ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 284, 1999-02-04 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, יום חמישי, י"ח בשבט התשנ"ט, 4 בפברואר 1999 – ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: הישיבה היא על-פי דרישת הממשלה.

דן תיכון: חברי הכנסת, אתמול מלאו שנתיים לאסון המסוקים.

דן תיכון: מדינה שלמה, פצועה וכואבת, התאחדה עם המשפחות השכולות באבלן.

דן תיכון: מאז, כמו שאומרים אצלנו, החיים שבו לשגרתם, אבל אצל בני משפחות הנופלים, שום דבר כבר לא מה שהיה.

דן תיכון: עולמם חרב עליהם.

דן תיכון: הבנים השאירו חלל שלעולם לא יתמלא.

דן תיכון: הורים, אחים ואחיות, רעיות וילדים יקרים, אנחנו אתכם, אבלים, כואבים וזוכרים את אלה הצעירים ששירת חייהם בתחילת דרכם נפסקה.

דן תיכון: הבנים נפלו בקרב.

דן תיכון: לא האויב הכריעם.

דן תיכון: זכר הבנים שנפלו חתום ושמור בלבנו לעד.

דן תיכון: נזכור כי גם היום, כמו לפני שנתיים בדיוק, ממשיכים טובי הבנים להגן על גבולנו הצפוני.

דן תיכון: הם החיץ שמפריד בינינו לבין המחבלים.

דן תיכון: אנו מצדיעים לזכר הנופלים.

דן תיכון: יהי זכרם ברוך.

דן תיכון: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, כפי שאתם מבינים, תקציב המדינה וחוק ההסדרים יוצאים לדרך.

דן תיכון: סדר-היום מונח לפניכם, והוא כולל אך ורק את הסעיפים שקשורים לחוק ההסדרים ולהצעת תקציב המדינה לשנת 1999, וכן להצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999.

דן תיכון: אלה הם הנושאים שעל סדר-היום.

דן תיכון: כפי שאתם מבינים, שני נושאים ירדו בהסכמה, לפי שעה.

דן תיכון: זאת אומרת, היום, ו/או במסגרת התקציב שיגלוש למחר, שניהם לא יעלו.

דן תיכון: אלה חוקים שנקראים חוקי 7-7, חוק ההסדרים (תיקון מס' 7) מ-1998, שיש בו הסתייגות שעוסקת בערוץ-7.

דן תיכון: כבר התבלבלתי.

דן תיכון: אני חוזר ואומר, חוק ההסדרים (תיקון מס' 7), אותו חוק שעוסק בהארכת הטבות בתחום המיסוי על-פי הסדר הקיבוצים והמושבים, לא עולה היום.

דן תיכון: חוק הבזק, או מה שנקרא חוק ההסדרים, שיש בו הסתייגות שעוסקת בערוץ-7, גם הוא לא עולה.

אברהם פורז: בעניין הזה גם כתבתי לך מכתב.

דן תיכון: כתבת לי, והעברתי את המכתב לידיעת יושב-ראש ועדת הכספים.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, לכן אי-אפשר להניח אותו במליאה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פורז, היתה לך טענה לגבי הפרוצדורה באשר לצורה שבה טיפלה ועדת הכספים.

דן תיכון: הצורה הנכונה והנאותה היתה להעביר את התלונה ליושב-ראש ועדת הכספים עם העתק אלי.

אברהם פורז: זה בדיוק מה שעשיתי.

אברהם פורז: כתבתי אליו עם העתק אליך; בנוסף כתבתי גם אליך.

דן תיכון: אני העברתי את הפנייה שלך ליושב-ראש ועדת הכספים.

דן תיכון: אני קראתי אותה והתייחסתי אליה במלוא כובד הראש.

דן תיכון: רבותי, הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי היום הונחו על שולחן הכנסת:

א' האן: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1999; ועמודים הבאים במקום העמודים המקבילים להם בהצעת התקציב לשנת הכספים 1999; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית; הצעת חוק להגברת הצמיחה והתעסוקה ולהשגת יעדי התקציב לשנת הכספים 1998 (תיקוני חקיקה), התשנ"ט–1999; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (התשמ"ט–1989) (תיקון מס' 7), התשנ"ט–1999 – שהחזירה ועדת הכספים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בכנסת.

א' האן: עוד הונח על שולחן הכנסת לוח תיקונים להסתייגויות הקשורות להצעת חוק הדיינים (תיקון מס' 18), התשנ"ט–1999.

א' האן: תודה רבה.

א' האן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דן תיכון: רק כדי להיות מעודכנים, ועדת הכנסת מתכנסת באלה הרגעים והודעה על ההחלטות שלה תימסר על-ידי יושב-ראש ועדת הכנסת.

רחבעם זאבי: הוועדה סיימה.

דן תיכון: אז הוא יגיע לכאן וימסור הודעה.

דן תיכון: אני חוזר: לפי מיטב הבנתי, כדי שלא יהיו אי-הבנות, בכוונתנו להתחיל בדיון עכשיו ולסיים אותו בסביבות השעה 24:00.

דן תיכון: בין 24:00 ל-01:00, ככל שנצטרך, יחלו ההצבעות.

דן תיכון: אני חוזר ואומר: ההצבעות בחוק ההסדרים ובחוק התקציב והצעת התקציב לשנת הכספים 1999 – בין 24:00 ל-01:00.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, זאת אומרת שזה מתחיל ב-24:00 ונגמר ב-01:00?

דן תיכון: לא, לא.

דן תיכון: אני כבר אומר, הצבעות מן הסוג הזה לוקחות כשלוש-ארבע שעות כשאין בעיות.

דן תיכון: זה רק להרים ידיים ולהוריד ידיים, ואם חבר הכנסת אורון לא מתחשב בי זה יכול לקחת גם שש-שבע שעות.

דן תיכון: לכן, אני לא יכול לומר שזה נגמר תוך שעתיים.

דן תיכון: זה תלוי במה שתרצה האופוזיציה.

דן תיכון: אם היא תתחיל לטרטר אותנו בהצבעות אישיות, לא יהיה לדבר הזה סוף.

דן תיכון: זה ייקח הרבה שעות, עמוק עמוק אל תוך הבוקר.

דן תיכון: לכן, אני אומר מתי אני מתחיל את ההצבעות – בין 24:00 ל-01:00.

דן תיכון: זאת אומרת, לא אתחיל להצביע לפני 24:00 ולא אתחיל להצביע לאחר השעה 01:00.

דן תיכון: רבותי, הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, קריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת התקציב לשנת הכספים 1999 והצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1999, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דן תיכון: יציג את ההצעות במשולב, יושב-ראש ועדת הכספים.

דן תיכון: בבקשה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מקווה שסוף סוף נוכל לברך על המוגמר, ואני מתכבד בזה להביא לפניכם, לקריאה שנייה ושלישית, את חוק ההסדרים לשנת 1999 במתכונתו המצומצמת לאחר הדיונים בוועדה.

אברהם רביץ: אני אחלק את דברי לשלושה חלקים.

אברהם רביץ: בחלק הראשון אתאר את הסעיפים שפיצלה הוועדה; בחלק השני – את הסעיפים שביטלה הוועדה; ובחלק השלישי אפרט את השינויים שהכניסה הוועדה בסעיפים מספר לעומת הנוסח שעבר במליאת הכנסת בקריאה הראשונה.

אברהם רביץ: אני יכול לומר, כללית, שזה ממש אינו דומה או כמעט אינו דומה לנוסח של הקריאה הראשונה.

אברהם רביץ: ואני מבקש לומר לכם מה היה העיקרון שעמד לנגד עיני באשר לחוק ההסדרים.

אברהם רביץ: אני חשבתי, שנכון יהיה, שבחוק ההסדרים, שהוא בעצמו חוק שהיה ראוי שלא יהיה כלל, שתקציב המדינה יהיה מתוכנן באופן הרבה יותר מסודר והחוקים הנלווים אליו יהיו נדונים בוועדות המתאימות לאורך זמן – בכל אופן, מאחר שכך נעשה הדבר, העיקרון שהיה לנגד עיני היה כך, שאותם סעיפים שיש להם השלכה ממשית, לא שולית, השלכה ממשית על תקציב המדינה ואותם סעיפים שאינם שנויים במחלוקת, רק אותם נשאיר בחוק ההסדרים.

אברהם רביץ: אלו שאין להם השלכה על תקציב המדינה והם נמצאים במחלוקת אמיתית בין חברי הכנסת, אותם ביקשנו לפצל, ואחרים, שראינו שהם אינם ראויים כלל, ביטלנו אותם.

אברהם רביץ: אני מקווה שיש לכם החוק העדכני, כי בגלל הפיצול והביטול של הסעיפים בהצעת החוק שונו מספרי הסעיפים ולא ניתן להשוותם למספרי הסעיפים בהצעת החוק הכחולה שעברה בקריאה ראשונה.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, הנושאים שפוצלו הם כדלהלן: הסדר נושים בעיריות; שכר המינימום והצמדתו למדד בלבד; מניעת גמלה ושכר בו-זמנית למי שמועסק בשירות המדינה; כל הפרק שעוסק בגז לשימוש ביתי; הוראת שעה לעניין הגדרת ספטמבר 1998 כחודש חריג, בגלל תוספת השכר ששולמה בו; הסעיפים המדברים על הדירקטוריונים של קופות-חולים; תשלום קופות-החולים בעד שירותי אשפוז בבתי-חולים ציבוריים; חוק ארגון הפיקוח על העבודה; חוק ההסכמים הקיבוציים.

אברהם רביץ: אלו הם הסעיפים אשר פוצלו, והמשמעות של סעיפים שפוצלו היא, שהוועדה תתפנה לעסוק בסעיפים המפוצלים ותקדיש להם את פרק הזמן הנדרש לדיון מעמיק, אם עדיין הממשלה תרצה שנעסוק בעניין.

אברהם רביץ: אבל השארנו לעצמנו את הפתח כדי להמשיך לדון בהם לכשיבוא זמנם.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת רביץ, חבל ששיניתם את המספרים.

אברהם רביץ: אין כל אפשרות שלא לשנות את המספרים, כי אם אתה דולה מספר אחד החוצה, מה אתה יכול לעשות?

אברהם רביץ: יש מספר רץ.

רחבעם זאבי: כותב-מכותב; כותב-מכותב.

אברהם רביץ: כן, אבל זה נכנס לספר החוקים, חבר הכנסת זאבי.

אברהם רביץ: אם ברבות השנים יבוא מישהו לבדוק את ספר החוקים, לא מעניין אותו בכלל מה היה בעבר.

אברהם רביץ: מה שמעניין הוא מה שכתוב.

אברהם רביץ: הסעיפים שביטלה הוועדה אלה הם הסעיפים שעוסקים בנושאים הבאים: חיוב ארנונה על השוכר או המשכיר, והיה ניסיון כזה; שכר נושאי משרה ברשויות השלטון וחברי הכנסת – הוראת שעה לשנים 1999 ו-2000 אמורה היתה להצמיד את שכרם למדד בלבד, אבל הוועדה ביטלה סעיף זה, מכיוון שבמקביל אישרה הכנסת את ההחלטה להקים ועדה ציבורית, שכל ענייני השכר של נושאי משרה ברשויות השלטון וחברי הכנסת יועברו אליה.

אברהם רביץ: לכן, לא היה מקום בכלל לדון בסעיף הזה.

דן תיכון: תרשה לי לומר משהו, כדי להסיר טעות מנגד עיניך.

אברהם רביץ: לגבי חברי הכנסת.

דן תיכון: הכנסת אישרה את ההחלטה להקים ועדה ציבורית לגבי שרים וסגני שרים.

דן תיכון: לגבי חברי כנסת, נושאי משרה שיפוטית ונשיא המדינה, מבקר המדינה ונגיד בנק ישראל – עדיין לא.

דן תיכון: היא תעשה זאת, אבל זה עדיין לא, נכון לרגע זה.

אברהם רביץ: אני מודה לך על התיקון.

אברהם רביץ: אבל אנחנו מטפלים בזה, וזה בעצם רצון חברי הכנסת, כפי שבא לידי ביטוי בוועדה שמכינה הצעת חוק כזאת.

אברהם רביץ: אולם יש כמה חילוקי דעות שבינתיים מעכבים את הגשת החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מבין, שאם בוועדה יסכמו את הדיונים, אתה תיאות להעלות זאת אפילו בפגרה.

אברהם רביץ: נכון?

דן תיכון: כן, כן.

אברהם רביץ: נושאים נוספים שביטלה הוועדה הם: ביטול שיקול הדעת לגבי היטל השבחה של הוועדות המקומיות במרחבי תכנון מקומי שבו מועצות אזוריות; ניכוי דמי השתתפות בהכשרה מקצועית מדמי אבטלה.

אברהם רביץ: לסיום, ביטלה הוועדה את ההחמרות שהוצעו בחוק האזרחים הוותיקים לגבי תשלום ארנונה ואגרת רשות השידור.

אברהם רביץ: אני חושב שדבר נכון עשתה הוועדה בכך שהיא לא תפגע באזרחים הוותיקים, שכולנו מצווים לכבדם ולהוקירם.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, עכשיו אעמוד על השינויים שהוכנסו בסעיפי החוק לעומת הנוסח שעבר פה בקריאה ראשונה.

אברהם רביץ: היתוסף סעיף הדוחה את קביעת הארנונה בידי השרים תוך קביעת מקדם התייעלות אוטומטי משנת 1999 לשנת 2000.

אברהם רביץ: היתוסף סעיף הנותן תוקף לצווי הארנונה שהוצאו השנה באיחור.

אברהם רביץ: הסעיף העוסק בחובת רכישת מים אושר בנוסח מתוקן.

אברהם רביץ: עיקרי התיקון הם: ביטול חובת מתן שירותי תשתית שהיתה בנוסח הקודם, ונשארה רק חובת רכישת מים לספק מים ממי שנציב המים הורה לו.

אברהם רביץ: את התיקון הזה עשו חברי ועדת הכספים בגלל הרגישות של עובדי "מקורות", ואנחנו חשבנו שראוי לעשות את התיקון הזה.

אברהם רביץ: בפרק העוסק בתחבורה ציבורית החליטה הוועדה שלא לכלול את הסעיף העוסק בשימוש בתחנות, והאפשרות שהוצעה היא להסמיך את המפקח על התעבורה לקבוע, כי בעל רשיון להפעלת מתקן תחבורתי יאפשר לבעל רשיון קו שירות לעשות שימוש במתקן.

אברהם רביץ: כאמור, חלק זה הוצא מהסעיף והוא נוסח מחדש.

אברהם רביץ: התעוררה הבעיה של כלי רכב גדולים, שמשמשים בעיקר משפחות גדולות.

אברהם רביץ: לכן תיקנה הוועדה את ההגדרה של אוטובוס וקבעה שאוטובוס הוא רכב מנועי המיועד להסעי שמונה אנשים ויותר מלבד הנהג, ואשר צוין ברשיון הרכב כאוטובוס, למעט רכב מנועי שאינו מיועד להסיע יותר מ-12 אנשים ואינו מיועד או אינו משמש להסעה בשכר.

אברהם רביץ: הדבר הזה בא לאפשר באמת למשפחות גדולות, שכאשר יש להן אפשרות להסיע את המשפחה הגדולה, או ברוכת הילדים, הן לא ימצאו עצמן פתאום נהגי אוטובוס בהגדרה.

אברהם רביץ: משפחה זה לא אוטובוס.

אברהם רביץ: לכן, יש באמת דגש בשאלה, האם הוא משמש להסעה בשכר, או שהוא איננו משמש להסעה בשכר.

אברהם רביץ: מובן שיש לזה השלכה לגבי הוצאות הביטוח.

אברהם רביץ: בסעיף העוסק במענק לחיילים משוחררים הניחה הוועדה נוסח חדש, הכולל רשת ביטחון למקרה של עליית מדד חריגה מעל ל-4%.

אברהם רביץ: אבל לא רק זאת, תיקנו שם את הדברים כך שהמדד ייעשה מספטמבר ולא מינואר, בגלל תחילת שנת הלימודים, שהיא הקובעת לגבי חיילים משוחררים.

אברהם רביץ: גם בסעיף העוסק בסל קליטה לעולים חדשים נקבע נוסח הנותן רשת ביטחון למקרה של עליית מדד חריגה, והכוונה היא ללמעלה מ-4%.

אברהם רביץ: בסעיף העוסק בתחולתו של סעיף 3א בחוק הבטחת הכנסה, החליטה הוועדה שתחולתו תהיה מיום 1 במרס 1999.

אברהם רביץ: סעיף זה קובע, שמי שסירב לקבל עבודה מתאימה לא יקבל גמלה בעד החודש שסירב ובעד החודש שלאחריו, וכדי להתארגן נדרשה דחייה בתחילתו.

אברהם רביץ: בסעיף העוסק במועדי העדכון של השכר הממוצע לפי חוק הביטוח הלאומי, החליטה הוועדה להוסיף רשת ביטחון למקרה של עליית מדד חריגה, שוב עליית מדד של יותר מ-4%.

אברהם רביץ: בסעיף העוסק בחוק ביטוח בריאות קבעה הוועדה, כי גם חבר בקופה שהוא אברך כולל, המקבל הבטחת מינימום לפי חוק תקציב שנתי, כהגדרתו בחוק יסודות התקציב, 1985, יהיה זכאי להנחות או לפטורים כמו כל מקבלי גמלת הבטחת הכנסה.

אברהם רביץ: כמו כן קבעה הוועדה, לפי הצעתו של חבר הכנסת חיים אורון, ואני מוכרח לציין אותו לשבח, כי התקרה לסכום שעל חולים כרוניים לשלם תהיה עבור תרופות, דבר שקיים גם היום, והתוספת היא: וציוד מתכלה, הדרושים לחולה עקב מחלתו.

אברהם רביץ: עד כה ציוד מתכלה לא נכלל בתוך הסל שמעבר לו קיימת תקרה של תשלומים.

אברהם רביץ: זה תיקון חשוב מאוד.

אברהם רביץ: היו לפנינו משלחות של ארגוני החולים הכרוניים, ואנחנו התחשבנו בבקשתם.

אברהם רביץ: לגבי אמצעי האכיפה שהוצעו בסעיף 37 לחוק ביטוח בריאות ממלכתי – הם נקבעו, ואני מוכרח לומר שזאת היתה פשרה, כהוראת שעה בלבד לשנת 1999.

אברהם רביץ: בסעיף העוסק במחירים מרביים לתרופות נוספה הוראת שעה לשנה אחת, שלפיה ניתן יהיה להוסיף 1.2% על המחירים המרביים.

אברהם רביץ: כמו כן, קיימת התחייבות לגבי הייבוא המקביל של תרופות, כי יירכשו בארץ תרופות המיוצרות בארץ.

אברהם רביץ: יש התחייבות של קופות-החולים, שלא הכנסנו אותה לגוף החוק.

אברהם רביץ: אבל קיימת התחייבות – וזה דבר מובן מאליו שהם גם יעשו כן – שאכן תרופות שמיוצרות בארץ תירכשנה.

אברהם רביץ: אני חייב להדגיש, שהכוונה היא לתרופות שמיוצרות בארץ ולא לתרופות שנארזות בארץ, שמיובאות ונארזות בארץ.

אברהם רביץ: בסעיף העוסק בתשלומים לרשות הנמלים הוסיפה הוועדה את הצורך באישור ועדת הכספים לתשלומים שיקבעו השרים בעד השימוש בנמלי הרשות.

אברהם רביץ: נענינו בכך לדרישת הנהלת הרשות וציבור העובדים, והוספנו את המעורבות של ועדת הכספים.

דן תיכון: באישור ועדת הכספים?

אברהם רביץ: כן, אדוני, באישור ועדת הכספים.

דן תיכון: כל פעם שהם ירצו להעלות את האגרה הם יצטרכו לוועדת הכספים?

אברהם רביץ: כן, הם יצטרכו לבוא ולקבל את אישור ועדת הכספים.

אברהם רביץ: בתיקון לחוק הבזק קבעה הוועדה, כי המועד שבו יפוג תוקפו של סעיף 50 בחוק הבזק יידחה ליום 1 ביוני 1999, כדי לאפשר ביצוע תהליך ההפרטה של חברת "בזק", תוך הבטחת זכויות העובדים, לפני פתיחת שוק הטלפוניה לתחרות.

אברהם רביץ: זאת גם כן עשינו בתיאום ולפי דרישה של ציבור העובדים ב"בזק".

אברהם רביץ: חברי, חברי הכנסת, הנוסח המונח לפניכם הוא, כאמור, לאחר פיצול סעיפים, ביטול סעיפים ושינויים שהכניסה הוועדה בהצעת החוק.

דן תיכון: האם מותר לשאול אותך שאלה בנושא אחד שיטריד אותנו במרוצת הלילה?

אברהם רביץ: כן.

דן תיכון: האם עדכון המענק בחוק חיילים משוחררים ייעשה אחת לשנה, או ארבע פעמים בשנה?

אברהם רביץ: אם המדד יעלה מעל ל-4% – העדכון ייעשה ארבע פעמים בשנה, כפי שהוא נעשה היום.

אברהם רביץ: אם הוא יעלה עד 4% – העדכון ייעשה פעם בשנה.

דן תיכון: לשם מה צריך את חילוקי הדעות?

דן תיכון: הרי אין כמעט חיסכון בסעיף הזה.

דן תיכון: זה להרבות מהומה ואי-הבנה ולשסע בין חרדים לחילונים.

אברהם רביץ: למה חרדים?

אברהם רביץ: מה זה נוגע לחרדים?

אברהם רביץ: האם זו הצעה שלנו?

דן תיכון: לא, זה מה שהם יאמרו.

אברהם רביץ: הם יאמרו?

דן תיכון: זה מה שיאמרו האנשים.

דן תיכון: למה צריך לעשות את זה?

דוד טל: אדוני היושב-ראש, כל כך הרבה דברים הם אומרים כל הזמן.

דן תיכון: לא, לא, אבל כאן יש בעיה.

דן תיכון: הרי אין כאן חיסכון תקציבי.

דן תיכון: הנושא מאוד רגיש, כי הוא יעורר מחלוקת על לא כלום.

דן תיכון: השאלה היא אם על לא כלום אתה צריך את הצרות האלה.

אברהם רביץ: אני לא צריך צרות בכלל.

דן תיכון: כי אני קורא עיתונים.

אברהם רביץ: אני לא צריך צרות.

דן תיכון: לא אתה, אלא מי שהחליט את ההחלטה.

אברהם רביץ: אני לא יודע אם יש בידי הכוח למנוע את הצרות שאנחנו נתונים בהן, כי צריך בעצם פסיכולוג ציבורי שיסביר מדוע מתקיפים את החרדים על כל דבר.

אברהם רביץ: אני יודע שבעבר ההיסטורי שלנו היו פסיכולוגים שעסקו בשאלה מדוע בכלל בני אדם שונאים אלה את אלה.

אברהם רביץ: אני לא בטוח שיש איזו סיבה.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לך בעניין הזה, שדווקא בגלל יוזמתו של חבר הכנסת רענן כהן, ולפי בקשתו כשהוא הופיע בוועדה בפעם הראשונה, אנחנו שינינו באמת את החוק באופן שגם העברנו את המודד לבדיקה לספטמבר.

אברהם רביץ: זו היתה בקשה אחת שקיבלנו.

אברהם רביץ: אמרנו שתהיה רשת ביטחון מעל 4%.

אברהם רביץ: קיבלנו זאת.

אברהם רביץ: אולם מה שקרה הוא, שביום האחרון, לאחר שקיבלנו את זה, הגיע חבר הכנסת רענן כהן וביקש גם שנוסיף איזה 750 שקל ריבית לחיילים.

אברהם רביץ: אני אפילו לא יודע על סמך מה זה ומהו הביסוס לכך.

אברהם רביץ: זה לא נוגע אלינו בכלל.

רענן כהן: זה לא נוגע אליך?

רענן כהן: אתה גונב את קופת המדינה ואתה מדבר?

אברהם רביץ: זו היתה הצעה – – –

רענן כהן: תתבייש לך.

רענן כהן: אתם גונבים את הקופה.

רענן כהן: תתבייש לך.

אברהם רביץ: זו היתה הצעה שהגיעה – – –

רענן כהן: תתבייש לך.

דן תיכון: רק רגע, חבר הכנסת רענן כהן.

דן תיכון: אני מנסה לעזור לך כאן.

רענן כהן: הוא גונב את הקופה והוא מדבר.

דן תיכון: אני מנסה לעזור לך כאן.

דן תיכון: אז אל תפריע לי.

רענן כהן: ריבית לא נותנים לחיילים.

דן תיכון: שב, בבקשה.

דן תיכון: מנסים לעזור לך כאן.

דן תיכון: אז אל תקפוץ.

רן כהן: הוא בא עם טענה עניינית.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אני הרי יודע.

רן כהן: הרי מדובר בהצמדה.

דן תיכון: רק רגע, הרי מנסים לעזור לך.

דן תיכון: מה אתה רוצה?

דן תיכון: אני מנסה לעזור לך.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, החיילים לא מקבלים ריבית.

רענן כהן: מאז 1994 הם לא קיבלו אף לא אגורה אחת.

רענן כהן: ויתרנו על הריבית כדי שייתנו רק את ההצמדה.

רענן כהן: עכשיו לוקחים גם את הריבית וגם את ההצמדה.

רענן כהן: ומה לוקחים?

רענן כהן: כל הסיפור הוא 30 מיליון שקל.

רענן כהן: בושה למדינת ישראל, בושה לחברה שזו התודה שלה לחברים.

צבי הנדל: שקר, שקר.

צבי הנדל: מה אתה מדבר?

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, תאמין לי שאני העליתי את הנושא הזה כאן.

דן תיכון: יושב-ראש ועדת הכספים לא היה חייב להתייחס.

דן תיכון: בסך הכול אני מנסה ברגע האחרון לעשות צדק בעניין הזה.

רן כהן: בצדק.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן יודע, שכשהחוק הזה עלה בשעתו הוא ישב בבית-מלון ובכלל לא ידע שזה עולה, ואני דאגתי שזה יאושר.

דן תיכון: אני דאגתי שזה יאושר.

דן תיכון: אני מנסה לראות מה אפשר לעשות כאן לאור הרגישות של הנושא הזה.

דן תיכון: דיברתי על שסע, וחבל, חבל.

דן תיכון: הוא לא היה כאן, אבל ראית איך הוא נכנס לאולם.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, בנושא חיילים משוחררים עדיף שאני אסביר ולא הוא, כי אחרת קושרים זאת בקונוטציה שכאילו – – –

דן תיכון: יכול להיות, יכול להיות.

רן כהן: אולי באמת תרשה לי לומר רק חצי משפט?

דן תיכון: איפה חבר הכנסת שטרית?

דן תיכון: איפה חבר הכנסת שטרית?

רן כהן: הרשה לי לומר חצי משפט.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, אני מנסה לפתור את הבעיה.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, תסתכל, אני מעלה כאן שאלה שעוסקת בצורת העדכון של המענק לחיילים משוחררים.

דן תיכון: זה נושא שכנראה תיערך לגביו הצבעה אישית.

רענן כהן: נכון.

דן תיכון: בהצבעה אישית יהיה קשה מאוד לכנסת שלא לקבל את ההצעה הזאת.

דן תיכון: אתה רואה מה קורה.

דן תיכון: יש שסע ענקי.

דן תיכון: משסים את החרדים נגד החיילים.

דן תיכון: אף אחד לא צריך את השטות הזאת.

דן תיכון: זה הנושא היחיד שבעצם יעורר מחלוקת לאורך כל הערב.

דן תיכון: האם אי-אפשר למצוא מוצא מן העסק הזה?

דן תיכון: כי זו שאלה של כבוד יותר מאשר שאלה של תקציב.

דן תיכון: האם אתה מוכן לקחת את העניין ולראות מה אפשר לעשות?

