ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 244, 1998-11-01 00:00

דן תיכון: היום יום ראשון, י"ב במרחשוון התשנ"ט, 1 בנובמבר 1998, ישיבה מיוחדת של הכנסת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במלאות שלוש שנים להירצחו.

דן תיכון: אני מבקש מחברי הכנסת לקום לדקת דומייה.

דן תיכון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

דן תיכון: )

דן תיכון: בבקשה לשבת.

דן תיכון: כבוד הנשיא והגברת ויצמן, כבוד ראש הממשלה והגברת נתניהו, נשיא בית-המשפט העליון השופט אהרן ברק וחבר שופטיו, הגברת לאה רבין ומשפחת רבין, הרבנים הראשיים לישראל, הרב ישראל מאיר לאו והרב אליהו בקשי-דורון, ראשי העדות, חברי הכנסת – לו היו אומרים לנו לפני שלוש שנים, שאנחנו עתידים להתכנס במליאת הכנסת זו הפעם הרביעית לישיבת זיכרון לרצח השפל של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לא היינו מאמינים.

דן תיכון: לו היו אומרים לנו לפני שלוש שנים, כי מכת הלם תפגע בדמוקרטיה שלנו ותזעזע את שורשיה, היינו מטילים ספק בשפיות האומר.

דן תיכון: הפגנות המחאה של הימים האחרונים והקריאות המצמררות לעבר ראש הממשלה הנבחר: "בוגד" – מלמדות, כי החברה הישראלית לא מיצתה את הלקח הנורא עד תום, ואולי אף לא למדה דבר.

דן תיכון: בקרוב מאוד נדון בכנסת ונצביע על אישור ההסכם עם הפלסטינים.

דן תיכון: ההכרעה העומדת בפנינו היא קשה, כואבת וגורלית.

דן תיכון: אולם אנחנו מדינה דמוקרטית, ואין לכפות עלינו עמדות באמצעות אלימות והסתה משולחת רסן.

דן תיכון: בל נאבד את הבלמים המוסריים.

דן תיכון: נעצור בטרם נידרדר לתהום.

דן תיכון: כתובת האזהרה הרי כתובה בדם על הקיר.

דן תיכון: עלינו רק לקרוא, לשוב ולשנן מה כתוב בה.

דן תיכון: תמרור האזהרה השחור עדיין מתנוסס מול עינינו.

דן תיכון: על כולנו להירתם למאבק נגד ההסתה.

דן תיכון: אנחנו מצווים לפעול בכל האמצעים החריפים שבידינו נגד המסיתים.

דן תיכון: אני מאמין כי ביכולתנו לעשות זאת.

דן תיכון: חברי הכנסת, ככל שחולף הזמן מתעצמת דמותו של יצחק רבין.

דן תיכון: ככל שהחודשים מצטרפים לשנים, מתלכדים הקווים לתמונה גדולה ומאירה.

דן תיכון: המריבות האישיות של אז נשכחות והמחלוקות מתגמדות.

דן תיכון: הביטויים הנרגנים נעלמים והסכסוכים שוקעים באבק ההיסטוריה.

דן תיכון: בזיכרון הלאומי נשאר יצחק רבין בחיר האומה.

דן תיכון: היד שרצחה אותו רצתה לסלק אותו ואת משנתו.

דן תיכון: שלושת הכדורים שננעצו בגופו רצו לקטוע את הדרך שבה הלך.

דן תיכון: אולם במרחק הזמן מקרינה השפעתו למרחוק.

דן תיכון: האהבה וההערצה אליו רק גוברות.

דן תיכון: במשך חייו גילם יצחק רבין מנהיגות לאומית, מנהיגות החוצה קווים מפלגתיים והופכת לנכס לעם כולו.

דן תיכון: בתודעה הלאומית נקבע רבין כ"מר ביטחון".

דן תיכון: כשהופקד רבין על הביטחון, חשנו, המערכת הצבאית ואנחנו כולנו, שהפקדנו את היקר לנו מכול, את הביטחון, בידיים נאמנות; ידיים של אדם מיומן, מקצוען, ובעיקר שקול ואחראי.

דן תיכון: רבין מילא את שתי משימותיו, הצבאית והמדינית, במלוא הרצינות והאחריות.

דן תיכון: לפני שהחליט, הרבה לשאול, לחקור ולדרוש, אולם את ההחלטות הקשות קיבל כשהוא לגמרי לבדו, רק עם עצמו.

דן תיכון: מעולם לא כפר באחריותו.

דן תיכון: תמיד לקח אותה על שכמו, ועל שכמו בלבד.

דן תיכון: האחריות היתה כולה שלו ועליו.

דן תיכון: כמצביא וכמנהיג חש יצחק רבין חובה מוסרית עליונה להבטיח, שחייל צה"ל, שנשלח לשדה הקרב בהוראת הממשלה ונפל בשבי – תעשה הממשלה כל מאמץ כדי להחזירו הביתה.

דן תיכון: כשתקפו אותו על עסקת חילופי 1,000 מחבלים, בהם רוצחים, תמורת שלושה מחיילי צה"ל, הצהיר: "כל חייל חייב לדעת, כי כשהוא יוצא לקרב – צה"ל, הממשלה והמדינה כולה עומדים מאחוריו".

דן תיכון: כשר ביטחון היה אחד הצירים המרכזיים בממשלות שאיחדו את העם.

דן תיכון: רבין רצה בקיומה של מסגרת מלכדת המאחדת את העם.

דן תיכון: תמיד שאף לקונסנסוס לאומי.

דן תיכון: הוא האמין, שממשלת האחדות הלאומית יכולה לשקם את כלכלת ישראל, לקיים את הגנתה ולהרחיב את תהליך השלום.

דן תיכון: פעם, כשביקרו אותו חבריו למפלגה על תמיכתו בממשלה עם הליכוד, הסביר בחיוך: "ז'בוטינסקי היה המ"מ של אבא שלי" – רמז לימים שבהם שירת אביו כמתנדב בגדודים העבריים, גדודים שארגן זאב ז'בוטינסקי במלחמת העולם הראשונה.

דן תיכון: חברי הכנסת, תחושה של מחויבות ואחריות לאומית מביאות אותי לקרוא, כאן ועכשיו, להקים ממשלת אחדות לאומית.

