דעה אחרת, אני לא בא לבחון עכשיו את ראש הממשלה, אם הוא כן דייק בדבריו, כן הביא את ההסכם, אם התרגום היה נכון או לא היה נכון.

רפאל פנחסי: לשמחתי, בוואי היה צוות שרים, השרים הבכירים בממשלה, אם שר הביטחון, אם שר החוץ.

שבח וייס: חבר הכנסת פנחסי, נא לסכם.

רפאל פנחסי: הפריעו לי כל הזמן.

שבח וייס: תאמין לי, קיבלת זמן פציעות בשפע.

רפאל פנחסי: רק עכשיו אני מתחיל את הנאום.

רפאל פנחסי: אני אשתדל לקצר.

שבח וייס: אני מבקש לסכם.

רפאל פנחסי: אם יש לנו שם שר הביטחון, שאנחנו סומכים עליו בעניין ביטחון העם, ואם אנחנו סומכים עליו בכל מיני נושאים אחרים, למה דווקא בקטע הזה אני לא יכול לתת אמון בשר הביטחון?

רפאל פנחסי: אם הוא אומר שהוא תומך, והוא טוען שההסכם הזה הוא הסכם טוב, למה שאני לא אקבל את דבריו?

רפאל פנחסי: ואם היה שם השר שרון, שהוא מבין בביטחון לא פחות מכל אחד אחר פה בבית הזה, אף שהוא היה בתחילת הדרך נגד 13%, והוא בא ואומר שהוא תומך בזה, למה לא אתן אמון בשר שרון?

רפאל פנחסי: או בשר שרנסקי, שאין לי ספק, באמת, אם הוא אומר שהוא תומך בהסכם, שהוא בדק את הדברים לעומקם.

רפאל פנחסי: ישב צוות שרים בכיר, והוא תומך בהסכם, אז למה לבוא היום ולהגיד שראש הממשלה שקרן?

רפאל פנחסי: זה עניין פוליטי, אז תוקפים אותו, אבל ההסכם כשלעצמו – יכול להיות שיש בו חורים כאן או כאן, אפשר תמיד לשפר, ואפשר תמיד לעשות עוד יותר טוב.

רפאל פנחסי: אני חושב שההדדיות שדורשת הממשלה היא דרישה נכונה מאוד.

רפאל פנחסי: לא יכול להיות שיבוא ערפאת ויגיד שהוא כבר ביטל את האמנה הפלסטינית, שאומרת להשמיד את עם ישראל.

רפאל פנחסי: אם הוא ביטל, אז מה קשה לו היום, כשהוא מביא את קלינטון, ומביא כל אותם נציגים, לחזור על ההצבעה ולהגיד שהוא מבטל את זה שוב, אם באמת כוונתו כוונת אמת?

רפאל פנחסי: לכן, הדברים ייבחנו לפי מעשיהם של שני הצדדים.

רפאל פנחסי: אם באמת הצד הערבי, הפלסטיני, מעוניין בשלום אמת, אנחנו פרטנר לשלום אמת, ומוכנים להחזיר שטחים כדי להגיע לשלום אמת, אבל אם זו רק אחיזת עיניים, לצורך קבלת שטחים, ומחר יבוא המשך לפיגועים, המשך לטרור – זה לא נקרא שלום, ואז בוודאי ובוודאי נצטרך לחשוב פעם שנייה, אם זה השלום שלו ציפינו.

רפאל פנחסי: אני חושב שאנחנו מחזקים את ידי הממשלה, שתלך באותה דרך של הדדיות.

אברהם יוסף לייזרזון: אתה חושב או שאתה בטוח?

רפאל פנחסי: אף אחד לא יכול להיות בטוח, גם ראש הממשלה לא בטוח.

רפאל פנחסי: הוא מנסה.

דוד טל: הוא לוקח סיכון מחושב.

רפאל פנחסי: לכן אנחנו עושים את הסיכון המחושב הזה.

רפאל פנחסי: אם המשטר הפלסטיני ישמור על הנושא הזה של הדדיות, ירדוף את הטרור, יבטל את האמנה הפלסטינית, ויעמיד שלום של אמת, אז יש על מה לדבר.

רפאל פנחסי: אם לא – – –

ראובן ריבלין: אם לא, נעשה מרדף חם.

שבח וייס: אל תענה על השאלות, בחייך.

שבח וייס: עזוב.

שבח וייס: אתה לא צריך לענות על השאלות האלה.

רפאל פנחסי: יש עוד נושא שבשלו כדאי שהממשלה תהיה היוזמת להקמת מדינה פלסטינית.

רפאל פנחסי: אני שומע בבית הזה כל מיני דעות, חלק בעד וחלק נגד, בלאו הכי זה יקום, אז במקום שזה יקום בדיעבד ונגיד על זה אמן, כדאי שהממשלה תוביל את המהלך הזה ותתמוך בהקמת מדינה פלסטינית, לפי הקווים הישראליים, ואז הדבר הזה יביא לשלום אמת, ונוכל להתקיים זה לצד זה.

שבח וייס: תודה רבה, אני ממש לא מצטער שהוספתי לך דקה,

ראובן ריבלין: תסביר לדראושה, מה זו מדינה פלסטינית.

קריאות: – – –

עבד-אלוהב דראושה: אני בעד זה.

שבח וייס: חברי הכנסת דראושה, ריבלין, פנחסי, דליה איציק.

שבח וייס: חבר הכנסת פנחסי, אמרת פה דבר חשוב הגורם להתרגשות.

רפאל פנחסי: אבל לא נתת לי להסביר.

שבח וייס: אני הוספתי לך שתי דקות כי ידעתי מה שאתה הולך לומר.

שבח וייס: מספיק, זהו.

שבח וייס: שר הביטחון יצחק מרדכי.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת שמעון פרס, ויסיים את רשימת המתדיינים היום שר החוץ אריאל שרון.

שבח וייס: לאחר מכן נראה מה יהיה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: חבר הכנסת דראושה, קראתי לך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: אפשר לקבל ממך רשות לנהל פה ישיבה?

עבד-אלוהב דראושה: כן.

שבח וייס: תודה רבה לך.

שבח וייס: השתלט לגמרי על הכנסת.

שבח וייס: בבקשה.

יצחק מרדכי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש לפתוח בהבעת תנחומים למשפחותיהם של שלושה חיילי צה"ל, ממיטב הלוחמים של חטיבת גולני – סמל נחום אלה, סמל יוסף בן-מוחה וסמל רז פרומוביץ', זיכרונם לברכה, אשר לצערנו נפלו אתמול בהתפוצצות מטען נפץ בלבנון.

יצחק מרדכי: אני מבקש לשלוח מכאן ברכת החלמה מהירה לפצועים בבתי-החולים "רמב"ם" בחיפה ו"זיו" בצפת, ומקווה כי ישובו לאיתנם במהרה.

יצחק מרדכי: המלחמה בלבנון היא מאבק מתמשך נגד טרור אכזרי שאנו מנהלים באזור הביטחון כדי להגן על צפון מדינת ישראל.

יצחק מרדכי: צה"ל מתחקר את נסיבות האירוע, והרמטכ"ל מינה ועדת חקירה.

יצחק מרדכי: אני משוכנע, כי ועדה זו תחקור היטב את הסיבות, את המניעים, את מה שאירע, והמסקנות וההשלכות לגבי העתיד יובאו לידיעת ועדת החוץ והביטחון.

יצחק מרדכי: מאמצי הממשלה למציאת הסדר ביטחוני שיאפשר יציאת צה"ל מלבנון נמשכים.

יצחק מרדכי: לא הרפינו ולא נרפה מעניין זה, ביודענו כי סוריה היא הגורם העיקרי והמרכזי שמונע התקדמות והסדר.

יצחק מרדכי: על סוריה לדעת, שהמצב בלבנון יכול להגיע להידרדרות חמורה, שתקרין על האזור כולו, וסוריה לא תוכל לרחוץ בניקיון כפיה.

יצחק מרדכי: אדוני היושב בראש, אשר להסכם – אנחנו עם קטן ועתיק יומין, הבא לחדש את עצמאותו בארצו ההיסטורית.

יצחק מרדכי: לנו ארץ קטנה, ארץ יקרה, אשר שבנו אליה והיא שבה אלינו.

יצחק מרדכי: אולם בבואנו אחרי גלות בת אלפיים שנות היסטוריה אל חיקה של ארצנו הקטנה והאהובה, חלו בה שינויים ויש אוכלוסייה היושבת בחלקיה השונים.

יצחק מרדכי: זו המציאות, ולנוכח פני המציאות אנו מחפשים דרך לאפשר לפלסטינים לקיים ולנהל את חייהם תוך עמידה על צורכינו הביטחוניים והלאומיים עכשיו ולעתיד.

יצחק מרדכי: במשלחת השרים, שהוסמכה על-ידי הממשלה ונסעה לוואי ריבר שבמרילנד אשר בארצות-הברית, שם הושג הסכם, לפי מיטב הערכתי והבנתי הטוב ביותר שניתן היה להשיג.

יצחק מרדכי: עוד בטרם ההסכם היתה מונחת הקביעה – –

בנימין אלון: אדוני השר, אתה מדבר ברצינות?

בנימין אלון: אתה לא קורא כלום?

בנימין אלון: לא שמעת כלום?

בנימין אלון: מה זה, מה הניתוק הזה?

יצחק מרדכי: – – כי קיימת החלטה להעברת 13% משטחי C לשטח B ו-A – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלון, אחר כך עוד קצת.

שבח וייס: תחלק את זה בגלים-גלים.

בנימין אלון: ההסכם הטוב ביותר?

שבח וייס: חבר הכנסת אלון, אנחנו ממשיכים.

יצחק מרדכי: וכן, בבסיס הקביעה, כי יועברו 14.2% משטחי B לשטח A אשר בשליטה פלסטינית.

יצחק מרדכי: בהסכם שהושג ונחתם בארצות-הברית הושם דגש בפעילות הרשות הפלסטינית והמשטרה הפלסטינית למלחמה בטרור ולהתמודדות עם תשתית הטרור הקיימת בשטח שבאחריות הרשות הפלסטינית, וכן בשיתוף פעולה רציף במלחמה בטרור, תוך הקטנת מספר השוטרים הפלסטינים, איסוף כלי נשק בלתי חוקיים הקיימים בשטח וביטול הסעיפים באמנה הפלסטינית, שהרשות הפלסטינית התחייבה לבטלם.

בנימין אלון: יצירת רצף טריטוריאלי להקמת מדינה – זה מה שעשיתם.

בנימין אלון: זה מה שדרשו מכם וזה מה שעשיתם.

יצחק מרדכי: הסכם וואי מובא לכנסת לא בלב קל, אדוני חבר הכנסת אלון.

יצחק מרדכי: ירשנו את ההסכם הזה מן הממשלה הקודמת, והבטחנו לעצמנו ולבוחרינו, כי נלך בדרך השלום והביטחון ונכבד החלטות בין-לאומיות והסכמים שנחתמו על-ידי ממשלה ריבונית בישראל, עם הקטנת הנזקים וצמצום הפערים החמורים שהיו בבסיס הסכם אוסלו.