דן תיכון: כי הרי הכנסת לא תוכל להתעלם בהצבעה אישית מן ההצעה לעדכן זאת כל רבעון.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כרגיל, הצעתך חכמה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, הצעתך, כבדרך כלל, חכמה.

מאיר שטרית: אני מקבל את הפנייה.

מאיר שטרית: אגש עכשיו למשרד האוצר ולמשרד ראש הממשלה, אבדוק את העניין ואנסה להביא פתרון לסוגיה, כדי למנוע מחלוקת בעניין הזה.

מאיר שטרית: אין לאיש בבית הזה שום דבר נגד חיילים, כך אני מקווה, ונעשה מה שנוכל כדי לפתור את הבעיה.

רפאל פנחסי: רצוי שתעשה זאת מה שיותר מהר.

מאיר שטרית: אדוני, לפני ההצבעות אחזור אליך ואודיע לך את ההחלטה.

דן תיכון: אני לא מאמין שתוכל להצביע בהצבעה אישית, כמותי, נגד ההסתייגות הזאת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אחזור אליך עם החלטה.

דן תיכון: פשוט יגרשו אותנו מן העיר.

מאיר שטרית: אני אומר לך באחריות שאבדוק זאת באהדה רבה.

דן תיכון: בסדר, תודה רבה.

דן תיכון: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

דן תיכון: אני מנסה לעזור.

דן תיכון: נראה.

דן תיכון: נראה.

רפאל פנחסי: אתם משחקים לידיים שלהם.

רפאל פנחסי: כולם בתקשורת יתקפו אתכם.

דן תיכון: תשמע מה שפנחסי אומר לך.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, בבקשה.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר משפט אחד על הנושא הזה.

אברהם רביץ: בוועדת הכספים יושבים 17 חברים, שבעה חברים מהאופוזיציה ועשרה חברים מהקואליציה.

אברהם רביץ: יש שלושה חברים ששייכים למה שנקרא בהגדרה חברים חרדים, והם: אנוכי ושני חברים מש"ס.

אברהם רביץ: במקרה או שלא במקרה שלושת החברים שיושבים בוועדת הכספים היו חיילים, שירתו בצה"ל, אינני יודע אם יותר או פחות מאשר חבר הכנסת רענן כהן.

רענן כהן: יותר ממך בטח.

אברהם רביץ: אני לא יודע כמה אתה שירתת?

דן תיכון: רבותי, מה זה משנה?

רענן כהן: – – – מה אתה תרמת למדינה?

רענן כהן: – – –

אברהם רביץ: רק רגע, אני לא התחלתי את הדבר הזה.

אברהם רביץ: אתה תפסיק עם האנטישמיות שלך.

אברהם רביץ: אתה אנטישמי קטן.

קריאות: – – –

רענן כהן: מה אתה תרמת למדינה?

רענן כהן: – – –

אלי גולדשמידט: אל תקרא לו אנטישמי.

אברהם רביץ: אתה אל תטיף מוסר.

רענן כהן: במלחמות נהרגו – – –

אברהם רביץ: אתה אנטישמי קטן.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן.

אברהם רביץ: היו יותר אנטישמים ממך, והם לא קיימים יותר.

קריאות: – – –

דן תיכון: תזמין את הרופא.

אברהם רביץ: עשרת החברים באופוזיציה – – –

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, כבר עלתה בוועדת האתיקה המלה "אנטישמי".

אלי גולדשמידט: אל תקרא לו אנטישמי.

אברהם רביץ: תלך לוועדת האתיקה גם אתה.

אלי גולדשמידט: אל תקרא לו אנטישמי.

דן תיכון: רבותי.

אברהם רביץ: עשרת החברים – – –

אלי גולדשמידט: תגיד לו משהו, הוא קרא לו אנטישמי.

דן תיכון: רבותי.

אברהם רביץ: עשרת החברים – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: רק רגע, אתה רוצה להירגע?

קריאות: – – –

אברהם רביץ: עשרת החברים – שב בשקט.

דן תיכון: זה ייגמר באסון כאן.

דן תיכון: זה ייגמר באסון כאן, רבותי.

רענן כהן: – – –

אלי גולדשמידט: אני אנטישמי?

אלי גולדשמידט: מה יש לו?

דן תיכון: תירגעו.

דן תיכון: שבו.

אברהם רביץ: עשרת החברים האלה בוועדה – – –

אלי גולדשמידט: תירגעו?

אלי גולדשמידט: אני לא יהודי, ואני אנטישמי.

אברהם רביץ: עשרת החברים – – –

דן תיכון: רבותי, תירגעו.

אברהם רביץ: למה לא השתקת אותו, כשהוא זועק על החרדים?

דן תיכון: תקרא לרופא מייד.

אברהם רביץ: מה אנחנו, זבל בשבילך?

אברהם רביץ: נגמר הסיפור הזה.

דן תיכון: רבותי.

אברהם רביץ: אתם לא תכפישו אותנו.

דן תיכון: רבותי, להירגע.

אלי גולדשמידט: אני מבקש שתחזור בך מהמלה אנטישמי.

אברהם רביץ: אני חוזר בי; שגם הוא יחזור.

רפאל פנחסי: הוא התחיל.

אלי גולדשמידט: הוא לא התחיל.

אלי גולדשמידט: מה אתה רוצה ממנו?

רפאל פנחסי: למה הוא התחיל?

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, להירגע.

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי, גם אתה רוצה ללכת – – –

אברהם רביץ: אנחנו, חבר הכנסת גולדשמידט, אנחנו לא נהיה למרמס, לא נהיה עוד.

אברהם רביץ: לא ניתן לכם.

קריאות: – – –

רפאל פנחסי: מה קרה לכם?

רפאל פנחסי: אל תתחילו, אז הוא לא יענה לכם.

אברהם רביץ: עשרת החברים – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, להירגע, זה ייגמר לא טוב כאן.

אלי גולדשמידט: הוא קורא לו אנטישמי.

אלי גולדשמידט: אתה לא שמעת שהוא קורא לו אנטישמי?

רענן כהן: – – – מצפון, הוא אומר – – –

רפאל פנחסי: שלא יתחיל.

אלי גולדשמידט: הוא חוזר בו; הוא אומר את זה כל שבועיים, ואחר כך מתנצל.

אלי גולדשמידט: מה יש לכם?

אלי גולדשמידט: יש פה יהודים לא פחות טובים מכם.

רפאל פנחסי: – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון, חבר הכנסת פנחסי, אתם רוצים להירגע?

דן תיכון: אני אפסיק לעשר דקות.

דן תיכון: רבותי, אני מצטער שהעליתי את הנושא הזה.

דן תיכון: אני מנסה לעזור לך, אל תחמם את האווירה כאן.

דן תיכון: הנושא כאן על סף שבץ.

דן תיכון: שמעת?

דן תיכון: אני קראתי לרופא, רבותי.

אלי גולדשמידט: שהרופא ייתן לו הוראה שלא להגיד לנו אנטישמים.

דן תיכון: רק רגע, רבותי, הואילו לשבת.

אברהם רביץ: עיניים כחולות, בעסערע מענטשן.

אלי גולדשמידט: אני אנטישמי?

אברהם רביץ: אתה עם עיניים כחולות.

אברהם רביץ: אתה יותר טוב ממני?

דן תיכון: רבותי, אני מכריז על הפסקה לעשר דקות.

דן תיכון: הישיבה נעולה.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 16:43 ונתחדשה בשעה 16:53)

דן תיכון: רבותי, נא להיכנס, נא לשבת.

דן תיכון: בשל האירועים ובשל כך שחבר הכנסת רביץ לא חש בטוב יתחיל הדיון.

דן תיכון: ועדת הכנסת קבעה מסגרת של שמונה שעות לדיון משולב.

דן תיכון: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת אברהם שוחט.

נסים דהן: חבר הכנסת רביץ לא גמר את הסקירה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: אני יודע, הוא ימשיך אותה במרוצת הערב.

דן תיכון: בבקשה.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, צר לי.

 אברהם-בייגה שוחט: לא לקחתי חלק במהומה שנוצרה, ואני בטוח שכל מי שהיה – – –

יצחק כהן: שב בשקט.

יצחק כהן: אתה מסית ומדיח, פרזיט, רד למטה.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: הוא מסית כמו אני לא יודע מה.

יצחק כהן: תתבייש לך.

יצחק כהן: כל היום מסית.

יצחק כהן: אם היה לך מה להגיד היית בא לוועדת הכספים.

יצחק כהן: פעם אחת בהיסטוריה קרה שיושב-ראש אופוזיציה לא הגיע לדיון תקציב.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: הוא לא בא לוועדת הכספים.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן, אני לא אחזור עכשיו על המופע הזה עם אנשים אחרים, נו.

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי, תרגיע אותו.

יצחק כהן: למה הוא לא בא לוועדת הכספים?

 אברהם-בייגה שוחט: מה אמרו לך להגיד היום?

 אברהם-בייגה שוחט: בריון שכמוך.

יצחק כהן: חצוף, מסית ומדיח.

דן תיכון: רבותי, אני אפסיק לעשר דקות נוספות.

יצחק כהן: לא בא לוועדת הכספים כי אין לו מה להגיד.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן, אתה יכול להירגע?

יצחק כהן: אתה אסון לכלכלה בישראל, שר האוצר הכי גרוע שהיה למדינת ישראל.

 אברהם-בייגה שוחט: נו, מה אני יכול לעשות.

 אברהם-בייגה שוחט: אם אתה אומר את זה מה אני אעשה?

יצחק כהן: שב בשקט.

 אברהם-בייגה שוחט: זה מה שאריה דרעי אמר לך להגיד?

יצחק כהן: אני גאה להיות דובר של אריה דרעי.

יצחק כהן: כל היום מסית ומדיח.

יצחק כהן: אם היה לך מה להגיד היית בא לוועדת הכספים.

יצחק כהן: לא באת לוועדה כי אתה פחדן.

 אברהם-בייגה שוחט: איזה הצגות אתה עושה.

רן כהן: אם זה היה רן כהן הייתי עף החוצה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, ראשית אני מבקש לומר לחברים שהרב רביץ מרגיש בסדר.

מאיר שטרית: הרופא בודק אותו ובעוד כמה דקות הוא יחזור; הוא רוצה להשלים את דבריו על התקציב.

מאיר שטרית: הדבר השני – אדוני, בעקבות פנייתך פניתי למשרד האוצר וללשכת ראש הממשלה ואני מבקש להודיע לכם שאנחנו מסכימים להעברת ההסתייגות בנושא חיילים משוחררים כפי שביקש חבר הכנסת רענן כהן, ועל כן לא צריך לעשות הצבעה אישית.

דן תיכון: תודה.

רענן כהן: אני מבקש להודות ליושב-ראש הכנסת, לחבר הכנסת מאיר שטרית ולכל חברי הכנסת על העבודה המשותפת.

רענן כהן: הבית כולו שותף לנושא החיילים המשוחררים.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שהיתה ההתפרצות שאינני רוצה להתייחס אליה אמרתי שאני מצר על מה שקרה פה מכל הצדדים, ואני מקווה שהמשך הדיון אכן יהיה דיון.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מאחל לרב רביץ שירגיש טוב ויצא מהעניין הזה בשלום.

 אברהם-בייגה שוחט: אשר לתקציב – – –

יצחק כהן: מה אתה מבין בתקציב?

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן, אני מבקש ממך.

דן תיכון: רבותי, היום הייתי אורח של יחידה צבאית מהוללת, והיו טענות כלפי הצורה של הדיונים.

דן תיכון: הביקורת היתה על חוסר כבוד של האחד כלפי שני.

נסים דהן: לא ייתכן שחבר הכנסת בייגה שוחט יתרעם ברדיו ויתקוף את חבר הכנסת איציק כהן אישית ויקרא לו – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דהן, תאמין לי – – –

נסים דהן: חבר הכנסת איציק כהן היה 25 שנה בצבא, הוא אח שכול.

נסים דהן: חבר הכנסת שוחט תוקף אותו אישית בנקודות הכי כואבות.

נסים דהן: אם היה מדבר עלי, מילא, אבל חבר הכנסת יצחק כהן הוא אח שכול ושירת בצבא 25 שנה.

נסים דהן: תתבייש.

דן תיכון: חבר הכנסת דהן, גמרת?

 אברהם-בייגה שוחט: על כל מלה שחבר הכנסת כהן יגיד, הוא יקבל תשובה.

נסים דהן: תדבר לעניין.

דן תיכון: רבותי, אני אפסיק את זה.

דן תיכון: לא יעלה על הדעת.

נסים דהן: – – – תתבייש.

דן תיכון: חבר הכנסת דהן, תשמע.

דן תיכון: אני הייתי בר-פלוגתא של חבר הכנסת בייגה שוחט כשהיה שר האוצר.

דן תיכון: תאמין לי, אש וגופרית, אבל כשאתה יורד אתה חבר.

דן תיכון: חבר'ה, אל תהפכו את זה למלחמת עולם.

נסים דהן: לא אישית, אדוני.

נסים דהן: זה לא היה ויכוח אישי, היה ויכוח ענייני.

חיים אורון: די, תרגיע את העסק, מספיק.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת רביץ, בניחותא, לאט לאט.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מצטער על מה שקרה כאן וגם על התבטאויות שלי שהיו מיותרות.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר, שכאשר פקידי האוצר הביאו את הצעת החוק לוועדה ישבו שם חברי הוועדה מכל הסיעות ומכל המפלגות והצביעו.

אברהם רביץ: לא היתה איזו דרישה של ציבור זה או אחר, של הציבור החרדי, זה היה בתוך מכלול הדברים של האוצר.

אברהם רביץ: לכן, אם יש חבר כנסת שמתנגד להצעה – אנחנו בדמוקרטיה, מותר להתנגד.

אברהם רביץ: אבל, חברים, כאשר מתנגדים להצעה מסוימת, לא ראוי לבוא ולשלוח עוד הפעם אצבע מאשימה אל הציבור החרדי כאילו זאת הצעה שלנו לקחת כסף מהחיילים על מנת לממן את החינוך של הציבור החרדי.

אברהם רביץ: זה לא נאות, זה לא נאה.

אברהם רביץ: אני מבקש לחזור לסדר-היום ולסיים לנמק את חוק ההסדרים.

אברהם רביץ: הנוסח המונח בפניכם הוא, כאמור, לאחר פיצול סעיפים, ביטול סעיפים ושינויים שהכניסה הוועדה בהצעת החוק.

אברהם רביץ: לאחר כל השינויים הללו, וכיוון שחוק התקציב לשנת 1999 הוכן בהנחה כי כל סעיפי חוק ההסדרים יתקבלו כלשונם, נוצר צורך בהתאמות בחוק התקציב.

אברהם רביץ: השינויים הם שינויים פנימיים המסתכמים ב-165 מיליון שקל.

אברהם רביץ: את הפירוט של 165 מיליון השקלים אביא כאשר יתקיים הדיון על חוק התקציב.

אברהם רביץ: אני אעשה זאת, לפי הצעת היושב-ראש, מייד עכשיו.

אברהם רביץ: ולכן, כאמור, יש הסתייגויות רבות מאוד בחוק ההסדרים, וידונו בהסתייגויות, ואני אציע לקבל את חוק ההסדרים ולהצביע עבורו ונגד ההסתייגויות.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לומר מלים מספר על חוק התקציב עצמו.

אברהם רביץ: אני מתכבד להביא בפניכם את חוק התקציב – ראשית, החלק המילולי – והצעת התקציב לשנת 1999.

אברהם רביץ: אעמוד עתה רק על השינויים שהכניסה הוועדה במהלך הדיונים.

אברהם רביץ: בחלק המילולי הוסיפה הוועדה את סעיף 8(1) שיאפשר תמיכה במוסד ציבורי על-ידי יותר ממשרד ממשלתי אחד בתנאים מסוימים כדלהלן: סך כל סכום התמיכה לא יעלה על 90% מעלות הפעולות שעבורן מבקש המוסד הציבורי את התמיכה.

אברהם רביץ: שר האוצר יקבע, בהתייעצות עם היועץ המשפטי לממשלה ובאישור הוועדה, הוראות לביצוע סעיף זה.

אברהם רביץ: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להסביר את התיקון הזה, שהיה ביוזמתי.

אברהם רביץ: בעקבות פסק-דין של בג"ץ, הורה היועץ המשפטי לממשלה למשרדי הממשלה לבצע האחדה של התקציבים המופנים למוסדות ולארגונים שונים ממשרדי ממשלה שונים, ובג"ץ מצא שאין הדבר הזה ראוי ושיותר נכון שכל מוסד, ארגון ועמותה שמקבלים הקצבות מן הממשלה יקבלו את כל הקצבותיהם ממשרד אחד, כדי להרבות את הפיקוח וכדי לשמור על כך שתהיה שוויוניות.

אברהם רביץ: אנחנו לא מתנגדים לתיקון הזה, בהחלט לא.

אברהם רביץ: אנחנו חושבים שהסדר הנכון הוא שאכן כך יהיה, אבל אני מוכרח לומר הקדמה אחת.

אברהם רביץ: שוב, התיקון הזה איננו בא רק לגבי מוסדות, ארגונים או עמותות של הציבור החרדי.

אברהם רביץ: יש עשרות ואולי מאות ארגונים שעושים פעולות נפלאות לחברה, והם מקבלים תמיכה ממשרדי ממשלה שונים: ארגונים שמטפלים באסיר, בשיקום האסיר, במלחמה בסמים, בנשים מוכות – ארגונים שונים ומשונים, כל אחד טוב מהאחר.

אברהם רביץ: והמציאות היא, שהם מקבלים תמיכה ממשלתית מכמה משרדי ממשלה.

אברהם רביץ: מצא היועץ המשפטי צורך לאחד.

אברהם רביץ: אבל מה היתה הבעיה?

אברהם רביץ: היועץ המשפטי לממשלה אמר, שיש צורך לאחד תוך 14 יום.

אברהם רביץ: יכול להיות שבתנאים רגילים היה אפשר לבצע את האיחוד הזה גם תוך 14 יום, אבל הנה נקלענו באותו זמן למערכת של בחירות.

אברהם רביץ: הכנסת הכריזה על פיזור הכנסת, על הליכה לבחירות, ואני מוכרח לומר, שביוזמתו של היועץ המשפטי לממשלה ישבו מנכ"לים של כמה משרדים רלוונטיים לעניין, ולא הצליחו בעת הזאת להגיע להסכמה.

אברהם רביץ: ולכן, כדי למנוע התמוטטות של מוסדות חינוך, של ארגונים וולונטריים שעושים פעולות עבור החברה, אמרתי שיש לדחות את ההוראה של מניעת כפל תשלומים.

אברהם רביץ: ולכן הצעתי – וזה התקבל ברוב קולות בוועדה – שהתיקון הזה יוכנס, ואכן התיקון הוכנס.

אברהם רביץ: אני בהחלט מסכים שהממשלה הבאה עלינו לטובה, לאחר שהיא תתארגן, תוכל לשבת ולקבוע את הכללים ואכן לקבוע, עד כמה שזה ניתן, שהדברים ייעשו על-ידי משרד ממשלתי אחד.

אברהם רביץ: אני רק רוצה לומר דבר שהוא חשוב מאוד.

אברהם רביץ: אחרי שעשינו את התיקון, יצא חבר כנסת ואמר – ואני בטוח ששגגה היתה מלפניו – שבעקבות התיקון הזה המדינה נכנסה להוצאה נוספת עבור החרדים במיליארד ו-900 מיליון שקל, וכך זה התפרסם בכל כלי התקשורת.

אברהם רביץ: ואני יושב ושומע רדיו ולא מאמין למשמע אוזני.

אברהם רביץ: למה?

אברהם רביץ: – כי התיקון הזה לא עולה למדינה אפילו אגורה אחת.

אברהם רביץ: להיפך, לפי התיקון שלי, לא יינתנו יותר מ-90%, וכיום נותנים 100%, ואולי יותר.

אברהם רביץ: ולכן, רבותי, אני פונה אל העם ואליכם, חברי הכנסת.

אברהם רביץ: אין בתיקון הזה אפילו הוצאה כספית אחת של אגורה.

אברהם רביץ: זה רק תיקון שבא להציל את מוסדות החינוך, את הארגונים השונים, דתיים ושאינם דתיים, שיוכלו לפעול עד שמשרדי הממשלה יתעשתו, ויקבעו ביניהם.

אברהם רביץ: רבותי חברי הכנסת, סך כל התקציב של המדינה, 215 מיליארד ש"ח, לא השתנה לעומת ההצעה שאושרה – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: 214,975,294 אלפי ש"ח.

אברהם רביץ: אתה צודק, אדוני.

אברהם רביץ: אני עיגלתי.

דן תיכון: אתה עיגלת, בסדר.

דן תיכון: כאן כל עיגול זה מיליונים.

אברהם רביץ: כן, זה מיליונים.

אברהם רביץ: אולי תכריז, אדוני, למען הפרוטוקול – אין בידי המספר המדויק.

דן תיכון: 214,975,294 אלפי ש"ח.

דן תיכון: 214 מיליארד ש"ח.

דוד טל: זה כולל החזר חובות?

נסים דהן: הכול הכול.

אברהם רביץ: כולל הכול.

דן תיכון: לא כולל הכול.

דן תיכון: זה לא כולל הוצאה מותנית בהכנסה והרשאה להתחייב ועוד כל מיני תוספות – – –

אברהם רביץ: ברור, כי זה לא ממש תקציב להשנה.

דן תיכון: יש לי בקשה אליך, כי אני מתחלף.

דן תיכון: אני מבקש שיבוא לכאן פקיד בכיר מהאוצר וילווה את כל הדיונים לאורך כל הלילה.

נסים דהן: הוא נמצא שם.

דן תיכון: נמצא.

דן תיכון: בסדר, תודה.

אברהם רביץ: סך כל התקציב, אדוני – כשאני מעגל, כמובן – 215 מיליארד ש"ח.

אברהם רביץ: המספר הזה לא השתנה לעומת ההצעה שאושרה בקריאה הראשונה, אך במהלך הדיונים הכניסה הוועדה כמה שינויים פנימיים שאינם משנים את הסך הכול, ואפרט אותם אחד לאחד.

אברהם רביץ: במשרד העבודה, בתוכנית "סיוע לפנימיות תורניות", נמחקה המלה "תורניות", וגם זה לפי בקשת היועץ המשפטי של הממשלה.

אברהם רביץ: אנחנו הסכמנו – נדמה לי שזאת היתה יוזמתו של חבר הכנסת נסים דהן, שהביא זאת לפני הוועדה – למחוק את המלה "תורניות", ואותו סעיף שעוסק בסיוע לפנימיות איננו מוגבל רק לפנימיות תורניות, אלא כל ילד מילדי ישראל שעומד בקריטריון הזה יוכל להיכנס ולהיכלל ולקבל את הסיוע.

אברהם רביץ: כדי למנוע כפילויות, הוחלט להעביר את כל הסכום הכלול בסעיף "תרבות תורנית וחרדית" במשרד הדתות – 37 מיליון ש"ח – לסעיפים המקבילים במשרד החינוך והתרבות.

אברהם רביץ: הנה, חברי הכנסת, במקום שניתן היה לבצע ולמנוע את כפל התשלומים על-ידי שני משרדים, אנחנו, ביוזמתנו, אנחנו ביוזמתנו, הצענו את התיקון הזה, ואנחנו ביוזמתנו העברנו ממשרד הדתות אל משרד החינוך, ולא שעינו לפחדים כשאמרו לנו: הרי משרד הדתות נשלט תמיד על-ידי הדתיים ומשרד החינוך – מי יודע.

אברהם רביץ: אמרנו: הסדר הוא חשוב, הוא חשוב גם לנו, ולכן הסכמנו להאחדה של שני הסעיפים האלה, וכל הסעיף הזה עבר למשרד החינוך.

אברהם רביץ: לפיכך, סך כל התקציב של משרד הדתות יורד ממיליארד ו-607 מיליון ש"ח למיליארד ו-570 מיליון ש"ח.

אברהם רביץ: תקציב משרד החינוך והתרבות גדל מ-20 מיליארד ו-49 מיליון ל-20 מיליארד ו-89 מיליון, וזה בגלל העברה של הכספים מדתות לחינוך.

אברהם רביץ: סכומי התוכניות במשרד החינוך והתרבות יהיו כדלהלן: תוכנית 2414 במשרד החינוך, חינוך לא פורמלי, תגדל מ-131 מיליון ל-133 מיליון ש"ח; תוכנית 3108, תרבות תורנית ציונית, תגדל מ-54 מיליון ל-80 מיליון ש"ח.

נסים דהן: 62.

אברהם רביץ: יש כאן איזו טעות.

נסים דהן: זו טעות, 62,830,000 ש"ח.

אברהם רביץ: נכון, אתה צודק.

אברהם רביץ: אני מתקן, ל-62,830,000 ש"ח.

אברהם רביץ: כן, יש כאן טעות דפוס.

אברהם רביץ: תוכנית 3119, פעולות תרבות לחרדים, תגדל מ-37 מיליון ש"ח ל-63,521,000 ש"ח.

אברהם רביץ: במשרד הדתות הוחלט לאחד את סעיפי התמיכות הנכללות בסעיף 04, הלכה, מחקר ולימוד תורני, לשני סעיפים בלבד, כפי שזה היה ב-1998: 0411, תמיכות בישיבות, שיעלה מ-51 מיליון ש"ח ל-627 מיליון ש"ח.

אברהם רביץ: שוב, כדי שלא יחשבו שיש תוספת תקציבית, זאת פשוט האחדה של סעיפים קיימים.

אברהם רביץ: סעיף 0413, תמיכות בישיבות בגין תלמידים עד גיל 18, שיגדל מאפס ל-264 מיליון ש"ח.

אברהם רביץ: אין שינוי בסך הכול של סעיפים אלה, חברי הכנסת.

אברהם רביץ: כיוון שהוועדה החליטה לפצל ולבטל סעיפים רבים בחוק ההסדרים, התגלה צורך לערוך שינויים פנימיים בתקציב.

אברהם רביץ: בסיום הדיונים בחוק ההסדרים רשמה הוועדה לפניה את הסיכום הבא שהביא בפניה הממונה על התקציבים.

אברהם רביץ: אלה אותם 165 מיליון ש"ח החסרים.

נסים דהן: 168.

אברהם רביץ: כן.

אברהם רביץ: אני קורא את הפירוט שלהם.

אברהם רביץ: הגידול בשימושים בתקציב: התאמות בתשלום דמי אבטלה – 45 מיליון ש"ח, השתתפות בתשלום עבור קורסים – 30 מיליון ש"ח, הנחות בארנונה לאזרחים ותיקים – 30 מיליון ש"ח, הנחות באגרת רשות השידור לאזרחים ותיקים – 10 מיליוני ש"ח, הקמת נציבות שוויון זכויות במשרד המשפטים – 750,000 ש"ח, תוספת לקצבאות בגין אי-תיקון חודש ספטמבר – 50 מיליון ש"ח.

אברהם רביץ: סך הכול – 165 מיליון ו-750,000 ש"ח.

אברהם רביץ: חברי חברי הכנסת, המקורות בתקציב: דחיית העברת סובסידיה לרכבת – 100.

אברהם רביץ: 57 מיליון ש"ח, דחיית מעבר רפא"ל לחברה – 35 מיליון ש"ח, התאמות עלויות פרישה בתעשיות הביטחוניות לנתוני ביצוע סוף 1998 – 30 מיליון ש"ח.

אברהם רביץ: סך הכול – 165 מיליון ו-750,000 ש"ח.

אברהם רביץ: אני רוצה להדגיש, היתה כאן הקפדה – ואני משבח את פקידי משרד האוצר – על כך שבאמת לא תהיה פגיעה בחברה, לא תהיה פגיעה בשכבות מצוקה, לא תהיה פגיעה בחלשים, ומשרד האוצר מצא אותם סעיפים שאפשר לדחות את הביצוע שלהם, בלי כל פגיעה אנושית לפחות בחברה.