דן תיכון: נשכח את השנאות; נתגבר על הקיטוב; נגייס את כל הכוחות כדי לשמור על שלמות העם.

דן תיכון: האיבה היא הרת-אסון.

דן תיכון: יצחק רבין שייך לאותו קומץ של מנהיגים – ובהם דוד בן-גוריון ומנחם בגין – שהטביעו חותם על ההיסטוריה של מדינת ישראל.

דן תיכון: בדומה לקודמיו, חלומו הגדול ביותר היה השגת שלום לעם בישראל, שמעולם לא ידע שלום.

דן תיכון: והוא רץ, כשלפיד השלום בידו.

דן תיכון: והוא רץ קדימה, נחוש ובטוח בדרכו.

דן תיכון: ובדרך למטרה – נפל.

דן תיכון: חברי הכנסת, זיכרון רצח ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, איננו מתמצה באבל ובכאב.

דן תיכון: הרצח יצר אצלנו מציאות חדשה, שונה, זרה לערכינו.

דן תיכון: מאז נרצח איננו מוצאים לעצמנו מנוח.

דן תיכון: אנחנו מושפלים, בושים ונכלמים.

דן תיכון: הרצח חושף את קיומם של כוחות הרסניים שעדיין קיימים בקרבנו.

דן תיכון: אם רצינו להאמין כי "אצלנו רצח פוליטי לא יקרה" – הופתענו והתבדינו.

דן תיכון: אם סברנו כי יהודי לא יהרוג יהודי בשל מחלוקת פוליטית – טעינו.

דן תיכון: המעשה הנתעב גילה לנו, שקיימת כאן קרקע פורייה לצמיחה של קנאות הרסנית, וקנאות מביאה לאסונות ולשפיכות דמים.

דן תיכון: הרצח גילה, כי מלחמת אחים אינה רק סכנה רחוקה, זוהי סכנה קיימת ומוחשית.

דן תיכון: זו היתה המציאות לפני שלוש שנים, וזו, לצערי, המציאות היום.

דן תיכון: הרצח הוכיח, שהדמוקרטיה הישראלית אינה חסינה בפני ניסיון השתלטות אלימה על ערכיה.

דן תיכון: מותו של יצחק רבין הוא נקודת שבר בחיי הארץ הזו.

דן תיכון: רבין כרע-נפל, אולם רוחו, אותה רוח איתנה, אותה אחוות לוחמים שהביאה אותנו להישגים כה גדולים – נשארת אתנו.

דן תיכון: אנחנו עומדים בפני מבחן גורלי, קובע וכואב.

דן תיכון: את הכרעות הכנסת יש לקבל.

דן תיכון: חילוקי דעות מרים וקשים ככל שיהיו מוכרעים בדרך דמוקרטית.

דן תיכון: תהיה זו שעתה היפה של הדמוקרטיה שלנו.

דן תיכון: יצחק רבין, כל חייך היית אחד משלנו, אחד מאתנו.

דן תיכון: לכן אנו אבלים וממאנים להינחם.

דן תיכון: דבריך ומעשיך – הם זיכרונך.

דן תיכון: ראש הממשלה בנימין נתניהו, בבקשה.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה, כבוד יושב-ראש הכנסת, נשיא בית-המשפט העליון, הרבנים הראשיים לישראל, משפחת רבין, חברי הכנסת, אורחים נכבדים, סיפור חייו של יצחק רבין מגלם בתוכו את כל הטוב שבנו.

בנימין נתניהו: בן הארץ, בן דור הלוחמים לקוממיות ישראל, רמטכ"ל צה"ל, משחרר ירושלים, דיפלומט ומדינאי, איש צנוע בהתנהגותו וישיר בדיבורו.

בנימין נתניהו: במשך שנים ארוכות הוא סימל את המאחד והמשותף לכולנו.

בנימין נתניהו: ועל האיש הזה – לאסוננו – קם בן-בליעל מבני עמנו, ורצח אותו לנגד עינינו.

בנימין נתניהו: שלוש שנים אנו חווים את הכאב והזעזוע שוב ושוב; שלוש שנים אנו שומעים ציווי ברור העולה מקברו של יצחק רבין.

בנימין נתניהו: הצו הזה איננו קורא לנו להסכים לכל דבר, או להעמיד פנים כאילו אין חילוקי דעות, או להשתיק את הוויכוח.

בנימין נתניהו: הצעקה המהדהדת באוזנינו תובעת מאתנו לעקור את האלימות מן הוויכוח הפוליטי בתוכנו, לעקור אותה מן השורש.

בנימין נתניהו: להתווכח ולהקשיב – גם כשלא מסכימים.

בנימין נתניהו: אין זה סוד – לא הסכמתי עם יצחק רבין על הסכם אוסלו.

בנימין נתניהו: אבל אף שהלכנו בדרכים שונות, ואנו מנסים לשנות בדרכנו לטובת מדינת ישראל – כהבנתנו את ההסכם שירשנו במסגרת ההסכם – אני יודע היטב, שזאת מחלוקת על הדרך, אבל לא על המטרה.

בנימין נתניהו: כי השאיפה להשיג שלום שיחזיק מעמד והדאגה לעתיד טוב יותר לנו ולילדינו מאחדות את כולנו, גם כשאין הסכמה על הדרך להגיע אל המטרה המשותפת.

בנימין נתניהו: ביום הזה העם מצפה מאתנו, מכולנו, שנדע איך לא להסכים, שנדע לעשות זאת בלי שנאה ובלי אלימות.

בנימין נתניהו: העם מצפה מאתנו, שזה יהיה יום אבל של כל העם, ושלא נעסוק גם ביום הזה בהתנצחות ובהתחשבנות פוליטית.

בנימין נתניהו: ביום הזה מוטל עלינו לחזור ולהבהיר, שההכרעה הלאומית הקרבה ובאה תהיה דמוקרטית.

בנימין נתניהו: מן היום הזה צריך ללמוד לא רק שתהיה זאת הכרעת רוב, אלא שהיא תיעשה מתוך יחס של כבוד למיעוט ומתוך התחשבות ברגשותיו.