יצחק מרדכי: בהסכם זה אכן צמצמנו במידה מסוימת את הסיכונים ושמנו דגש בצרכים הביטחוניים.

בנימין אלון: לא יכולתם לחכות ל-4 במאי?

בנימין אלון: מי הכריח אתכם?

בנימין אלון: תחכו ל-4 במאי ונראה מה קורה.

יצחק מרדכי: אני בטוח, אדוני היושב-ראש, שלכולנו יש קושי בקריעת קרעים מארץ-ישראל.

יצחק מרדכי: לאיזה יהודי באשר הוא אין קשר עמוק לארץ האבות, לצור מחצבתנו.

יצחק מרדכי: ובכל זאת, אין כנראה דרך זולת דרך הפשרה, הניסיון להביא להתפשרות בינינו לבין הפלסטינים, ובכך לצמצם את העימות, להקטין את הסיכון, למנוע ככל האפשר שפיכות דמים ולאפשר בדרך מודרגת להגיע להבנות ולהסכמים שיאפשרו חיים זה לצד זה וזה עם זה בארץ קטנה ובמרחב מצומצם.

יצחק מרדכי: אני יכול לקבוע, כי צוות השרים בראשות ראש הממשלה לא חסך כל מאמץ ועמל קשות על מנת להשיג את ההסכם המונח בפניכם, וזהו אכן ההסכם הטוב ביותר שניתן היה להגיע אליו בתנאים הקיימים.

יצחק מרדכי: אני יודע, חבר הכנסת אלון, שיש כאלה שחושבים אחרת, ויש כאלה שמעריכים אחרת, אבל אני משוכנע, אילו הם עמדו באותו מעמד ולנוכח אותם נתונים, לא היו יכולים להגיע להסכם טוב יותר.

יצחק מרדכי: בהסכם טמונים סיכויים לצד סיכונים.

יצחק מרדכי: הצלחתו תלויה בקיומו כרוחו וכלשונו ובכנות הרצון ליצור אווירה מתאימה כדי לבנות מערכות יחסים שיאפשרו פתרון בעיות בדרך של הידברות וכבוד הדדי.

יצחק מרדכי: המרכיב המרכזי של הסכם זה, כמו כל הסכם, הוא במחויבות לקיימו, ובעיקר בתחום הביטחוני, שהוא הבסיס לקיום הסכם, או חלילה, להתמוטטות הסכם, ועל כך אכן עמדנו, ששמירת צורכי הביטחון הלאומיים שלנו תישאר בידינו גם לעתיד.

יצחק מרדכי: אני קובע, כי חובתם העמוקה של הפלסטינים להילחם באופן שיטתי ורצוף בטרור ובתשתית הטרור מונחת בבסיס ההסכם, ועל כך יהיה מבחנם.

יצחק מרדכי: הפלסטינים מסוגלים, ובכוחם לפעול נגד הטרור, ואם יפעלו כפי שהם פועלים בימים האחרונים, ואף ישפרו זאת, נוכל להבטיח את יציבות ההסכם.

יצחק מרדכי: השגנו הסכם ביטחוני מתקבל על הדעת, על דעת כלל מערכת הביטחון, ובה צה"ל, שב"כ והזרועות האחרים, ומבחנו העיקרי יהיה ביישומו.

יצחק מרדכי: אני מצפה כי הוא יקוים כלשונו, כרוחו, ויהיה חלק מתהליך מתמשך שבסופו נוכל להגיע להידברות ולהבנות שיהיו בסיס להסכמי קבע בעתיד.

יצחק מרדכי: לידידי, תושבי יהודה ושומרון, החלוצים והבונים, אני רוצה לקבוע, כי נעשה כל מאמץ כדי לחזק את כוחכם ואת רוחכם בכל דרך אפשרית, וכן נקצה את האמצעים האפשריים לשיפור הביטחון ולתחושת הביטחון תוך פריצת צירים עוקפים והגברת ההתיישבות וחיזוקה.

יצחק מרדכי: אשר לסוגיית ההדדיות, היא תיבחן לאורך כל ההסכם וגם לאחריו.

יצחק מרדכי: ההסכם ייושם בשלושה שלבים, כפי שהוחלט בהסכם וואי, כאשר הממשלה תבחן בכל שלב את סוגיית ההדדיות ומילוי ההתחייבויות.

יצחק מרדכי: אני רוצה מכאן, אדוני היושב-ראש, להביע תודה עמוקה על מאמציו האישיים של נשיא ארצות-הברית, אשר רתם את עצמו ואתו את הממשל כולו להשגת ההסכם.

יצחק מרדכי: ארצות-הברית היא ידידה גדולה לישראל, והדבר הוכח גם בימי המשבר האחרונים עם עירק, בתחומים שאינני מוכן לפרטם בפומבי.

בנימין אלון: – – – כמו רפובליקת בננות.

יצחק מרדכי: לא, כמו מדינה אמיתית שיודעת גם לכבד ידידים וללחוץ את ידם נאמנה.

בנימין אלון: ממליכים את ה-CIA – – –

יצחק מרדכי: גם לזה, אדוני חבר הכנסת, דרושים יושר והבנה בסיסיים.

יצחק מרדכי: תודתי לעשרות רבות ממפקדי ולוחמי צה"ל, לאנשי השב"כ, למינהל האזרחי ומשרד הביטחון, למטה ללוחמה בטרור במשרד ראש הממשלה, על העבודה המקצועית והמאומצת שעשו בשנתיים האחרונות כדי להגיע לפסגת וואי, וכן במהלכה.

יצחק מרדכי: אני מבקש, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, את הביקורת על ההסכם ועל המהלכים להפנות אל הממשלה, ולשמור את צה"ל ואנשי זרועות הביטחון מחוץ לוויכוח הפוליטי.

יצחק מרדכי: אדוני היושב-ראש, הבעיה העיקרית והמרכזית עומדת בפנינו, והיא בעיית הסדרי הקבע.

יצחק מרדכי: הסכם וואי הוא ציר גישה להסדרי קבע, ואם נהיה חזקים ומאוחדים, וככל שנהיה נחושים, נוכל להתמודד ולהגיע להסדרים והסכמים שישרתו אותנו ואת בנינו ואת האזור כולו.

יצחק מרדכי: אני מציע כי לא נתעלם מהסיכונים הרבים הטמונים בהסכם, אבל עם זאת, ניתן תקווה, תקווה לשיפור ולקידום מערכות יחסינו עם הפלסטינים והעולם הערבי.

יצחק מרדכי: וכמו תמיד, הלוואי שנתברך ויקוים בנו הפסוק: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר הביטחון.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת שמעון פרס.

שבח וייס: אחריו – השר אריאל שרון.

שבח וייס: בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אפשר להוסיף לשמעון את הזמן של שר הביטחון.

שבח וייס: אל תדאג.

שבח וייס: הוא האחרון שאני אקפח אותו.

שבח וייס: תודה רבה על ההמלצה.

רענן כהן: אני מודה לך מאוד, שאנחנו באותה דעה.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חשיבותו של הסכם "וואי פלנטיישן" אינו בתוכנו.

שמעון פרס: התוכן הוא בינוני – קצת פשרה, קצת ערפל.

שמעון פרס: חשיבותו הוא בכך שהוא נחתם.

שמעון פרס: חשיבותו היא בכך שעל החתום בו ראש ממשלה שהוא גם ראש הליכוד.

שמעון פרס: ואין היום הפגנות ואין סערות, יש הסכמה שקטה של המפד"ל ויש תמיכה חשאית של יש"ע – תודה לאל, ברוך השם.

שמעון פרס: למעשה, רוב המפלגות, פרט למיעוט קטן, יודעות היום בלבן – והן יראו את זה היום באצבעות שלהן – שאין מנוס מפשרה טריטוריאלית.

שמעון פרס: שר החוץ אפילו סבור שאין מנוס ממדינה פלסטינית.

שמעון פרס: למעשה, הסכם "וואי פלנטיישן" אינו רק הסכמה לפשרה טריטוריאלית, זהו גם בסיס לפשרה פונקציונלית.

שמעון פרס: מר נתניהו הציע הצעה מרחיקה לכת, וזו מדיניות של הדדיות.

שמעון פרס: ערפאת מיהר לקבל את הצעתו ברצון ובהתלהבות, שכן ההדדיות הביאה ליחס שווה של ארצות-הברית לשני הצדדים.

שמעון פרס: ההדדיות הכתיבה, ששני הצדדים התחייבו, באותה מידה, להילחם בטרור.

שמעון פרס: ההדדיות גרמה לכך שאין בכלל תביעה להסגרה חד-צדדית.

שמעון פרס: ההדדיות גם קבעה את ההתייחסות לביטול 17 הסעיפים מהאמנה הפלסטינית.

שמעון פרס: מה זה הדדיות?

שמעון פרס: הפלסטינים הסכימו לחזור על אישורם מחדש שהסעיפים האלה מבוטלים, והישראלים הסכימו להודות שהיה אישור קודם, וכל מה שקורה זה אישור נוסף.

שמעון פרס: לנו אין הסתייגות מכך שהאישור מחדש ייעשה ברוב עם והדר.

שמעון פרס: אדרבה, ככל שיריעו כן ישובח.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, אילו לפני שלוש שנים היה מישהו מעז להתנבא שיבוא יום והליכוד, על כל מנהיגיו, יסכימו לסגת מ-40% של הגדה ומ-80% של עזה, היו אומרים שהוא נביא שקר.

שמעון פרס: אבל רק הזמן קובע איזו מהנבואות היא נבואה נכונה ואיזו היא נבואה בדויה.

שמעון פרס: אני אומר את הדברים האלה לא כדי להקניט, אלא כדי להזכיר לחברי הכנסת, שמה שמובא היום אינו סוף פסוק.

שמעון פרס: בהסדר הקבע יימסר שטח נוסף וחשוב, הרבה מעל ל-1%, הבודד והמסכן שסומן כנחמה פורתא לגבי הפעימה השלישית.

שמעון פרס: תהיה יותר הדדיות, תהיה פחות התניה, שכן הזמן עושה את אשר האידיאולוגיה איננה מרשה לו לעשות.

שמעון פרס: חברי הכנסת, כל זה קורה לא מפני שביבי טוב ליהודים או ביבי רע ליהודים.

שמעון פרס: כל זה קורה מפני שמדינה דו-לאומית, שאליה הוביל הימין בחוסר דעת, היא רעה ליהודים, היא רעה לערבים, היא רעה לדמוקרטיה, היא רעה לשלום, ועל כן גם היא לא תקום ואין לה מקום לקום.

שמעון פרס: זה קורה מפני ששליטה על עם אחר, בניגוד לרצונו, זרה למוסר היהודי, כבוד הרבנים, ואין יהדות ללא ערכי מוסר, אין יהדות קרקעית ללא ערכים רוחניים.

שמעון פרס: זו המצאה חדשה.