אברהם רביץ: אני רוצה בהזדמנות הזאת – אולי אעשה זאת בסוף היום גם כן, אם הקדוש-ברוך-הוא ייתן לי כוח – לשבח ראשית כול את פקידי האוצר, שעשו מלאכה נאמנה, ואת כל הצוות הנפלא של ועדת הכספים של הכנסת, המזכיר, היועצים, היועצות.

אברהם רביץ: ואני גם מוכרח לשבח את חברי הכנסת של ועדת הכספים, אופוזיציה וקואליציה כאחת.

אברהם רביץ: אני מוכרח לציין כאן – ואני מאוד שמח שאני חוזר על זה כבר הפעם השנייה מעל במת הכנסת – שחברי ועדת הכספים של הכנסת מן האופוזיציה מגלים – במינון שמאפשרת להם עובדת היותם באופוזיציה, אבל הם מגלים – אחריות לאורך כל השנה, והם גם גילו אחריות בדיוני התקציב.

אברהם רביץ: כמובן, הם צריכים לעשות את מלאכתם כאופוזיציה, לבקר, וזה בסדר.

אברהם רביץ: אני קורא לחברי חברי הכנסת לאשר את התקציב בקריאה שנייה ושלישית.

אברהם רביץ: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת אברהם רביץ, על הצגת הצעת התקציב.

יהודה לנקרי: לפני שנפתח בדיון, הודעה ליושב-ראש הכנסת: "ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי שר החוץ ושר התשתיות הלאומיות שב ארצה ביום ה' בשבט התשנ"ט, 22 בינואר 1999" – סוף ההודעה.

יהודה לנקרי: התשנ"ט–1999

יהודה לנקרי: ראשון הדוברים בדיון הזה הוא חבר הכנסת אברהם שוחט, ולרשותו תעמודנה חמש דקות.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, עם עשר דקות.

 אברהם-בייגה שוחט: אה, כי חבר הכנסת אלי גולדשמידט – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אלי גולדשמידט אחרי חבר הכנסת מאיר שטרית, גם כן עם חמש דקות.

אלי גולדשמידט: אנחנו פשוט מנסים לסדר כל הזמן את הדברים בוועדת הכנסת.

יהודה לנקרי: טוב, בהתאם לנוכחות

יהודה לנקרי: כם אקרא למי שנמצא כאן.

 אברהם-בייגה שוחט: הוא ייתן לי עוד כמה דקות, אז תספיק.

אלי גולדשמידט: אני אחרי זה?

יהודה לנקרי: אם לא תספיק להגיע מוועדת הכנסת, אקרא לך ברגע שתגיע.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בהיסטוריה של הגשת תקציבים במדינת ישראל לא היה מעולם – אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, אדוני היושב-ראש – ביזיון כזה, שב-4 בחודש פברואר עדיין לא אושר תקציב ולא אושר חוק הסדרים.

 אברהם-בייגה שוחט: ולפי מה שמתרחש, כך מוסרת התקשורת, מאחורי הקלעים, המכירה הכללית וסחיטת הכספים על-ידי כל מרכיבי הקואליציה נמשכות, נמשכות ולא הסתיימו.

 אברהם-בייגה שוחט: וכולנו מצפים לחיזיון שבו יעמוד ראש ממשלת ישראל ויבטיח מעל הדוכן הזה מה סוכם ומה יעמוד.

 אברהם-בייגה שוחט: ואני אומר לכם, רבותי חברי הקואליציה, ההבטחה הזאת היא כמו מסמך שנרשם על קרח ביום חמסין.

 אברהם-בייגה שוחט: לא קרח בטמפרטורה נורמלית; ביום חמסין.

 אברהם-בייגה שוחט: הדברים לא יתקיימו, אבל הסחיטה מתקיימת.

 אברהם-בייגה שוחט: היתה לראש הממשלה אפשרות להעביר את התקציב בחלקיות של 1/12, אדוני היושב-ראש.

 אברהם-בייגה שוחט: הדברים נאמרו לו על-ידי חבר הכנסת שטרית, ששוחח אתי, ואני מניח גם על-ידי – חבר הכנסת רביץ – מנכ"ל משרדו, ובסופו של דבר, גם במכתב שכתבתי לו ואמרתי לו: אל תיכנע לסחיטה, אנחנו ניתן לך רוב אם תקציב 1998 יהיה הבסיס, 1/12.

 אברהם-בייגה שוחט: יש בחירות, לאחר הבחירות תקום ממשלה והיא תחליט מה שהיא רוצה לעשות.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה רצה להיסחט.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה צריך את מרכיבי הקואליציה כדי להצליח בבחירות.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה מעניין אותו כשלג דאשת

 אברהם-בייגה שוחט: קד המחיר שהוא משלם.

 אברהם-בייגה שוחט: לא היה שר אוצר שיעמוד בפרץ, פקידי האוצר הם שהיו צריכים להילחם, וראש הממשלה שמכהן גם כשר אוצר וגם כראש ממשלה שילם ונתן ושמח שהוא נותן.

 אברהם-בייגה שוחט: הוא רוצה להצליח בבחירות והוא יודע שהוא צריך את קולותיהם של כל מרכיבי הקואליציה: חרדים, דתיים וחילונים כאחד.

דוד טל: אתה לא נהגת כך?

דוד טל: איזו צביעות זאת?

דוד טל: לא נהגת כך?

דוד טל: נהגת יותר גרוע.

יהודה לנקרי: ההערה ברורה, חבר הכנסת טל.

דוד טל: למה הצביעות הזאת?

דוד טל: הגיע הזמן להוריד פעם אחת את המסכה של הצביעות.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת טל, ההערה ברורה, השאלה ברורה.

 אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת טל, אם באתם ואתם מתכוננים להפריע לי, אין בעיה.

דוד טל: לא, אבל אל תהיה צבוע.

 אברהם-בייגה שוחט: אין בעיה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה לענות לך.

דוד טל: נדבר בנחת.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה לענות לך במלה ולא בהאשמה.

דוד טל: אתה מאשים כל השבוע ברדיו.

דוד טל: כל השבוע אתה מאשים.

אלי בן-מנחם: הוא צודק.

יצחק כהן: אתה מבין בכלכלה?

יצחק כהן: אולי תסביר לעם ישראל מה – – –

יהודה לנקרי: חברי הכנסת כהן וטל, ההערות ברורות.

אלי בן-מנחם: מה קרה לכם?

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת בן-מנחם – אני מבקש לתת – חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: הוא ברח.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, הערתך ברורה.

יהודה לנקרי: שמענו אותה.

יצחק כהן: הוא לא בא לוועדת הכספים, הוא ברח, נטש את העמדה שלו.

 אברהם-בייגה שוחט: אז אני אומר – – –

יצחק כהן: אתה לא אומר שום דבר.

 אברהם-בייגה שוחט: אני חוזר ואומר – – –

אלי בן-מנחם: אתה גנבת את הקופה.

יצחק כהן: שב בשקט.

 אברהם-בייגה שוחט: עזוב, תן לו.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת בן-מנחם.

 אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת בן-מנחם, אם היה ערך לדיבורים שלו – צריך להתרגש.

 אברהם-בייגה שוחט: אל תתרגש.

יצחק כהן: למה לא באת לוועדת הכספים?

יצחק כהן: יושב-ראש אופוזיציה פחדן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, אני מבקש ממך, הערת כמה הערות.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, אל תאלץ אותי לקרוא אותך לסדר.

יצחק כהן: הוא מסית ומדיח.

יצחק כהן: תקרא אותו לסדר, לא אותי; תקרא אותו לסדר.

יהודה לנקרי: אני מבקש ממך, התפרצת ארבע פעמים, ההערות ברורות וכולם שמעו.

יהודה לנקרי: אני מבקש ריסון ואיפוק.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תשאל אותו למה כיושב-ראש אופוזיציה הוא לא בא לוועדת הכספים.

יצחק כהן: שיענה.

יהודה לנקרי: הבנו את העניין.

יהודה לנקרי: כל עם ישראל שמע אותך ואני מצדיע.

יצחק כהן: הוא מסית ומדיח.

יצחק כהן: פרזיט.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת שוחט, אתה תקבל ממני שתי דקות על הזמן שאבד לך.

רן כהן: אפשר להפסיק את הדיבורים האלה?

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להוציא את הבריון הזה מהאולם.

יצחק כהן: לו מותר להסית?

יצחק כהן: תשמע מה שהוא אומר.

אלי גולדשמידט: מישהו כבר הרגיש לא טוב.

אלי גולדשמידט: תפסיק עם זה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מבקש להוציא את הבריון הזה מהאולם.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: אני לא אפסיק.

יצחק כהן: הוא המסית הכי גדול שיש.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, אתה שומע אותי?

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, אתה מוכן לשמוע אותי?

יהודה לנקרי: אני מבקש ממך שלא תפריע יותר.

יהודה לנקרי: בבקשה.

 אברהם-בייגה שוחט: לפיכך, הביזיון הזה, של תקציב בפברואר, ועכשיו במשרד ראש הממשלה עוד יושבים וסוחטים ומוציאים, ופקידי האוצר מביאים – מאיפה יבוא הכסף – ביזיון כזה עוד לא היה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד, שהתקציב הזה הוא תקציב גרוע.

 אברהם-בייגה שוחט: בספר התקציב כתבה הממשלה, שהאבטלה תעלה, שהצמיחה תרד, שההשקעות תרדנה.

 אברהם-בייגה שוחט: ואת זה לא אני אומר, אלא זה כתוב בדפי התקציב, למי שקורא את הספר הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל זה לא חדש, זה היה כך ב-1997, זה היה כך ב-1998, וזה יהיה גם כך ב-1999.

 אברהם-בייגה שוחט: האבטלה תעלה, ההשקעות תרדנה, הצמיחה תיעלם – סדר עדיפויות משובש לחלוטין.

 אברהם-בייגה שוחט: בתוך התקציב יש סדר עדיפויות מובהק, מובהק וחד-משמעי, ולכן אנחנו עומדים פה באולם הזה, אחרי חודש וארבעה ימים, כאשר אין תקציב, ומה שהונח הוא גרוע ולא בא בחשבון.

דוד טל: מדוע לא הערת את עיניהם של חברי ועדת הכספים בהערות האלה, החשובות?

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, אני גם יכול לענות.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, כבר ביקשתי ממך שלא תפריע, אני מבקש ממך.

יהודה לנקרי: בנאום אחד היו כמה הפרעות.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד מלה אחת על דבר שהתפרסם היום בדוח של בנק ישראל; המסמך הזה, שהבנק פרסם.

 אברהם-בייגה שוחט: והנה, אחד העיתונים מתייחס לאותו דבר שראש הממשלה, בשקריו הבלתי-פוסקים, אמר, ואני קורא לכם את הכותרת: "לראשונה זה 12 שנים חל גידול בחוב הממשלתי הכולל שעלה ב-5%".

 אברהם-בייגה שוחט: לראשונה זה 12 שנים, וראש הממשלה מתגאה שהוא חסך כסף.

 אברהם-בייגה שוחט: 5%.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו קיבלנו את החוב הכולל ב-125% תוצר, הורדנו את זה ל-107%, והשנה זה עלה ל-111%, הפרש של 40 מיליארד ש"ח.

רן כהן: ראש הממשלה – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אני מציע למי שכל כך צועק, שיקרא את העניין הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני חוזר ואומר, ראש הממשלה טוען שהוא קיבל קופה ריקה.

 אברהם-בייגה שוחט: הגירעון השנתי בשנה זו, ב-1998, מעבר לחוב שהוא שערורייה בפני עצמה – הגירעון השנה הוא יותר גדול מאשר היה ב-1993, ב-1994 וב-1995.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה מתאר כאילו הוא חיסל את החוב.

 אברהם-בייגה שוחט: אני חוזר ואומר שקיבלנו תקציב עם גירעון יותר גדול ממה שהוא השנה ובשנה זאת החוב יותר גבוה מאשר בשלוש מתוך ארבע השנים.

יהודה לנקרי: אנא סיים, חבר הכנסת שוחט.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מסיים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא אכנס עכשיו לכל מערכת השקרים שמובאת הנה חדשות לבקרים.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה הראה טבלה של ירידה בגירעון במאזן המסחרי וזה נכון, אבל הוא לא הראה את הטבלה של האבטלה, הוא לא הראה את הטבלה של ההשקעות, הוא לא הראה את הטבלה של הצמיחה, הוא לא הראה את הטבלה של כל אלה שאין להם עבודה, הוא לא הראה את הטבלה של קו העוני.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה, כמו בתחומים אחרים, בתחום הכלכלי אינו אומר מלה אמת, והדוח שמראה את הגירעון הציבורי, שפורסם אתמול על-ידי בנק ישראל, לא על-ידי גוף אחר, מוכיח, שכל הדיבורים על הגירעון הקטן, על אי-הגדלת החוב הלאומי, הם כולם דברי הבל ואינם נכונים.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת שוחט.

דוד טל: כולל 300 מיליון לקיבוצים?

דוד טל: כולל 300 מיליון לקיבוצים, חבר הכנסת בייגה שוחט?

יהודה לנקרי: אני לוקח בחשבון, שאם חבר הכנסת שטרית לא נמצא, יבוא כעת חבר הכנסת אלי גולדשמידט לחמש דקות.

יהודה לנקרי: יש לי בקשה אליכם, חברי הטובים, חברי הכנסת כהן וטל, אנא נהגו כפי שחבר הכנסת דהן נוהג, באיפוק ובהקשבה.

יצחק כהן: הוא מסית בתקשורת כל יום.

יהודה לנקרי: יבוא גם תורכם.

יצחק כהן: לא, לא, זה לא יעבור לסדר-היום.

יהודה לנקרי: יבוא גם תורכם ותשמיעו את הדברים.

יצחק כהן: לא, לא, בשום פנים ואופן.

יצחק כהן: בייגה שוחט מסית.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן, תקשיב לי.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת כהן – – –

יצחק כהן: תקשיב לי רגע.

יהודה לנקרי: אתה תקשיב לי.

יצחק כהן: בבקשה.

יהודה לנקרי: יש הבדל בין הערת ביניים לבין סדרה של הערות בלתי פוסקות.

יהודה לנקרי: אי-אפשר לנהל כך דיון.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר לתת לו להסית ולהדיח.

יהודה לנקרי: אי-אפשר לקטוע נואם בצורה כזאת.

יצחק כהן: אי-אפשר גם לתת לו להסית ולהדיח.

יהודה לנקרי: אפשר לסבול הערה על ההסתה להבנתך, אבל אי-אפשר להתווכח כל העת.

יהודה לנקרי: אני מבקש, אני מזהיר כאן.

יצחק כהן: לא, אי-אפשר לסבול.

יהודה לנקרי: אני לא רוצה לקרוא לסדר, אבל אם אני איאלץ, אני אעשה את זה.

אלי בן-מנחם: תצא כבר החוצה, מופרע קטן.

אלי בן-מנחם: בוא נלך לעשן סיגריה.

אלי בן-מנחם: בוא.

יצחק כהן: יושב-ראש אופוזיציה לא בא לדיון בוועדת הכספים.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת גולדשמידט, בבקשה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

יהודה לנקרי: אני מבקש מהכהנים להירגע כרגע.

יהודה לנקרי: בבקשה, חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: אין לי דבר וחצי דבר נגד חבר הכנסת אברהם רביץ, שעושה את מלאכתו כיושב-ראש ועדת הכספים נאמנה.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת רביץ הוא איש תורה, אדם נעים הליכות, והדבר שתמיד מפריע לי הוא, שכתוצאה מהוויכוחים הפוליטים הסוערים שהבית הזה יודע, אנחנו גם נכנסים לעתים למצב של עימות ברמה אישית קשה.

רן כהן: אגב, לזכותו באמת שהוא שירת בצה"ל.

אלי גולדשמידט: אני אומר, שאני מצטער על כך שהוא חש שלא בטוב במהלך הדיון; אני שמח – ניגשתי אליו אל מאחורי הקלעים וראיתי שהוא מתאושש, ולחצתי את ידו.

אלי גולדשמידט: אני מאוד מקווה, שהעימותים האלה לא יימשכו בצורה הזו, אבל העימות קיים.

אלי גולדשמידט: אני לא השתתפתי בוויכוח שהיה כאן עד לרגע שבו הוטחה האשמה הקולקטיבית, שאני אנטישמי.

אלי גולדשמידט: אומנם חבר הכנסת רביץ חזר בו מדבריו, ואני מקבל במלואה את חזרתו מהדברים, אבל אני מציע לכולנו, שנפסיק עם הסגנון הזה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לומר דבר.

יהודה לנקרי: בבקשה, חבר הכנסת טל.

דוד טל: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת גולדשמידט, ביודעי את יושרך כי רב הוא, מדוע, כשחבר הכנסת שריד הצהיר כאן קבל עם ועדה, שהחוק, חוק שירותי הדת, הוא חוק אנטישמי, רק משום שהוא התקבל בצורה דמוקרטית, 50 כנגד 49, מדוע לא שמענו את קולו של חבר הכנסת גולדשמידט או קולו של חבר כנסת אחר?

דוד טל: מה ההבדל?

אלי גולדשמידט: א.

אלי גולדשמידט: אני מודה ומתוודה שלא שמעתי שהחוק הזה כונה חוק אנטישמי.

דוד טל: פה במליאה.

אלי גולדשמידט: ב.

אלי גולדשמידט: אני מסכים אתך, חבר הכנסת טל, שמן הראוי היה שלא להשתמש בביטוי אנטישמי גם בהקשר זה ובכל הקשר שקשור לבית הזה, איש כלפי רעהו כמובן.

אלי גולדשמידט: לצערי, האנטישמיות עוד קיימת בהרבה מקומות בעולם.

אלי גולדשמידט: לא עברנו פה 50 שנות קיום של מדינה, חזרת העם היהודי למדינת ישראל, כדי לשמוע בכנסת ישראל איש מטיח ברעהו את הכינוי אנטישמי.

אלי גולדשמידט: בואו נפסיק עם זה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך על המאמץ הזה, חבר הכנסת גולדשמידט.

יהודה לנקרי: הוא בפירוש תמיכה בעבודתה של ועדת האתיקה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר כמה דברים לגבי התקציב.

אלי גולדשמידט: יושב פה חבר הכנסת רן כהן, שעם חבר הכנסת שבח וייס וחבר הכנסת אבי יחזקאל עשו מלאכת קודש בכל הקשור לחוק הדיור הציבורי.

אלי גולדשמידט: אני רוצה שהציבור ידע, שהיום, בהצעת חוק הסדרים במשק המדינה, מוצע להקפיא את החוק – לכמה זמן, חבר הכנסת רן כהן?

רן כהן: לשנתיים.

אלי גולדשמידט: לשנתיים ימים.

אלי גולדשמידט: ידעו כל דיירי "עמידר", וכל דיירי "עמיגור", וכל דיירי החברות המשכנות, הממשלתיות והסוכנותיות האחרות, שצופים בנו כרגע במקרה, שממשלת ישראל וראש ממשלת ישראל מבקשים להוריד לטמיון עמל ויזע שהשקיעו חברי הכנסת שהזכרתי אותם, בראשם, חבר הכנסת רן כהן, על מנת להביא חוק שהוא בבחינת דבר דבור על אופניו, המעשה הסוציאלי, המעשה החברתי החשוב ביותר שנעשה בכנסת הזאת.

אלי גולדשמידט: את זה ראש הממשלה מביא היום להקפאה.

אלי גולדשמידט: אני קורא לחברי בש"ס, אני קורא לחבר הכנסת נסים דהן ולחבר הכנסת טל, ששניהם כיכבו אצלי באותו טופס ששלחתי לעיתונות לגבי חבר הכנסת המצטיין בוועדה וחבר הכנסת המצטיין במליאה, אני פונה אל שניכם, עם כל סיעתכם; אתם סיעה שאמונה על הנושאים החברתיים: תצטרפו אלינו בדחייה, או בהצטרפות להסתייגות שמפילה את הנושא של הקפאת חוק הדיור הציבורי.

אלי גולדשמידט: אני מבקש דבר נוסף.

אלי גולדשמידט: אנחנו נראה פה כמה הסתייגויות חברתיות חשובות, ואני באמת לא רוצה להפוך את הדיון כרגע לפולמוס שהוא קיים והוא כבד והוא קשה, בינינו לבין הממשלה הזאת.

אלי גולדשמידט: יש הסתייגות לגבי העיר עכו.

אלי גולדשמידט: העיר עכו סובלת מאוד מבעיה של הקלות במס הכנסה.

אלי גולדשמידט: דווקא חבר הכנסת דוד אזולאי, שהוא איש ש"ס, והוא תושב עכו, הביא את הבקשה להשוות את התנאים של מס הכנסה בעיר עכו, תנאים שמביאים, לצערנו, אולי להגירה שלילית מעכו לנהרייה ולאזורים צפוניים יותר.

אלי גולדשמידט: אני מבקש שתהיה תמיכה מקיר אל קיר – – –

נסים דהן: עם חבר הכנסת אפי אושעיה.

אלי גולדשמידט: אה, לא ידעתי, סליחה.

אלי גולדשמידט: גם עם חבר הכנסת אפי אושעיה, אותה הסתייגות.

אלי גולדשמידט: עכשיו, לגופו של עניין.

אלי גולדשמידט: אדוני ראש הממשלה שנמצא כרגע בלשכתו בירושלים, אני מניח, במסגרת הפריימריס – להוותי, אנחנו עושים פריימריס במפלגת העבודה, גם מה שמשתקף באולם הזה מעיד על כך שאנחנו נמצאים בפריימריס – אני מגיע להרבה מאוד מקומות.

אלי גולדשמידט: אתמול הייתי בדימונה, אתמול הייתי בכסייפה, היום הייתי בקריית-גת, היום הייתי בקריית-מלאכי.

אלי גולדשמידט: אדוני ראש הממשלה, תעשה מעשה כדי להפסיק את תהליך האבטלה המרסק שמתרחש בערים האלה.

אלי גולדשמידט: אדוני ראש הממשלה, הקשקוש שאתה חוזר עליו פעם אחר פעם, שקיבלת ירושה, וקיבלת משק במצב לא טוב, אף אחד לא מאמין לדברים האלה, תפסיק עם העניין הזה.

אלי גולדשמידט: אתה ראש ממשלה, תישא באחריות – כמו שאומרים – כמו ראש ממשלה.

אלי גולדשמידט: יכולת במשך חודשיים לאחר שנבחרת לבוא ולהטיח האשמות בשלטון הקודם.

אלי גולדשמידט: נגמר הסיפור.

אלי גולדשמידט: כמה זמן אתה תמשיך להאשים את השלטון הקודם, בהאשמות שווא אגב, כדי לתרץ את הערווה של הממשלה הזאת שלא מסוגלת לפתור בעיה של משפחה שמתקשה להשיג כסף על מנת להביא אוכל הביתה?

אלי גולדשמידט: מה יעזרו לנו כל דברי הרהב שלך על מחשב לכל ילד?

אלי גולדשמידט: איזה מחשב ואיזה כל ילד.

אלי גולדשמידט: מה יעזור מחשב למשפחה שאין לה מה לאכול, אדוני ראש הממשלה?

יהודה לנקרי: צריך לסיים, חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: אני מייד מסיים.

אלי גולדשמידט: אין בתקציב שלך שום אמירה בנושא הזה.

אלי גולדשמידט: כל כולו של התקציב הזה הוא תקציב של סדר עדיפויות מעוות.

אלי גולדשמידט: תקציב של כניעה לקבוצות בתוך הקואליציה.

אלי גולדשמידט: תקציב שכל כולו התכחשות לסבל החברתי במדינת ישראל המתרחש יום יום ושעה שעה.

אלי גולדשמידט: שמעתי – ואני לא רוצה לצטט – אנשים שהם אנשי מפלגתך, אנשי ליכוד, מנהיגים מקומיים בתוך הערים האלה, ערי הפיתוח ברחבי הארץ, שאומרים, שלא היתה ממשלה כממשלתו של יצחק רבין בנושא התעסוקה ובנושא החינוך ובנושא התשתיות.

אלי גולדשמידט: אלה היו ימים של פריחה, והימים האלה הם ימים של שקיעה.

דורון שמואלי: אז למה הם לא הצביעו בשבילך?

אלי גולדשמידט: שלום חבר הכנסת שמואלי, welcome to the club.

דורון שמואלי: נראה אותך בעוד שבוע.

אלי גולדשמידט: Welcome to the club.

אלי גולדשמידט: באמת, רק אותך שכחתי להזכיר.

יהודה לנקרי: נא לסיים.

דורון שמואלי: הם לא מאמינים לכם.

אלי גולדשמידט: אני באמת מצטער, חבר הכנסת שמואלי, יהיה סקר דעת קהל ב-17 במאי – – –

יהודה לנקרי: בזאת אבקש לסיים.

אלי גולדשמידט: או.

אלי גולדשמידט: קיי.

אלי גולדשמידט: , יהיה סקר דעת קהל ב-17 במאי, יהיה סקר דעת קהל נוסף ב-1 ביוני, סקר דעת הקהל הזה שנקרא בחירות לכנסת ימחק סוף סוף את החיוך מעל הפנים שלך.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת גולדשמידט.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת נסים דהן, עשר דקות.

יהודה לנקרי: ואחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לאלה שנמצאים בפריימריס, כמו שחבר הכנסת גולדשמידט הצהיר פה מעל הדוכן, אני מאחל הצלחה.

נסים דהן: ההצלחה הכי גדולה – שכל אחד מהם יסגור את הרשימה במקום העשירי במפלגה שבה הוא מתמודד.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, כשאנחנו מדברים על חוק ההסדרים, אני חייב לציין עובדה שהיתה לכלי ניגוח ביד האופוזיציה, ולצערי הרב, רק בעלי גישה פופוליסטית שאין להם שום נגיעה ונגישות לאמת יכולים להרשות לעצמם את המעשה החמור שהם עשו.

נסים דהן: מפעם לפעם עומדים כאן מעל הדוכן חברי כנסת מהאופוזיציה תחת המסווה של דאגה לתקציב המדינה, תחת המסווה של דאגה לכספי ציבור, תחת המסווה והדאגה של הוצאות לא מבוקרות, והם מעלים מפעם לפעם את הנושא של כפל תמיכות, כאילו קיים בכלל נושא כזה.

נסים דהן: חבר הכנסת רן כהן, אתה פעם בדקת את המושג "כפל תמיכות"?

נסים דהן: יש לך מושג מה זה כפל תמיכות?

רן כהן: תאמין לי שבדקתי, אם אתה שואל באמת.

נסים דהן: אני יודע.

נסים דהן: למה אני שואל אותך?

נסים דהן: כי אתה העלית כאן את הנושא – אתה וחבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואפילו רצתם לבג"ץ.

נסים דהן: אני מודיע לך, שאם בדקתם – לא בדקתם לעומק, ואם הצהרתם – לא ידעתם מה שהצהרתם.

נסים דהן: יש לי פה רשימה, ואחר כך אתן לך צילום שלה, שבה יש קרוב ל-30 מוסדות – כולם מוסדות שאינם קשורים במגזר הדתי-החרדי בכלל – שכולם מקבלים תמיכות משניים-שלושה מקומות, משניים-שלושה משרדים.

נסים דהן: לא מדובר בסכומים קטנים.

נסים דהן: אקרא אותם, ואעשה זאת מהר, על חשבון הזמן שעומד לרשותי.

נסים דהן: יש, למשל, "אמנות לעם".

נסים דהן: חבר הכנסת אורון, אתה אדם ישר והגון.

נסים דהן: אתה כל כך התנפלת עלינו בעניין כפל תמיכות.

נסים דהן: ראית את הרשימה הזאת?

חיים אורון: זה מופיע בכל ספרי התקציב.