בנימין נתניהו: מן הבית הזה על כל חלקיו צריכה לצאת קריאה ברורה ובהירה: אין שום מקום, ושום הצדקה, בשום זמן, לשום סוג של אלימות בוויכוח הפוליטי.

בנימין נתניהו: אין גם מקום ולא הצדקה להכתים ציבור שלם בשל אשמתו של היחיד – של רוצח מתועב אחד.

בנימין נתניהו: גם זו סכנה לדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: שני סייגים לו לוויכוח הדמוקרטי – אסור בשום תנאי לחצות את קו הוויכוח אל שדה האלימות, או להטפה לאלימות, ואסור להכתים ציבור שלם, שלא עבר את גבולות הוויכוח הלגיטימי, ולהדביק לו את פשעיהם של קיצוניים מטורפים בשולי החברה.

בנימין נתניהו: זה גם זה מאיימים על היכולת לנהל ויכוח חופשי, שהוא נשמת אפה של חברה דמוקרטית.

בנימין נתניהו: ואכן, מחלק לא קטן של הציבור שהזדעזע עמוקות מרצח רבין נשמעים, לצערי, ביום הזה קולות של מצוקה.

בנימין נתניהו: אסור, ואני בטוח שאף אחד כאן אינו רוצה שירגישו שמדובר לא בחשבון-נפש אלא בחשבון פוליטי.

בנימין נתניהו: לכן על הבית הזה מוטלת אחריות מיוחדת.

בנימין נתניהו: מוטלת עלינו האחריות להבטיח, שיום הזיכרון הזה יהיה יום אבל של העם כולו על אחד מבכירי בניו ותפארתם, ויום שבו אנו מקבלים על עצמנו, כולנו יחד, מחויבות חדשה.

בנימין נתניהו: רחל המשוררת כתבה באחד משיריה: "ועתה, מדוע יד מושטת, לא פוגשת יד אחות?

בנימין נתניהו: " היום, יותר מבכל יום אחר, העם מביט אל הבית הזה ושואל את עצמו, אם אנחנו, כאן, מסוגלים להתעלות מעל לחשבונות היום-יום, להושיט ידיים מעבר לגבולות הוויכוח, ולבטא את המאחד והמשותף והמגבש אותנו – שאנחנו עם אחד, עם גורל אחד ותקווה אחת, בארץ אחת.

בנימין נתניהו: אני מתפלל ומייחל, שנוכל להושיט יד איש אל רעהו ולכבות יחדיו את אש השנאה, בלי לטשטש את חילוקי הדעות בינינו.

בנימין נתניהו: כי שלום עושים קודם כול עם אחים.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אהוד ברק, בבקשה.

אהוד ברק: נשיא המדינה, משפחת רבין היקרה, יושב-ראש הכנסת, נשיא בית-המשפט העליון ושופטיו, הרבנים הראשיים, אורחים, כנסת נכבדה, בטקס האזכרה הממלכתי המרגש בהר-הרצל, לפני כשעתיים, שמענו את החזן הראשי ב"אל מלא רחמים" מבכה את יצחק רבין שהלך לעולמו.

אהוד ברק: יצחק, זיכרונו לברכה, היה כל חייו קודם כול איש האמת והדיוק הקפדני.

אהוד ברק: ונחטא לזכרו אם לא נדע בכל מקום ובכל הזדמנות לחזור על האמת הכואבת ולא לטשטשה.

אהוד ברק: יצחק רבין לא סתם הלך לעולמו.

אהוד ברק: יצחק רבין נרצח בידי בן-עוולה.

אהוד ברק: נרצח.

אהוד ברק: שלוש היריות למרגלות המדרגות בכיכר פקחו את עינינו.

אהוד ברק: שלוש יריות מאוחר מדי.

אהוד ברק: תמימים היינו להאמין שלנו זה לא יקרה.

אהוד ברק: אפילו כשהשתוללה ההסתה בכיכרות ובנתיבי הארץ, שלוחת רסן, אלימה ומכוערת, השלינו את עצמנו כי אלו רק מלים.

אהוד ברק: כאשר סולפו תורת ישראל ורוחה בידי קנאים שפלים לדיני "רודף" ו"מוסר" ו"פולסא דנורא" כדי לעבור בשמם על הדיבר "לא תרצח" – לא ידענו או נמלאנו תיעוב, אך בפועל החרשנו.

אהוד ברק: כשהונפו שלטי תועבה בעצרות בידי המון מתלהם – נדהמנו, אבל לא עשינו דבר.

אהוד ברק: כאשר מול ביתך, יצחק, ניצבו יום יום מסיתים, מנבלים פיהם באיומי רצח – עמדנו מנגד, כי לא האמנו שזה יתגלגל למעשים.

אהוד ברק: שלוש היריות ליד מדרגות הכיכר פקחו את עינינו.

אהוד ברק: שלוש יריות מאוחר מדי.

אהוד ברק: יצחק, אתה כל כך חסר.

אהוד ברק: אתה כל כך חסר.

אהוד ברק: אבל אנחנו יודעים שבדרכך הבוטה היית מצפה מאתנו, מכולנו, שנפיק לקחים.

אהוד ברק: ושלושה לקחים נגזרים מהרצח הזה: ראשית, מלים יכולות, לבסוף, להרוג.

אהוד ברק: "בגידה" ו"מוות" ו"דם" אינן יכולות להיות חלק מדו-שיח דמוקרטי, לגיטימי ככל שיהיה; והוא אכן לגיטימי.

אהוד ברק: ובימים האלה, כשדברי הנאצה ופסוקי התועבה שקדמו לרציחתך שוב מהדהדים באוויר, אנחנו קוראים מפה היום לשים קץ ומייד לכל הסתה ולכל קריאת "בוגד" לעבר ראש ממשלה בישראל.

אהוד ברק: שנית, המאבק על הדמוקרטיה לא יהיה קל.

אהוד ברק: השוליים הסהרוריים לא יהיו יריב פשוט.

אהוד ברק: דמוקרטיה היא הזכות להיות שונה ולהיאבק על דרכך שלך, אבל חובתה להגן על עצמה.

אהוד ברק: חובתנו לעקור יחד את האלימות הפוליטית משורש.