שמעון פרס: זה קורה מפני שהאינתיפאדה והמלחמה, שהן אלטרנטיבות לשלום, הן רעות ליהודים, הן רעות לערבים, ואין בכוחן לפתור דבר.

שמעון פרס: אל נשכח, חברי הכנסת, לא נולדנו להיות עם אדונים, והערבים לא נולדו להיות עם עבדים.

שמעון פרס: זו איננה צוואתו של אברהם אבינו.

שמעון פרס: רבנים שחותמים על כרוזים צריכים לזכור, שכולנו חתומים על עשרת הדיברות, גם הם גם אנחנו, שכולנו יודעים שפיקוח נפש חשוב מתקיעת יתד במקום מיושב על-ידי בני עם אחר.

שמעון פרס: אסור לנו לשכוח, שפיקוח נפש, במובן הרחב של המלה, משמעותו שקיימים היום בעולם למעלה ממיליארד אנשים מוסלמים, חלקם מרוכזים במדינות שיש להן טילי קרקע-קרקע וראשים לא קונבנציונליים, וחלקם מפוזרים כמיעוטים על פני תבל כולה, והם יכולים לשמש פוטנציאל של איבה וטרור.

שמעון פרס: אי-אפשר להתעלם מזה.

שמעון פרס: גם אם אתה רב, אתה צריך לתת תשובות אמיתיות על שאלות קיומו של העם היהודי.

שמעון פרס: ראש הממשלה התגאה בדבריו, שהוא גמר את עידן ה"כמעט".

שמעון פרס: או כן או לא.

שמעון פרס: בכל אופן, הוא התחיל את עידן ה"כאילו".

שמעון פרס: כאילו הוא, ראש הממשלה, מסוגל לעצור את השמש מלזרוח מחדש, כך הוא אמר על העולם.

שמעון פרס: כאילו הוא מסוגל למנוע את החדש מלהגיע למזרח התיכון.

שמעון פרס: כאילו הוא קובע את הקצב של מה שקורה ומשתנה בעולם.

שמעון פרס: אני יכול להגיד, שגם ראש ממשלה איננו מחייב לא את השמש, לא את העולם, לא את המזרח התיכון ולא את השינויים.

שמעון פרס: כל מי שרוצה שהעולם והאזור יהיו פתוחים לפניו, חייב להיות פתוח לעולם ולאזור.

שמעון פרס: מי שסבור שהעולם הערבי יישאר לנצח עולם עני ומפגר, איננו בודק את מה שמתרחש כבר היום בתוך העולם הערבי ואיננו מבין שהאינטרס שלנו הוא לראות עולם ערבי מתקדם ומתפתח, עולם ערבי מודרני, דמוקרטי.

שמעון פרס: אני לא מציע שמומחים לקורי עכביש יציגו את עצמם כנביאים לעתיד ההיסטורי שלנו.

שמעון פרס: הימין הקלאסי, שטרם התעורר מתרדמת האתמול האומללה שלו, אומר ש"וואי פלנטיישן" – שמעתי את חבר הכנסת בני בגין – ירע את מצב הביטחון.

שמעון פרס: ובלי הסכם, מצב הביטחון יוטב?

שמעון פרס: מה הוא מציע בעצם?

שמעון פרס: הוא אומר שישראל חייבת להתגייס להגנת ההתנחלויות באשר הן שם.

שמעון פרס: אבל האם ההתנחלויות באמת מסוגלות להגן על ישראל?

שמעון פרס: איפה?

שמעון פרס: ברצועת-עזה?

שמעון פרס: ברצועת-עזה יש כיום קרוב למיליון פלסטינים.

שמעון פרס: בתוך 12 שנים יהיו שם 2 מיליונים.

שמעון פרס: האם הפלסטינים האלה יכולים להישאר או יישארו כפי שהם?

שמעון פרס: ללא מים?

שמעון פרס: ללא מזון?

שמעון פרס: ללא תעסוקה?

שמעון פרס: ללא חינוך?

שמעון פרס: ללא רשיון לנוע, להתפתח, להקים תעשייה מודרנית?

שמעון פרס: וכל מה שהם יעשו זה שהם ישבו בצפיפות הנוראה הזאת ויהללו אותנו?

שמעון פרס: זה תיאור אמיתי?

שמעון פרס: זה תיאור מציאותי?

שמעון פרס: זו האחריות לילדים שלנו?

שמעון פרס: מה הימין מציע?

שמעון פרס: חזרה לעזה?

שמעון פרס: לשכם?

שמעון פרס: לרמאללה? עם אלות?

שמעון פרס: עם רובים?

שמעון פרס: ללא תוכנית?

שמעון פרס: לעזה צפופה ואומללה יותר?

שמעון פרס: לשכם ולרמאללה שהחלו לטעום טעם של חופש?

שמעון פרס: הימין כל הזמן סופר את השוטרים; בכלל, הוא מומחה למספרים ולמלים.

שמעון פרס: אבל הוא איננו מבין, שמה שיקבע את עתיד הגדה ועזה אינו מספר השוטרים, אלא מספר הסטודנטים הפלסטינים.

שמעון פרס: העתיד ייקבע לא בבתי-הספר, לא בבתי-הסוהר, אלא באוניברסיטאות.

שמעון פרס: והולך ומתרקם מצב חדש ביהודה, בשומרון ובעזה.

שמעון פרס: יש כבר היום עשר אוניברסיטאות, 53,000 סטודנטים פלסטינים.

שמעון פרס: ואני שואל את עצמי: מה האינטרס הישראלי?

שמעון פרס: לראות את הסטודנטים האלה מובטלים, עוינים, או לראות אותם מועסקים לפי כישוריהם, שותפים לבניית כלכלה מודרנית, פתוחה משני עברי הגבול?

שמעון פרס: חברי הכנסת, הסטודנטים, לא האפנדים, יקבעו בסופו של דבר אם יהיה זה מזרח תיכון של משק חדש, או מזרח תיכון של נשק חדיש, מזרח תיכון של שיתוף פעולה, או מזרח תיכון של איבה ניצחת.

שמעון פרס: גם אנחנו צריכים לדאוג, מי שדואג לישראל חזקה, שיהיו לנו אוניברסיטאות גדולות וכל נער וכל נערה יוכלו לקבל השכלה גבוהה חינם.

שמעון פרס: זו התחרות, לא במלים, אלא במעשים.

שמעון פרס: אנו חייבים להיות נאמנים למורשת אבות ולא רק לארץ אבות.

שמעון פרס: אסור לנו להפנות גב להתפתחות ההיסטוריה, מתוך הנחה שאם אנחנו נתעלם ממנה היא תיעלם מן האופק.

שמעון פרס: הזמן איננו דלת מסתובבת.

שמעון פרס: הוא שער לכיוון – או קדימה, או אחורה.

שמעון פרס: כדי שנבחר בכיוון הנכון עלינו לפעול, ובהקדם, כדי להגיע להסדר קבע, מפני שאי-אפשר להישאר באמצע הדרך.

שמעון פרס: אני זוכר מדריך של צה"ל שנתן עצה לחניכים שלו שעמדו לחצות את הכינרת.

שמעון פרס: הוא אמר: אם תגיעו לאמצע האגם ותרגישו שאתם עייפים, אל תשחו בחזרה, תשתמשו באנרגיה כדי להגיע לחוף.

שמעון פרס: כדי להגיע להסדר קבע עלינו להגיע – ואני אומר את זה במפורש – למדיניות דו-מפלגתית; דו-מפלגתית בתחום השלום ודו-מפלגתית בתחום הביטחון.

שמעון פרס: מדיניות דו-מפלגתית דרושה כיום למדינה, אם לא למפלגות.

שמעון פרס: היא אפשרית גם מהטעמים הבאים: ראשית, מפני שקטן המרחק האידיאולוגי בין שתי המפלגות הגדולות.

שמעון פרס: שתיהן מסכימות היום לפשרה טריטוריאלית, ובקרב שתי המפלגות יש תומכים מפורשים בהקמת מדינה פלסטינית, אלא שיש מי שאומר: כשאני מציע מדינה פלסטינית זה יותר קטן ופחות מסוכן.

שמעון פרס: לאט, לאט.

שמעון פרס: אנחנו יודעים איזו מדינה פלסטינית תקום; אני מקווה שהיא תהיה מפורזת, דמוקרטית ומודרנית.

שמעון פרס: שנית, מפני שההכרעות שיש לקבל הן הכרעות כל כך כבדות משקל, שמוטב שהן תינשאנה על שתי כתפיים ולא על כתף אחת.

שמעון פרס: שלישית, מפני שכל מפלגה מייצגת רק מחצית העם ומקוממת את המחצית השנייה.

שמעון פרס: על כן, כל אחת משתי המפלגות חוששת לנקוט עמדה מפורשת, שמא היא תפסיד פירורים במחצית השנייה.

שמעון פרס: אני אומר, כתוצאה מכך, שלא שתי המפלגות קובעות את המדיניות, אלא מפלגות קטנות, הנוהגות את המפלגות הגדולות לעבר הסכמים קטנוניים, בלתי ברורים וחסרי אומץ לב.

שמעון פרס: מותר לרוב להכריע ולא לתת למיעוטים קטנוניים וקטנים לשבש את רצונם של 75% מתושבי ישראל.

שמעון פרס: מה כל היומרה הזאת של ארץ-ישראל של "כוח 17"?

שמעון פרס: בשם מי?

שמעון פרס: בשם מיעוט?

שמעון פרס: רביעית, ברור, או לפחות יכול להיות, שבמשך המשא-ומתן ייתכן או ייתכנו פעולות טרור.

שמעון פרס: הטרור עלול לפגוע קשות בתהליך השלום.

שמעון פרס: אם מפלגה אחת תנהל אותו, היא תתקשה להמשיך לנהל אותו, מפני שיהיה לה קשה לשאת במחירו, וכתוצאה מכך הטרוריסטים ייהנו מחולשת הדעת שלנו.

שמעון פרס: מוטב ששתי המפלגות יעשו שלום, יעמדו בשלום, לא ייבהלו מהטרור, לא יעוררו את רוחו ולא ייסוגו מהתהליך שצריך לנהל אותו כראוי.

שמעון פרס: חמישית, מפני שמדיניות דו-מפלגתית תחזק את כוח המיקוח של ישראל הן במשא-ומתן הנוכחי והן במשא-ומתן העתידי.

שמעון פרס: אינני מציע מדיניות דו-מפלגתית לנצח.

שמעון פרס: אני מציע מדיניות דו-מפלגתית לפרק הזמן שבו צריך לבנות גשר מודרני, שיחבר ויאפשר לנו לעבור ממצב של מלחמה ללא תוחלת לתוחלת של שלום, שהיא לטובת שני הצדדים.

שמעון פרס: מוטב שאת הגשר הזה נחצה בשתי רגליים, ולא נצלע כל הזמן על רגל אחת.

שמעון פרס: אנחנו רואים שתהליך השלום בסופו של דבר יביא גם לשלום מבית, ולא רק לשלום מבחוץ.