נסים דהן: למה שם אתה לא רוצה לעשות סדר?

נסים דהן: למה להם מותר להשתולל?

נסים דהן: למה מותר להם לקבל כפל תמיכות משלושה, מארבעה, מחמישה מקומות, כמו שרשום פה, ואפילו לא העזת לצייץ?

נסים דהן: מה שעניין אותך הן פנימיות תורניות ועוד איזה כפל תמיכות בישיבות – דבר שהוא בכלל לא נכון.

חיים אורון: חבר הכנסת דהן, סלח לי – – –

נסים דהן: אבל, יש "אמנות לעם" – –

חיים אורון: כבר אין לי כוח.

נסים דהן: – – שמקבל ממשרד הקליטה וממשרד החינוך, ואלה לא סכומים קטנים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש מרשה לי לקרוא את הסכומים?

דוד טל: אתה מוכן לפרט?

נסים דהן: אני ביקשתי את רשות היושב-ראש, ואני אקרא.

יהודה לנקרי: תשתמש בזמנך כראות עיניך, חבר הכנסת דהן.

נסים דהן: "אמנות לעם" מקבל ממשרד הקליטה – אני מעגל את המספרים, ואומר תמיד את המינוס כדי לעגל וכדי לא לטעות – 54,000 פלוס ש"ח, וממשרד החינוך – 14 מיליון ו-738,468 ש"ח.

דוד טל: בניגוד לדעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

נסים דהן: בניגוד לדעתו של היועץ המשפטי לממשלה במכתב האחרון שהוא כתב.

נסים דהן: מר מילגרום ממשרד האוצר היה צריך להעביר את כל הכספים האלה לרזרבה, ולא העביר.

נסים דהן: כל מה שהוא העביר לרזרבה – הוא העביר רק את כספי הישיבות.

נסים דהן: דרך אגב, בינתיים, זה סודר.

דוד טל: – – –

נסים דהן: חבר הכנסת טל, אל תפריע לי.

נסים דהן: תקשיב, ואתן לך רשימה ארוכה.

נסים דהן: עד כמה שאני יודע, "סינמטק ירושלים" הוא לא מוסד חינוכי דתי.

נסים דהן: לפחות לפי מיטב הבנתי, הוא בוודאי לא נקרא ישיבה, והוא בוודאי לא מוסד דתי.

נסים דהן: הוא מקבל ממשרד החינוך 998,000 ש"ח, וממשרד התעשייה והמסחר – עוד 300,000 ש"ח.

דוד טל: זה יכול להיות?

נסים דהן: זה שחור על גבי לבן.

דוד טל: אתה חזק בכספים.

דוד טל: זה יכול להיות?

נסים דהן: שחור על גבי לבן.

נסים דהן: אני ממשיך, עדיין לא גמרתי.

נסים דהן: יש מכללה אזורית עמק-הירדן.

חיים אורון: אפשר להגיד משהו?

דוד טל: לחבר הכנסת אורון אני מאמין.

נסים דהן: חבר הכנסת טל, אתה רוצה לשמוע עוד חדשות מרעישות?

נסים דהן: – תקשיב.

דוד טל: אני לא מאמין.

נסים דהן: מכללה אזורית עמק-הירדן מקבלת ממשרד החינוך 4.97 מיליוני ש"ח.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דהן, אפשר להפסיק אותך לדקה?

נסים דהן: אפילו שתיים, בשביל ידידי חבר הכנסת אורון – –

יהודה לנקרי: זה אפילו לא על חשבון זמנך.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת טל ביקש לשמוע את חבר הכנסת אורון בסוגיה הזאת.

נסים דהן: – – ולו רק בזכות הבן שלו.

נסים דהן: יש לו בן יקר מאוד.

חיים אורון: די.

נסים דהן: אתה רוצה שאני אומר את שמו פה?

חיים אורון: לא.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אפשר למצוא עשרות עמותות שמקבלות מיותר מאשר משרד אחד.

נסים דהן: ריבונו של עולם, למה לא טיפלתם בהן?

חיים אורון: חבר הכנסת דהן, סליחה – – –

נסים דהן: למה לגביהן לא צעקתם בקול גדול?

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דהן, חכה.

יהודה לנקרי: תן לו לדבר.

חיים אורון: חבר הכנסת דהן, האבחנה היא, האם עמותות מקבלות על אותה פעולה מיותר מאשר מקור אחד, והאם יש גורם אחד שאחראי לכל הזרימה לתוך העמותות.

חיים אורון: מדובר על זה.

חיים אורון: הרי הוויכוח הוא לא אתנו.

חיים אורון: הוויכוח הוא עם היועץ המשפטי לממשלה, שהגיש הצעה מסוימת, שאתם באמצעות החוק הזה, שמביאים אותו היום, רוצים לעקוף אותה, וזה הכול.

חיים אורון: כל פעם זה אותו סיפור.

חיים אורון: אני מקבל על עצמנו כליל – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אורון, תודה.

דוד טל: – – –

נסים דהן: חבר הכנסת אורון, אני מודה לך על ההערה, אבל הייתי מציע לך להישאר כמה שניות כדי לשמוע תשובה.

חיים אורון: – – – לוועדת הכנסת.

נסים דהן: אתה ממהר.

נסים דהן: אני מוחל לך.

נסים דהן: שלום.

נסים דהן: אתה שומע?

נסים דהן: זה הסגנון: שואלים שאלה ומשאירים אותה באוויר, שכן הם ממהרים.

נסים דהן: אבל, התקשורת עוד נשארת פה, ואני אענה לתקשורת ולכל עם ישראל.

נסים דהן: כל העמותות שאני קורא, ואקרא אותן במשך הדקות הקרובות, מקבלות כפל תמיכה על אותה פעולה.

דוד טל: לא אותה – – – נכון?

נסים דהן: אני שואל, ואתם תענו.

נסים דהן: המכללה האזורית עמק-הירדן היא ישיבה?

נסים דהן: היא כולל?

נסים דהן: היא אולפנה?

צבי הנדל: ידידי, אתה מוכן לתת קרדיט למי שהכין את הרשימה?

נסים דהן: אני מוכן.

צבי הנדל: תגיד שמפד"לניק הכין את זה.

נסים דהן: דווקא לא.

נסים דהן: מכללה אזורית עמק-הירדן מקבלת 4.97 מיליוני ש"ח – ואלה אלפים ולא גרושים – ממשרד החינוך.

נסים דהן: היא מקבלת ממשרד התעשייה והמסחר.

נסים דהן: אני לא יודע מה הקשר בין מכללה אזורית עמק-הירדן לזה.

נסים דהן: אולי הקשר הוא שזה עמק-הירדן, ואז אפשר לגדל שם עגבניות.

נסים דהן: ממשרד התעשייה והמסחר היא מקבלת עוד 36,000 ש"ח.

דוד טל: לא ייאמן.

נסים דהן: יד יצחק בן-צבי – זה ישיבה?

נסים דהן: זה כולל?

דוד טל: לא.

נסים דהן: זו אולפנה?

דוד טל: לא.

נסים דהן: חבר הכנסת שאקי, אתה חבר כנסת ותיק ופעם היית שר בישראל.

נסים דהן: יד יצחק בן-צבי – איזו ישיבה זו?

נסים דהן: ישיבה גדולה?

נסים דהן: ישיבה קטנה?

נסים דהן: מה זה?

אבנר-חי שאקי: אני מאשר כל מלה שלך.

נסים דהן: בואו ואגיד לכם: ממשרד הקליטה הוא מקבל 36,000 ש"ח, וממשרד החינוך – 857,000 ש"ח.

דוד טל: לא ייאמן.

דוד טל: ממש לא ייאמן.

נסים דהן: מועצת תנועות הנוער – זה בטח כולל.

דוד טל: זה "אל המעיין"?

נסים דהן: כנראה.

נסים דהן: אחרת, אני לא מבין איך הוא מקבל משני משרדים: ממשרד הקליטה – 227,000 ש"ח, וממשרד החינוך – 1.210 מיליון ש"ח.

נסים דהן: מדובר על 1.5 מיליון שקל.

רן כהן: חבר הכנסת נסים דהן, אם מותר לי להעיר לך, ואפילו להשלים את דבריך – בהיותי יושב-ראש מועצת הנוער – –

נסים דהן: שלום עליכם.

נסים דהן: לא ידעתי.

נסים דהן: סליחה, אך הייתי אומר אותך בסוף.

רן כהן: – – אני התנגדתי לזה.

רן כהן: אני פניתי אל שר האוצר ודרשתי שיהיה איחוד של התקציבים במועצת תנועות הנוער, כי לא יכול להיות שייתנו מכמה משרדים לתנועות שונות – – –

דוד טל: אבל, חבר הכנסת רן כהן, לא שמענו אתכם אומרים מלה.

דוד טל: כל השבוע מדברים – – –

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, איך הצביעות חוגגת.

נסים דהן: הייתי מצפה מהאנשים הנחמדים האלה – – –

רן כהן: – – –

דוד טל: אני לא מאמין למשמע אוזני.

נסים דהן: איך הצביעות חוגגת.

דוד טל: אני לא מאמין למשמע אוזני.

דוד טל: אני ממש לא מאמין.

נסים דהן: נמשיך.

נסים דהן: חבר הכנסת טל, תעשה לי טובה: אתה תיכף תשמע חדשות מרעישות.

נסים דהן: הסתדרות "השומר הצעיר" – עד כמה שאני יודע, "השומר הצעיר" זו בטח ישיבה, ובזה אין מחלוקת.

נסים דהן: היא מקבלת 1.523 מיליון וקצת יותר ש"ח ממשרד החינוך.

נסים דהן: תנחשו מאיזה עוד משרד היא מקבלת?

נסים דהן: – ממשרד המדע.

נסים דהן: מה הקשר?

נסים דהן: פתרונים ליועץ המשפטי לממשלה.

צבי הנדל: שולמית אלוני היתה שרת המדע.

נסים דהן: בסדר.

נסים דהן: יש עוד מישהו.

נסים דהן: בתוך "השומר הצעיר" יש: קבוצות מוסדות תרבות "השומר הצעיר".

נסים דהן: מה זה?

נסים דהן: – אני לא יודע, אבל יש דבר כזה.

נסים דהן: גם הם מקבלים 1.571 מיליון ש"ח ממשרד החינוך, ועוד 30,000 ש"ח ממשרד המדע.

דוד טל: אני רץ לבג"ץ.

דוד טל: אני רץ לבג"ץ.

נסים דהן: אתם יודעים מה?

נסים דהן: יש ברשימה "יד ושם", ואני אומר לכם: מגיע.

נסים דהן: רוצים להנציח את זכר השואה – שיקבלו מכל משרדי הממשלה ושיהיה להם לבריאות.

נסים דהן: לגבי "נעמת" – מדובר בנשים, ואני לא רוצה לקפח אותן ושיקבלו מכל משרדי הממשלה.

נסים דהן: לגבי מוזיאון ישראל – אתם יודעים מה?

נסים דהן: שיקבל.

נסים דהן: אבל, ריבונו של עולם, מה הקשר למרכז חינוך ליאו בק שמקבל משלושה מוסדות?

נסים דהן: מה הקשר לפורום הישראלי, או המועצה לישראל יפה שמקבלת משלושה משרדים או ל"נעמת" שמקבלת מארבעה משרדים?

נסים דהן: למה?

נסים דהן: ככה.

נסים דהן: היא מקבלת 20,000 ש"ח ממשרד הקליטה, 55,000 ש"ח ממשרד החינוך, 15,000 ש"ח ממשרד התעשייה והמסחר ועוד 20,000 ש"ח – מביטחון.

נסים דהן: איך?

נסים דהן: ככה.

נסים דהן: חבר הכנסת ברונפמן, מה זו החברה להגנת הטבע?

נסים דהן: איזו ישיבה זו?

רומן ברונפמן: "נעמת"?

נסים דהן: לא.

נסים דהן: אני מדבר על החברה להגנת הטבע.

רומן ברונפמן: זו ישיבה טובה.

נסים דהן: זו אפילו ישיבה מצוינת, אבל רק תגיד לי: זו ישיבה גבוהה?

נסים דהן: ישיבה קטנה?

נסים דהן: מה זה?

נסים דהן: זו מדרשייה?

נסים דהן: זו אולפנה לבנות של המפד"ל?

רומן ברונפמן: חבר הכנסת נסים דהן, זה – – –

נסים דהן: יש לי חדשות בשבילך.

נסים דהן: זה לא זה, לא זה ולא זה.

נסים דהן: זו מסחטת כספים, וזה מיותר, מקופת המדינה.

נסים דהן: היא מקבלת מארבעה משרדי ממשלה.

סופה לנדבר: איך אתה יודע שזה מיותר?

סופה לנדבר: – – –

נסים דהן: גברת סופה לנדבר, הם אפילו לא רוסים.

נסים דהן: הם לא רוסים.

סופה לנדבר: זה בדיוק כמו העמותות שלך.

סופה לנדבר: זה מיותר?

נסים דהן: החברה להגנת הטבע – הם לא מקבלים רוסים לחברה שלהם, אז אל תגני עליהם.

נסים דהן: חבל לך על הזמן.

סופה לנדבר: זה לא משנה.

סופה לנדבר: הם מקבלים, ואתם מקבלים – – –

נסים דהן: זה הטבע.

נסים דהן: בדיוק, את צודקת.

נסים דהן: זו הגנת הטבע.

דוד טל: – – –

נסים דהן: החברה להגנת הטבע – לשמור כל עדה במקום שלה.

נסים דהן: זה הטבע.

סופה לנדבר: – – –

דוד טל: תעני על זה.

דוד טל: איזה – – – שומו שמים.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דהן, זמנך תם.

נסים דהן: עוד כמה שניות.

נסים דהן: אקרא רק את המספרים.

יהודה לנקרי: כמה שניות, ואני מבקש לסיים.

נסים דהן: חבר הכנסת טל – תוציא אותו.

נסים דהן: הוא מפריע לי.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת טל, ההד המלומד והנשנה שלך מפריע לחבר הכנסת דהן.

נסים דהן: החברה להגנת הטבע – אתם לא תאמינו.

נסים דהן: אני אפילו לא יכול לקרוא את המספר מרוב שהוא ארוך.

נסים דהן: היא מקבלת ממשרד החינוך 10 מיליונים ו-653,500 ש"ח.

רן כהן: זה סכום גדול?

נסים דהן: זה קטן.

רן כהן: אתה לא יודע לקרוא?

רן כהן: יש פה 214 מיליארדים.

נסים דהן: אבל, אני עוד לא מכיר ישיבה שמקבלת את זה.

רן כהן: מה?

נסים דהן: אין ישיבה שמקבלת 10 מיליונים ש"ח בכל המדינה הזאת.

סופה לנדבר: – – –

נסים דהן: ישיבה אחת לא מקבלת 10 מיליוני ש"ח כל השנה.

רן כהן: על מה אתה מדבר?

רן כהן: נסים דהן (ש"ס) עכשיו אספר לך עוד סיפור.

רן כהן: אני לא מבין מה הקשר בין החברה להגנת הטבע לבין משרד הביטחון, או שזה דמי לא יחרץ, או שאני לא יודע מה זה – עוד 110,000 שקל.

רן כהן: וממשרד העבודה והרווחה – עוד 432,000 שקל.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת דהן.

יהודה לנקרי: הפלאת בנו מספרים.

יהודה לנקרי: הסוגיה ברורה, ואני מבקש לסיים.

נסים דהן: הצביעות של חברי הכנסת, הצביעות של היועץ המשפטי לממשלה, שמסוגל לכתוב מכתב של כפל תמיכות רק לישיבות, רק לאולפנות, רק למוסדות תורה, ואת כל הרשימה הזאת היועץ המשפטי לממשלה שכח או לא ראה, ואני חושב שהוא כנראה גם לא יודע.

יהודה לנקרי: תודה לחבר הכנסת דהן.

דוד טל: – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת טל, האם ההפתעה שלך היא באמת ספונטנית, או שהיא באה לתרום לאפקט של חבר הכנסת דהן?

יהודה לנקרי: אני מבקש מחבר הכנסת הנדל לשאת את דבריו.

יהודה לנקרי: אחרי חבר הכנסת הנדל – או חבר הכנסת חיים אורון או חבר הכנסת רן כהן, הכול בהתאם לזמינותו של חבר הכנסת אורון.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נהניתי מדבריו של קודמי, ידידי חבר הכנסת נסים דהן, ואני מקווה שכל מי שהאזין הבין מה היו כוונותיו.

צבי הנדל: יש קבוצת אוכלוסייה, בראשה חברי מפלגת העבודה, ובראשם חברי הכנסת בייגה שוחט וקצת אופיר פינס, שמצאו לעצמם חירות לשון בלתי אחראית להשמיץ אוכלוסיות במדינת ישראל, וכל זה על מנת לזכות עוד בדקת שידור, בכתבה בעיתון, בצילום בטלוויזיה.

צבי הנדל: היה ראוי שחלק מאתנו, אלה המסיתים הקבועים, יסתכלו בראי לפני שהם טוענים שכאילו הצד השני הוא המסית, וחוזרים תמיד על הריטואל הזה שהיה גם כאן היום כשהסיתו נגד חבר הכנסת רביץ, יושב-ראש ועדת הכספים, והשמיצו אותו, שכיוון שהוא חרדי, וכיוון שהוא לא שירת בצבא, לכן הוא נתן יד כביכול לקיצוץ בקצבאות חיילים משוחררים.

צבי הנדל: אני חייב להגיד, שיש פה איזה מין מוסר כפול, בזוי, שפל.

צבי הנדל: כל הרחובות במדינת ישראל מלאים עם שלטי חוצות: רק לא חרדים ומתנחלים, רק לא חרדים ומתנחלים קיצונים.

אבנר-חי שאקי: רק לא ישיבות.

צבי הנדל: רק לא ישיבות.

צבי הנדל: זה חוזר על עצמו וזה חודר למוח של כולם, כאילו יש פה איזו אוכלוסייה מדרגה ג', ד' או ה' ומשמיצים אותה בלי רגע של הפסקה.

צבי הנדל: אבל אוי ואבוי אם חבר הכנסת רביץ עומד פה ואומר איזו מלה לאנשי מפלגת העבודה, כולם קופצים עליו.

צבי הנדל: וכשראש הממשלה פרסם הודעה תמימה בשלטי חוצות: ראש ממשלה חזק לעם חזק – מה יותר יפה מזה?

צבי הנדל: מה יותר טוב מזה?

אבנר-חי שאקי: חזק ואמץ – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת הנדל, חבר הכנסת כהן רוצה לומר משהו.

יצחק כהן: חבר הכנסת הנדל, אתה חבר ועדת הכספים.

יצחק כהן: יש לך הסבר מדוע חבר הכנסת שוחט – – –

צבי הנדל: אבל אתה לוקח את זמני.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת הנדל, אני מבקש שחבר הכנסת כהן ישתחרר מהתסמונת של חבר הכנסת בייגה שוחט.

יצחק כהן: אני רוצה לשאול אותו, אולי הוא יודע.

יהודה לנקרי: שמענו אותך בפעם הקודמת.

יהודה לנקרי: עשה לי טובה, חבל שתבטל את השטף של ההרצאה המאוד מרשימה של חבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: אני חייב להגיד שאני דווקא מבין את חבר הכנסת כהן, כי שנינו יושבים בוועדת הכספים, ואנחנו רואים את היהודי הזה יושב מולנו – באיזו שמחה לאיד הוא אוהב להשמיץ ולהקניט אוכלוסיות שלמות בישראל.

צבי הנדל: אני לא זוכר שאני עושה את זה, אני לא זוכר שחברי עושים את זה.

צבי הנדל: לא רק שאני לא עושה את זה, כראש הלובי החקלאי אני עושה מאמצים עילאיים לדאוג לקיבוצים, ורוב המצביעים בקיבוצים מצביעים בוודאי דווקא למפלגה שלו.

צבי הנדל: היה ראוי שגם הוא ינהג מידה שווה ויחשוב שמעבר לוויכוחים האלה יש גם מידה מסוימת של צורך באחדות בעם הזה, ולהוריד קצת טונים, גם אם יש חילוקי דעות וגם אם אין הסכמות.

צבי הנדל: אני חוזר לססמה: ראש ממשלה חזק לעם חזק.

צבי הנדל: נסעתי לתל-אביב, כל אמצעי התקשורת מהבוקר ועד הערב במה עסקו?

צבי הנדל: בהעלאת רעיונות של אנשי השמאל, האם זה פאשיסט, יותר פאשיסט או פחות פאשיסט.

צבי הנדל: הביאו פסיכולוגים והיסטוריונים ועשו מראש הממשלה כמעט כאילו היטלר.

צבי הנדל: כי מה הוא אמר?

צבי הנדל: הוא אמר: ראש ממשלה חזק לעם חזק.

צבי הנדל: אבל נלחם בעד ישראל, אני חושב שזה מצוין.

צבי הנדל: הכול כשר.

צבי הנדל: להם מותר הכול.

צבי הנדל: אחר כך התחלתי לשמוע בימים האחרונים, ללא הפסקה: גונבים ושודדים את הקופה הציבורית.

צבי הנדל: גונבים ושודדים.

צבי הנדל: ידידי בייגה שוחט, ואני מתנצל בפני היושב-ראש, שעיקר התקפותי על בייגה שוחט, כי הוא מוביל את ההתקפות האלה כמי שהיה שר אוצר, ואני חייב להתייחס אליו.

יהודה לנקרי: לך בהחלט מותר.

יהודה לנקרי: רק חבר הכנסת כהן עסק בו במידה כבדה מאוד.

דוד טל: חבר הכנסת הנדל – – –

צבי הנדל: חשוב שהציבור ידע.

צבי הנדל: זו הסתה פרועה, הסתה גסה.

צבי הנדל: אבל אני רוצה להוסיף עוד דבר.

צבי הנדל: לא זו בלבד שזו הסתה פרועה, זהו שקר גס, כי בשנת הבחירות אצל בייגה שוחט, שהיה שר אוצר, ואמרתי את זה, והפעם זה עוד יותר רלוונטי, אחרי ההשתלחויות שלו בשבוע האחרון, שבתקופת היותו שר האוצר בבחירות, התקציב באורח פלא, באופן ריאלי, לא נומינלי, ריאלי, אחרי ההעלאה וההצמדות נוספו לו 4 מיליארדי שקל.

צבי הנדל: 4 מיליארדי שקל, שאז זה היה 1% מהתוצר הלאומי הגולמי.

צבי הנדל: והוא מעז להחציף פנים.

צבי הנדל: בושה וחרפה, בן-אדם, לא מתקיפים אותך, שב בשקט לפחות, טיפה נימוס.

צבי הנדל: עד איזה גבול אפשר להגיע עם השקרים האלה?

צבי הנדל: וכל זאת בשביל להסית ולהתנגח.

צבי הנדל: אבל אני רוצה לבוא חשבון עם עוד שני שרי אוצר, הרבה פחות קיצונים בעניין הזה, אבל ראוי שהם ידעו, והפעם אני מעיד עדות אישית.

צבי הנדל: כמי שמנהל את המשא-ומתן על הנושאים התקציביים מטעם מפלגתי וגם מטעם חזית ארץ-ישראל, ניהלתי משא-ומתן גם עם שר האוצר דן מרידור בזמנו וגם עם שר האוצר יעקב נאמן בזמנו, והריני מודיע חגיגית מעל במה זו, וזאת עדות מכלי ראשון, שהמשא-ומתן שניהלתי השנה עם משרד ראש הממשלה ועם ראש הממשלה, שהיום ממונה על תיק האוצר, לא זו בלבד שהיה קשה הרבה יותר מהמשאים-ומתנים שניהלתי לפני שנה או שנתיים, אלא גם התוצאות הן הרבה יותר קטנות.

צבי הנדל: זאת אומרת, התוספת התקציבית הרבה יותר קטנה ממה שנתן יעקב נאמן בשנה שעברה במשא-ומתן שאני ניהלתי, והיום אני שומע אותו בתקשורת אומר בחוצפה, ששודדים את הקופה הציבורית.

צבי הנדל: הוא חושב, שאם משתפים פעולה עם התקשורת והשמאל, אז נהיים יותר נחמדים.

צבי הנדל: אחי ורעי יעקב נאמן, לא ראוי שתעשה את זה בלי שתכיר את הנתונים.

צבי הנדל: הנתונים הם, שבהסכם הקואליציוני השנה, למרות שנת הבחירות, נכנסה תוספת פחותה ממה שנכנס בתקופה שאתה היית שר האוצר, ואז לא היתה שנת בחירות, אלא כדי לתקן עיוותים ולהעביר תקציב.

צבי הנדל: דבר אחרון.

צבי הנדל: אני רוצה להביא כמה דוגמאות בנושאים שאני הייתי מופקד עליהם, ניהלתי עליהם משא-ומתן, ועליהם משמיצים אותי מבוקר עד ערב שאני שודד הקופה הציבורית.

צבי הנדל: תשמעו כמה דוגמאות ותגידו לי אם זה עסק פרטי של סבתא שלי, האם גנבתי לביתי ולמשפחתי, או שיש לי אחריות לאומית ואינני נותן לקצץ במשרד האוצר בנקודות שאסור לקצץ בהן.

צבי הנדל: אתן לכם דוגמה אחת.

צבי הנדל: עליית הנוער – יש אלפי ילדים ממשפחות חלשות, שבמסגרת עליית הנוער מקבלים עזרה בפנימיות.

צבי הנדל: בשנה שעברה קיצצו 750 ילדים מהתקן.

צבי הנדל: השנה רצו לקצץ עוד 750 ילדים מהתקן.

צבי הנדל: דאגתי לכך שהשנה לא יקוצץ, ומה שקוצץ בשנה שעברה יוחזר, דהיינו – 1,500 ילדים נוספים בעליית הנוער.

צבי הנדל: זו גנבת הקופה הציבורית?

צבי הנדל: האם לא כל נוער ישראל נהנה מזה?

צבי הנדל: ועוד 80 עובדים בעליית הנוער עמדו להיות מפוטרים.

צבי הנדל: האם זה נקרא שוד הקופה הציבורית?

צבי הנדל: ברוך הבא ליושב-ראש ועדת הכספים, מורי ורבי הרב רביץ.

צבי הנדל: אני שמח שחזרת אלינו.

צבי הנדל: קיבלנו תוספת תקציב לשיקום התשתיות במושבים.

צבי הנדל: איפה נמצאים המושבים?

צבי הנדל: רק אצלי בבית זה מושב?

צבי הנדל: אין בגליל, אין בנגב?

צבי הנדל: מישהו הסתובב במושבים וראה את התשתיות ההרוסות, שאין כמותן בשום מקום, רק במושבים?

צבי הנדל: כשאתה דואג לתוספת תקציב לנושא כזה, עסק של מי זה?

צבי הנדל: זה עסק של אחריות לאומית.

צבי הנדל: הרשימה ארוכה.

צבי הנדל: אתן לכם דוגמה גם ממגזר הישיבות, שלא תחשבו שאני מעלים דברים.

צבי הנדל: כן, גם לישיבות ההסדר יש תקציב, והשנה האוצר הוריד את התקציב.

צבי הנדל: מה ביקשתי?

צבי הנדל: – שמה שקיבלו ב-1998 יקבלו גם השנה נומינלית, בלי תוספת יוקר אפילו.

צבי הנדל: אז החזירו את זה.

צבי הנדל: זו גנבת הקופה הציבורית?

צבי הנדל: דוגמה אחרונה, ובזה אסיים כי הזמן הסתיים.

צבי הנדל: המכינות לצה"ל – וברוך השם, היום יש כאלה שהן לא דתיות.

צבי הנדל: זה נכס למדינת ישראל מהמעלה הראשונה.

צבי הנדל: היה לי ויכוח גדול עם האוצר.

צבי הנדל: מה רציתי?

צבי הנדל: רציתי עדכון לגידול טבעי, כמו שיש בכל מוסד חינוכי.