אהוד ברק: אנחנו חייבים להיאבק יחד נגד הקיצוניים, המשתמשים בעצם החירויות שמעניקה הדמוקרטיה כדי לאיים עליה מבפנים.

אהוד ברק: ושלישית, המאבק על השלום הוא קשה וכואב כמעט כמו המלחמה, ובכל זאת, אין ראוי ממנו.

אהוד ברק: למד וביטא זאת בדרכו ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה; חווה וביטא זאת ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה; וחווה זאת היום, בדרכך, גם אתה ראש הממשלה.

אהוד ברק: חזונו של יצחק היה ונותר שלום אמת עם שכנינו כתנאי לישראל חזקה, פורחת ובוטחת לדורות.

אהוד ברק: שלום בקווים אדומים הוא התנאי לביטחון, לא להיפך.

אהוד ברק: ודרכך, יצחק, מנצחת היום.

אהוד ברק: בשנת 1954, במאמרו "קריירה או שליחות", כתב דוד בן-גוריון: "בהקמת המדינה עלינו על הר תלול.

אהוד ברק: אין לנו עוד הברירה לעמוד במקומנו.

אהוד ברק: או שנתגלגל במורד עד לתהום או שנתקדם במעלה ההר עד לפסגה".

אהוד ברק: הדברים נכונים בצורה מסוימת גם לתהליך השלום.

אהוד ברק: אנחנו בקטע האחרון של הטיפוס, ותנאי עמידתנו על הפסגה ייקבעו בנחישותנו במאבק הקשה, הכואב והבלתי-מושלם על השלום, וקודם לכול במאבק על ההיפרדות, בקווים אדומים ביטחוניים, מן הפלסטינים.

אהוד ברק: דרכך מנצחת, יצחק, כי היא הדרך היחידה.

אהוד ברק: זהו יום של ניצחון – יום של ניצחון לך ולדרכך; יום של ניצחון על הפחד והאיבה; יום של ניצחון על המלחמה והשנאה.

אהוד ברק: זהו יום של ניצחון עבור הילדים והנכדים, יום של ניצחון לתקווה.

אהוד ברק: כל הקולות המנסים לרמוז שנכשלת ודרך טובה משלך נמצאה – כל הקולות האלה שנשמעים היום ועוד יישמעו, לא ישנו את עובדת היסוד הקובעת: הדרך הזאת היא דרכך.

אהוד ברק: הסכם אוסלו פרץ את הדרך עם הפלסטינים, ואפשר את הסכם השלום עם ירדן, ואפשר את הסכם חברון ואת הסכם-וואי.

אהוד ברק: ולוואי שתדע ממשלת ישראל הנוכחית להמשיך בתבונה ובאחריות בדרך הזאת.

אהוד ברק: יש לנו חילוקי דעות קשים עם הממשלה הנוכחית.

אהוד ברק: יש לנו דין ודברים במיוחד עם ראש הממשלה.

אהוד ברק: אך גם אם זה המקום, לא כעת הזמן; לא זה הזמן לשאת דברי ביקורת על הממשלה, או להדגיש את השונה והמפריד.

אהוד ברק: העם עוד יאמר את דברו במועד ובדרך הראויים.

אהוד ברק: אבל כאן, במקום שבו פעלת והובלת, אנחנו פועלים להגשמת החזון שלך: עם אחד, מאוחד, תחת מנהיגות אחראית, מנהיגות אמינה, מנהיגות כפי שהיתה מנהיגותך, יצחק, מנהיגות של אומץ, של אמירת אמת ושל שלום.

אהוד ברק: הרבה השתנה מאז, יצחק.

אהוד ברק: לו היית עמנו בשלוש השנים האלה, הכול היה אחרת.

אהוד ברק: ישראל הלוא צעדה תחת שרביטך בתנופה עצומה, חסרת תקדים, אל עתיד מזהיר.

אהוד ברק: החינוך המריא, כראוי לו, אל ראש סולם העדיפויות.

אהוד ברק: המשק זינק בצמיחה מרשימה.

אהוד ברק: מעמדה המדיני של ישראל ויוקרתה הבין-לאומית הרקיעו אל גבהים שלא נודעו.

אהוד ברק: ההכרעה ההיסטורית לפריצת הדרך ביחסינו עם הפלסטינים סללה את הדרך לשלום עם ירדן ולמהפכה דרמטית ביחסיה של ישראל עם העולם הערבי והאסלאמי, ממרוקו במערב ועד למדינות המפרץ, ועד לאינדונזיה ומלזיה במזרח.

אהוד ברק: מעגל השלום עמד להקיף גם את סוריה ולבנון.

אהוד ברק: שחר חדש ביקש להפציע על מדינת ישראל.

אהוד ברק: היתה זו מדינאות במיטבה, ניצול מזהיר של שעת כושר היסטורית, של "חלון הזדמנויות" בן-חלוף; ניצול מזהיר כדי לחלץ את מדינת ישראל מבידודה, כדי להעניק לדורות הבאים שלום וביטחון, להקנות לישראל מעמד אזורי ובין-לאומי, ולסיים את הסכסוך הממאיר בן מאת השנים בינינו ובין שכנינו.

אהוד ברק: אמת, ההכרעה היתה קשה.

אהוד ברק: המחיר – כבד מאוד.

אהוד ברק: הדרך מפרכת, זרועת מוקשים ומכשולים.

אהוד ברק: אויבי השלום עשו מאמץ עליון לסכל, להכשיל, להטיל אימה וטרור, להשבית את האמונה, לכבות את התקווה, לייאש את הלבבות – כדי להחזיר את הגלגל לאחור.

אהוד ברק: אתה, יצחק, מעולם לא נואשת.

אהוד ברק: כשם שהיית מצביא מנצח במלחמה, כך התכוונת להיות מצביא מנצח במערכה על השלום.

אהוד ברק: עיקש ונחוש היית להכריע את קרב המאסף של אויבי השלום, לצלוח את התהום הקשה ולהביא את עמך אל חוף מבטחים.

אהוד ברק: לא זכית, יצחק, להשלים את המשימה.

אהוד ברק: לא זכינו אנחנו לבוא אתך אל הארץ המובטחת, אל ארץ השלום.