שמעון פרס: אנחנו רואים, שככל שאנחנו מתקדמים לעבר השלום, הרוב התומך בו הולך ומתרחב.

שמעון פרס: דחיית החלטה רק תעמיק ותגביר את הפילוג בעם.

שמעון פרס: חברי הכנסת, גם בעתיד מן הסתם יהיו חילוקי דעות, אבל יהיו אלה חילוקי דעות בבית שידע שלום, ויהיו אלה חילוקי דעות לשם שמים ולמען שני הדברים.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד לגבי הסכם "וואי פלנטיישן", שיש בו יותר משום הסרת מכשול בדרך לשלום.

שמעון פרס: הוא עדיין איננו הצעד הגדול לקראת שלום.

שמעון פרס: אבל גם הסרת מכשול היא בעלת ערך רב.

שמעון פרס: אני עצמי שמח מאוד שלא רק מפלגתי שתמכה כל הזמן בפשרה טריטוריאלית, בהסדר של שלום קבע עם כל שכנינו – אלא שכיום זו חזית רחבה, ריאלית, שגם אם היא לא מודה בפה מלא לאורך כל הדרך, היא התחילה להתקדם בכיוון הנכון, ובכיוון הזה צריך להמשיך וללכת גם בעתיד.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שמעון פרס.

שבח וייס: שר החוץ, השר אריאל שרון, בבקשה.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהסכם וואי יש סכנות גדולות בכל מה שנוגע להיקף הנסיגה.

אריאל שרון: זאת היתה סכנה גדולה קודם לכן, וזו סכנה גדולה עכשיו.

אריאל שרון: בכל הסכם מסוג זה יש סכנות.

אריאל שרון: אנחנו עוסקים בחבל ארץ קטן, שכל כרסום באחיזתנו בו מסוכן לישראל; שלא להזכיר שמדובר באזור שהוא ערש היוולדו של העם היהודי.

אריאל שרון: אבל יש בהסכם וואי תיקונים ושסתומי ביטחון להסכם אוסלו המקורי, שהסכנות בו היו גדולות בהרבה.

אריאל שרון: אין כאן ביטולו של הסכם אוסלו, כפי שיש בבית הזה בוודאי אנשים שרוצים בכך, אבל להזכירכם, הממשלה מעולם לא ביטלה את הסכם אוסלו, אלא התחייבה לבצעו תוך כדי ביצוע תיקונים והפחתת הסכנות ככל שרק ניתן.

אריאל שרון: עשינו מה שאמרנו שנעשה, ולא רק בוואי אלא בכל השנתיים האחרונות.

אריאל שרון: עצרנו דהירה לקווי 67'.

אריאל שרון: מה שעשינו שם זה מה שהיה ניתן בתנאים שהיו בעקבות הסכמות מוקדמות שהיו עוד לפני שהגענו לשם.

אריאל שרון: אינני רוצה לעסוק בפרק הזה.

אריאל שרון: זה היה.

אריאל שרון: צריך להביט קדימה.

אריאל שרון: מה שהשגנו זה הרע במיעוטו והטוב ביותר שניתן היה להשיג שם – – –

טלב אלסאנע: – – –

דליה איציק: מחר הוא יגיד משהו אחר.

דליה איציק: מה זה חשוב?

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני רואה ששינית את מקומך – – –

אריאל שרון: אבל לא את דעותיו חס וחלילה ולא את התנהגותו.

דן תיכון: אני מבין שהכיסא נוח יותר.

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: רבותי, נא לאפשר – – –

אריאל שרון: אינני מכיר עם שהיה עושה זאת, שהיה מוותר על אזורים שקשורים במורשתו ההיסטורית.

אריאל שרון: אבל עלינו, על הממשלה, היה להחליט, האם אנחנו רוצים לעשות מאמץ אמיתי וכן להגיע להסדרים שיביאו, אולי, בעזרת השם בעתיד, לשלום בינינו לבין שכנינו.

אריאל שרון: תשובת הממשלה היתה: כן, ואף אני עצמי גמרתי אומר לנסות ולהגיע להסדר עם הפלסטינים.

אריאל שרון: הממשלה היתה חייבת לשאול עצמה, והיא עשתה כך, האם שלום בכל מחיר, ותשובת הממשלה היא: לא.

אריאל שרון: הממשלה מוכנה ללכת להסדר שבו נפחית את הסכנות, ובעיקר מתנה את נסיגותינו – שלוש במספר – במילוי מוקדם של ההתחייבויות הפלסטיניות.

אריאל שרון: כל בסיס של הסכם חייב להיות בנוי על הדדיות מלאה; זאת השגנו בוואי.

אריאל שרון: ישראל התחייבה לבצע את חלקה, והיא תעשה כך, אבל ביצוע כל שלב מותנה באופן מלא במילוי ההתחייבויות הפלסטיניות.

אריאל שרון: לפני כל שלב של נסיגה תצטרך הממשלה להחליט האם בשלו התנאים לביצוע נסיגה.

אריאל שרון: אם הממשלה, ואני בתוכה, לא נעמוד על תנאי זה, זה יהיה כישלוננו.

אריאל שרון: אני מאמין שנעמוד.

אריאל שרון: חרף הסכנות בגלל היקף הנסיגה ברצוני להרגיע את חברי הכנסת – בוודאי רוב חברי הכנסת, אם לא כולם, מודאגים – ולומר לכם, שהצלחנו לשמור בידינו את האתרים ההיסטוריים היהודיים העיקריים, את אזורי הביטחון כולם ואת השליטה על מקורות המים שלנו, וכמובן את ירושלים בירת העם היהודי זה 3,000 שנה ובירתה המאוחדת של ישראל לנצח.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אינני יכול שלא להשתמש בהזדמנות זאת כדי להעמיד דברים על דיוקם.

אריאל שרון: זה יומיים אני שומע על תמיכתי, כביכול, בהקמת מדינה פלסטינית.

אריאל שרון: אני רוצה להבהיר כאן, שאינני תומך בהקמת מדינה פלסטינית – – –

קריאות: – – –

אריאל שרון: ההודעות בכלי התקשורת התבססו על מידע טרי כביכול, מאמר שכתבתי לפני למעלה משש שנים.

אריאל שרון: אני מודה לחברים, יש כאלה שכותבים, אף אחד לא קורא, אולי יש כאלה שכותבים, קוראים, אבל לא מדפדפים לעבר, אבל יש גם כאלה שקוראים ולא מדייקים.

אריאל שרון: אני מדבר על מאמר שכתבתי לפני למעלה משש שנים וממנו ציטטתי לפני חברי מועצת תנועת צומת, ובו נאמר כך, אני מצטט את כל הקטע שבמאמר.

אריאל שרון: מובן ששם דיברתי מן הזיכרון, אבל אין הבדל פה בדברים העיקריים.

אריאל שרון: "אני מתנגד לפשרה טריטוריאלית, אך הבה נהיה כנים עם עצמנו: אוטונומיה גרועה מפשרה טריטוריאלית.

אריאל שרון: פשרה טריטוריאלית זאת מדינה פלסטינית בחלק מיש"ע.

אריאל שרון: אוטונומיה או ממשל עצמי לפי תוכניתו של רבין זאת מדינה פלסטינית בכל יש"ע" – והערת אגב, היא לא מופיעה שם: גם תוכנית האוטונומיה לפי הליכוד תביא לתוצאה דומה.

אריאל שרון: סיימתי את הקטע הזה.

אריאל שרון: אני קורא שוב: "הסירו את חרבה המתהפכת של האוטונומיה מעל ראשינו, זמנה עבר; היא הדבר האחרון שחסר לנו".

אריאל שרון: היכן יש כאן תמיכה במדינה פלסטינית?

אריאל שרון: אלא מה ניתן לעשות?

אריאל שרון: אתה אומר, והם כותבים.

אריאל שרון: אתה מוכיח, והם משדרים מה שהם רוצים.

אריאל שרון: ישראל מתנגדת להחלטה חד-צדדית פלסטינית על הקמת מדינה פלסטינית, והיא הודיעה כבר עכשיו מה הצעדים – – –

בנימין אלון: אבל בשטח נתתם להם תשתית למדינה – –

דן תיכון: חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: – – אז מה שווים הדיבורים?

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון – – –

בנימין אלון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון.

אריאל שרון: הממשלה הודיעה כבר עכשיו מה הם הצעדים שתנקוט אם תהיה החלטה חד-צדדית כזאת.

אריאל שרון: איננו רוצים להפתיע, אך גם לא נאפשר שיפתיעו אותנו.

אריאל שרון: אנחנו רוצים להמשיך במשא-ומתן ולנסות ולהגיע להסדר.

אריאל שרון: אני מציע לפלסטינים: אל תנקטו צעד חד-צדדי.

אפרים סנה: שר החוץ, לתפוס את הגבעות זה לא חד-צדדי?

צבי הנדל: לא ייתנו להם רשיון – – –

אריאל שרון: אני מציע לפלסטינים: אל תנקטו צעד חד-צדדי.

אריאל שרון: בואו ונבנה בהסכמה אפשרות של דו-קיום, על כל המרכיבים של דו-קיום, וכלכלה בראש ובראשונה.

אריאל שרון: אני בהחלט מצטרף לדבריו ולחזונו של שמעון פרס לגבי החשיבות של בניית כלכלה.

אריאל שרון: יש לנו אולי חילוקי דעות לגבי משך הזמן – כמה זמן זה ייקח וכן הלאה – אבל לא על עצם העניין.

אריאל שרון: אני רואה בזה יעד מרכזי וחשוב ביותר.

אריאל שרון: זה תהליך ארוך וקשה, אך אני מאמין, שאם יישמר בשלמותו עקרון ההדדיות והעמידה בהתחייבויות, שאותו השגנו בוואי, נצליח להגיע להסדר.

אריאל שרון: תרשו לי לומר משהו בנימה אישית.

אריאל שרון: אני רוחש כבוד רב לשמעון פרס, ויש בינינו ידידות רבת שנים, אבל אני מוכרח לומר, שהדיבור על מדינה דו-לאומית הוא דבר שאין לו כל בסיס.

אריאל שרון: כבר היום אין אוכלוסייה פלסטינית כבושה.

אריאל שרון: אני לא אומר שאין בעיות.

אריאל שרון: רבותי, תאמינו לי שקשה להיות יהודי, וגם פלסטיני קשה להיות.

אריאל שרון: אני לא מתעלם מהעניין הזה.

אריאל שרון: תאמינו לי שאני יודע את זה.

אריאל שרון: אבל, אין אוכלוסייה פלסטינית כבושה.

אריאל שרון: בין 97% ל-98% הם בשליטת הרשות הפלסטינית.

שמעון פרס: אם לא תיתן להם פספורטים פלסטיניים, תעשה מדינה דו-לאומית.

שמעון פרס: תבין את זה.

שמעון פרס: אתה צריך להחליט: אותם תושבים בשטחים – – –

קריאה: לא שומעים.

אריאל שרון: אני אחזור על דברי חבר הכנסת שמעון פרס.