צבי הנדל: מיתוספים תלמידים, מוסיפים תקציב.

צבי הנדל: כיתות א' במדינת ישראל גדלו, המחזור גדול יותר, מוסיפים תקציבים.

צבי הנדל: גם פה יש מוסד חינוכי, מכינה לצה"ל, שהוא נכס לאומי ממדרגה ראשונה.

צבי הנדל: יש דתיים ויש שאינם דתיים.

צבי הנדל: רציתי עדכון לפי מספר התלמידים.

צבי הנדל: נתתי לכם דוגמאות על קצה המזלג, אבל אלה הדוגמאות.

צבי הנדל: ראוי שעם ישראל ידע, שיש כאלה שיש להם אחריות לאומית והם נאבקים בשביל זה.

צבי הנדל: אבל יש לנו גם אחריות לאומית לתקציב המדינה.

צבי הנדל: לכן, המסגרת הכוללת אולי קטנה יותר ממה שהיה הגידול התקציבי בשנה שעברה; בוודאי ובוודאי היא מגיעה לידי 10% או 15% ממה שהיה בתקופת בייגה שוחט בשנת הבחירות.

צבי הנדל: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת הנדל.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת חיים אורון, עשר דקות.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת רומן ברונפמן.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במהלך הדיונים בימים האחרונים, כאשר עסקנו הרבה בערוץ-7 ועסקנו הרבה בשאלה כמה קיבלו, עוד 10 מיליונים – אני אגיד על זה משהו בהמשך – קצת טושטשה המחלוקת העיקרית.

חיים אורון: המחלוקת העיקרית היא, האם התקציב שמוגש כאן, ואנחנו מתעסקים בו זה ארבעה או חמישה חודשים, יש בו תשובה על המצוקות האמיתיות והבעיות האמיתיות של מדינת ישראל.

חיים אורון: הוויכוח הזה הלך לאיבוד.

חיים אורון: אני אומר לך, ידידי חבר הכנסת רביץ, יושב-ראש ועדת הכספים, בתקציב הזה אין תשובה על הבעיות המרכזיות של מדינת ישראל, משום שהתקציב הזה ממשיך להיות בסימן של משק ממותן, ממשיך להיות בסימן של שירותים חברתיים במצוקה הולכת וגדלה.

חיים אורון: תראו מה קורה בשבוע האחרון.

חיים אורון: היום זה בתי-חולים, אתמול זה רשויות מקומיות, שלשום זה בתי-ספר.

חיים אורון: בעצם כל התשתית של השירותים החברתיים נמצאת במשבר גדול.

חיים אורון: ראש הממשלה ושר האוצר מופיע זחוח בכל מקום והוא מסביר לנו שהוא מקבל ציונים.

חיים אורון: אגב, גם זה כבר לא נכון.

חיים אורון: איזה ציונים הוא מקבל?

חיים אורון: הוא עוד לא יודע שחלק מנותני הציונים קצת שינו את דעתם, ומה שהוא ממשיך זו מדיניות מצמצמת, משתקת.

חיים אורון: חלקים גדולים בעולם כבר נפרדים מהם.

חיים אורון: אבל אני לא חי מנותני הציונים.

חיים אורון: אני יודע מה קורה בארץ לא בנושא אחד.

חיים אורון: המשבר במערכת הבריאות הסתיים?

חיים אורון: מה קורה היום ב"קפלן", אתמול ב"סורוקה", מחר ב"איכילוב"?

חיים אורון: סל הבריאות עודכן?

חיים אורון: תקציב משרד החינוך עונה על הצרכים האמיתיים?

חיים אורון: מה הדיבורים האלה פה?

חיים אורון: הדבר המרכזי, אנחנו נמצאים ב-8.5%, נעים לקראת 9% אבטלה.

חיים אורון: מה המשמעות של אובדן התוצר?

חיים אורון: מה זה עושה בעיקר לכ-200,000 משפחות, כשמדובר באוכלוסייה של פי-שלושה, פי-ארבעה, פי-חמישה, שחיה במציאות של אבטלה ובחוסר פרספקטיבה, כי השנה האבודה של 1998 מצטרפת לשנה האבודה של 1999 ואנחנו נכנסים למיתון העמוק ביותר וכנראה הממושך ביותר שידענו בארץ הזאת.

חיים אורון: עוד דוגמה אחת.

חיים אורון: בהמשך יעלה וידבר חבר הכנסת רענן כהן; רן כהן, סליחה.

אברהם רביץ: יש הבדל.

חיים אורון: יש הבדל, אני לא רוצה להמשיך.

חיים אורון: חבר הכנסת רן כהן ידבר יותר בנושא הדיור הציבורי.

חיים אורון: אבל אני רוצה לגעת בשאלה הזאת רק במהות שלה, בנקודה אחת, אני לא אעסוק בשאלות אחרות.

יהודה לנקרי: אני מפנה את תשומת לבו של חבר הכנסת רן כהן, שברשימה שבידי הוא עדיין לא מופיע.

רן כהן: אני חושב שבסיבוב הבא.

רן כהן: אולי בעוד שעה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, כמי שחבר בצוות ההסכמות, יש שלוש רשימות שבתוכן מתנהל הסבב הזה – הראשונה, האחרונה והאמצעית.

חיים אורון: אם אני לא טועה, רן נמצא ברשימה האמצעית.

חיים אורון: אני אומר את הדבר המהותי בעניין חוק הדיור הציבורי.

חיים אורון: אני עוזב עכשיו את הסיפור איך הממשלה התנגדה, מה היא עשתה, מה היא אמרה ואיך ראש הממשלה עכשיו, באופן שרלטני כזה, מייחס את הכול אליו.

חיים אורון: אבל אני אומר את הדבר המהותי, למה העברת הרכוש הציבורי הזה לידי הקבוצה החלשה ביותר בחברה הישראלית נתפסת כמעשה בלתי אחראי, והסטת משאבים במיליארדים לאורך שנים, לקבוצות מצומצמות מאוד, נתפסת ככלכלה נכונה?

חיים אורון: זה שורשו של הוויכוח.

חיים אורון: הוא שייך להתפלגות ולחלוקה הולכת וגדלה ומעמיקה של פערים חברתיים.

חיים אורון: בכל הנושאים האלה, התקציב הזה כאילו היה במדינה אחרת.

חיים אורון: יש תפיסה, חבר הכנסת רביץ, שבעצם אומרת:

חיים אורון: אנחנו לא רוצים להשתמש בתקציב ככלי להתמודד עם השאלות הללו.

חיים אורון: ממשלה שמראש מוותרת על התקציב כמכשיר להתמודדות עם שאלות חלוקת ההכנסה, צמצום פערים, קידום שכבות חלשות, בעצם מוותרת על אחד הכלים המרכזיים שלה, והממשלה הזאת עושה את זה במודע.

חיים אורון: הגיש את הדיון שר אוצר אחד.

חיים אורון: ישבנו יחד בוועדת הכספים ושמענו ממנו את ההסברים.

חיים אורון: יסכם היום, אם בכלל יסכם, שר אוצר אחר.

חיים אורון: אמר נסים דהן: השנה זה יהיה פחות משנה שעברה.

חיים אורון: יבוא לפה ראש הממשלה ושר האוצר והוא ימנה רשימה שהיא פחות מ-750 מיליון.

חיים אורון: זאת השאלה?

חיים אורון: שרי אוצר בעבר, שמעתי יותר מפעם אחת אומרים: אנחנו יודעים שבכל שנת תקציב יש 6, 7, 8 מיליארדי שקל לצרכים ראויים נוספים שאי-אפשר למלא אותם.

חיים אורון: השאלה היא, האם 750 מיליון השקלים שידברו עליהם הלילה הם על-פי חלוקה אמיתית של אמות המידה שמופיעות בתקציב – ואם כן, למה לא חילקו אותם מן ההתחלה?

חיים אורון: – או שהם תוצאה של שיקולים אחרים?

חיים אורון: לחלק מהצרכים אני מתנגד מבחינה פוליטית, לחלק אני לא מסכים, יכול להיות שיש בתוכם דברים שאני מסכים להם.

חיים אורון: אבל למה מקצים אותם כך ומחסלים את הרזרבה וקונים באמצעותם ציבורים שונים ערב בחירות?

חיים אורון: למה זה מתנהל בצורה כזאת?

חיים אורון: אני אגיד לך, חבר הכנסת רביץ, למה זה מתנהל בצורה כזאת.

חיים אורון: אפשר היה להעביר את התקציב הזה לפני חודש וחצי, אם היתה הסכמה להוריד ממנו את כל הסעיפים ששנויים במחלוקת, כי הכול יודעים שהולכים לבחירות בעוד שלושה חודשים.

חיים אורון: ראש הממשלה לא נסחט, ראש הממשלה רצה להיסחט, ואתה יודע שאני צודק, כי באמצעות הסחיטה הזאת הוא רצה לקנות אתכם.

חיים אורון: זה חלק מהכנת הקואליציה העתידית.

חיים אורון: ואז כל השיקולים מעוותים.

חיים אורון: אני לא יודע מה נקרא השוואת תנאים.

חיים אורון: כבר היו חמש ועדות שבדקו את זה, ויש ספרים על זה, ויש מחקרים.

דוד טל: הריטואל הזה לא חוזר בכל הממשלות?

חיים אורון: חבר הכנסת טל, הריטואל הזה בחלקו חוזר – –

דוד טל: כולו.

חיים אורון: – – ובחלקו איננו חוזר, ובעיני הוא נבחן תמיד בשניים: א.

חיים אורון: לא נעים להזכיר, אבל אזכיר את זה פה, עד כמה הוא דומה לקופה הרושמת.

חיים אורון: באופן "מאוד אבירי", חבר סיעתך לשעבר, יאיר לוי, אמר פעם אחת: הקופה רושמת.

חיים אורון: זה היה המודל שאתו עבדו; ב.

חיים אורון: מהם סדרי העדיפויות.

חיים אורון: יש מחלוקת גדולה מאוד פה, ואני לא מקבל אותה.

דוד טל: אם במקום ביבי היה ברק, הוא לא היה בא לקראת השותפים הקואליציוניים כדי להיבחר שוב?

חיים אורון: חבר הכנסת דוד טל, אם במקום ביבי היה ברק אני מאמין שהתקציב כולו היה נראה אחרת.

חיים אורון: איך אני יודע?

חיים אורון: כי אני משווה את התקציב הזה עם התקציב של ממשלת רבין.

חיים אורון: בממשלת רבין תקציבי החינוך גדלו במשך ארבע שנים ב-90%, ותקציבי הבריאות גדלו.

דוד טל: יש לי פה נייר שחתום עליו בייגה שוחט, מה הוא נתן לי ערב הבחירות.

דוד טל: אני רוצה לומר לך שזה ריטואל קבוע.

חיים אורון: אני רוצה לומר לך שאני חוזר למחלוקת הבסיסית.

דוד טל: חתימה אותנטית.

חיים אורון: המחלוקת הבסיסית היא על דמותו של התקציב הזה ואיך מקצים בתוכו ולמי מקצים בתוכו.

חיים אורון: זה לא מקרה שהצבת שבה היה נתון ראש הממשלה ביומיים – – –

יצחק וקנין: מה עם הסדר הקיבוצים?

חיים אורון: אני שמעתי את הסיפור של הקיבוצים, ואני רוצה פה להגיד לך: יכול להיות שאתם לא יודעים, הסדר הקיבוצים והסדר המושבים, שאתה לא במקרה לא מזכיר אותו – – –

יצחק וקנין: הממשלה לא משתתפת באגורה בהסדר המושבים.

חיים אורון: אין לך מושג.

יצחק וקנין: יש לי מושג.

חיים אורון: לצערי הרב, אין לך מושג על מה אתה מדבר.

יצחק וקנין: הממשלה לא משתתפת בהסדר המושבים.

חיים אורון: אמרו פה הערב שעצרו את הארכת התוקף של הסדר המושבים והקיבוצים.

חיים אורון: קודם כול, ערכו אותו ב-1989; אז הוא נחתם.

חיים אורון: עד כמה שזכור לי, ב-1989 ראש הממשלה לא היה יוסי שריד ושר האוצר לא היה רן כהן.

יצחק וקנין: זה היה ההסדר הראשון.

מקסים לוי: גם אם נעשה הסדר עם הקיבוצים והמושבים, שתמכו בו 80% מבני עדות המזרח, והיה לנו ויכוח, למה דחו את יישום החוק?

יצחק וקנין: מה זה קשור?

מקסים לוי: אל תתווכח אתי – – – על חוק הדיור הציבורי?

מקסים לוי: על מה?

חיים אורון: אני רוצה לחזור ולומר, חבר הכנסת וקנין, יכול להיות שאתה תמשיך ותאמר שלא הליכוד ולא הממשלה הזאת שאתם חברים בה אשמים, האבטלה גם בעכו, גם בדימונה, גם בכל הארץ, גדלה בשלוש השנים האחרונות מ-6.2% ל-8.5%, והאבטלה הזאת בקדנציה הקודמת ירדה מ-11% ל-6.2%.

דוד טל: תסביר את הנושא של הקיבוצים.

חיים אורון: לכן, אני חוזר ואומר, אתם שותפים בממשלה שהיא רעה לשכבות החלשות, ממשלה שפוגעת בהן.

חיים אורון: אתם עוצמים את העיניים, כי נדמה לכם שאם סידרתם כמה נושאים שקשורים בכם, אתם תפתרו את העניין.

חיים אורון: לא תפתרו את העניין, הוא לא ייפתר בצורה כזאת, ואתם נושאים באחריות נוראה למשבר הגדול שעובר על החברה הישראלית, ואתם חלק מרכזי בתוכו.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת חיים אורון.

דוד טל: אני רוצה להבין את הסדר הקיבוצים.

חיים אורון: הסברתי לך פעם אחת.

דוד טל: לא הסברת לי אפילו פעם אחת.

יהודה לנקרי: אני מבקש להפסיק את הוויכוח.

יהודה לנקרי: לפני שחבר הכנסת רומן ברונפמן יאמר את דבריו, ביקש – וזאת זכותו המלאה, כפי שאתם יודעים – יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת רביץ, להתערב בדיון הזה.

מקסים לוי: למה ישראל בעלייה מקבלים 500 מיליון?

מקסים לוי: למה עיירות הפיתוח לא יקבלו?

דוד טל: למה לא אמרת את זה כשהיית שותף לממשלה הזאת?

דוד טל: אז היה נוח לך, אז היה מתאים לך.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת רביץ, בבקשה.

אברהם רביץ: חבר הכנסת אורון, אני מבקש להתייחס למשפט אחד שלך.

אברהם רביץ: אתה אמרת שאתה לא יודע מה זה שוויוניות, ואני באמת מדבר רק על שוויוניות.

אברהם רביץ: אני אתן לך רק כמה דוגמאות, ואני בטוח שאתה, בהכירי אותך, גם תסכים אתי.

אברהם רביץ: לידיעתך, יש היום תקציב לא מבוטל, אומנם לא מספיק, לחינוך המיוחד במדינת ישראל.

אברהם רביץ: מה לעשות, גם בחינוך החרדי יש לנו אותו אחוז של ילדים שזקוקים לחינוך המיוחד.

אברהם רביץ: זה נחשב סטטיסטית 4% מכל חברה.

אברהם רביץ: ובמדינת ישראל עד היום, במגזר של מה שנקרא ת"תים, תלמודי-התורה, אין בכלל סיוע.

אברהם רביץ: בחינוך העצמאי לא ניתן קמצוץ.

אברהם רביץ: בדיונים שלי עם ראש הממשלה ביקשתי שיהיה שוויון בין הילדים המסכנים האלה.

אברהם רביץ: זה לא משנה אם הם הולכים עם פיאות או עם בלורית.

אברהם רביץ: אם הם ילדים שזקוקים לחינוך המיוחד, ראוי שהם יקבלו אותו.

אברהם רביץ: זה כסף, נכון?

חיים אורון: אין ויכוח, אבל יש לזה משמעויות הפוכות.

חיים אורון: תמעיט מהכיתות, תמעיט מהמורים.

אברהם רביץ: אני לא מדבר על כיתות, זה לא נוגע אחד לשני.

אברהם רביץ: ילד שזקוק לחינוך מיוחד, לטיפול, צריך לקבל, וזה לא משנה אם הוא חרדי או לא חרדי, וזה לא משנה אם אבא שלו הולך לצבא או לא.

אברהם רביץ: הוא צריך לקבל את זה.

אברהם רביץ: אביא דוגמה נוספת.

אברהם רביץ: יש נושא של הסעות.

אברהם רביץ: במדינת ישראל מסיעים תלמידים מיישובים קטנים ליישובים גדולים.

אברהם רביץ: בבדיקה המקצועית של משרד החינוך אמרו, שגם בחינוך העצמאי מגיעות הסעות בהיקף של 28 מיליון שקל.

אברהם רביץ: זה התקציב.

אברהם רביץ: נדמה לי שהתקציב הכללי של ההסעות הוא רבע מיליארד שקל, וזה מה שמגיע להם.

אברהם רביץ: לחינוך הזה נותנים רק 10 מיליוני שקל.

אברהם רביץ: אני שואל: למה?

אברהם רביץ: למה לא ייתנו להורים האלה, שהם לא משופעים בממון?

אברהם רביץ: וזה תקציב, זה תקציב.

אברהם רביץ: אני אומר, שבחינוך שנקרא מוסדות תלמודי-התורה מלכתחילה הילדים מקבלים רק 65% מעלות ילד במדינת ישראל.

אברהם רביץ: אני מוכן לומר שזה היה אפילו בהסכמה.

אברהם רביץ: זה היה אפילו בהסכמה.

אברהם רביץ: הסכימו.

אברהם רביץ: כיוון שהם רוצים לשמור על עצמאותם, הם מוכנים לשלם את המחיר.

אברהם רביץ: אבל כשאני בא ואומר שצריך בדק בית, צריך שרת, צריך טלפון, צריך חשמל, מים, תקורה, מה שנקרא – אינני יודע איך קוראים לזה – מדוע שלא ישלמו להם?

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לך, שאף שהיו לי כמה דיונים עם ראש הממשלה בנושא זה, הוא לא אישר זאת, כי אמרו לו שיש בעיה משפטית וכו'.

אברהם רביץ: משפטית או לא משפטית, הילדים האלה לא מקבלים את הדבר הזה.

אברהם רביץ: אינני רוצה לעייף את חברי הכנסת ולמנות את הדברים.

אברהם רביץ: אני אומר לך את הדברים באחריות, ואם תרצה אשב אתך לבד.

אברהם רביץ: כל הדרישות שדרשנו במסגרת החינוך – ויש דרישות אחרות, שדרך אגב אני לא שותף להן, והן לגיטימיות – כל מה שאני דרשתי היה במסגרת החינוך.

אברהם רביץ: אם ייתנו לנו את כל הדרישות, והלוואי, עדיין לא נגיע לשוויוניות.

אברהם רביץ: תודה.

יהודה לנקרי: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת רביץ.

יהודה לנקרי: אנחנו ממשיכים בדיון.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת רומן ברונפמן.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

יהודה לנקרי: כל אחד ידבר במסגרת של עשר דקות.

רומן ברונפמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני רוצה לאחל לרב רביץ בריאות שלמה ופחות רוגז גם בדקות קשות.

רומן ברונפמן: אני חושב שאחד החסרונות של תרבות הדיון בכנסת הזאת – ואני יכול להעיד רק על הכנסת הזאת – הוא, שאנחנו לא יודעים לשמוע זה את זה ולהקשיב זה לזה בצורה מאוזנת ותרבותית.

רומן ברונפמן: ושוב, אני מאחל לך איחולי בריאות.

רומן ברונפמן: רבותי, הריטואל הקבוע, שדיברו עליו חבר הכנסת טל ואורון, חזר ללא ספק גם השנה, וחלוקת התקציב או מה שנקרא העוגה הלאומית בוודאי התרחשה לפי סצנריו שעדיף שלא היה מתקיים.

רומן ברונפמן: אני מתכוון לכך שכל התוספות התקציביות שבאות לאחרונה מהרזרבה במדינה היו צריכות להיות חלק מהתקציב המובנה על-ידי אנשי מקצוע, אוצר, שר האוצר, אנשים שממונים על תקציב המדינה, בהתחשב בצרכים של ציבורים שנציגיהם נמצאים בכנסת ונקראים סיעות סקטוריאליות.

רומן ברונפמן: לאחרונה מדברים בתקשורת על חלוקת העוגה, על סחטנות.

רומן ברונפמן: אני חייב להגיד, שאני לא רואה שום מקום לביקורת הציבורית ולגידופים של סקטור זה נגד אחר.

רומן ברונפמן: מבחינה זו ההערה של חברי מקסים לוי מסיעת גשר היתה, להערכתי, מיותרת ומזיקה.

רומן ברונפמן: אני רוצה לפרט בפני הכנסת מה קיבלו כביכול העולים שאני מייצג אותם בכנסת בסיעת ישראל בעלייה, ואני רוצה לשאול אתכם: האם דאגנו בסיעת ישראל בעלייה רק לעולים מחבר המדינות שאנחנו מייצגים אותם, או לכלל מדינת ישראל?

רומן ברונפמן: בתחילת 1998 ניהלה ישראל בעלייה מאבק והצליחה להעלות את הסובסידיות לשכר הדירה ל-112,000 בתי-אב, כאשר 70% מהם נציגים של העולים מכל התפוצות ו-30% הם ותיקים שמקבלים שכר דירה או סובסידיה לשכר דירה ממשרד השיכון.

רומן ברונפמן: אלה משפחות מרובות ילדים, אלה שכבות חלשות מבחינה סוציו-כלכלית וחיילים משוחררים.

רומן ברונפמן: באוגוסט 1998 הצלחנו, אחרי מאבקים ממושכים, להעלות את המשכנתאות באמצעות חוק המשכנתאות.

רומן ברונפמן: באוגוסט זה נכנס לתוקף.

רומן ברונפמן: האם רק העולים זכו מהתוספת התקציבית?

רומן ברונפמן: האם רק העולים זכו להגדלת המשכנתאות בשיעור של 30%–48%?

רומן ברונפמן: לא.

רומן ברונפמן: כל עם ישראל זכה לתוספת המשמעותית ולהגדלת המשכנתאות, אחרי תקופה מאוד ממושכת שבה המשכנתאות לא עודכנו.

רומן ברונפמן: אעבור לשנה הזאת.

רומן ברונפמן: בסיום משא-ומתן בינינו לבין שר האוצר, שהוא גם ראש הממשלה במקרה הזה, הושגה העלאת סובסידיות לשכר דירה לשכבות החלשות; ל-46,000 בתי-אב היתה העלאה של 8% ול-40,000 בתי-אב היתה העלאה של 5%.

רומן ברונפמן: האם רק העולים החדשים מחבר המדינות נמצאים בסקטור הזה?

רומן ברונפמן: לא, לא ולא.

רומן ברונפמן: כל השכבות החלשות שמיוצגות כזכאים ומוגדרות כזכאים של משרד השיכון נמצאות בסקטור הזה.

רומן ברונפמן: אני חושב שזו דרך שילוב, ועם זאת, הציבור צריך לדעת שאנחנו מתקנים את העיוותים שנוצרו בהצעת התקציב הממשלתית.

רומן ברונפמן: למה זה קורה?

רומן ברונפמן: למה הנוהג?

רומן ברונפמן: למה הריטואל הזה חוזר שנה אחר שנה?

רומן ברונפמן: זוהי באמת שאלה שמופנית לא לכנסת, אלא לממשלה, לרשות המבצעת, למשרד האוצר ולנורמות שהשתרשו בחברה הישראלית.

רומן ברונפמן: אם אנחנו נשנה את הנורמות ואם נשאף לנורמות ולפרקטיקה יותר נאורה, אני חושב שרק נזכה לתמיכה ולהבנה בציבור.

רומן ברונפמן: אני רוצה להגיד, שהמאבק הפוליטי הזה באמת מובנה במהלכים של משרד האוצר ואולי גם של ראשות הממשלה.

רומן ברונפמן: אם המועמדים לראשות הממשלה, אם מי שיזכה לאמון העם אחרי ה-17 במאי או אחרי ה-1 ביוני ישנה את הריטואל הזה, אני חושב שהכנסת תזכה, המערכת הפוליטית תזכה, תרבות הדיון ותרבות ההתייחסות של המערכת הפוליטית לציבור ולממשלה יזכו, ונוכל לנהל את ענייניה של המדינה בצורה קצת יותר תרבותית וקצת יותר נאורה.

רומן ברונפמן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על תשומת הלב.

רומן ברונפמן: אני נהנה לראות אותך בכיסא יושב-ראש הכנסת.

רומן ברונפמן: אני מקווה שכך תמשיך גם בכנסת הבאה ותישמר הידידות העמוקה בינינו.

רומן ברונפמן: בהצלחה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך על האיחולים, חבר הכנסת ברונפמן.

יהודה לנקרי: שמעתי בהקשבה מרובה את דבריך.

יהודה לנקרי: אפילו השתכנעתי.

יהודה לנקרי: הלוואי שתשתכנע הממשלה והרשות המבצעת שיש לנהוג בדרך אחרת בעריכת התקציב.

יהודה לנקרי: גם לך מיטב האיחולים לכנסת הבאה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, באמת חבר הכנסת חיים אורון דיבר על העניינים הבסיסיים, העיקריים.

עזמי בשארה: קצת מנסים להתרחק מהדיון התקשורתי סביב התקציב כדיון סביב גזל הקופה הציבורית, ועכשיו זה הפך לעגה.

עזמי בשארה: אבל, לדעתי, הדיון הרציני בתקציב, שמתבטא היום בשתי אסכולות, גם בעיתונות הישראלית ולדעתי גם בכנסת, נוגע לשאלה: האם תקציב המדינה צריך להיטיב עם שכבות באוכלוסייה, שמתבטאות דרך הקואליציה או דרך הפוליטיקה, כשהן לא יכולות להתבטא דרך הכלכלה?

עזמי בשארה: בתחרות השוק החופשי הן לא יכולות להתבטא, והן מתבטאות דרך מפלגות שמנסות להגיע לתקציב המדינה דרך ועדת הכספים ובדרכים אחרות.

עזמי בשארה: או שמא תקציב המדינה אמור היה להשקיע בתשתיות, במלחמה באבטלה, בהיי-טק וכו', כדי לפתור בעיות בעתיד?

עזמי בשארה: מבטאים של העמדה השנייה הם אנשים כמו שר האוצר לשעבר, נאמן, אשר חשב למשל שהתפקיד העיקרי עכשיו הוא להוריד במס השולי ולהיטיב עם החברות ועם המעסיקים ועם המשקיעים בבורסה וכו'; הוא לא יכול היה לראות שחיסכון כזה בתקציב המדינה, או הורדה כזאת מהכנסה בתקציב המדינה, מזיקים יותר ולא פחות מאשר עשיית טוב, הקלה על המובטלים, או על הנזקקים לשירותי בריאות ציבוריים, או העניים, או הזקוקים לדיור ציבורי וכו'.

עזמי בשארה: במקרה ההוא הוא היה מוכן לוותר על הכנסה של מיליארדים של שקלים, אבל הוא לא מוכן לוותר על הוצאה של כמה מיליארדים של שקלים לאנשים הנזקקים הללו.

עזמי בשארה: ברור שיש כאן חלוקה בין תאצ'ריזם לבין סוציאל-דמוקרטים כמעט.

עזמי בשארה: ברור.

עזמי בשארה: אבל הוויכוח לא יכול להתנהל רק במסגרת תקציב המדינה, משום שנכנסת לכאן הרבה הרבה פוליטיקה, אדוני היושב-ראש.

עזמי בשארה: מי שמציע את התקציב, שר האוצר בנימין נתניהו, הוא תאצ'ריסט מושבע.