אהוד ברק: אך נותרה עמנו צוואתך.

אהוד ברק: החלום לא נמוג, וסופו, אנחנו יודעים, לנצח.

אהוד ברק: היה שלום, חבר.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אריה דרעי, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: כבוד נשיא המדינה ורעייתו, אדוני היושב-ראש, כבוד הרבנים הראשיים לישראל, כבוד נשיא בית-המשפט העליון, שופטי בית-המשפט העליון, מבקר המדינה, הגברת לאה רבין, משפחת רבין, אדוני ראש הממשלה, שרי הממשלה, חברי הכנסת, אורחים יקרים – לכל איש יש שם, וגם ליצחק היה ויש.

אריה מכלוף דרעי: יצחק.

אריה מכלוף דרעי: במקורות ישראל שמו של אדם הוא תמצית מהותו.

אריה מכלוף דרעי: האדם הראשון קרא לחיות בשמותיהן – שם כייצוג – שם כמהות.

אריה מכלוף דרעי: ויצחק לא צחק.

אריה מכלוף דרעי: לא איש של צחוק היה האיש.

אריה מכלוף דרעי: יצחק לא צחק, כמו שיצחק אבינו לא איש צחוק היה.

אריה מכלוף דרעי: וצחוקה של שרה אמנו לא צחוק של הבל וקלות ראש היה.

אריה מכלוף דרעי: צחוקה צחוק של "כל השמע יצחק לי" היה צחוק של פרדוקס, צחוק של סיטואציה שבה מתרחשים דברים שלא ייאמנו – לבן 100 שנה ייוולד ובת 90 תלד.

אריה מכלוף דרעי: וכך, כל תולדותיו של יצחק אבינו רצופי ניגודים ופרדוקסים.

אריה מכלוף דרעי: יצחק לו.

אריה מכלוף דרעי: נעקד ואינו מוקרב, מברך את שאינו ראוי לברכה אך הברכה נופלת בחלק הראוי לה וכן הלאה.

אריה מכלוף דרעי: הצחוק היהודי הוא אפוא צחוק הנובע מפרדוקס, והשם יצחק הטבוע באומתנו מיצחק אבינו הוא ממהות העם היהודי – הקיום בפרדוקס.

אריה מכלוף דרעי: ויצחק, זיכרונו לברכה, גילם את צחוק הפרדוקס באישיותו, במעשיו.

אריה מכלוף דרעי: ביישן ומחוספס, בוטה וישיר, רגיש ומתחשב, מתלבט ונחוש החלטה, לוחם ומשיג שלום, יורד לפרטים ובקיא, ובעל חזון.

אריה מכלוף דרעי: הניגודים שהתרוצצו באישיותו ובמעשיו יצרו הרמוניה שרק צחוק פרדוקסלי היסטורי יכול לעצב.

אריה מכלוף דרעי: הכרתי את יצחק, הוקרתיו ואפילו חיבבתי אותו מאוד.

אריה מכלוף דרעי: הפרדוקסליות ליוותה גם את מערכת יחסינו.

אריה מכלוף דרעי: הוא היה לי ידיד בוגר, חונך בנבכי מדיניות החוץ והביטחון של ישראל, לצד זה היתה פתיחותו לשמיעת עצות ממני.

אריה מכלוף דרעי: חיבבנו מאוד איש את רעהו במישור האישי, לצד חילוקי דעות, לעתים עמוקים, בנושאים שונים, פוליטיים ואחרים.

אריה מכלוף דרעי: עם הירצחו של יצחק איבדתי ידיד קרוב.

אריה מכלוף דרעי: הפרדוקסליות ממשיכה ללוות את יצחק גם לאחר מותו.

אריה מכלוף דרעי: אימוצו אל הלב על-ידי אלו שסנטו בו בחייו, האיומים המושמעים נגד אלו שהואשמו במפורש ובמשתמע באחריות עקיפה למותו, הם מאפייני הפרדוקסליות שליוו את יצחק בחייו ואף במותו לא הניחו לו.

אריה מכלוף דרעי: כשלעצמי אני מבקש לדבר על פרדוקסליות מיוחדת במינה, שליוותה את יחסי שלי עם יצחק ואת יחסו של יצחק לציבור הדתי והחרדי בכלל.

אריה מכלוף דרעי: למיטב ידיעתי והיכרותי את יצחק, לא היו בעברו קטעי היכרות עם דת ישראל, או נטילת חלק פעיל במילוי מצוות הדת היהודית.

אריה מכלוף דרעי: האמונה הדתית והעשייה הדתית היו זרות לו.

אריה מכלוף דרעי: אם תרצו, הוא היה כל מה שהתנועה הציונית וזרמים מסוימים בה חרתו על דגלם כמשאת נפש וכתחליף לדת ישראל: צבר גאה, לוחם יפה בלורית ומראה, חזק, אמיץ וחכם, ללא מורא אדם ומורא שמים.

אריה מכלוף דרעי: ישיר, ישר, בעל ערכים אוניברסליים.

אריה מכלוף דרעי: התגשמות חלומה של הציונות הלא-דתית האירופית.

אריה מכלוף דרעי: וממול אני, בחור ישיבה ספרדי, אדוק בדתו וקשוב למוריו ורבניו, מייצג של זרמים ביהדות שתקוות החילוניות המוצהרת היא שייעלמו מן המפה.

אריה מכלוף דרעי: ובכל זאת, באופן פרדוקסלי צמחה בינינו ידידות, ידידות אישית שגישרה על הפערים ובנתה גשרים, לא רק ביני לבינו, אלא בין הציבור שאני מייצג, ואני חלק ממנו, ובינו והעולם שהוא מייצג.

אריה מכלוף דרעי: יצחק, עמוק בתוך עולמו שלו, עם מזגו המתפרץ והישיר, היה קשוב לצורך בפלורליזם תרבותי, לרבגוניות של ערכים וליחסיותם של ערכים אוניברסליים כביכול, המייצגים פן תרבותי אחד, ואחד בלבד.

אריה מכלוף דרעי: מתוך עולמו שלו – עולם של מעשים של אנשים, לא של מלים ומחשבות מופשטות – משם ודווקא משם הצליח יצחק לראות את המוחלט כיחסי, את המפריד כפן אחד בלבד, ואת המשותף כמגשר על הכול.