אריאל שרון: אומר חבר הכנסת שמעון פרס, שאם לא ניתן להם דרכונים פלסטיניים – – – ואני מניח שהם כבר קיבלו דרכונים פלסטיניים או תעודות מסע פלסטיניות.

אריאל שרון: אף אחד מאתנו, חבר הכנסת שמעון פרס, לא רוצה לראות בהם אזרחים ישראלים, והם אזרחים פלסטינים.

שמעון פרס: זו מדינה פלסטינית.

אריאל שרון: יש הבדל.

אריאל שרון: אני לא רוצה להיכנס לסוגיה הזאת, כי זה מסוג הדברים שיצטרכו להיות נדונים במשא-ומתן.

אריאל שרון: יש הבדל בין מדינה שיש לה כבר הרבה מהסממנים, ויש הבדל אם הכרת בה או לא הכרת בה ואם הגבלת אותה או לא הגבלת אותה, והייתי אומר – בנושאים המתחייבים מן המצב במזרח התיכון.

אריאל שרון: אבל, קצרה כאן היריעה מלעסוק בסוגיה הזאת, ונדמה לי ששנינו עסקנו בזה לא אחת, ואני מאמין שעוד נחזור ונדבר על כך לא מעט.

בנימין אלון: מה אמר – – – "JORDAN AND PALESTINE".

אריאל שרון: רבותי, מי רוצה לחזור לעזה ולשכם?

אריאל שרון: תמיד אומרים: "אתם רוצים לחזור לעזה ולשכם".

אריאל שרון: לא, אנחנו לא רוצים לחזור לעזה ולשכם.

אריאל שרון: אבל, אמרנו מה יהיה אם יינקט צעד חד-צדדי.

אריאל שרון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בכל הסכם יש סכנות.

אריאל שרון: הממשלה עשתה כל מאמץ להפחיתן.

אריאל שרון: אני רוצה לומר לחברי, אף שכבר אי-אפשר לדעת איפה החברים, והכול התבלבל – – –

חיים אורון: אפשר.

חיים אורון: תאמין לי שאפשר.

אריאל שרון: הכול התבלבל.

דן תיכון: חברים יש עדיין ב"אגד".

חיים אורון: אפשר.

דן תיכון: אני לא בטוח.

רענן כהן: גם פה.

אריאל שרון: רבותי, הכול התבלבל והכול התהפך.

אריאל שרון: אני רוצה לומר בכל זאת לחברי, במיוחד לחברי, ששום ממשלה אחרת שתקום לא תעמוד כך על האינטרסים שעליהם אנחנו נאבקים.

יגאל ביבי: כמה אנחנו נאבקים?

אריאל שרון: כל אוהבי ארץ-ישראל כואבים במידה שווה.

אריאל שרון: אין כאן כואבים יותר וכואבים פחות.

אריאל שרון: אבל לממשלה, לכל ממשלה, נוסף על כאבים על אובדן שטחי מולדת, יש גם אחריות כוללת רחבה יותר.

אריאל שרון: וכך היא תנהג.

אריאל שרון: שמעתי את דבריו של חבר הכנסת שמעון פרס, ואני מודה שעדיין לא הבאנו את הדבר למוסדות מפלגתנו, אבל אני לא אאבד את ההזדמנות שנקרתה פה בדרכי, ואני רוצה לומר: היינו שמחים, ואתה יודע את דעתי בעניין זה תקופה ממושכת – – –

דן תיכון: רבותי, לפזר את ההפגנה הזאת.

דן תיכון: חבר הכנסת צוקר.

דן תיכון: חברת הכנסת ענת מאור, אנא, חזרי למקומך.

אריאל שרון: היינו שמחים אילו כולנו – – –

דן תיכון: סליחה לרגע.

דן תיכון: חבר הכנסת דוד טל, חבר הכנסת דוד טל.

דן תיכון: חבר הכנסת מסאלחה, חבר הכנסת עמיר פרץ, לשבת.

אריאל שרון: היינו שמחים אילו כולנו היינו מתאחדים ומשתפים פעולה כדי לעמוד מול המצבים הקשים שעוד נכונו לנו עד הגיענו לשלום הנכסף.

אריאל שרון: הישגיה של ישראל, אם נעשה זאת, יהיו גדולים יותר ובטוחים יותר.

אריאל שרון: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, להמשך הדיון: עכשיו ישיב ראש הממשלה.

דן תיכון: לאחר מכן אקרא הודעה שנתבקשתי למסור מן השדולה למען שחרור יונתן פולארד.

דן תיכון: לאחר מכן, חמישה חברי כנסת – כל אחד יקבל דקה להערות באשר למפות ולהצעות לסדר הדיון, ורק לאחר מכן אנחנו נצביע.

דן תיכון: האנשים שנרשמו, והרשימה סגורה, הם חברי הכנסת זאבי, קליינר, גולדשמידט, ריבלין ופורת.

דן תיכון: אלה ימסרו הודעה בת דקה לסדר ההצבעה: מפות או לא מפות וכל מה שאתם רוצים וכל מה ששאלתם במרוצת היום.

דן תיכון: גם חבר הכנסת שטרית ידבר דקה.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, קראתי את שמך.

אלי גולדשמידט: לא שמעתי.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אנחנו אחרי יומיים של דיונים סוערים, הרבה מחלוקות והרבה ויכוחים.

בנימין נתניהו: מחוץ לבית הזה, רוב רובו של הציבור בישראל תומך ביישום ההסכם, ובסופו של הדיון הזה אני מניח שרוב רובו של הציבור שיושב כאן יתמוך בהסכם.

בנימין אלון: איך אתה יודע את זה?

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון.

בנימין נתניהו: אינני חושב שמישהו יעשה זאת במצהלות לב, ואינני חושב שמישהו מחברי כאן, ויש כמה חברים, ישמח להיפרד מרגב אחד מאדמתה של ארץ-ישראל.

מיכאל קליינר: – – – 50%.

בנימין נתניהו: אבל, יש פה ניסיון ואולי רגע לא שגרתי, שבו רוב חברי הבית התאחדו עם רוב הציבור בישראל סביב ניסיון לקדם הסכם מדיני עם שכנינו, במטרה להביא שלום וביטחון לארצנו ולעמנו.

בנימין נתניהו: עם אישור ההסכם תעמודנה שתי משימות לפנינו.

בנימין נתניהו: המשימה הראשונה היא הבטחת ביצוע ההסכם על בסיס עקרון ההדדיות.

בנימין נתניהו: אנחנו התחלנו בזה ונמשיך בזה בקפדנות, בשיטתיות ובנחישות.

בנימין נתניהו: הדבר השני שעומד בפנינו, עם אישור ההסכם ועם תחילת יישומו, הוא התחלת המשא-ומתן על הסדר הקבע.

בנימין נתניהו: זהו, ללא ספק, המשא-ומתן הגורלי ביותר במדינתנו.

בנימין נתניהו: בדיון הזה – לא זה שהיה לנו כאן אלא זה שיהיה לנו עם שכנינו – אין ספק שתהיינה מחלוקות, ומחלוקות קשות עוד הרבה יותר מאלה שהיו לנו עכשיו.

בנימין נתניהו: העיקרון שחייב להנחות אותנו הוא, שיישוב כל המחלוקות הללו ייעשה סביב שולחן הדיונים, סביב שולחן המשא-ומתן, ורק סביבו.

בנימין נתניהו: איננו יכולים ואיננו מוכנים לפעול תחת אלימות או תחת איומי אלימות.

בנימין נתניהו: איננו מוכנים לקבל תכתיבים, ואת תגובתנו כבר ביטא שר החוץ וגם הממשלה, ואני מאוד מקווה שלא נידרש בשום שלב ליישם אותם.

מיכאל קליינר: מה לגבי – – –

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר.

עוזי לנדאו: שאלה טובה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: לא שמעתי את השאלה, אבל, חבר הכנסת עוזי לנדאו, ישבתי כאן חלק גדול מן הדיון, וחבר הכנסת קליינר לא קופח, הוא שאל הרבה שאלות, האמן לי.

עוזי לנדאו: יש מקום לתשובות נוספות – – –

בנימין נתניהו: אני מקווה שהחברים יזכרו ולו סעיף אחד ממה שאמרתי בדברי בפתיחת הדיון הזה.

מיכאל קליינר: אם תהיינה הבהרות, לא נתקדם.

מיכאל קליינר: מה לגבי התשובה – – –

דן תיכון: אתה תשאל.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שלחברי הכנסת היתה שהות מספקת לבקר, לשאול ואפילו להתריס.

בנימין נתניהו: אני מבקש לציין נקודה אחת, שנדמה לי שהיא חשובה.

בנימין נתניהו: אמרתי אותה בדברי, ואני חוזר עליה גם כן עכשיו.

בנימין נתניהו: באישור הכנסת את הסכם וואי, היא מאשרת את שני חלקיו.

בנימין נתניהו: היא מאשרת את התחייבויותיה של ישראל, והיא מאשרת לא פחות את ההתעקשות על ביצוע ההתחייבויות הפלסטיניות.

בנימין נתניהו: ההסכם הזה הוא הסכם.

בנימין נתניהו: הסכם עושים בין שני צדדים ולא רק עם צד אחד, ועל כן הכנסת – אני בטוח – מבינה שהיא נותנת תוקף בידי הממשלה להתעקש על ביצוע מלא ומדוקדק לא רק של הסעיפים הישראליים בהסכם – –

צבי הנדל: אפשר להצביע על ההתעקשות בנפרד?

בנימין נתניהו: – – אלא גם ובעיקר, ולא פחות, של הסעיפים הפלסטיניים.

בנימין נתניהו: ביחס לשאלה שהעלה חבר הכנסת חנן פורת – חבר הכנסת פורת העלה את השאלה לגבי אישור המפות.

בנימין נתניהו: אני רוצה להבהיר, שהסכם וואי איננו כולל מפות.

בנימין נתניהו: לא התחייבנו בשום שלב ולא חתמנו בשום שלב על הצגת מפות, או על הצורך בקבלת אישור של הצד השני על המפות.

בנימין נתניהו: זוהי החלטה בלעדית של ממשלת ישראל.

בנימין נתניהו: על כך נאבקנו, על כך עמדנו, ואכן השגנו את היעד הזה.

מיכאל קליינר: אבל אנחנו לא הפלסטינים.

בנימין נתניהו: ההחלטה הזאת – הממשלה העבירה לידי ועדת שרים בראשות שר הביטחון, ואנחנו מזמינים – וכבר הזמנו – גורמים שונים להופיע בפני הוועדה, והם הוסיפו עשרות רבות של תיקונים חשובים שנכללו במפה הראשונה, שהיא זו המוכנה היום, המפה של הפעימה הראשונה, או הנסיגה הראשונה.

בנימין נתניהו: הצגנו זאת בפני הכנסת לפנים משורת הדין, אף-על-פי שאין צורך, אלא פשוט מתוך רצון לדווח ולהראות ולשתף את חברי הבית בהחלטתנו לגבי המפות.