עזמי בשארה: מה קורה כאן שהוא מתחיל לחלק כספים לאנשים שעיני לא צרה בהם, דרך אגב – אני רוצה שיהיה להם כסף.

עזמי בשארה: אבל למה הוא מחלק כספים?

עזמי בשארה: בדיוק מאותה סיבה שהוא רצה בחירות ביוני, ב-17 במאי.

עזמי בשארה: מדובר באיש שעל בסיס הסתירות הללו הוא קרס ושלטונו קרס, כי הוא לא יכול היה לחיות בצל הסתירה בין אידיאולוגיה קיצונית פוליטית לבין הפרגמטיזם הדרוש כדי לנהל מדינה מודרנית.

עזמי בשארה: גם התאצ'ריזם הקיצוני שלו מתנגש עם הפופוליזם הפוליטי שלו, שהוא צריך בשביל לנצח בבחירות.

עזמי בשארה: זה הכול.

עזמי בשארה: זה הכול, אדוני היושב-ראש.

עזמי בשארה: אין כאן ויכוחים כלכליים.

עזמי בשארה: יש כאן פופוליזם ישיר אל הציבור, אפילו מעל ראשי המפלגות.

עזמי בשארה: האיש הזה לא צריך מפלגות.

עזמי בשארה: הליכוד בשבילו מיותר, אני אומר לכם.

עזמי בשארה: עם חזק למנהיג חזק, זה מה שהוא צריך.

עזמי בשארה: אבל גם עם חזק צריך לאכול, אז הוא מחלק לו.

עזמי בשארה: הוא מחלק לעם החזק הזה.

עזמי בשארה: הוא מחלק לו בשעה הזו.

עזמי בשארה: הוא מוכן לוותר על כל מנגנון המפלגות.

עזמי בשארה: הוא פונה ישירות לעם ומחלק טובות הנאה.

עזמי בשארה: זה מה שהוא עושה עכשיו.

עזמי בשארה: לא מדובר כאן בוויכוח כלכלי בין תאצ'ריזם לבין סוציאל-דמוקרטיה, כפי שהיה אמור להיות ויכוח, למשל בין השר נאמן לאחד מנציגי השמאל בבית הזה, שרוצה יותר מסים.

עזמי בשארה: הם לא היו מוכנים להוריד את המס השולי ורוצים גם יותר הוצאות על הבריאות, יותר הוצאות על הגמלאים, יותר הוצאות על הנזקקים וחוק דיור ציבורי.

עזמי בשארה: הם לא היו מוכנים שחוק ההסדרים יעשה מהכנסת חוכא ואיטלולא ויבטל ארבעה חוקים חשובים ביותר.

עזמי בשארה: היתה כאן הרבה דמגוגיה לאומית, למשל במקרה הגמלאים, אני זוכר, זה היה כל כך מצחיק.

עזמי בשארה: הלאומנים – תמיד הלאומנות היא המפלט האחרון של המנוול.

עזמי בשארה: מצחיק אותי, ישבו שם הגמלאים וביטלו להם את חוק ההסדרים שעבר, את כל מה שהם השיגו.

עזמי בשארה: מצחיק אותי איך בהצעת חוק פרטית שגרפה 25 קולות התחילו לדבר על תרומתם הלאומית להגנת המדינה, והכול מתבטל בסוף.

עזמי בשארה: עכשיו הם צריכים את זה לפופוליזם פוליטי.

עזמי בשארה: זה הכול.

עזמי בשארה: הסיבה הראשונה, שלא מדובר כאן בוויכוח כלכלי בין מיסוי לבין אי-מיסוי, בין הטבות והוצאות לבין צמיחה, בין השקעה בתשתית לבין השקעה בשירותים – ויכוח קלאסי בין תאצ'ריזם לבין סוציאל-דמוקרטיה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אמרנו שהסיבה הראשונה היא שמדובר כאן בפופוליסט שאפילו את הליכוד הוא לא צריך ופונה ישירות לעם – עם חזק ואיש חזק.

עזמי בשארה: הסיבה השנייה, אדוני היושב-ראש, היא, שגם במקרה שלנו, אנשים שדוגלים בסוציאל-דמוקרטיה וברווחה חברתית ורוצים צדק חברתי, וזה העניין העיקרי שלהם – תשמע אותי פה, אדוני היושב-ראש, אני קצת שמח לאידם של כמה אנשים פה בכנסת, לרגעים מסוימים קוסמת לי כלכלת בחירות, אני אוהב אותה קצת.

עזמי בשארה: אנשים פה אחראיים, לא רוצים כלכלת בחירות, אולם לצערי אני אוהב איך שהאליטה הזאת הולכת ומתחנפת לעם, היא מחלקת, לפחות בשעות אלה, קצת.

עזמי בשארה: היא נזכרת בו, כי הדמוקרטיה לא מרחמת, היא לא רחמנית.

עזמי בשארה: הם צריכים את העם במקרה הזה, אז מחלקים לו, אז מגיעים לעם כמה חודשים טובים, עם המושב הזה – חמישה חודשים.

עזמי בשארה: אבל זה לא העניין, אדוני היושב-ראש, הוויכוח בינינו הוא לא רק זה – ודאי שעקרונית, כלכלת בחירות זה מה שהוא גורס – ודרך אגב, מערכת בחירות ממושכת של חמישה חודשים הורסת גם החלטות מדיניות.

עזמי בשארה: העניין שלנו הוא, שאי-אפשר להילחם באבטלה רק במסגרת תקציב מסוים שאתה לוקח משירותים ומשקיע בתשתיות ואז אתה נלחם באבטלה.

עזמי בשארה: אי-אפשר להילחם באבטלה בלי צמיחה.

עזמי בשארה: אי-אפשר.

עזמי בשארה: אי-אפשר לעשות שום דבר בלי צמיחה, ואין צמיחה בלי שלום.

עזמי בשארה: אין.

עזמי בשארה: לכן חסר לי בוויכוח הזה בכנסת הזאת העניין שאנשים שרוצים שראש הממשלה, שר האוצר, ישקיע במניעת אבטלה וגם בשירותים וגם וגם וגם, מבלי להעלות מסים, אז שיגידו לו מנין.

עזמי בשארה: רק אם תהיה צמיחה אפשר.

עזמי בשארה: איך תעלה הצמיחה?

עזמי בשארה: אם יהיה שלום.

עזמי בשארה: אין דרך אחרת.

עזמי בשארה: איך אומרים באנגלית, אתה יודע, אדוני היושב-ראש – you can't eat the cake and keep it , אתה לא יכול לאכול את העוגה וגם לשמור עליה.

עזמי בשארה: אתה רוצה לחלק, להעלות בשירותים וכו', אתה רוצה להילחם באבטלה באותו זמן ולהשקיע בתשתיות, אתה רוצה גם צדק חברתי ולא פופוליזם, וזה כל ההבדל בין צדק חברתי והפופוליזם של התקציב הזה – אתה רוצה לעשות את כל הדברים האלה, אתה צריך צמיחה.

עזמי בשארה: אין צמיחה כשאין תיירות ואין תעשייה ואין יצוא.

עזמי בשארה: אין.

עזמי בשארה: אין כל זה מפני שאין שלום, זה הכול.

עזמי בשארה: וזה ההבדל בין הממשלה הזאת לבין הממשלה הקודמת.

עזמי בשארה: אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, אני לא חושב שהממשלה הקודמת היתה יותר סוציאל-דמוקרטית, אני אפילו יכול להוכיח שהיא עשתה יותר הפרטה מהממשלה הזאת.

עזמי בשארה: הממשלה הזאת לא מעזה לעשות הפרטה כמו הממשלה הקודמת, מסיבה אחת, כי הציבור שלה חושב הפוך מהאידיאולוגיה שלה.

עזמי בשארה: הציבור שלה הוא ציבור עניים והאידיאולוגיה שלה היא תאצ'ריסטית.

עזמי בשארה: ואילו כאן יש אידיאלוגיה סוציאל-דמוקרטית, וציבור שלא צריך סוציאליזם – מעמד בינוני וכו'.

עזמי בשארה: בוויכוח על הדתיים ושוד הקופה הציבורית, אני לא יודע כמה מיליונים זה.

עזמי בשארה: לדעתי, בעיתונות החילונית ובעיתונות הדמוקרטית יש הרבה דמגוגיה סביב העניינים האלה – חינוך חרדי ולא חינוך חרדי, ומראים את הדתיים כפרזיטים היחידים על קופת המדינה.

עזמי בשארה: זה לא מקובל עלי.

עזמי בשארה: אני שמעתי, אדוני היושב-ראש, את שני הצדדים מדברים על שוד הקופה הציבורית, וחבר הכנסת נסים דהן עשה נסים ונפלאות כאשר קרא כאן שמות של עמותות חילוניות כביכול, שמקבלות משני משרדים.

עזמי בשארה: אני לא שמעתי שם של עמותה ערבית אחת.

עזמי בשארה: ריבונו של עולם, אין עמותות ערביות?

עזמי בשארה: אין חברות ערביות?

עזמי בשארה: אין מוסדות חינוך ערביים?

עזמי בשארה: הוויכוח הזה, אני מצטער להגיד לך, אדוני היושב-ראש, בין חילונים לדתיים במדינת ישראל הוא ויכוח פנים-יהודי, ואחר כך שני הצדדים צריכים את קולותינו כאן.

עזמי בשארה: מישהו התייעץ עם הערבים בתקציב הזה?

עזמי בשארה: לדעתי, אדוני היושב-ראש, בעניין התקציב, בדיוק כמו בענייני חוץ וביטחון, הערבים בחוץ.

עזמי בשארה: זה פשוט לא ייאמן.

עזמי בשארה: פשוט לא ייאמן איך לא דיברו עם האוכלוסייה הערבית בעניין התקציב.

עזמי בשארה: דיברו עם דתיים, מושבניקים, קיבוצניקים, הכול יש, רק ערבים אין.

עזמי בשארה: מישהו דיבר אתנו בעניין התקציב?

עזמי בשארה: כמה פיתוח אנחנו צריכים?

עזמי בשארה: מה החלק שלנו בזה?

עזמי בשארה: למשל, אנחנו 20% מהאוכלוסייה, אבל מקבלים 7% מתקציבי הפיתוח של משרד השיכון, שאתה יודע מי ממונה עליו – דתיים.

עזמי בשארה: אין לי כלום נגדו אישית, נגד סגן השר פרוש.

עזמי בשארה: אבל שיסתכלו איפה אנחנו בכל הוויכוח הזה, אדוני היושב-ראש – הערבים בחוץ.

עזמי בשארה: מס רכוש – יש 80 חברים בבית הזה שהם בעד ביטולו של מס רכוש.

עזמי בשארה: 80 חברי כנסת.

עזמי בשארה: הממשלה, בשעה 21:00, לפני כמה ימים, הביאה חוק אשר יעקוף את ביטול מס רכוש.

עזמי בשארה: כשוועדת הכספים ומאיר שטרית שנמצא כאן – הוא גם בעד ביטול המס – מביאים חוק שיעקוף את הביטול.

עזמי בשארה: אפילו ביטול מס רכוש, כש-80 חברי כנסת בכנסת הזאת מסכימים לבטלו, איננו בתקציב.

עזמי בשארה: הוא לא בא בחוק ההסדרים ולא בא בשום מקום.

עזמי בשארה: אנחנו, אדוני היושב-ראש, אני מצטער להגיד לך, חוץ מהנושא המעמדי והצדק החברתי, שיש לנו אינטרס עמוק בו, אנחנו מרגישים שבענייני תקציב כמו בענייני חוץ וביטחון, אנחנו ממש בחוץ, וזה לא יכול להימשך.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת בשארה, שאתה לחלוטין בפנים מבחינת איכות הדיון, ואני מודה לך על הזוויות המקוריות האלה שהערת עליהן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת הלפרט, אבקש את אישורך, כי אתה מופיע לפי הסדר אחרי חבר הכנסת בשארה, אבל חבר הכנסת מאיר שטרית היה עסוק בוועדת הכנסת, וסוכם מלכתחילה שברגע שהוא יבוא ויבקש את רשות הדיבור היא תינתן לו, גם בגלל כובד המשימה שיש עליו הערב.

יהודה לנקרי: לכן אני אבקש ממנו לדבר ואחר כך אני אזמין אותך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית אני מבקש למסור את ההודעה הבאה לכנסת: אני מבקש להודות לחבר הכנסת בנימין אלון מסיעת מולדת על כך שנענה לפנייתי והסיר את הסתייגותו בדבר ערוץ-7 ובכך אפשר לי לשמור על מסגרת ההבנות עם האופוזיציה ולקיים היום את הדיון בחוק ההסדרים ובחוק התקציב.

מאיר שטרית: בהתאם לפנייתו של חבר הכנסת בני אלון מסיעת מולדת אני מתחייב, כיושב-ראש הקואליציה, על דעתו של ראש הממשלה, להביא לכנסת תוך שבועיים חוק שיאפשר את הפעלת ערוץ-7, ואפעל לאישורו של חוק זה.

מאיר שטרית: אנחנו נביא אותו יחד עם מה שנקרא חוק ההסדרים הקטן בנושא המגזר החקלאי, שבא להקל על המושבים והקיבוצים בתחום עיסוקם.

מאיר שטרית: אני מודה פעם נוספת בשם עם ישראל לחבר הכנסת בני אלון מסיעת מולדת; הוא תרם היום תרומה מכרעת, אף שכאופוזיציונר וכיחיד יכול היה לעכב את כל הדיון בגלל תקלה טכנית שהיתה בוועדה.

מאיר שטרית: הוא ויתר על כך ונתן לנו את האפשרות לקיים את הדיון.

מאיר שטרית: תודה, חבר הכנסת בני אלון.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לומר לך, בתחילת הדיון הייתי עד לוויכוח החריף שהיה פה בין החברים מסיעת העבודה לבין הכנסת רביץ וסיעת ש"ס.

מאיר שטרית: כידוע לך, אדוני היושב-ראש, בדיונים לעולם אינני פוגע באיש.

מאיר שטרית: שמחתי שלמרות הכעס הגדול שהיה כאן בסופו של דבר גם הפגשנו את חבר הכנסת רביץ עם חבר הכנסת גולדשמידט וחבר הכנסת רענן כהן, הם לחצו ידיים וחזרו בהם מדבריהם, וחבר הכנסת רביץ, יושב-ראש ועדת הכספים, חזר לאיתנו ועלה והמשיך את הדיון בתקציב.

מאיר שטרית: רבותי, כחברי הכנסת אנחנו מוכרחים ללמוד להיות זהירים בדברינו, להיות הרבה יותר מתונים בהתקפות אישיות זה על זה.

מאיר שטרית: בכלל, אין צורך בהתקפה אישית זה על זה.

מאיר שטרית: אפשר לבטא התנגדות חריפה בכל נושא בלי לפגוע חלילה איש ברעהו.

מאיר שטרית: אחת הבעיות שהרגיזה למשל את ש"ס ואת החרדים היא, שאמרו להם כאן, מעל הבמה: אתם פרזיטים, או לא משרתים בצבא.

מאיר שטרית: מה, הם פרזיטים?

מאיר שטרית: חבר הכנסת יצחק כהן הוא אח שכול, הוא עצמו שירת בצבא – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי פעם לאדם אחד "פרזיט", והוא לא דיבר אתי שלוש שנים.

מאיר שטרית: הוא לא דיבר אתך בצדק.

מאיר שטרית: חברי הכנסת של ש"ס, רובם ככולם, חבר הכנסת פנחסי, שירתו בצבא שירות סדיר מלא וגם במילואים.

מאיר שטרית: רוב חברי הכנסת של ש"ס משרתים בצבא וילדיהם משרתים בצבא.

מאיר שטרית: אז איך מישהו יכול להעז לקרוא להם פרזיטים?

מאיר שטרית: הרי אנחנו לא יודעים זה על זה דבר.

מאיר שטרית: אדם צריך להיות זהיר בכבוד חברו כמו בכבוד עצמו.

מאיר שטרית: לכן הכעס שם היה צודק.

מאיר שטרית: אני שמח שהנושא נרגע, ואני לא רוצה לפתוח אותו מחדש.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת שטרית, חסכת לוועדת האתיקה דיון ממושך בסוגיה הזאת.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

מאיר שטרית: לתקציב עצמו.

מאיר שטרית: בניגוד לשמועות שהופרחו בתקשורת בימים האחרונים – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הופרחו או הופרכו?

מאיר שטרית: הופרחו – בחי"ת.

מאיר שטרית: – – שהממשלה הולכת לתת מיליארדים לכל מיני דרישות קואליציוניות ואחרות, אני מבקש להודיע לכנסת – ותימסר על כך הודעה מראש הממשלה שהוא שר האוצר, לפני ההצבעות על התקציב, הודעה מסודרת עם הסעיפים – שסך כל תוספות התקציב שעליהן יש סיכום בנושא הקואליציוני הוא בין 150 ל-200 מיליון שקל.

מאיר שטרית: זה לכל הדרישות הסיעתיות שמיועדות ברובן ובעיקרן לחינוך; היתר, עוד 250-200 מיליון שקל, נועדו לטיפול בנושא ההתיישבות ביש"ע וברמת-הגולן מתוך מגמה לאפשר לאנשים שם לחיות בתנאים נורמליים, עד אשר יהיה שלום, אני מקווה, על כל הארץ וכל איש ישב תחת גפנו ותחת תאנתו.

מאיר שטרית: זו בסך הכול התוספת לתקציב.

מקסים לוי: זה כולל מענקי איזון של קריית-שמונה וקצרין, זה מקבל כפול וזה מקבל פחות.

מאיר שטרית: אף אחד לא מקבל כפול ואף אחד לא מקבל פחות.

מאיר שטרית: משרד הפנים כבר קיבל במהלך 1998 תוספת של 250 מיליון שקל כדי להתמודד עם הגירעון ברשויות המקומיות.

מקסים לוי: זה לא שומר את רמת הפעילות של 1998.

מאיר שטרית: בחלק מן הרשויות הבעיות באמת נפתרות תוך יצירת תוכנית הבראה ברשויות הללו.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך, שבניגוד לשמועות שהולכים לחלק מיליארדים – אין מיליארדים.

מאיר שטרית: בסך הכול מדובר – – –

יהודה לנקרי: על חצי מיליארד.

מאיר שטרית: אמרתי.

מקסים לוי: אתה יודע מה היה הסכום של מענק האיזון?

מקסים לוי: זה היה קצת למעלה מ-3 מיליארדים, והשנה הוא היה רק 500 מיליון שקל.

מקסים לוי: איזו תוכנית הבראה?

מאיר שטרית: חבר הכנסת מקסים לוי, יכול להיות שאתה צודק, אתה היית יושב-ראש מרכז השלטון המקומי ואתה מכיר את הנושא היטב.

מאיר שטרית: לצערי – אתה יודע זאת – בחלק מהרשויות היו גם חריגות חריפות בשכר ובמספר העובדים והיה ברור – – –

מקסים לוי: אבל ב"מפגש האש" הוא פתח את החגורה כאשר הוא הגיע לארוחת צהריים, ראש הממשלה.

מאיר שטרית: פתיחת החגורה אין פירושה זריקת כסף להוספת תבן לעפריים, זריקת כסף לזבל של המדינה.

מאיר שטרית: גם כשרוצים לעזור לרשות מקומית מוכרחים לוודא דברים.

מאיר שטרית: תסכים אתי, שאותה רשות עושה תוכנית הבראה, מתייעלת ומשפרת, וכך צריך לנהוג, באחריות, גם אתה לא היית עושה אחרת.

מאיר שטרית: אם אתה היית שר הפנים לא היית נותן לאף אחד פרוטה לפני שהיית רואה שאותה רשות מתארגנת, מבריאה, מתייעלת ומקצצת את החריגות, ובצדק.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, סך כל התוספות התקציביות יהיה כ-450 מיליון שקל.

מאיר שטרית: לצערי, בגלל הבחירות יש עוד הוצאה של 550 מיליון שקל – שהיא עלות הבחירות – שלא היתה מתוכננת, והיא תצא מהרזרבה.

מאיר שטרית: לכן לא תהיה פריצה של מסגרת התקציב, לא נגדיל את הגירעון בתקציב.

מאיר שטרית: התוספות האלה יאפשרו לתת תשובות לקבוצות שונות בדרישות מינימליסטיות ביותר.

מאיר שטרית: אגב, אנחנו לא ממציאים שום דבר, השיטה הזאת לא הומצאה עכשיו על-ידי הליכוד.

מאיר שטרית: בכל הדיונים גם בממשלות הקודמות נעשו ערב התקציב הסכמים עם סיעות וחולקו כספים בסכומים הרבה יותר גדולים.

מאיר שטרית: ההתחייבויות עכשיו בתקציב השנה הן יותר קטנות ממה שהיו בשנה שעברה.

מאיר שטרית: אני אומר את זה כיוון שהצלחנו הלכה למעשה, ראש הממשלה, צוות משרדו, האוצר ואנוכי לרסן את התביעות ולהוריד אותן בצורה דרסטית מהיקף של מיליארדים לסך של 450 מיליון שקל.

מאיר שטרית: בסופו של דבר, תודה לאל, אני מקווה שנוכל לאשר הלילה תקציב למדינת ישראל ולצאת מחר למצב שבו אפשר יהיה לחתום חוזים במערכת הביטחון, במערכת הבריאות, להתחיל עבודות תשתית אחרות, כי הכול תקוע ומעוכב משום שאין תקציב.

מאיר שטרית: אני מקווה שבאווירה הכללית שקיימת היום, אווירת בחירות ופריימריס, נתעלה כולנו מעל הרגע ונצביע בעד התקציב הזה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לחברי הכנסת ולציבור, הרי אילו רצינו לסגור את התקציב עוד לפני חודש, היה קל מאוד.

מאיר שטרית: ראש הממשלה היה צריך להגיד לכל סיעה: מה אתה רוצה – מיליארד?

מאיר שטרית: בבקשה חתמנו; 2 מיליארדים – בבקשה; נפרוץ את התקציב, נגדיל את הגירעון, צ'יק צ'ק הכול היה מאושר.

מאיר שטרית: לא זו הדרך שבחרנו, בחרנו ללכת בדרך אחראית, ששומרת על מסגרת התקציב, שלא תגדיל את הגירעון של המדינה, כי אנחנו יודעים שכל שקל מיותר שנשלם היום נצטרך לשלם אותו מחר בריבית דריבית והממשלה שתיבחר תצטרך להתחיל לעשות מחר קיצוצים אם היינו פורצים את מסגרת התקציב או חורגים ממנו.

מאיר שטרית: אני שומע שאיננו חורגים ממסגרת התקציב, איננו פורצים אותו, ואנחנו שומרים באחריות על המדינה.

מאיר שטרית: יותר מזה, אדוני היושב-ראש, לא ביקשנו שום דבר סקטוריאלי לעצמנו.

מאיר שטרית: אין בתביעות שלנו שום תביעה של הליכוד, אפילו לא פרוטה.

מאיר שטרית: אנחנו דואגים לעם ישראל כולו.

מאיר שטרית: התביעה של סיעת ישראל בעלייה היתה לגבי עולים, נכים וחסרי דיור – נזקקים שלא יהיו להם פתרונות דיור – – –

סופה לנדבר: חבל שהם נזכרו רק עכשיו.

מאיר שטרית: לא, הם נלחמו על זה כל הזמן.

מאיר שטרית: הממשלה התחייבה לתת פתרונות – על-פי הצעתי שעברה בממשלה במסגרת מבצע של הדיור הציבורי – לפחות בהיקף הקיים היום לנזקקים ככל שזה יעלה.

מקסים לוי: על חשבון זוגות צעירים.

מאיר שטרית: לא נכון.

מקסים לוי: על חשבון זוגות צעירים ונזקקים.

מקסים לוי: הדיור המוגן לעולים – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת לוי, לך אין פריימריס ואתה לא צרוד.

מאיר שטרית: לי יש פריימריס ואני רץ בכל הסניפים בארץ ואני צרוד.

מאיר שטרית: אני לא יכול להתחרות בך היום, אז אנא, במחילה מכבודך, תרשה לי לדבר בשקט, כי אני לא יכול לדבר.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת זוילי, שאלה, בבקשה.

נסים זוילי: אולי תסביר לכולם מה היו הסיבות האמיתיות לכך שדחיתם את החלטות הכנסת שמתייחסות לחוק הדיור הציבורי והעדפתם את הצעה שאתה הובלת אותה.

נסים זוילי: אולי תסביר לציבור, בקולך אתה, מה ההבדל בין שתי ההצעות.

מאיר שטרית: אני מודה לך על השאלה, אדוני.

מאיר שטרית: אם יינתן לי קצת זמן, אני אוכל לענות.

יהודה לנקרי: יש לך חוקית, עוד חצי דקה.

יהודה לנקרי: אני אוסיף לך דקתיים.

מאיר שטרית: אני רוצה להסביר לציבור.

מאיר שטרית: אין לי שום דבר נגד דיור ציבורי, להיפך.

מאיר שטרית: אני רוצה להסביר לך, נסים, וחשוב שנדע את זה אנחנו.

מאיר שטרית: אני גדלתי בדיור ציבורי, כל חיי, בדירת "עמידר".

מאיר שטרית: עד שנהייתי ראש מועצה עוד גרתי בצריף, עד שנישאתי.

מאיר שטרית: כל משפחתי גרה בדיור ציבורי, איש לא יכול ללמד אותי על דאגה לחלשים ולדיור ציבורי.

מאיר שטרית: אינני מתנגד לרעיון של דיור ציבורי, עובדה, תמכנו בחוק של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שמאפשר לבנים ממשיכים להמשיך להישאר בדירות של הוריהם לאחר שהם נפטרו ושלא יוציאו אותם מהדירות הללו.

מאיר שטרית: אלא מה?

מאיר שטרית: החוק שהוגש נעשה בצורה גורפת ויוצר קיפוח דווקא של החלשים.

מאיר שטרית: אני אסביר מדוע.

מאיר שטרית: כפי שנוסח החוק, הוא קובע, למשל, שאם דייר אחד או שני דיירים גרים באותה עיר, מספר שנים שווה ובאותה דירה, לדייר אחד יש חמישה ילדים ודייר שני רווק – שניהם יקבלו אותה הנחה.

מאיר שטרית: זאת, כי הקריטריון היחיד שקובע את רמת ההנחה הוא מספר שנות המגורים.

מאיר שטרית: זה לא צודק.

מאיר שטרית: החוק קובע, שאם אדם גר בקריית-שמונה ואדם גר בתל-אביב בדירה ששווה מאות אלפי דולרים, והם גרים בדירות מספר שנים שווה, זה שבקריית-שמונה יקבל הנחה מינימלית, כי מחיר הדירה שלו מאוד נמוך, ולעומת זאת, זה שגר במרכז הארץ בדירה גדולה, יקבל הנחה של פי-שלושה וארבעה יותר מהאחר.

מאיר שטרית: החוק הזה קבע, שהמדינה צריכה לשלם פיצויים לסוכנות ולחברות הציבוריות במלוא גובה ההנחה.

מאיר שטרית: העלות של הפיצויים האלה מגיעה כמעט ל-5 מיליארדי שקלים, שאין להם מקורות תקציביים.

מאיר שטרית: יכולנו לקחת את כל הכסף שייכנס ממכירת דירות ל"עמידר", לשלם אותו לסוכנות ולהוסיף עליו 2 מיליארדי שקלים מתקציב המדינה.

מאיר שטרית: מאיפה ניקח 2 מיליארדי שקלים מתקציב המדינה?

מאיר שטרית: אין.

מאיר שטרית: הבטחתי לציבור ולכנסת, כשהעלנו את ההצעה שלי כאלטרנטיבה, שאני אפעל שהמבצע יחול על דיירי "עמידר" ו"עמיגור" וכלל החברות הציבוריות, באותם תנאים, וזה לא יצא לדרך לפני שיהיה הסכם עם הסוכנות.