אריה מכלוף דרעי: יצחק הצליח לגשר לא רק על הפערים שבינינו לבין בני דודנו, צאצאי אברהם וישמעאל, אלא גם על הפערים שבינינו לבין עצמנו, בני אברהם, יצחק ויעקב.

אריה מכלוף דרעי: במקום שבו רואים כיום כפייה הוא ראה שונות.

אריה מכלוף דרעי: במקום שבו מוטחים כיום עלבונות, התנשאות תרבותית, ראה יצחק פלורליזם תרבותי.

אריה מכלוף דרעי: באופן פרדוקסלי היה יצחק ליברל בלי שניסח זאת ואף בלי שהיה מודע לכך.

אריה מכלוף דרעי: הוא היה סובלני לאמונות ולדעות הזולת, בין השאר כיוון שהכיר ביחסיותן של אלו שלו.

אריה מכלוף דרעי: באופן פרדוקסלי ומכאיב אני רואה איך מורשתו הסובלנית הופכת לקנאות ליברלית, לכאורה.

אריה מכלוף דרעי: חסרות לי ידידותו של יצחק ונכונותו, יכולתו ופתיחותו לראות את הזולת מנקודת ראות הזולת – הדרך היחידה המאפשרת תהליך שלום והידברות אמיתית.

אריה מכלוף דרעי: רציחתו של יצחק, שאין כפרה לה, ממשיכה להדהד באכזריות פרדוקסלית בחללו של עולמנו.

אריה מכלוף דרעי: רציחתו ביד בן-עוולה ופתחה של גיהינום, שנפער כתהום לאחר מכן – לא כיסו ולא השתיקו את הקולות והמחשבות הנשמעים מדי פעם, ולאחרונה ביתר שאת, בדבר האפשרות לרצח פוליטי נוסף.

אריה מכלוף דרעי: בשמה של תורת ישראל אני קורא מעל במה זו בקול ברור ובלתי מתפשר ועל דעת רבותי וחכמי התורה כולם: לא תרצח.

אריה מכלוף דרעי: שופך דם האדם, באדם דמו יישפך.

אריה מכלוף דרעי: לא תרצח ולא תעלה זאת על דל שפתיך ועל סיפי מחשבותיך.

אריה מכלוף דרעי: די למחלוקת, די לשנאה, די לאיבה.

אריה מכלוף דרעי: אנשים אחים אנחנו, בני אברהם, בני יצחק ויעקב אנחנו.

אריה מכלוף דרעי: ואהבת לרעך כמוך זה כלל גדול בתורה.

אריה מכלוף דרעי: לפני שאסיים – הוספתי שתי שורות כששמעתי את הנאומים.

אריה מכלוף דרעי: על-פי המסורת היהודית, רוחו של הנפטר נמצאת במקום שבו מתייחדים עם זכרו, ולכן רוחו של יצחק, זיכרונו לברכה, אתנו פה, היום, ואם אעז ואנחש את מה שהוא היה אומר לנו כעת, בשעה זו, כשהוא שומע את הנאומים שלנו, זאת היתה בקשתו: די ליצרים, די לקיטוב ולפירוד, התאחדו סביב האתגרים הקשים שעומדים לפניכם למען עתיד עם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: ולמשפחת יצחק היקרה אומר: אין ניחומים לאובדנכם, אך תחושת האחווה שהעם כולו, ואני בתוכו, חש כלפי יצחק יכולה להקל את אבלכם.

אריה מכלוף דרעי: ומנחם ציון וירושלים ינחמכם.

אריה מכלוף דרעי: יהי זכרו ברוך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה.

יוסי שריד: כבוד נשיא המדינה, משפחת רבין, לאה, כבוד היושב-ראש, כבוד נשיא בית-המשפט העליון והשופטים, כבוד הרבנים, חברי הכנסת, במקום שיצחק רבין עמד קשה מאוד לעמוד.

יוסי שריד: לכן אני עומד כאן היום בדחילו ורחימו ליד הדוכן הזה שעליו הנחת יד, יצחק, שעליו קפצת אגרוף, ואני רוצה להרגיש את מגע ידך, מגע רך ומגע תקיף.

יוסי שריד: כל כך הרבה פעמים עמדת כאן והאולם הזה רואה אותך עכשיו.

יוסי שריד: אני רואה אותך יושב בכיסא הזה ממול, לפעמים נסער וקצר רוח ונפשך עייפה למלים ולתעלולים.

יוסי שריד: אני רואה אותך בפתח המליאה, שם, בקצה, עומד ומעשן סיגריה, מחכך יד ביד, שקוע בצרות ובתקוות כאילו כל משא העולם על כתפיך.

יוסי שריד: יצחק רבין הוא המת הכי חי שמתה

יוסי שריד: לך בתוכנו והוא המת הכי חי בתולדות המדינה הזאת, וגם כאן, הערב, הוא עולה חי לנגד עינינו.

יוסי שריד: ואני רואה את יצחק רבין חוזר השבוע והסכם שלום חדש בידו ובחוץ עומדים אנשים רעים לחרף אותו ולגדף אותו ולרדוף אותו עד צוואר, ובבית הזה, כמו אז, עורכים לו קבלת פנים פרועה שמלבינה פנים, אבל פניו של יצחק רבין סמוקות לפעמים מרוגז ולפעמים מביישנות; הרבה פעמים הן היו אדומות מסומק, פניו, עוד לפני שהיו אדומות מדם.

יוסי שריד: אני זוכר את הלילות הנוראים כאן, בבית הזה, כאשר יצחק רבין התייצב כמעט לבדו להדוף את הרוח הרעה; איש כמעט לבדו בעין הסערה.

יוסי שריד: דרך הרוח מי ידע, אבל את דרך הרוח הרעה אני יודע, היא הולכת וסובבת וחוזרת למקומה, ומי שמשיב את הרוח הרעה – היא שבה אליו.

יוסי שריד: שנים רבות התהלכנו בארץ, בארצנו, כבוגדים, כתוקעי סכין בגב האומה.

יוסי שריד: וכאחד הבוגדים הוותיקים אני רוצה לומר: אני באופן אישי כבר התרגלתי.