בנימין נתניהו: אנחנו מתכוונים לנהוג כך גם בהמשך, בכל שלב להציג בפני חברי הבית את המפות כשנשלים אותן.

בנימין נתניהו: אני מקווה, שוב, שהדבר שיצא מתוך הבית הזה הערב הוא הסכמה רחבה של חברי הבית להסכם וואי על שני חלקיו והצורך לראות את ביצועם המלא.

בנימין נתניהו: אינני מאמין שיש דרך אחרת להשיג שלום אמת עם שכנינו, ואני מאמין שזו הדרך היחידה להשיג שלום בכלל.

צבי הנדל: אדוני ראש הממשלה, איפה כל השרים?

דן תיכון: תודה.

רענן כהן: הם לא מאמינים בהסכם.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן.

צבי הנדל: כל הממשלה לא פה.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: הרי זה לא יעלה על הדעת.

דן תיכון: נו, מה אתה רוצה ממני?

דן תיכון: שאביא אותם בכוח?

צבי הנדל: כן, בוודאי.

צבי הנדל: הם בטח נתקעו בפקקים.

רענן כהן: אין ממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, אם אתה לא יושב, אני מפסיק את הישיבה.

חגי מירום: אבל אנחנו פה.

חגי מירום: אנחנו פה, אל תדאגו.

דן תיכון: חבר הכנסת חגי מירום, אני יכול לדבר?

דן תיכון: אני חושב שנוכל להתאחד סביב ההודעה שלי, לפחות לפי שעה.

דן תיכון: פנו אלי ראשי השדולה למען יונתן פולארד וביקשו שאומר כמה מלים.

דן תיכון: שאלת שחרורו של יונתן פולארד ממאסר בארצות-הברית עלתה במהלך המשא-ומתן ב"אחוזת וואי".

דן תיכון: נשיא ארצות-הברית לא נעתר לבקשת ראש הממשלה, והדבר לא הסתייע.

דן תיכון: חושבני, שעל דעת רוב חלקי הבית, אני יכול לבטא את משאלתו של העם בישראל לראות בהקדם את יונתן פולארד משוחרר מהכלא ועולה לחיות בארץ.

דן תיכון: אנחנו פונים לנשיא ארצות-הברית לחון את יונתן פולארד לאחר 13 שנים של ישיבה בכלא.

דן תיכון: בתחילת היום נשאלתי באשר למפות.

דן תיכון: כמה חברים ביקשו לדבר לאחר שתוצגנה המפות.

דן תיכון: הסדר יהיה כדלקמן: חבר הכנסת זאבי, שרוצה גם להציע הצעה לגבי סדר ההצבעה, אחריו – חברי הכנסת קליינר, ריבלין, ובסוף גולדשמידט ושטרית.

דן תיכון: דקה לכל חבר כנסת, רבותי, לפני שנעבור להצבעה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש – – –

חיים רמון: יש פה שבעה שרים, חמישה בעד, שניים נגד, יש גבול.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, חבר הכנסת רמון, תמיד אתה צועק "יש גבול", אין גבול.

דליה איציק: אין גבול.

חיים אורון: אין ממשלה ואין קואליציה.

דן תיכון: יש תחתית מתחת לתחתית.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת זאבי – – –

דליה איציק: תסתכל על הממשלה.

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, יש לך שתי קריאות לסדר מאתמול.

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: כן, חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, המפות שהוצגו בפנינו אינן מאפשרות לכנסת לאשר את הודעת ראש הממשלה על הסכם חוות וואי, וזאת מהסיבות הבאות.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

רחבעם זאבי: א.

רחבעם זאבי: ההסכם מקיף יותר מ-13%, ואילו במפה הציגו לנו רק 2%, ואי-אפשר לדון בזה חלקים-חלקים.

רחבעם זאבי: צריכה להיות לפנינו תמונה כוללת שלמה, ראייה כוללת.

רחבעם זאבי: אי-אפשר לחסל את ארץ-ישראל בשיטת הסלאמי.

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: גם ה-2% שהוצגו, הוצגו בצורה שאיננה מאפשרת להעביר את המוצג.

רחבעם זאבי: יש במפות שני גוני צהוב שאי-אפשר להבדיל ביניהם.

רחבעם זאבי: כ-60 תיקונים שהתקבלו לפי דרישת היישובים מסורטטים בחיפזון, כמעט ברשלנות, בקווקווים של עט.

רחבעם זאבי: אני קצת מבין במפות וקצת מכיר את ארץ שומרון, אבל לא הצלחתי להבין את המפות.

רחבעם זאבי: עבר כחודש מאז הסכם וואי, והיה זמן די והותר כדי לעשות עבודת מטה מכינה, מושלמת ונקייה.

רחבעם זאבי: במקום זאת, דחו ודחו את העבודה הזאת עד לשעה האחרונה.

רחבעם זאבי: הכנסת קיימה דיון במשך יומיים, אבל בלי שחבריה ראו מפות, בעוד המפות הן המרכיב הראשי בהסכם, על אף דברי ראש הממשלה לפני דקה אחת.

רחבעם זאבי: רק הערב שחררו מפה חלקית, ואפילו אותה לא ראו רוב חברי הכנסת.

רחבעם זאבי: זהו המשך הזלזול של הממשלה בכנסת, שכבודה וזכויותיה נרמסים ברגל גסה על-ידי הממשלה.

רחבעם זאבי: אני מבקש לדחות את ההצבעה עד לאחר שיתוקנו הקלקולים.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, אם לא תקבל את בקשתי לדחות את ההצבעה עד להצגת כל המפות, אני מודיע בזאת שסיעת מולדת מבקשת לראות בהצבעה הזאת הצעת אי-אמון בראש הממשלה.

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, דקה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המפות הן חלק בלתי נפרד מההסכם.

מיכאל קליינר: אנחנו היום מחליטים על הסכם שפירושו נסיגה של 13% ועוד 14% מ-B ל-A.

מיכאל קליינר: זה 27%.

מיכאל קליינר: אנחנו קיבלנו היום מפות רק של אזור צפון השומרון, המבטאות 2% מ-C ל-B ו-7% מ-B ל-A.

מיכאל קליינר: אבל בהסכם שלנו אנחנו מחליטים לגבי הנסיגה כולה, בלי לדעת אילו כבישים מאוימים, אילו יישובים יהיו סגורים מכל כיוון.

מיכאל קליינר: לא יעלה על הדעת, ואני פונה גם לאופוזיציה, יהיו עוד החלטות, יהיו עוד הסכמים שאנחנו נצביע עליהם בלי שיהיה לנו כל המידע הרלוונטי.

מיכאל קליינר: מישהו יכול כאן בבית הזה, עם יד על הלב, לומר שהמפות בדרום ובמרכז של יש"ע הן לא גורם רלוונטי?

מיכאל קליינר: בג"ץ נתן את דעתו על העניין.

מיכאל קליינר: בבג"ץ זאבי נגד וייס ב-95', הטענה היתה למה לא היה זמן מספיק לראות את המפות; למה לא היה זמן מספיק מהצגת המפות עד להצבעה.

מיכאל קליינר: אז אמר בית-המשפט העליון, שהעניין, מושא העתירה, הוא ביקורת שיפוטית על החלטות יושב-ראש הכנסת, והזמן הדרוש לחבר הכנסת לעיין במפות לשם גיבוש עמדתו בשאלה פוליטית הנדונה בכנסת, נתון לשיקול דעתו של היושב-ראש.

מיכאל קליינר: הזמן הדרוש.

מיכאל קליינר: לא עלה על דעתו של בג"ץ שנצביע בלי לראות בכלל את המפות.

מיכאל קליינר: לגבי רוב הנסיגה אנחנו מצביעים היום בלי לראות מפות.

מיכאל קליינר: לכן אני פונה אליך, למען כבוד הכנסת, ואתה יודע לשמור על כבוד הכנסת, לדחות את ההצבעה עד אשר נראה את המפות של הנסיגה כולה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, לימדונו: סוף מעשה במחשבה תחילה.

ראובן ריבלין: אני מודה, שגם עם המפות, ובלי המפות, לא הייתי מצביע בעד ההסכם, ובכל זאת, אדוני ראש הממשלה, כאשר יוצאים לדרך, ואתה יודע זאת היטב, דרך כלשהי, צריכים לדעת לאן ולמה היא מובילה.

ראובן ריבלין: ייתכן שיש היגיון, שהוא לא ברור לי, להסתיר את המפות מהפלסטינים.

ראובן ריבלין: ייתכן כי בממשלה שרים יכולים להצביע על עניין כלשהו בלי להבין את מהות כל שלב ושלב.

ראובן ריבלין: אך הכנסת, כפי שאני מבין אותה, אדוני היושב-ראש, לא יכולה לאשר דבר שלמעשה אין ממנו חזרה, בלי שחברי הכנסת ידעו לאן מובילה הצבעתם.

ראובן ריבלין: האם בכל שלב תידרש הכנסת לאשר מסירה?

ראובן ריבלין: האם, אדוני ראש הממשלה, הצהרתך כפי שהיתה כאן מעל לבמה בנאום הסיכום שלך, מצהירה בפנינו כי הממשלה תדרוש למעשה אשרור מחדש בכל שלב ושלב של מסירה כלשהי?

ראובן ריבלין: מסירה תרתי משמע.

ראובן ריבלין: הייתי מבקש לפני ההצבעה לדעת על מה אני מצביע, אם על 2% או על כל אותם אחוזים אשר עתידים להימסר לרשות הפלסטינית.

דן תיכון: חבר הכנסת חנן פורת, אתה רצית גם כן להתייחס לעניין המפות.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, היינו יחד למטה.

אלי בן-מנחם: כשהטלוויזיה יצאה, כל אלה יצאו החוצה, ועכשיו הם רוצים – – – היו להם שלוש שעות ללמוד את המפות.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, בשעות הבוקר, כשהתחיל הדיון, התחייבתי להציג את המפות עוד אתמול, אם אתה זוכר.

דן תיכון: משלא הוצגו המפות אמרתי, שאתן כעשר דקות לכמה חברי הכנסת להתבטא בעניין.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אתה דיברת, למה אתה מפריע?

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, קח את חברך ותשבו שניכם.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, חבר הכנסת קליינר.

דן תיכון: חבר הכנסת ויינברג.

דן תיכון: חבר הכנסת איתן.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת פלד.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת רענן כהן, זה לא יכול להיות.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, לאן אתה הולך?

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת ברונפמן, אנחנו ממתינים לך, אתה החלטת לעמוד כל היום.

דן תיכון: חבר הכנסת ויינברג.

דן תיכון: חבר הכנסת מסאלחה.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, אני אושיב אותך בסוף.

דן תיכון: אני לא מבין, יש לי בעיות עם אחד אצלכם שלא יכול לשבת, הנה הוא עכשיו יושב.

דן תיכון: אתה רואה?

דן תיכון: אני לא נוקב בשמו.