מאיר שטרית: הגענו להסכמה עם הסוכנות, ובשבוע שעבר נחתם הסכם עם הסוכנות, שאני פעלתי להשגתו, על-פי סמכות שניתנה לי על-ידי ראש הממשלה.

מאיר שטרית: בהסכם הזה התחייבה הסוכנות לספוג 40% מההנחות לדיירים.

מאיר שטרית: כל הנחה מעל 40% – הממשלה תפצה עליה את הסוכנות.

מאיר שטרית: המשמעות של כך היא חיסכון של 800 מיליון דולר בתקציב המדינה.

מאיר שטרית: זה לא הולך ברגל.

מאיר שטרית: עכשיו ייכנס כסף מדיירי הדיור הציבורי – – –

מקסים לוי: בגלל הפריימריס ומפני שאתה צרוד, אני לא רוצה להפריע לך.

מאיר שטרית: עכשיו, עם התקציב הזה אפשר יהיה לתת פתרונות דיור לנזקקים, כי על-פי הצעת החוק נאמר שהכסף שייכנס ישמש קרן שממנה ייבנו דירות.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, שכל הכסף שהיה נכנס לא היה מספיק כדי לשלם את הפיצוי לסוכנות, אז מאיפה יבנו דירות?

מאיר שטרית: דבר נוסף.

מאיר שטרית: בהצעה של הממשלה, שעברה בממשלה על-פי הצעתי, נקבע, שהממשלה התחייבה – וזה שלב ראשון בביצוע – לתת מדי שנה לפחות אותו מספר פתרונות לנזקקים בשכירות סוציאלית ארוכת טווח שנותנים – –

סופה לנדבר: מה שווה התחייבות של הליכוד?

מאיר שטרית: – – שנותנים היום – – –

סופה לנדבר: אז תגיד היום.

סופה לנדבר: אנחנו הבטחנו לפני שנתיים וחצי והבטחנו – – –

מאיר שטרית: אני לא יודע על מה את מדברת.

סופה לנדבר: אני מדברת על מה שבנימין נתניהו אמר לפני שנתיים וחצי – שתוך שנתיים הוא יפתור את כל בעיית הדיור הציבורי.

סופה לנדבר: דירה אחת הוא בנה?

מאיר שטרית: כן, בהחלט.

מאיר שטרית: נבנו כל שנה – – –

סופה לנדבר: אז תראה לי בבקשה.

מאיר שטרית: נבנות 30,000 דירות מדי שנה.

מאיר שטרית: הפתרונות הם לא בניית דירות בבנייה תקציבית.

מאיר שטרית: הפתרונות הם בהשתתפות יותר גבוהה בשכר דירה, בהגדלת המשכנתאות לנכים ולקשישים בודדים שלא יכולים לקנות דירה ובהגבלת גובה ההחזר.

מאיר שטרית: אלה דברים שנעשו עכשיו.

מאיר שטרית: אני קובע, ואני מוכן להוכיח את זה במספרים ובנתונים:

מאיר שטרית: על-פי הצעה ממשלתית שתצא לדרך, אם ירצה השם, בעוד שבוע, כל דיירי הדיור הציבורי שגרים בבתי-הדיור הציבוריים בערי הפיתוח, בשכונות המצוקה, בקווי עימות, יקבלו הנחות בכסף, גדולות יותר ממה שהחוק מציע.

מאיר שטרית: יתירה מזאת, ההצעה הממשלתית נותנת מענק מקום לפי מרחק הדירה ממרכז הארץ, היא נותנת הנחה שמתבססת לא רק על מספר שנות המגורים אלא גם על מספר הנפשות במשפחה.

מאיר שטרית: ככל שמספר הנפשות יותר גדול, ההנחה יותר גדולה.

מאיר שטרית: אחרי כל זה, עוד נותנים 25% הנחה על הפרש הכסף שצריך לשלם ל"עמידר".

מאיר שטרית: דבר שלישי, הממשלה תעריך את הדירות הללו ב-20% פחות מערכן בשוק, כך שמלכתחילה מתחילים עם 20% פחות.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מקסים לוי, אני אתן לך גרף שיראה לך, שכל הדיירים מקבלים בכסף הנחות גדולות יותר.

מקסים לוי: אתה לא ענית על הטיעון של רכישת נ"ר – נכסי רכישה – לנזקקים.

מקסים לוי: אתה יודע כמה דירות נ"ר רכש משרד השיכון ב-1998?

מאיר שטרית: 180.

מקסים לוי: הוא לא רכש יותר מ-24.

מאיר שטרית: אני אענה לך על זה.

מקסים לוי: הוא לא ירכוש בשנת 1999, על בסיס התקציב הזה, יותר מעשר דירות.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מקסים לוי, בקדנציה שעברה – – –

מקסים לוי: אני הייתי אצל ישראל שוורץ.

מאיר שטרית: בקדנציה שעברה, מי שהתחילה את ההנחות לדיירי הדיור הציבורי היתה ממשלת הליכוד, כששר השיכון היה דוד לוי.

מאיר שטרית: הוא התחיל את המבצע הזה ב-1981 ונתן 50% הנחה לכל דיירי הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: כל הממשלות של ישראל מ-1981 עד 1994 נתנו את ההנחה הזאת של 50%, גם הסוכנות.

מאיר שטרית: ב-1994, בנימין בן-אליעזר, שר השיכון, הוציא מכתב וביטל את ההנחות לדיירי הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: הסגן שלו אז היה רן כהן; לא בזמן הביטול, אבל הוא היה סגנו, ולא שמעתי אותו צועק על זה.

מאיר שטרית: הם נתנו באותו זמן לקיבוצים 15 מיליארד שקלים.

מאיר שטרית: אין לי שום דבר נגד קיבוצים, אבל אז לא דאגו לדיירי הדיור הציבורי.

מאיר שטרית: אני נותן קרדיט לרן כהן, בזכות החוק שלו ושלך, חבר הכנסת מקסים לוי, גם אתה היית חתום עליו, בזכות זה שהגשתם חוק לכנסת.

מאיר שטרית: אני מודה, הממשלה לא היתה ערה, אבל זה הביא לידי כך שאני אזום את המבצע, אעביר אותו בממשלה, ותודות לכם זה עבר.

מאיר שטרית: אנחנו רק עושים אותו יותר הגיוני, יותר צודק ויותר אחראי.

מאיר שטרית: יותר מזה, אם החוק הזה היה עובר, אני אומר לכם, אף דירה לא היתה נמכרת בחודשים הקרובים, כיוון שלפי החוק לוקח זמן ארוך כדי להיערך.

מאיר שטרית: יתירה מזאת – – –

מקסים לוי: הנה שר השיכון, שייכנס.

מאיר שטרית: הוא שומע.

מאיר שטרית: תקשיב לי – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

יהודה לנקרי: רבותי, חוק הדיור הציבורי מאוד מעניין ואני שמח על הסקירה שנזמנה לנו, אבל אני מבקש להקפיד.

יהודה לנקרי: אנא סיים, דקה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מקסים לוי, יתירה מזאת, אם חוק הדיור הציבורי קובע רק קריטריון אחד, שהוא הוותק בשנות המגורים, תבינו כמה זה רע.

מאיר שטרית: אם החוק היה עובר, דיירי הדיור הציבורי היו הורגים את רן כהן ואותך.

מאיר שטרית: למה?

מאיר שטרית: כיוון שהחוק קובע כקריטריון רק את מספר שנות המגורים.

מאיר שטרית: 56% מדיירי הדיור הציבורי גרים פחות מעשר שנים.

מאיר שטרית: זאת אומרת, אדוני היושב-ראש, במקרה הטוב ביותר, 40% מהדיירים היו מקבלים הנחה מקסימלית, זה הרבה פחות ממה שאנחנו מציעים.

מאיר שטרית: זה כולל מענק מקום של 25%, וזו הנחה נוספת.

מאיר שטרית: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על הסבלנות שלך, אני משתדל בדרך כלל לא להקשות על יושבי-ראש ישיבות, כי גם כשאני יושב-ראש, אני משתדל להקפיד על הזמן.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש לנו הזדמנות היום להעביר את התקציב ואת חוק ההסדרים ולהביא לכך שבמדינת ישראל יהיה מחר יום חדש, שהמדינה תצא לדרך בכל המערכות שמחכות להחלטה של הכנסת.

מאיר שטרית: אני פונה לחברי הכנסת, גם מהאופוזיציה, להצטרף אלינו בתמיכה בתקציב.

מאיר שטרית: ולערבים אני רוצה לומר, לידידי חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה – –

סופה לנדבר: זה פשוט קרקס.

מאיר שטרית: – – אני גאה שאתם יושבים כאן.

מאיר שטרית: כישראלי ויהודי אני גאה שמדינת ישראל דמוקרטית ואני גאה שיש לכם זכות שווה בארץ להגיד את מה שאתם רוצים, להילחם על האינטרסים שלכם.

מאיר שטרית: אני לא הכחשתי שניהלתי אתכם משא-ומתן – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בתיאוריה יש לנו זכויות, בפועל לא מיישמים אותן.

מאיר שטרית: יש לכם גם הישגים רבים.

מאיר שטרית: אני ניהלתי אתכם משא-ומתן.

מאיר שטרית: התחייבתי לכם, אתה יודע, לבטל את חוק מס רכוש, שהוא חוק מעוות.

מאיר שטרית: העברנו את הביטול כבר בקריאה ראשונה, ואני חוזר על התחייבותי: לפני פיזור הכנסת, אם ירצה השם, ואם תרצה גם האופוזיציה, כי אני צריך גם הסכמה שלהם, ואתם תרצו, נבטל את החוק בקריאה שנייה ושלישית עוד בכנסת הזו, הכנסת הארבע-עשרה, אם ירצה השם.

מאיר שטרית: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת מאיר שטרית, על הדברים שנוסחו בנימה מפויסת ומפייסת.

יהודה לנקרי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונח עתה לוח תיקונים להסתייגויות להצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, שתאריכו היום, מטעם ועדת הכספים.

ש' כרם: תודה.

יהודה לנקרי: תודה לסגנית מזכיר הכנסת.

יהודה לנקרי: התשנ"ט–1999

יהודה לנקרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת שמואל הלפרט, וגם לרשותו תעמודנה עשר דקות לשאת את דבריו.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת יהודה הראל; אחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהצעת התקציב לשנת 1999 אין כל בשורה.

שמואל הלפרט: המדיניות הכלכלית, כפי שבאה לידי ביטוי בתקציב, נשארה כמעט זהה לזו של השנה שעברה.

שמואל הלפרט: המשק מצוי בתקופת מיתון, המאופיינת בירידה של כ-0.5% בתוצר המקומי לנפש, בעלייה באבטלה שהגיעה ל-9.7% ובירידה של 7% בהשקעות.

שמואל הלפרט: ברצוני להתמקד במסגרת הזמן העומד לרשותי בכמה תחומים שבהם המצב החמיר.

שמואל הלפרט: בתחום החברתי: הדוח על קו העוני מצביע על התרחבות העוני, בעיקר בקרב משפחות ברוכות ילדים.

שמואל הלפרט: 330,000 ילדים במדינת ישראל חיים מתחת לקו העוני.

שמואל הלפרט: כ-40% מהילדים בקרב משפחות ברוכות ילדים חיים מתחת לקו העוני, ובקרב משפחות אלו העוני הולך ומעמיק משנה לשנה.

שמואל הלפרט: אחת הסיבות העיקריות לעוני המעמיק היא השחיקה בקצבאות הילדים, שהגיעה ל-50% מהערך הריאלי.

שמואל הלפרט: החזר הערך הריאלי של קצבאות הילדים, דבר שאותו אני דורש בכל הזדמנות, יכול לחלץ רבבות ילדים מקו העוני ולשפר בצורה משמעותית את מצבן הכלכלי של אלפי משפחות.

שמואל הלפרט: בכנסת הנוכחית הגשתי הצעת חוק משפחות ברוכות ילדים – לשיפור תנאי הקיום שלהן בתחומי החינוך, הדיור, התחבורה והקיום היומיומי.

שמואל הלפרט: החוק אושר בקריאה טרומית ואושר בוועדת העבודה והרווחה, אך, לצערי, לא הצלחתי להביאו לקריאה שנייה ושלישית, עקב פיזור הכנסת.

שמואל הלפרט: אבל, אדוני היושב-ראש, לא יהיה מנוס מקבלת החוק אם אנו רוצים למנוע דור שני ושלישי של מקבלי סעד.

שמואל הלפרט: הקיצוץ בתחום החינוך הגיע בשלוש השנים האחרונות עד לכמיליארד ש"ח.

שמואל הלפרט: אני מחזיק מכתב מאב לילד אוטיסט, שבו הוא כותב, שמשרד החינוך קיצץ לילדים האוטיסטים הרכים 60% משעות הסייעות בגנים.

שמואל הלפרט: האם מי שהחליט על הקיצוץ הזה חשב מהן ההשלכות של החלטתו?

שמואל הלפרט: החינוך הטכנולוגי המדעי קוצץ בסעיף פעולות ב-150 מיליון ש"ח, מ-207.756 מיליון ש"ח ל-56.859 מיליון ש"ח, שזה 75%.

שמואל הלפרט: לחינוך הטכנולוגי אין השנה תקציב להצטיידות למעבדות.

שמואל הלפרט: דבר זה עלול לגרום לנסיגה בחינוך המדעי והטכנולוגי, שכל כך חשוב לפיתוחה הכלכלי והמדעי של המדינה.

שמואל הלפרט: תקציב הישיבות לא עודכן ריאלית.

שמואל הלפרט: התקציב לתרבות תורנית וחרדית קוצץ השנה ב-25%, מ-49.509 מיליון ש"ח ל-37.115 מיליון ש"ח השנה.

שמואל הלפרט: בסך הכול הוא קוצץ מ-1996 ב-50%.

שמואל הלפרט: אין בתקציב משרד הדתות אגורה אחת לפיתוח מבנים לישיבות, אף שרבבות הורים שולחים את ילדיהם לישיבות.

שמואל הלפרט: סעיף מרכזים עולמיים לתורה נמחק לגמרי.

שמואל הלפרט: תקציב מקוואות ועירובין קוצץ בשליש.

שמואל הלפרט: הממשלה מתמידה במדיניות של שחיקת המשכנתאות לציבור הרחב, ועד כה איבדו המשכנתאות כ-60% מערכן הריאלי בהשוואה לשנת 1992.

שמואל הלפרט: בתקציב גמלת הסיעוד החליטה הממשלה לקצץ 50 מיליון ש"ח מחוק הסיעוד, המאפשר לקשישים שאינם מסוגלים לתפקד בכוחות עצמם מתן עזרה על-ידי מטפלים 15-10 שעות בשבוע.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, מדובר באחת האוכלוסיות הקשות ביותר.

שמואל הלפרט: זהו קיצוץ שיפגע ב-4,000 קשישים, חלקם גלמודים, שבהעדר עזרה של גמלת סיעוד הם בסכנת נפשות.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, הגשתי שתי הסתייגויות בחוק ההסדרים.

שמואל הלפרט: ההסתייגות הראשונה היא בחוק ההסדרים בעניין תיקון חוק שעות עבודה ומנוחה, בעקבות פסק-הדין המוזר של השופט תיבון, שקבע כי אי-אפשר לקבוע את דתם של בני הקיבוצים וכי על האגודות השיתופיות של הקיבוצים לא חל חוק שעות עבודה ומנוחה.

שמואל הלפרט: משמעות פסק-הדין היא, שהשופט מטיל ספק ביהדותם של בני הקיבוצים, דבר שבוודאי לא יעלה על הדעת, ובטוחני שבני הקיבוצים עצמם לא מסכימים לקביעה חמורה שכזו כלפיהם.

שמואל הלפרט: כמו כן, פסק-הדין עלול לגרום להידרדרות חמורה בחומת השבת.

שמואל הלפרט: בעקבות פסק-הדין כבר הודיעו חברות וקניונים, שיהפכו אגודות שיתופיות על מנת שיוכלו לפתוח את עסקיהם בשבת.

שמואל הלפרט: הם בוודאי מקווים שפסק-הדין של השופט תיבון יחול גם עליהם.

שמואל הלפרט: הסתייגותי אומרת, שחוק שעות עבודה והמנוחה יחול גם על קיבוצים, כדי למנוע מצב של הפיכת יום השבת ליום חול ושמירה על הסטטוס-קוו הקיים מאז קום המדינה.

שמואל הלפרט: התיקון השני שהגשתי לחוק יסודות התקציב נועד לבטל את האיסור של כפל תשלומים, כאשר סך כל התמיכה לא עולה על 90% מעלות הפעולות.

שמואל הלפרט: כזכור, היועץ המשפטי לממשלה קבע, שיש לבטל את כפל התמיכה בעמותות הנתמכות על-ידי יותר ממשרד ממשלתי אחד.

שמואל הלפרט: במצב הנוכחי רוב רובם של המוסדות אינם מקבלים אפילו 50% מהעלות הריאלית, גם לאחר תמיכת שני משרדי ממשלה.

שמואל הלפרט: ביטול כפל תשלומים בצורה שרירותית עלול לגרום להתמוטטות רוב מוסדות התורה, הכורעים בלאו הכי תחת נטל המעמסה הכבדה.

שמואל הלפרט: אגב, אני מחזיק בידי מסמך של עשרות מוסדות שמקבלים כפל תשלומים, מכמה משרדי ממשלה, ואין פוצה פה.

שמואל הלפרט: אקרא רק אחדים מהם: "אמנות לעם", "סינמטק ירושלים", מכללה אזורית עמק-הירדן, יד יצחק בן-צבי, הסתדרות ה"שומר הצעיר", "נעמת", מדרשת שדה-בוקר, והרשימה עוד ארוכה.

שמואל הלפרט: אני פונה אל חברי הכנסת ומבקשם לאשר את שתי ההסתייגויות האלה.

שמואל הלפרט: תודה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת יהודה הראל – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נואף מסאלחה: איפה הוא?

נואף מסאלחה: הוא היה כאן.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת בני אלון.

נואף מסאלחה: אני אמתין לחבר הכנסת דהאמשה דקה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היה אמור לדבר חבר הכנסת יהודה הראל ולכן חשבתי שיש לי זמן.

נואף מסאלחה: הוא איננו.

נואף מסאלחה: חיכינו לך.

נואף מסאלחה: אחריך – חבר הכנסת בני אלון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון היום הוא על התקציב, ואם רק נסתכל במבט ראשוני מהו תקציב המדינה ומאין הוא בא, טוב שכולם יזכרו – אלה שיודעים, יזכרו זאת טוב, אלה שלא יודעים, שידעו – שתקציב המדינה הוא למעשה קובץ של כל הכספים שהמדינה אוגרת במשך שנה, מצד אחד, והיא מוציאה אותם במשך אותה שנה כהוצאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה בעיקרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והכספים האלה באים – 60% ממסים ותשלומי חובה של אזרחים וחברות במדינת ישראל, וזה אומר: 130 מיליארד שקל חדש; מלוות בארץ ומלוות ומענקים מחוץ-לארץ – כ-60 מיליארד שקל, כלומר, עוד כ-28% מהתקציב; ריבית, תמלוגים, הפרטת חברות – כ-25 מיליארד שקל, כ-12% מהתקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סך הכול: 215 מילארדי שקלים שהם סך כל תקציב המדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את הכסף הזה, לכאורה, חייבת ממשלת ישראל להחזיר לתושבים על-ידי מימון הוצאות הממשלה, אם במשרדי החינוך והתרבות, הפנים ועוד ואם בכל יתר המינהל הציבורי והשירותים שניתנים לאזרחים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם נסת

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל צעד אחד קדימה ונראה איך מתחלקים בפועל הכספים האלה כשהם מגיעים לאזרחים, איך הם מוצאים – אם נחזור למקורות התקציב, אנחנו יודעים שאוכלוסיית המדינה כולה, פלוס-מינוס, תורמת באותו מאמץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל התושבים משלמים מסים, אם מסים עקיפים, מסים ישירים, מס הכנסה או ביטוח לאומי, וכל התושבים, לכאורה, נושאים בחוב ובעול של המענקים וההלוואות וכל התושבים חייבים להחזיר את ההלוואות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ולכן, לכאורה, צריכים כל התושבים ליהנות מהתקציב באופן שווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לומר, כבוד היושב-ראש, שסקטור זה של האזרחים יקבל פי-שניים מאחוזו באוכלוסייה, וסקטור אחר יקבל פי-עשרה מאחוזו באוכלוסייה, וסקטור נוסף יקבל פחות ממחצית, ואולי פחות מעשירית מאחוזו באוכלוסייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואם נסתכל רק על משרד הבינוי והשיכון כדוגמה ראשונית, אנחנו יודעים שהמשרד הזה מחלק, בסיוע ובמענקים, בסבסוד אשראי, כ-3,637 מיליון שקלים חדשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 70.5% מהתקציב הזה – לא יכולים הערבים לנגוע בהם בכלל, או להיות מופנים אליהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אותו משרד מחלק כמענקים לרכישת דירה – 1,244 מיליון שקלים חדשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 62.4% מהתקציב הזה, כבוד היושב-ראש, אין לערבים נגיעה בהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פשוט לא יכולים לנגוע בצורה כלשהי בחלק הזה של התקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אותו תקציב בינוי ושיכון מחלק מענקי השתתפות בשכר דירה – 775 מיליון שקלים חדשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 68.7% מהתקציב הזה – אסור לאזרחים הערבים בכלל לנגוע בהם, או להיות נושא להנאה כלשהי מהחלק הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כלומר, 70.5% מהתקציב בכללו מופנים לקבוצות מיוחדות באוכלוסייה היהודית עצמה, בוודאי בשום צורה ואופן – לא לאוכלוסייה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תקציב הפיתוח של המשרד הזה ליישובים הערביים הוא 7% מתקציב הפיתוח של המשרד; זאת אומרת, 7% מהתקציב יכולים להינתן, בצורה זו או אחרת, לאזרחים ערבים שהם 20% מהאוכלוסייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם אלה מבין האזרחים הערבים שהם זכאים לכאורה, תיאורטית, לממש את זכותם למשכנתה ולהלוואות דיור – בפועל מממשים 1,200 אזרחים ערבים בכל שנה את הזכות הזו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ולמה רק 1,200, שהם למעשה רק 2.3% מהתושבים הערבים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מפני שכל היתר נדחים בלך ושוב, בכל מיני התניות, בכל מיני דרישות מינהליות, ביורוקרטיות: לך תמציא לי באופן מדגמי כמה מתיישבים בכפר שלך, כמה בדירה הזאת, כמה בזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש כל מיני אמתלות, ורק בחודש האחרון הגשתי על זה שאילתא לסגן שר הבינוי והשיכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התוצאה בפועל: 2.3% מהערבים שזכאים למשכנתאות ולהלוואות דיור מצליחים לממש בפועל את זכותם זו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עוד משרד, גם כהדגמה – ואני מקווה שהזמן עוד ירשה לנו, כבוד היושב-ראש – משרד החינוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שבאופן כללי היתה במשרד הזה ירידה ריאלית בתקציב 1999 לעומת התקציב של 1998 ו-1997.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ריאלית, התקציב הזה שווה לאותו סכום שהוצא במשרד החינוך בשנת 1996, אף שמספר התלמידים במדינה עלה באחוזים גבוהים: ב-1996 היו לנו 1.5 מיליון תלמידים בלבד, ב-1999 יש 1.6 מיליון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אך למעשה הקיצוץ הריאלי הוא כ-5.5% – בכלל במשרד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וראו: כאשר זה מגיע לתחומים הנוגעים לערבים, הקיצוץ הריאלי בתקציב של מוסדות החינוך – אלה שנקראים "לא יהודיים", כלומר, מוסדות החינוך הערביים – הוא 7%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אצל הערבים הקיצוץ צריך להיות יותר גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הקיצוץ הריאלי בפעילות בחינוך הערבי הוא 11.5%, אף שהקיצוץ במשרד בכללו הוא 5.5% בלבד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הקיצוץ בשעות תקן חינוך יסודי הוא כ-14%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 14% מהשעות של תקן חינוך יסודי, המוקצים למגזר הערבי, קוצצו ריאלית בשנת התקציב הזו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדברים מדברים בעד עצמם, המספרים נראים ברורים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ורק מלה אחרונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נסתכל על משרד הדתות, שהעניין שלו היה גם נושא לדיון בבג"ץ בזמן האחרון, במשרד הזה מוקצים כ-2% בלבד ממשאבי המשרד ומתקציבו לאוכלוסייה הערבית, בעוד האוכלוסייה הערבית היא 20% מתושבי המדינה, ומה שממשלת ישראל מקבלת מהווקף המוסלמי ומהאדמות המוסלמיות ולכאורה הולך למימון תקציבים אלה ואחרים בממשלה – הוא אולי לא פחות מפי-מאה מתקציב משרד הדתות, אבל לעולם אנחנו לא יודעים את המספר המדויק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כל המאמצים שלנו בוועדת הכלכלה לדעת רק כמה מכניס הווקף המוסלמי לממשלת ישראל בכל שנה – לא עזרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אף אחד לא יודע, אף אחד לא יכול לענות, אף אחד לא רוצה לענות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, כבוד היושב-ראש, אני אסכם את עיקר הדברים גם בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מקוצר זמן, לא אגע בעניין האסירים ובהתייחסות לאסירים ולעצורים הערבים, כפי שתכננתי מראש, אבל בשתי מלים אומר, שאסיר ערבי שנשפט למאסר עולם – אני מתכוון לאסיר ביטחוני – לא זוכה לקציבת עונש אלא לאחר שריצה בין 12 ל-18 שנים מתקופת מאסרו, ולראשונה זכו לפני שבועיים חמישה מתוך 22 אסירי עולם לקציבת עונשם: בין 30 ל-40 שנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באותו זמן יהודים שרצחו ערבים – לא היה יהודי אחד שריצה ארבע שנות מאסר ויותר, אלא זכה בקציבת עונשו, להוציא עמי פופר הידוע כל כך טוב בחומרת פשעיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא זכה לקציבת עונש לאחר שמונה שנות מאסר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא היה אסיר יהודי שריצה על רצח ערבי תקופה העולה על שבע-שמונה שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה שנידונו לעשר שנות מאסר על הרימונים שזרקו בשוק הקצבים בירושלים שוחררו לאחר שלוש שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השלישי, שנידון ל-15 שנים – נקצב עונשו וזכה פעמיים בהורדה והוא אמור להשתחרר בחודשים הקרובים, כלומר, לאחר ריצוי כחמש שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שליש מתקופת המאסר שלהם מרצים בפועל האסירים היהודים שרצחו ערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדוגמאות רבות, אבל מקוצר זמן לא אמנה את כולן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שוב אומר, ברשותך, אדוני היושב-ראש, שאסכם את עיקר הדברים בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום, רבותי המאזינים, נושא הדיון היום הוא תקציב המדינה, כפי שכולם יודעים, ואני רוצה לומר, דבר ראשון, שהתקציב, לאמיתו של דבר, הוא היבול שאוספת המדינה מהתושבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לאחר מכן הכרחי שתחזיר יבול זה בצורת הוצאות על תושבי המדינה באותה שנת הכספים עצמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נעיין במקורות התקציב לשנה זו, נמצא ש-130 מיליארד ש"ח, כלומר 60% מהתקציב הם מסים ותשלומים שהתושבים והחברות מחויבים לשלם, 60 מיליארד ש"ח, כלומר, 28% מתקציב זה הם הלוואות בתוך המדינה ומחוץ לה וכן תרומות, ו-25 מיליארד ש"ח או 12% מהתקציב הם הריביות ומכירת חברות ממשלתיות, כלומר, 215 מיליארד ש"ח הם תקציב המדינה על שלושת מקורותיו, וצריך לחלק אותו בין התושבים, פחות או יותר בצורה שווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא אומר בצורה שווה ב-100% אלא פחות או יותר בצורה שווה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התושבים הערבים במדינה זו מהווים 20% מתושבי המדינה, והם אינם זוכים אלא ב-2% מתקציב משרד הדתות ואינם זוכים גם כאשר יש קיצוצים במשרד החינוך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וידוע שמשרד החינוך נושא ונותן עם כל התלמידים והסטודנטים במדינה זו כאשר יש צמצומים ב-5%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במשרד זה, בכל הנוגע לתקציבים המיועדים למגזר הערבי, הצמצומים הם ב-14%-12%-7%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לדבר גם על תקציבי משרד השיכון ולומר בקיצור, שמתוך כל הערבים שהם בעלי זכות קבלת הלוואות דיור ומשכנתאות, רק 1,200 ערבים, כלומר, 2%–3% מסך כל התושבים הערבים, יכולים להשיג הלוואות אלה וכל האחרים נדחים מראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ראוי לציין, שחלקם הגדול של תקציבים אלה של משרד השיכון אינו ניתן לערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 70% ויותר מתקציבים אלה מוקצים בראש ובראשונה לאזרחים היהודים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך גם ביחס לתקציבים האחרים, אלא שמפאת קוצר הזמן לא נוכל להרחיב עליהם את הדיבור, אבל זו המציאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הערבים המהווים 20% מכלל האוכלוסייה מקבלים 2% מהתקציב במצב הטוב, כש-20% ממנו הולכים על תשלומי מסים ומימון מקורות תקציב זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו המציאות, זו האפליה, זה מה שמצריך את המאמץ על מנת לשנותן בעתיד, אם ירצה השם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפט אחרון, ידוע שיושב-ראש הקואליציה הבטיח בדבריו, לפני עשר דקות, שמס הרכוש יבוטל סופית בכנסת זו, בחודשים הקרובים, לפני הבחירות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שהוא אמר לי וזה מה ששמע, אני חושב, מי שהקשיב לדבריו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מקווה שהבטחה זו תתגשם ושהמס הכספי יבוטל לפחות בחודשים הקרובים הבאים, משום שמס זה ידוע בכך שהוא מס עושק ושהוא מקפח את זכותם של התושבים הערבים במיוחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה לכולם, שלום עליכם ורחמי אללה וברכתו עליכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

נואף מסאלחה: שוכראן.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת בני אלון, ואחריו – חבר הכנסת יהודה הראל.