יוסי שריד: אבל ב-4 בנובמבר 1995 נשבעתי, נשבעתי לעצמי, שלעולם לא אתרגל לקריאה: "בוגד", כאשר היא מופנית כלפי ראש ממשלה בישראל.

יוסי שריד: בימים האחרונים שמעתי שמבקשים סליחה על הביטוי: בגידה, על הביטוי: הסכם בגידה, וטוב מאוד שביקשו מייד סליחה, אבל אני מוכרח לשאול: מן החיים אתם מבקשים סליחה, ומן המתים אתם לא מבקשים סליחה?

יוסי שריד: עד מתי תחכו כדי לבקש סליחה מיצחק רבין?

יוסי שריד: חברי הכנסת, אני לא חושב שיצחק רבין היה אדם מושלם.

יוסי שריד: אין אנשים מושלמים.

יוסי שריד: אבל אני חושב, שיצחק רבין היה אדם שלם, וקודם כול שלם עם עצמו.

יוסי שריד: לא היינו זקוקים לזמן וגם לא היינו זקוקים להשוואה כדי לדעת מי הוא יצחק ומה שיעור קומתו.

יוסי שריד: גם לא היינו זקוקים לסיבות מיוחדות ולנסיבות מיוחדות כדי לראות את החלל הריק שהוא השאיר – ריק ולא מתמלא.

יוסי שריד: אתה מזדקר עכשיו, יצחק רבין, במלוא היושר האישי והציבורי שלך, במלוא אמינותך ובמלוא האחריות שלך.

יוסי שריד: יצחק לא היה מסבירן, אבל גם מי שחלק עליו האמין לו והאמין בו.

יוסי שריד: גם בימים הכי גרועים, בימים של מחלוקת אתו, תמיד ידענו, שהבעיה שלנו עם יצחק רבין היא לא עם השקר שלו, כי אם עם האמת שלו.

יוסי שריד: אני זוכר איך תמיד, אבל תמיד, ברגע של מבחן, הוא קיבל על עצמו את האחריות גם כאשר הוא לא היה אחראי.

יוסי שריד: מעולם הוא לא התחמק ולא השתמט ולא התחלק באחריות ולא האשים אחרים ולא גלגל אחריות לפתחם ולא הפיל תיק על איש.

יוסי שריד: הכול עליו, הכול על ראשו, הכול באחריותו, לטוב ובעיקר לרע.

יוסי שריד: בשבוע שעבר חזרו אנשים חשובים מאוד מוושינגטון וסיפרו לנו איך הם עמדו שם בגבורה ואיך הם נאבקו שם ואיך הם הדפו לחצים, והם סיפרו לנו כמה קשה לעשות שלום, כמעט כמו לעשות מלחמה.

יוסי שריד: עכשיו, רק עכשיו פתאום הם גילו כמה זה קשה וכמה זה מסובך לעשות שלום.

יוסי שריד: ואם להם זה היה קשה, ליצחק רבין זה היה קשה שבעתיים, כי יצחק רבין פרץ את הדרך והם רק הלכו בדרכו.

יוסי שריד: הם כבר באו אל המוכן, אל כל מה שהכין להם יצחק.

יוסי שריד: עכשיו הם כבר מבינים, אבל עכשיו גם אנחנו מבינים; לכל אחד מותר להיות רבין קטן, להיות העתק רבין, להיות תחליף רבין, רק ליצחק רבין אסור היה להיות הוא עצמו.

יוסי שריד: אבל רבין לא יכול היה להיות מישהו אחר, רק הוא עצמו, יצחק רבין.

יוסי שריד: כזה הוא היה.

יוסי שריד: רבין גם לא תבע ולא ביקש רשת ביטחון, כי הוא היה הביטחון, ורשת הביטחון שלו היתה האחריות האישית שלו לגורל היהודי ולגורל מדינת ישראל.

יוסי שריד: את רשת הביטחון הזאת הוא קיבל בירושה מדוד בן-גוריון.

יוסי שריד: עכשיו הם שם, בן-גוריון ורבין, ומולם זאב ז'בוטינסקי ומנחם בגין, והם עסוקים בשאלה, איך גבר סוף-סוף עקרון הפשרה והחלוקה על עקרון שלמות הארץ.

יוסי שריד: חברי הכנסת, היום שמעתי, שראש הממשלה, שמחלק את ארץ-ישראל בהסכם, אומר, שהוא לא הולך בדרכו של יצחק רבין – וכל השומע יצחק.

יוסי שריד: אני חייב לשאול את כבוד ראש הממשלה: הירשת וגם התכחשת?

יוסי שריד: הירשת את אוסלו?

יוסי שריד: הירשת את אוסלו וגם התכחשת לאוסלו?

יוסי שריד: חברי הכנסת, הגעגועים הם תמיד אל מי שהיה, אל מה שהיה.

יוסי שריד: הגעגועים הם, תמיד, אל העבר.

יוסי שריד: הגעגועים שלנו ליצחק רבין הם מיוחדים במינם, כי געגועים אל יצחק רבין הם געגועים אל העתיד.

יוסי שריד: מה שהיה – מוכרח שיהיה.

יוסי שריד: מוכרחים להחזיר מטרה ליושנה, להחזיר מטרה ליושנה, והמטרה שלנו היתה ותהיה לשים קץ לכיבוש, להקים מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, לצאת מלבנון, לשאת ולתת עם סוריה, להביא שלום על הארץ, להביא מנוחה אל הנחלה.

יוסי שריד: עכשיו אני זוכר בעיקר את העיניים שלו – של יצחק רבין – מבעד לעשן הסיגריה.

יוסי שריד: עין אחת עצומה ועין אחת פקוחה, והכול ניבט בעינו, כל הכאב, אבל גם כל הנחישות.

יוסי שריד: יצחק רבין היה נחוש לבנות סכר על נהר הדם, כי יותר מדי דם זרם אל ים השכול והים מלא.

יוסי שריד: גם היום עדיין נשפך דם, ולכן כל תלמידי רבין, כל ממשיכי דרכו, כולנו מגויסים עד כלות לבניית הסכר.