דן תיכון: כן, בבקשה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד לקרוא בפניכם את המכתב ששיגרתי ליושב-ראש באשר לדרך אישור ההסכמים: "הכנסת תבעה, ובצדק, כי יוצגו לפניה מפות הנסיגה כתנאי לאישור או אי-אישור של הסכמי וואי.

חנן פורת: בפועל הוצגה לפני הכנסת רק מפת שלב א' של הנסיגה, ואילו שתי המפות הנוספות, הכוללות את מרבית שטחי הנסיגה, האמורים להימסר לפלסטינים בשני השלבים הנוספים, לא הוצגו בפני הכנסת וממילא אין ביכולתה לאשרם.

חנן פורת: "לפיכך, בקשתי אליך להביא היום לאישור הכנסת רק את השלב הראשון של הסכם הנסיגה על-פי הסכמי וואי ולדחות את אישור השלבים הנוספים עד לאחר שיוצגו המפות הנוגעות להם בכנסת.

חנן פורת: לחלופין, אני מבקש לדחות את ההצבעה על כל ההסכם עד שתגובש הצעת החלטה שתתמודד עם שאלה זו, או שתיאות הממשלה להציג את כל המפות הרלוונטיות בפני חברי הכנסת.

חנן פורת: "בקשתי זו נוגעת הן לעצם ההסכם ולעמדתם של חברי הכנסת, התלויה עד מאוד בהצגת המפות, והן לשמירה על כבודה ומעמדה של הכנסת, לבל תיהפך לחותמת גומי המאשרת הסכם שכולו תלוי באוויר ואינו מעוגן בשטח.

חנן פורת: " ולדבריך, אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לומר לך, אני ראיתי את המפות כולן.

חנן פורת: ראיתי את שטחי החום, ראיתי את שטחי הצהוב; היה לי שחור בעיניים.

חנן פורת: הרוב המכריע של גב ההר, חוט השדרה של ארץ-ישראל, נמסר לידי הפלסטינים.

חנן פורת: חציו שטח B וחציו שטח אני חושב, שגם אם הסכם וואי היה כתוב על אחוזים ובלא עיגון בשטח, אתה, אדוני ראש הממשלה, שר הביטחון ושר החוץ ידעו על מה הם חותמים.

חנן פורת: אתם ידעתם את המפות.

חנן פורת: האם אתם חושבים שתוכלו עד כדי כך לזלזל בחברי הכנסת שאינם מכירים מפות, שאינם מבינים מפות, שאינם יכולים להתלבט בעניין לפני שהם יכריעו?

חנן פורת: זה לא הוגן, זה לא מכובד, זה לא לכבודה של הכנסת.

חנן פורת: על כן, דווקא לאור דבריך, אני מציע להשהות את אישור ההסכם עד לאחר שיוצגו כל המפות, לרבות האפשרויות של התיקון שאתם מציעים בפנינו.

חנן פורת: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין לי שום ספק, שאלה התובעים שהכנסת תאשר כל שלב של המפות, לא היו מצביעים בעד ההסכם בשום תנאי.

מאיר שטרית: אין לי שום ספק, שחבר הכנסת פורת וחברים אחרים שדורשים לדחות את אישור ההסכם ולראות כל שלב במפה, ממילא לא היו מצביעים בשום תנאי על שום מפה, כך או אחרת.

צבי הנדל: אתה היית מצביע – – –

מאיר שטרית: רבותי, ההסכם שהונח על שולחן הכנסת וההסכם שנחתם בוושינגטון איננו כולל מפות.

מאיר שטרית: שום מפה לא נחתמה.

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: ממשלת ישראל יש לה הפררוגטיבה לקבוע אילו שטחים יימסרו לפלסטינים במסגרת הסכם וואי.

מאיר שטרית: אז מה אתם רוצים, שמראש נקבע עכשיו את ה-13%?

מאיר שטרית: הממשלה, אדוני היושב-ראש, התחייבה להראות לכנסת, לפני כל שלב – – –

צבי הנדל: איפה הממשלה, איפה היא?

מאיר שטרית: אני לא הפרעתי לאיש, לא הפרעתי לאיש לדבר.

משה פלד: אין לממשלה רוב.

מאיר שטרית: הממשלה, אדוני, התחייבה להביא לידיעת חברי הכנסת ולהציג בכנסת את המפות לפני כל ביצוע של כל נסיגה, אבל אין צורך באישור של הכנסת על כל שלב, כיוון שההסכם איננו כולל מפות.

מאיר שטרית: גם ההסכם שנחתם בוושינגטון איננו כולל מפות.

מאיר שטרית: ודבר אחרון, אדוני היושב-ראש, מאחר שנמסרה לך בקשה לראות בהצבעה הזאת הצבעת אי-אמון, אני מבקש בשם הממשלה להודיע, שאנחנו רואים בהצבעה הזאת על הסכם השלום הצבעת אמון בראש הממשלה.

מאיר שטרית: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בבקשה.

קריאות: – – –

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, רבותי חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אנחנו הולכים להפתיע אותך היום.

אלי גולדשמידט: אתה היום תעביר את ההסכם בזכות קולות האופוזיציה.

אלי גולדשמידט: אין לך רוב, אין לך רוב בקואליציה, אין לך שרים שתומכים בהסכם, אתה היום נישא על כפיה של האופוזיציה, כמו בתוך ערסל, אל השלום.

צבי הנדל: – – –

אלי גולדשמידט: אני מציע לך, אדוני ראש הממשלה, בסוף היום תלך לחבר הכנסת אהוד ברק ותגיד תודה, כי בלעדיו אתה היום נופל, ובלעדיו אין לך שלום.

דן תיכון: תסיים.

אלי גולדשמידט: אני מודיע עכשיו בשם האופוזיציה, בשם כל סיעות האופוזיציה, אדוני ראש הממשלה, שכיוון שההצבעה הפכה להצבעת אמון, אנחנו נתמוך בהצעת האמון, אבל זו הצבעה שלנו של אמון בשלום ואי-אמון בראש הממשלה ובממשלתו ובקואליציה שלו, אבל אנחנו אופוזיציה אחראית.

שמריהו בן-צור: – – –

אלי גולדשמידט: אף שיכולנו ברגע זה לשלוח אותך הביתה, עם ממשלתך, אנחנו תומכים בשלום.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

חיים דיין: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, אני פונה אליך.

דן תיכון: יש כאן בקשה של חבר הכנסת זאבי להצביע אי-אמון בראש הממשלה.

דן תיכון: על-פי הבקשה שלו, צריכה להידחות ההצבעה ליום שני הבא.

דן תיכון: כנגד זה,יכול ראש הממשלה לבקש להביע אמון בראש הממשלה, כפי שהציע חבר הכנסת – – –

מאיר שטרית: – – –

דן תיכון: אתה לא מייצג עדיין את הממשלה, את ראש הממשלה, מה אני יכול לעשות?

מאיר שטרית: לצערי, לא.

קריאות: – – –

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, אתה מסכים להפוך את ההצבעה להצבעת אמון?

בנימין נתניהו: מסכים להצעתו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אולי עוד הערה אחת שלי.

דן תיכון: אני סבור שיש לחברי הכנסת כלים מספיקים, סעיפים בתקנון, כדי לאפשר לכנסת להצביע בכל שלב אי-אמון, בין שיוגשו המפות ובין שלא יוגשו המפות, וכל אחד רשאי לעשות שימוש באמצעים האלה.

דן תיכון: אני, כאמור, סבור הייתי שצריך להציג את המפות, אבל מייד תבינו את נוסח ההצבעה, ואני קורא כאן את נוסח ההצבעה: הכנסת מאשרת הודעת ראש הממשלה על הסכם מזכר נהר (אחוזת) וואי בארצות-הברית, שנחתם ב-23 באוקטובר 1998, בין ממשלת ישראל לפלסטינים – –

קריאות: לא, לא.

דן תיכון: – – לרבות המסמכים ומכתבי הלוואי שהונחו על שולחן חברי הכנסת.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: ההצבעה היא בבחינת הצבעת אמון בראש הממשלה.

דן תיכון: אפשר להצביע בעד ההסכם, נגד ההסכם ולהימנע.

קריאות: – – –

חיים אורון: – – –

דן תיכון: אני לא שומע אותך.

דן תיכון: שב במקום.

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, תקשיב לי רגע.

חיים אורון: היה סיכום עם חבר הכנסת מאיר שטרית שאנחנו מצביעים בעד ונגד אישור ההסכם – – –

דן תיכון: תסלח לי מאוד, יש תקנון.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: יש תקנון לכנסת.

דן תיכון: אתה שמאלץ אותי לשמור על התקנון, אני מציע לך ללמוד את התקנון פעם נוספת.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: אני יודע, אתה דאגת לתקן את התקנון כך שאני אצביע אמון, בעד ונגד ביחד.

דן תיכון: זו כוכבית שלך.

דן תיכון: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אל תעשו – – –

סאלח טריף: אנחנו בעד האמון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש מיקרופון.

דן תיכון: תדבר משם.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שטרית – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אחר כך, אדוני ראש הממשלה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, הוויכוח איננו על החיבור בין הצבעת האמון לבין אישור ההסכם.

חיים אורון: אתה צודק, זה על-פי התקנון.

חיים אורון: הוויכוח הוא האם מאשרים את ההסכם או מאשרים את הודעת ראש הממשלה.

חיים אורון: אנחנו אמרנו ונאמר לנו שמאשרים את ההסכם, ולא שום דבר מעבר לו.

סאלח טריף: נשמע את ראש הממשלה.

דן תיכון: אבל מישהו הביא את ההסכם לכאן.

דן תיכון: אני מציע לך לעיין איך הצבענו בפעמים הקודמות.

סאלח סלים: – – –

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, יש הסכמה.

חגי מירום: אם יש הסכמה, אתה יכול לקבל את זה.

דן תיכון: בסדר, אני אקבל, אבל אני מציע לך לראות איך אישרו את ארבעת ההסכמים האחרונים.

חגי מירום: אתה צודק, אני מסכים אתך.

חגי מירום: הם ביקשו במיוחד.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, נא לשבת.

אריה מכלוף דרעי: אולי תיתנו לראש הממשלה לדבר?

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אולי תאפשר לי להבהיר את הדברים, וזה יפתור את הבעיה.

בנימין נתניהו: אינני יודע מדוע נקרא הנוסח הזה.

בנימין נתניהו: בוודאי הוא לא היה הבקשה שלנו.

בנימין נתניהו: הבקשה שלנו היא להביא את הסכם וואי כפי שהוא ולשים אותו בפני חברי הכנסת.

בנימין נתניהו: אנחנו יודעים שיכולה להיות כאן הסכמה רחבה על ההסכם.

בנימין נתניהו: אנחנו לא מצפים שתהיה הסכמה רחבה על כל הדברים שנאמרו על-ידי; אנחנו לא מצפים לזה, ועל כן אינני יודע מדוע הדבר נוסח כפי שנוסח, אבל בקשתי היא שהכנסת תאשר את הסכם וואי כלשונו.

צבי הנדל: אפילו על זה אתה לא יכול לעמוד – – –

חגי מירום: חבר הכנסת הנדל, אנחנו פה.