יוסי שריד: יצחק רבין, אנחנו מנסים לשמור לך ולנו על ארצך ועל מולדתך אשר אהבת, אבל בלעדיך זה הרבה יותר קשה.

יוסי שריד: אנחנו עושים כל מאמץ, אבל לא תמיד אנחנו מצליחים ולפעמים אנחנו אפילו נכשלים.

יוסי שריד: זאת לא הפתעה בשבילך שאתה חסר, אתה כבר מכיר את הכתובת: חבר, אתה חסר.

יוסי שריד: ובכל זאת אני רוצה להגיד לך: אתה חסר, חבר, ואתה לא מתאר לעצמך עד כמה אתה חסר, חבר.

יוסי שריד: הגעגועים שלנו אליך, הגעגועים לעתיד הם אנרגיה, הם הדלק שמניע אותנו.

יוסי שריד: אנחנו מנסים עכשיו להפוך אותו מדלק נוזלי לדלק מוצק.

יוסי שריד: אני מרגיש, שיש לנו סיכויים, סיכויים טובים להצליח בקרוב; היום קרב, וזה יהיה יום שבו לא בונים גדר רעה בירושלים כדי להרוס שכנות טובה.

יוסי שריד: בימים האחרונים שוב הוכח, שדרכך, יצחק, היא הדרך ואין בלתה, וכל דרך אחרת היא דרך לא דרך.

יוסי שריד: לכן, דווקא היום, אני אומר לך, יצחק רבין, גם מכאן, מעל בימת הכנסת: נרצחת וניצחת.

יוסי שריד: נרצחת וניצחת.

דן תיכון: אחרון, חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: שלוש שנים חלפו מאותו רגע מר שבו נורו כדורי הרשע והבגידה בגבו של ראש ממשלת ישראל הנבחר, יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

עבד-אלוהב דראושה: המדינה התמלאה בעצב וביגון.

עבד-אלוהב דראושה: העולם כולו כאב ובכה.

עבד-אלוהב דראושה: האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל התמלאה כעס, כאב וזעזוע.

עבד-אלוהב דראושה: רצח יצחק רבין נפל עלינו כמכת ברק.

עבד-אלוהב דראושה: עצב ותדהמה התפשטו בכל מקום.

עבד-אלוהב דראושה: שותפות יהודית-ערבית בעמדה פוליטית או הומניסטית או רגשית, היתה במשך שנים רבות דבר נדיר וכמעט בלתי אפשרי.

עבד-אלוהב דראושה: יצחק רבין במותו הטרגי איחד את כולנו.

עבד-אלוהב דראושה: גדולתו של האיש כמי שיצר את התפנית האמיתית ביחסי יהודים וערבים בכלל, ויחסי ישראלים ופלסטינים בפרט, כמי שחתם על הסכם אוסלו עם אש"ף, כמי שהאמין בצורך להגיע לשלום בין התנועה הלאומית הערבית והתנועה הלאומית היהודית, והיה מוכן להקריב למען שלום אמת באזור.

עבד-אלוהב דראושה: יצחק רבין הביע מוכנות לחלוקת הארץ בין שני העמים, התקדם להשגת שלום עם סוריה ולבנון המבוסס על הנוסחה "עומק הנסיגה כעומק השלום".

עבד-אלוהב דראושה: הציבור הערבי כולו העריץ את יצחק רבין, כמי שמנסה בכנות ליצור צדק חברתי ושוויון אמיתי בין כל אזרחי המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא הזרים תקציבים לרשויות המקומיות, לחינוך, לפיתוח, הכיר ביישובים לא מוכרים, ומעל לכול, ביצע שוויון בקצבאות ילדים.

עבד-אלוהב דראושה: הוא גם ניסה להגיע לשותפות חיובית בין יהודים וערבים במדינה כאשר מינה שלושה סגני שרים ערבים.

עבד-אלוהב דראושה: אומנם, לא היה לו מספיק זמן למנות את השר הערבי הראשון במדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: יצחק רבין האמין בערכים דמוקרטיים אמיתיים.

עבד-אלוהב דראושה: קולו הדהד כמה ימים לפני הירצחו: "לדמוקרטיה אין תחליף"; והוסיף: "האלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה.

עבד-אלוהב דראושה: יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה.

עבד-אלוהב דראושה: זאת לא דרכה של מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: בדמוקרטיה יכולות להיות מחלוקות, אך ההכרעה תהיה בבחירות דמוקרטיות".

עבד-אלוהב דראושה: יצחק המנוח האמין עד יומו האחרון בשלום ובניצחון השלום, והצליח להפוך אויבים לידידים.

עבד-אלוהב דראושה: לחיצת היד המפורסמת שלו עם מנהיג אש"ף, מר יאסר ערפאת, היתה בעלת משמעות מיוחדת.

עבד-אלוהב דראושה: זאת היתה יד ישראל הלוחצת את יד העם הפלסטיני להשגת שלום אמת.

עבד-אלוהב דראושה: הוא היה מנהיג שהנהיג את העם ולא חשש להוביל את העם לשלום.

עבד-אלוהב דראושה: היד המרושעת שירתה בגבו רצתה לרצוח את השלום שהאמין בו יצחק רבין, אך השלום ינצח את הרשעות.

עבד-אלוהב דראושה: כערבי גאה, כבן העם הפלסטיני, כאזרח ישראלי וכאדם המאמין בשלום, אני מעריך מאוד את מה שעשה יצחק רבין המנוח למען השלום.

עבד-אלוהב דראושה: הערצתי אותו כמנהיג, אהבתי אותו כאדם, כאבתי מאוד את מותו.

עבד-אלוהב דראושה: תמיד נזכור אותך, יצחק רבין, כגיבור השלום וכמנהיג דגול.

עבד-אלוהב דראושה: למשפחת רבין אני רוצה לומר, שאנחנו תמיד אתכם, בכאבכם ובצערכם, יהודים וערבים נהיה אתכם.

עבד-אלוהב דראושה: יהיה זכרו ברוך, אללה ירחמו.

דן תיכון: תודה.

א' האן: אבקש לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: )

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: הכנסת תתכנס מחר, יום שני, בשעה 16:00, תודה רבה.

דן תיכון: ישיבת הכנסת נעולה.