מאיר שטרית: – – –

צבי הנדל: – – –

שמריהו בן-צור: מה אתה מאיים?

מאיר שטרית: – – –

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת דרעי, אל תעזור לי, הוא ישב.

דן תיכון: רבותי, אני קורא את הצעת ההחלטה פעם נוספת: הכנסת מאשרת את הסכם מזכר נהר (אחוזת) וואי בארצות-הברית, שנחתם ב-23 באוקטובר 1998, בין ממשלת ישראל לפלסטינים, לרבות המסמכים ומכתבי הלוואי שהונחו על שולחן חברי הכנסת.

דן תיכון: ההצבעה היא בבחינת הצבעת אמון בראש הממשלה.

זאב בנימין בגין: באש"ף.

זאב בנימין בגין: תאמר את האמת.

זאב בנימין בגין: באש"ף.

דן תיכון: אני שמעתי.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: אני מבקש ממך להתחיל בהצבעה.

זאב בנימין בגין: באש"ף.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) יולי-יואל אדלשטיין – אינו נוכח; רפאל אדרי – בעד.

חגי מירום: בני, זה אש"ף.

חגי מירום: ברוב גם אנחנו חתמנו.

קריאה: אש"ף והאמנה הפלסטינית.

דן תיכון: רק רגע, תפסיק.

דן תיכון: חבר הכנסת בני בגין, האמן לי, תשאל את חבר הכנסת רמון, ישבנו על העניין הזה.

דן תיכון: האמן לי, ישבנו על המלה הזאת.

דן תיכון: PLO בסוגריים, בסדר?

זאב בנימין בגין: עם אש"ף.

זאב בנימין בגין: תאמר את האמת, עם אש"ף.

דן תיכון: תמשיך להצביע.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) אני חוזר.

א' האן: רפאל אדרי הצביע בעד.

א' האן: אהוד אולמרט – אינו נוכח; אורי אור – בעד; חיים אורון –

חיים אורון: בעד הסכם השלום.

דן תיכון: רק רגע, חבר הכנסת אורון.

דן תיכון: תמתין.

חיים אורון: בעד.

דן תיכון: בעד.

דן תיכון: תודה רבה.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) חבר הכנסת חיים אורון בעד.

א' האן: אפי אושעיה – אינו נוכח; דוד אזולאי – בעד; דליה איציק – נמנעת; מיכאל איתן – בעד; רפאל איתן – אינו נוכח; רפאל אלול – בעד; בנימין אלון – נגד; טלב אלסאנע – בעד; זאב בנימין בגין – נגד; פיני בדש – בעד; זאב בוים – בעד; יגאל ביבי – נגד; יוסף ביילין – נמנע.

מיכה גולדמן: אתה מתון.

חיים דיין: רק מי שמצביע בעד מתון?

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) נעמי בלומנטל – בעד; בנימין בן-אליעזר – בעד; אליהו בן-מנחם – בעד.

דן תיכון: רק רגע, רבותי, אנחנו לא שומעים.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים דיין.

דן תיכון: חבר הכנסת בני בגין.

חיים דיין: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דיין, אני קורא לך לסדר.

נואף מסאלחה: אתה סגן יושב-ראש הכנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים דיין, אנחנו הפסקנו להצביע.

דן תיכון: חבר הכנסת אורי אור.

אורי אור: בעד.

דן תיכון: שב בשקט.

קריאה: הוא כבר הצביע.

דן תיכון: אתה רואה איך מנהלים כאן הצבעה?

דן תיכון: ראית?

דן תיכון: זה נקרא הצגת תכלית.

דן תיכון: כן, אנא המשך.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) שלמה בן-עמי – בעד; שמריהו בן-צור – נגד; שלמה בניזרי – בעד; רומן ברונפמן – בעד; עוזי ברעם – בעד; אהוד ברק – בעד; עזמי בשארה – נמנע; אליהו גבאי – נגד; תמר גוז'נסקי – בעד; מיכה גולדמן – בעד; אלי גולדשמידט – בעד; אריה גמליאל – בעד; נסים דהן – בעד; עבד-אלמאלכ דהאמשה – בעד; חיים דיין – נגד; יעל דיין – אינה נוכחת; עבד-אלוהב דראושה – בעד; אריה דרעי – בעד; אברהם הירשזון – בעד; שמואל הלפרט – נמנע; צחי הנגבי – אינו נוכח.

קריאה: איפה הוא?

יוסי שריד: בחקירת משטרה.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) צבי הנדל – נגד; יהודה הראל – נמנע; צבי ויינברג – בעד; שבח וייס – נמנע; יצחק וקנין – בעד; רחבעם זאבי – נגד; נסים זוילי – בעד; עמנואל זיסמן – בעד; אליעזר זנדברג – אינו נוכח; נעמי חזן – אינה נוכחת; תאופיק חטיב – בעד; רפיק חג'-יחיא – בעד; דוד טל – בעד; סאלח טריף – בעד; יונה יהב – בעד; שאול יהלום – נגד; אברהם יחזקאל – אינו נוכח.

חגי מירום: תפטר אותם, ביבי.

חגי מירום: יש לך סמכות.

דן תיכון: רק רגע, חבר הכנסת מירום.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) אליהו ישי – בעד; איתן כבל – בעד.

חגי מירום: רציתי שראש הממשלה ידע שיש לו סמכות לפטר אותם על-פי החוק, אם הם מצביעים נגד.

דן תיכון: תאמין לי שהוא יודע.

דן תיכון: אתה רוצה שנפסיק?

דן תיכון: תפסיק.

יוסי שריד: אתה בוכה, בוכה על ארץ-ישראל, עם כל הקומה שלך.

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יוסי שריד: – – –

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דן תיכון: חבר הכנסת שריד, אל תגיד לי מה לעשות.

דן תיכון: בעוד רגע אתה תהיה מחוץ לאולם.

דן תיכון: אני אומר לך, אם תפריע עוד פעם, אתה תוצא.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, שלא יהיו אי-הבנות.

דן תיכון: כן, תמשיך.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) יצחק כהן – בעד; רן כהן –

רן כהן: בעד ההסכם.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) רן כהן – בעד; רענן כהן – בעד; יוסי כץ – אינו נוכח; לימור לבנת – אינה נוכחת; אלכסנדר לובוצקי – בעד; דוד לוי – בעד; יצחק לוי – נגד; אברהם יוסף לייזרזון – אינו נוכח; מקסים לוי – בעד; עוזי לנדאו – נגד; סופה לנדבר – בעד; יהודה לנקרי – בעד; ענת מאור – אינה נוכחת; אדיסו מאסלה – בעד; דוד מגן – נגד; האשם מחאמיד – בעד; חגי מירום – בעד; נואף מסאלחה – בעד; יהושע מצא – אינו נוכח; יצחק מרדכי – בעד; דן מרידור – בעד; מיכאל נודלמן – בעד; בנימין נתניהו – בעד; מרינה סולודקין – בעד.

קריאה: נודלמן נמנע.

דן תיכון: רק רגע, הוא יוכל לתקן.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) מיכאל נודלמן – נמנע.

א' האן: אני חוזר: מיכאל נודלמן – נמנע.

א' האן: ניסן סלומינסקי – נגד; סאלח סלים – בעד; אפרים סנה – נמנע; אחמד סעד – בעד; גדעון עזרא – בעד; שאול עמור – אינו נוכח; אברהם פורז – בעד; חנן פורת – נגד; אופיר פינס-פז – בעד; משה פלד – נגד; רפאל פנחסי – בעד; מאיר פרוש – אינו נוכח; שמעון פרס – בעד; עמיר פרץ – בעד; וליד צאדק חאג'-יחיא – בעד; דוד צוקר – בעד; אביגדור קהלני – בעד; מיכאל קליינר – נגד; משה קצב – אינו נוכח.

רן כהן: כל השרים שאינם יחליטו על השלבים הבאים?

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) דוד ראם – נגד; אברהם רביץ – אינו נוכח; אמנון רובינשטיין – אינו נוכח; ראובן ריבלין – נגד; חיים רמון – בעד; אבנר חי שאקי – נגד; אברהם שוחט – בעד; מאיר שטרית – בעד; יורי שטרן – נמנע; סילבן שלום – אינו נוכח; שלום שמחון – בעד; אריאל שרון – בעד; יוסי שריד –

יוסי שריד: אני צריך עוד לחשוב.

יוסי שריד: מעולם לא הצבעתי אמון לאדם שאני לא מאמין למלה שלו.

יוסי שריד: בעד.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) נתן שרנסקי – בעד; דן תיכון – בעד.

א' האן: אני חוזר על שמות אלה שלא הצביעו, אני קורא פעם שנייה.

א' האן: יולי-יואל אדלשטיין – אינו נוכח; אהוד אולמרט – אינו נוכח; אפי אושעיה – בעד; רפאל איתן – אינו נוכח; יעל דיין – בעד; צחי הנגבי – אינו נוכח; אליעזר זנדברג – אינו נוכח; נעמי חזן – אינה נוכחת; אברהם יחזקאל – אינו נוכח; יוסי כץ – אינו נוכח; לימור לבנת – אינה נוכחת; אברהם יוסף לייזרזון – אינו נוכח; ענת מאור – בעד; יהושע מצא – אינו; נוכח שאול עמור – אינו נוכח; מאיר פרוש – אינו נוכח; משה קצב – אינו נוכח.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, תאמין לי, כמו שאני מכיר אותך, אתה היית פונה לראש הממשלה ושואל איפה הממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, תודה רבה לך.

דן תיכון: עכשיו תן לנו להמשיך ואל תפריע.

א' האן: (קורא בשמות חברי הכנסת) אברהם רביץ – אינו נוכח; אמנון רובינשטיין – אינו נוכח; סילבן שלום – אינו נוכח.

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס, אני רואה שאתה רוצה להיות בחוץ בתוך דקה.

רן כהן: הם עושים שלום.

רן כהן: אף שזה אמון בראש הממשלה, אני רותח – – –

דן תיכון: האם תיתן לנו לסיים את ההצבעה?

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, זה לא יימשך כך לעולם ועד.

א' האן: האם יש מישהו שלא קראתי בשמו?

א' האן: אין.

א' האן: תודה רבה.

דן תיכון: ההצבעה הסתיימה.

חיים אורון: כל שרי חרות אינם.

חיים רמון: אין להם נוכחות.

חיים רמון: אין פה אף אחד.

חיים רמון: ממשלה בלי חרות ומק"י.

חיים אורון: בלי חרות ועם מק"י.

דן תיכון: רבותי, להלן התוצאות.

דן תיכון: בעד ההסכם – 75.

דן תיכון: נגד – 19.

דן תיכון: נמנעים – 9.

דן תיכון: הסכם נהר וואי אושר.

דן תיכון: הצבעת האמון נתקבלה.

דן תיכון: רבותי, הישיבה הבאה – מחר, יום רביעי, בשעה 11:00.

דן תיכון: הישיבה נעולה.