נואף מסאלחה: אתה רוצה לדבר?

נואף מסאלחה: אחרי בני אלון, כי קראתי לו, אבל אתן לך חמש דקות לפנים משורת הדין.

נואף מסאלחה: אולי עד שיגיע, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

נואף מסאלחה: בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו עתה על שולחן הכנסת:

ש' כרם: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בחוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1999, ובהצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999.

ש' כרם: כמו-כן – הסתייגויות להצעת התקציב לשנת הכספים 1999, וכן לוח תיקונים להסתייגויות להצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1999.

ש' כרם: תודה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: הצעת התקציב לשנת הכספים 1999;

נואף מסאלחה: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נואף מסאלחה: בבקשה, חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה.

בנימין אלון: לצערי, הייתי צריך לקבל את הפשרה שהציג כאן יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת שטרית, בשם ראש הממשלה, של התחייבות של ראש הממשלה ושל יושב-ראש הקואליציה למצוא תוך שבועיים את התיקון החוקי לערוץ-7 ולהביא אותו למליאה, והסרתי את ההסתייגות שלי מן הדיון היום.

בנימין אלון: אני אומר "לצערי", משום שרציתי – – –

אברהם פורז: ההסתייגות שלך היתה דבר איום ונורא, לתת לגיטימציה – – –

בנימין אלון: – – – משום שרציתי לזכות את ראש הממשלה בקיום הבטחות.

בנימין אלון: כדי שירוץ לבחירות ויכול יהיה לומר ולהישיר את עיניו אל העם מול הקמפיין שמאורגן נגדו על-ידי השמאל כאחד שלא אמין וכאחד שמבטיח ולא מקיים, רציתי לזכות אותו בקיום הבטחות.

בנימין אלון: הבטחה לסיעת מולדת שהובאה לשולחן היושב-ראש בשנת התקציב האחרונה, נקראה על-ידי השר נאמן בשם ראש הממשלה, לסדר את עניין ערוץ-7 חוקית – – –

אברהם פורז: למה הם לא ניגשים למכרז לקבל זיכיון?

בנימין אלון: רציתי לזכות אותו בסוף השנה הזאת, שיראה לכל הבוחרים שלו – – –

אברהם פורז: למה הם לא ניגשים למכרז לקבל זיכיון?

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, משום מה הם לא רוצים לגשת למכרז.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פורז.

אברהם פורז: – – –

בנימין אלון: שיראה לכל הבוחרים שלו, שאכן הוא עומד – – –

נואף מסאלחה: לא, אדוני.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פורז, לא.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת בני אלון יושב כל הזמן בשקט ושומע אתכם.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני אענה לחבר הכנסת פורז.

בנימין אלון: אבל כשחבר הכנסת פורז צועק, את דברי שומעים מהמיקרופון, אבל לא את שלו.

נואף מסאלחה: לא, שומעים רק אותך.

בנימין אלון: זאת אומרת, אני משתיק אותו, אז אנחנו מתקזזים.

אברהם פורז: שומעים גם אותי, חבר הכנסת אלון.

אברהם פורז: למה הם לא מתמודדים במכרז?

בנימין אלון: חבר הכנסת פורז, אענה לך.

בנימין אלון: אני רוצה להמשיך, אדוני היושב-ראש, ושזה לא ירד מזמני.

בנימין אלון: אחרי זה אענה לחבר הכנסת פורז הנכבד עד למאוד.

בנימין אלון: ולכן, אני מקווה, שהשבועיים האלה שנותרו, כששוב עלה כאן יושב-ראש הקואליציה ואמר קבל עם ועדה, על דעת ראש הממשלה, שתוך שבועיים יהיה פתרון חוקי לערוץ-7 – שהשבועיים האלה יהיו מבחן כניסה לקמפיין שישבור את התדמית הלא-אמינה של ראש הממשלה.

בנימין אלון: אדרבה ואדרבה, זה המבחן עכשיו.

בנימין אלון: ערוץ-7 מוציא למעלה ממיליון דולר כל שנה כדי לשרוד רק טכנית.

בנימין אלון: כל התקציב של אחזקת אונייה כדי לא לעבור על החוק.

בנימין אלון: בשנת 1981, כשהשר שמעון פרס היה שר התקשורת, והוא התבקש על-ידי האמנה הבין-לאומית לדאוג שלא יהיו שידורים מן המים החוץ-טריטוריאליים, הוא לא הסכים לכך, כי אז היתה האונייה של אייבי נתן.

בנימין אלון: והוא שינה את החוק הישראלי.

בנימין אלון: בחוק מאז יש רק איסור על שידורי טלוויזיה מחוץ למים הטריטוריאליים.

בנימין אלון: לכבוד ספינתו של אייבי נתן שונה החוק הישראלי במחאה גדולה של האמנה הבין-לאומית של כל המדינות, והוצא משם האיסור לשידורי רדיו מחוץ למים הטריטוריאליים.

בנימין אלון: לכבודו של אייבי נתן, שיוסי שריד דאג לשינוי הזה וכל חבריו מן השמאל לחצו על זה, על שינוי החקיקה הישראלית.

בנימין אלון: אז לא היה ערוץ-7, אז זה היה בסדר.

בנימין אלון: אבל כשיש ערוץ-7 שמדבר אל הקהל, לקהל גדול שאוהב אותו, שעשה היסטוריה במדינה, גם בדברים קטנים: ערוץ ששידר רק שירים עבריים עד כדי כך שרשת ג' קמה כדי להתחרות בו; ערוץ שהעלה את השירה המזרחית לשעות שידור לא רק פעם בחצי שנה "אגן הים התיכון"; ערוץ שהכניס את השירה החסידית כשירה לגיטימית; ערוץ שנותן תוכן, גם כשלא אוהבים אותו חברי הכנסת חיים אורון ויוסי שריד – אז מה?

בנימין אלון: איפה חופש הביטוי לשמוע את הדעות של זה שאני לא מסכים אתו?

בנימין אלון: ודווקא בזה נבחן חופש הביטוי.

בנימין אלון: אז להשתיק אותו בכל עילה אפשרית – הדמוקרטים הגדולים.

אברהם פורז: למה רדיו "קול חי" – – –

בנימין אלון: כמה ניסיונות, שאני אישית עקבתי אחריהם, הגיעו אל היועץ המשפטי לממשלה ונפסלו בזה אחר זה בעילות שונות ומשונות?

בנימין אלון: כמה מלחמה התנהלה נגד ההסתייגות העלובה הזאת שלי היום?

בנימין אלון: כי שתי המצודות האלו, שתי האליטות האלו של הפרקליטות ושל התקשורת חוששות מספינה קטנה שקצת מדברת, קצת מדגדגת, קצת אומרת משהו שונה.

בנימין אלון: ואיזו מלחמה התנהלה... לא רציתי לעכב את תקציב המדינה.

בנימין אלון: הסכמתי לפשרה הזאת, גם כדי לבחון את אמינותם של ראש הממשלה ושל הקואליציה הזאת בשבועיים הבאים.

בנימין אלון: ואני מקווה שיימצא לכך פתרון.

בנימין אלון: איזו צביעות.

בנימין אלון: איזו הסתה נגד כל אלו שקיצונים.

בנימין אלון: שלטי חוצות: אני ראש ממשלה של כולם, מלבד של הקיצוניים.

בנימין אלון: איזה חוסר שכל.

בנימין אלון: הרי כל הקיצונים האלה ירוצו בהמוניהם להוריד אותך, מר ברק.

בנימין אלון: גם אם הם לא אוהבים את נתניהו – כל הישיבות, כל ההתנחלויות, ירוצו, רק שאתה לא תיבחר.

בנימין אלון: מה ההיגיון התעמולתי?

בנימין אלון: אבל נגיד – – –

אברהם פורז: – – –

בנימין אלון: נגיד שהיועצים שלך אמרו לך שכדאי לך, שבפינה הזאת של השנאה מרצ תופסת קולות, כי יש הרבה מאוד ששונאים את המתנחלים ואת הישיבות, אז כדאי לך, מר ברק, להידחף לפינה הזאת.

בנימין אלון: אני לא ראיתי מעודי קמפיין של ראש ממשלה שיוצא נגד הקיצונים.

בנימין אלון: ראש ממשלה מדבר בעד, הוא לא מדבר נגד.

בנימין אלון: ראש ממשלה לא מוציא מראש מחוץ למחנה.

בנימין אלון: חבר הכנסת אורון לבד – ואני עשיתי חישוב – בעשייה הפרלמנטרית הברוכה שלו, דאג לחוק שכל שנה עולה למשלם המסים כמעט מיליארד שקלים.

בנימין אלון: הוא דאג לבטל את קצבת יוצאי צבא.

בנימין אלון: הפריע לו שמי ששירת בצבא מקבל יותר ביטוח לאומי ממי שלא שירת בצבא.

בנימין אלון: הפריע לו – –

נואף מסאלחה: אבל זה התקבל עם החוק של רענן כהן.

בנימין אלון: – – עד כדי כך.

בנימין אלון: זאת היתה יוזמה שלו, והיוזמה הזאת עולה למשלם המסים.

בנימין אלון: רבותי, אלה שאומרים: צבא, צבא, צבא, צבא, מה יש אם מישהו שהולך לצבא, המדינה תאמר: בזכות זה שאתה משרת בצבא, אתה תקבל קצת יותר, כי אתה הלכת ובגיל 22 התחלת ללמוד באוניברסיטת חיפה כטירון, והערבי כבר היה יכול להיות כמעט מרצה שלך, הוא כבר למד ל-M.A.

אברהם פורז: למה מגיע לקרובים שלו?

אברהם פורז: הקרובים קיבלו.

בנימין אלון: ארבע שנים הוא לא היה צריך לשרת בצבא פלוס התנדבות.

בנימין אלון: ארבע שנים הוא לא היה צריך להיות בשירות הלאומי הזה, של צבא-הגנה לישראל.

בנימין אלון: הוא למד באוניברסיטה.

בנימין אלון: לכן, אתה, יוצא צבא, תקבל קצת יותר.

בנימין אלון: אם יש לך שני ילדים תקבל קצת יותר, ואם יש לך ארבעה ילדים תקבל קצת יותר.

בנימין אלון: לא, זאת אפליה, זה נורא שמדינה מפלה את יוצאי הצבא שלה.

אברהם פורז: ולקרובים גם מגיע.

בנימין אלון: מיליארד שקלים.

בנימין אלון: אפשר היה לפתור בזה את כל הבעיה של המיטות בפרוזדורים, שברק מדבר עליהן.

בנימין אלון: היה אפשר לפתור בזה את כל התעמולה הזולה שמנהלים כאן.

בנימין אלון: בכל שנה עולה התיקון של אורון מיליארד שקל, כי אסור להפלות את אלה ששירתו בצבא.

בנימין אלון: זאת הציונות של חיים אורון.

בנימין אלון: הצביעות שלו.

בנימין אלון: כי כשהוא רוצה לעזור לערבים, שהם קהל הבחירה שלו, זה טוב, אבל כשצריך לצאת נגד החרדים – הכו ביהודים, הכו בחרדים בכל שלטי החוצות.

אברהם פורז: גם הם לא שירתו.

נואף מסאלחה: לא רק שהם לא – – –

בנימין אלון: מעל 16 מיליארד שקלים עלה למשלם המסים הסדר הקיבוצים.

בנימין אלון: לא הכול מחיקה.

בנימין אלון: חלק מחיקה, חלק פריסה, חלק הסדר קרקעות.

בנימין אלון: אדרבה, תנו את הדבר הזה לכל אחד שפושט רגל בחנות שלו.

בנימין אלון: למה הוא צריך לסבול, חבר הכנסת פורז?

בנימין אלון: למה סיעתך לא דואגת לאיש הפשוט שיש לו חנות ואתה אמור לייצג אותו?

בנימין אלון: לא.

בנימין אלון: אם הוא יהיה קיבוצניק, ימחקו, יפרסו, יסתדרו, אבל אם הוא סוחר זעיר שיש לו קושי כלכלי – – –

יהודה הראל: זה גם הסדר המושבים, שתמיד שוכחים אותו.

בנימין אלון: – – – שיש לו קושי כלכלי, למה אותו לא?

בנימין אלון: ככה.

בנימין אלון: מעל 16 מיליארד שקלים, רבותי, רק תקשיבו לסכומים.

בנימין אלון: ובאים בכזה עוז.

בנימין אלון: ובכמה מדובר?

בנימין אלון: 2% מהמדינה הקיבוצניקים.

בנימין אלון: 2%, וגם הם נוטשים את הקיבוצים והופכים את הקיבוצים ליישובים קהילתיים.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת בני אלון, כמה זמן אתה רוצה?

נואף מסאלחה: תנסה לסיים.

נסים דהן: זה אחרי – – –

בנימין אלון: האם אני אי-פעם, אי-פעם אעז לבוא ולתלות על שלטי חוצות: תנו כסף לכל עם ישראל, אבל לא ל-2% הקיבוצניקים?

בנימין אלון: אם אני אעשה את זה, אני אכניס את עצמי לבית-סוהר על הסתה.

בנימין אלון: אם אני אעז לתלות בשלט חוצות: תנו לחינוך של ילדים יהודים, אבל אל תיתנו לחינוך של ערבים?

בנימין אלון: אם מישהו יעז לעשות את זה, אני אכניס אותו לבית-סוהר.

בנימין אלון: אבל אם הוא יכתוב בשלט חוצות: תנו לחינוך ולא לישיבות; תנו לילד כזה אבל לא לילד שלומד בתלמוד-תורה – הוא יהיה אולי ראש ממשלה, חס וחלילה.

נסים דהן: הוא לא יהיה, הוא לא יהיה.

נואף מסאלחה: תנסה לסיים, חבר הכנסת בני אלון.

בנימין אלון: אני אינני יודע, מר ברק, אם אני נמצא אצלך ברשימות כקיצוני או לא כקיצוני – –

נואף מסאלחה: לא, אתה מתון.

בנימין אלון: – – ואינני יודע אם אשתי, אם ילדי.

בנימין אלון: אינני יודע אם הרשימות שלך של קיצונים, אלה רשימות שמיות או שהן רשימות קיבוציות.

בנימין אלון: אני מקווה שלא יהיה לך צ'אנס לבחון את זה, אבל אני רוצה לבחון את ראש הממשלה נתניהו, שבזכותך, מר ברק, כנראה יקבל תמיכה מהרבה אנשים שלא רצו לתמוך בו.

בנימין אלון: ואני רוצה לבחון אותך, ראש הממשלה נתניהו, יש לך צ'אנס של שבועיים להוכיח שאתה עומד במילתך ואתה מעלה ליבשה את ערוץ-7, חוסך מהם את העול הכלכלי הזה, של החזקת ספינה, ואומר אמירה דמוקרטית: גם לקיצונים מותר לדבר במדינת ישראל.

בנימין אלון: תודה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת יהודה הראל, חמש דקות, ואחריו – חבר הכנסת אברהם פורז.

יהודה הראל: חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, חברי בני אלון, ממך לא ציפיתי להצטרף להסתה נגד הקיבוצים.

יהודה הראל: אני רוצה להזכיר שהיה הסדר קיבוצים ומושבים.

יהודה הראל: תמיד שוכחים את המושבים, רק משום שיש שם גם מצביעים של מישהו אחר.

נסים דהן: כיוון שכל ההסדר הלך לקיבוצים והמושבים לא נהנו ממנו עד היום, אף לא שקל אחד.

יהודה הראל: נכון או לא, שלום שמחון?

יהודה הראל: נכון או לא? אני צודק?

יהודה הראל: הסדר הקיבוצים והמושבים.

יהודה הראל: בשני המקומות היתה פשיטת רגל ובשני המקומות היה הסדר.

יהודה הראל: עזוב.

יהודה הראל: עכשיו אני שואל אותך.

נסים דהן: מי השקיע אצל בלאס בבורסה?

נואף מסאלחה: הוא עוד לא התחיל לדבר.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת נסים דהן, חבר הכנסת פורז, תן לו, יש לו עוד כמה דקות.

נואף מסאלחה: הוא עוד לא דיבר.

יהודה הראל: המעשים הבלתי אחראיים בתנועה הקיבוצית – והזכרת את בלאס – בארגוני הקניות של המושבים, הם דברים די דומים, אבל אין גבול לדמגוגיה.

יהודה הראל: האם אתה מציע לממשלה הזאת במשך שנתיים להפסיק את ההסדר?

נסים דהן: כן.

יהודה הראל: מה זה אומר?

יהודה הראל: אין להם כסף.

יהודה הראל: זה אומר שאת הקיבוצים ייקחו הבנקים.

יהודה הראל: ייקחו את הקיבוצים, ישלחו את האנשים משם, ייקחו את הלולים ואת המבנים וימכרו אותם למרבה במחיר.

יהודה הראל: זאת ההצעה שאתה מציע?

נסים דהן: לא.

נסים דהן: עם ישראל יקבל בחזרה את הקרקעות שלו.

נואף מסאלחה: הם לא חלק מהמולדת, חבר הכנסת זאבי?

נואף מסאלחה: הקיבוצים הם לא חלק מהמולדת?

יהודה הראל: אתם מציעים את זה?

יהודה הראל: אני לא רוצה לשמוע אותך יותר.

נסים דהן: יבכו על העניים.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דהן, חבר הכנסת המצטיין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נואף מסאלחה: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

נואף מסאלחה: אני מבקש ממך, תשמור קצת על כבודו של הנואם.

יהודה הראל: יש חברי כנסת שרגישים מאוד להסתה, ובצדק, אבל זה גם מחייב אותם לא להסית.

יהודה הראל: אני אומר לך, תפסיקו עם ההסתה הזאת, תפסיקו אתה.

יהודה הראל: אני בכל זאת מבקש לדבר שתי דקות על התקציב.

נואף מסאלחה: דבר, אדוני, בבקשה.

נואף מסאלחה: קטעתי אותך, עזרתי לך קצת.

יהודה הראל: יש כאן סיעות שמתיימרות להיות הסיעות החברתיות, והחברתיות מתבטאת בעוד הגדלה של תקציבי הרווחה.

יהודה הראל: קשה לדבר נגד זה, אבל אני רוצה להגיד מה זה לדעתי תקציב חברתי.

יהודה הראל: קודם כול, זה תקציב שמבטיח צמיחה של המשק.

יהודה הראל: קודם כול.

יהודה הראל: כל 1% צמיחה הוא קרוב למיליארד שקל תוספת הכנסות למדינה ולתקציב המדינה, ואפשר לעשות אתם הרבה.

יהודה הראל: כל 1% פחות בצמיחה, זה פחות קרוב למיליארד שקל בתקציב המדינה.

יהודה הראל: כל 1% צמיחה זה כמעט 1% בתעסוקה, בגידול התעסוקה ובהקטנת האבטלה.

יהודה הראל: חלוקת הכספים של תקציבי הרווחה משאירה בדרך כלל את העניים עניים בתנאים טיפה יותר טובים, ומספרם הולך וגדל.

יהודה הראל: כתוצאה מזה תקציבי הרווחה וההעברה הולכים וגדלים, הצמיחה יורדת, ונכנסנו לסחרור.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד איך מעודדים את הצמיחה.

יהודה הראל: קודם כול ואולי בעיקר בהשקעות בתשתית, והתשתית החשובה ביותר היום, עוד יותר מהכבישים ועוד יותר מהמסילות ובוודאי יותר מאוצרות טבע, זאת התשתית האנושית.

יהודה הראל: זאת התשתית העיקרית שיש למדינה.

יהודה הראל: ואנחנו רואים, שהסיעות החברתיות לא הולכות בכיוון הזה.

יהודה הראל: ובכלל, הפוליטיקה לא הולכת בכיוון הזה, והצרה היא, שקווטת הזמן של הפוליטיקאים ושל המפלגה היא מקסימום ארבע שנים, בממוצע – שנתיים.

יהודה הראל: צריך לראות תוצאות, צריך לראות מדרכות לפני הבחירות המוניציפליות, והקצבה לשכבות חלשות בכסף לפני הבחירות לכנסת.

יהודה הראל: השקעה בתשתית האנושית ובתשתיות הפיזיות היא השקעה שמחזירה את הפירות הנכונים ביותר והגבוהים ביותר, אבל לא בשנתיים ולא בשלוש שנים.

יהודה הראל: ובגלל זה היא תמיד תסבול.

יהודה הראל: ויכול להיות, שהדרישות של הקיצוניות, של המתקראים מפלגות חברתיות, גם בכנסת, גם בממשלה, אולי בהרבה מקרים זה המכשול הקשה ביותר להשקעות בתשתית הכללית והאנושית ובצמיחה שרק היא יכולה לתת את התשובה האמיתית לאבטלה ולתקציב המדינה.

יהודה הראל: התקציב הקיים לא מבטא את הגישה הזאת, ועל כך יש להצטער.

יהודה הראל: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: בסבב הזה, אחרון הנואמים, חבר הכנסת אברהם פורז, עשר דקות.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, תרשה לי משפט אחד?

נואף מסאלחה: חבר הכנסת זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, אני מודה לך על שהרשית לי להגיד משפט.

רחבעם זאבי: אינני יודע מה אמר חברי, חבר סיעתי וחברי האישי, חבר הכנסת הרב בני אלון, על הקיבוצים, אבל אני רוצה להגיד את דעתי במשפט אחד על הקיבוצים.

רחבעם זאבי: זכות גדולה יש להם בבניין הארץ ובהגנתה.

רחבעם זאבי: יש להם זכות בהקמת כוח המגן, בבית-היוצר של הפלמ"ח, יש להם חלק נכבד מאוד ביחידות המתנדבות ובין הטייסים, לצערי גם יש להם חלק נכבד מאוד בבתי-העלמין הצבאיים.

רחבעם זאבי: וגם בתחומים האחרים הציוניים של כיבוש הארץ, עבודה עברית, כל מיני דברים שלחמו עליהם במשך ימי דור, התנועה הקיבוצית עשתה את שלה.

רחבעם זאבי: אני מקווה שחברי לא דיבר בגנותה של התנועה הקיבוצית, אבל הבינותי מחבר הכנסת הראל כאילו היה פה משהו, והרגשתי צורך להגיד מלה טובה על התנועה הקיבוצית לזרמיה, הקיבוץ הארצי והקיבוץ המאוחד שלימים נהיה חלק מהתק"ם, והקיבוץ הדתי.

רחבעם זאבי: גם למושבים יש חלק, אבל על המושבים לא דיברו, אז אמרתי את שלי על הקיבוצים.

נואף מסאלחה: תודה, חבר הכנסת זאבי.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פורז, בבקשה.

בנימין אלון: שלא ישתמע שאמרתי משהו רע על הקיבוצים.

בנימין אלון: אני הייתי קיבוצניק במשך ארבע שנים.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שאכנס לנושאים הכספיים של התקציב, אני רוצה לומר שתי הערות לגבי נאומו של חבר הכנסת בני אלון.

אברהם פורז: הדבר הראשון זה הנושא של ערוץ-7.

אברהם פורז: הייתי חבר, בעצם לא הייתי חבר, הייתי יושב-ראש ועדה, שטיפלה בכנסת הקודמת בנושא של הערוץ השני בטלוויזיה וגם בתחנות הרדיו האזוריות.

אברהם פורז: חזרתי ואמרתי לאנשי ערוץ-7, שיש דרך חוקית שהם יוכלו לקבל זיכיון לתחנת רדיו, הייתי קורא לזה דתית.

אברהם פורז: היא היתה יכולה להתמקם באיזה מקום בירושלים או בתל-אביב, ושידוריה היו נקלטים מעפולה ועד באר-שבע.

אברהם פורז: משום מה, הם חזרו ומיאנו, חזרו וסירבו.

אברהם פורז: עובדה היא, שבבני-ברק פועלת תחנה בשם רדיו "קול חי" – אולי אני עושה לה עכשיו תעמולה – והיא תחנה בעלת צביון דתי, והיא משדרת באופן לגיטימי – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת הראל, תירגע.

אברהם פורז: – – ומשלמת דמי זיכיון, ומשום מה, אנשי ערוץ-7, את זה אינם רוצים.

אברהם פורז: ואני רוצה לומר לכם, רבותי חברי הכנסת, אני לא חייב להסכים למה שאומר ערוץ-7 כדי לתמוך בזה שמותר להם לומר את זה, עד גבולות מסוימים, כמובן בלי הסתה, ואני מניח שזה מקובל על כולנו, אבל משום מה אנשי ערוץ-7 מזכירים לי מישהו שהדלת לפניו פתוחה אבל הוא רוצה תמיד להיכנס דרך החלון.

אברהם פורז: ואתם שוב ושוב מנסים לכופף את החוק.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך, אוי לה למדינה שהיתה מסכימה לומר כך – הרי מה הצעתם – שמי ששידר חמש שנים באופן בלתי חוקי, יקבל זיכיון.

אברהם פורז: זאת אומרת, נניח אחד שהיה רק ארבע שנים פיראט, הוא כבר לא יקבל.

אברהם פורז: למה לעשות את זה?

אברהם פורז: הרי גם היום ניתן לעשות איזה תיקון לחוק הרשות השנייה ולהוציא זיכיון.

אברהם פורז: ואני תומך בזה שיקבלו זיכיון, אבל שישלמו כמו כולם ויתחרו עם כולם, יעשו לפי החוק.

בנימין אלון: הם רוצים לשלם, דוחים את כל הפתרונות שלהם.

בנימין אלון: אני אראה לך תיק מלא.

אברהם פורז: אדוני, חבר הכנסת אלון, אני לא יודע אם אתה מאמין לי או לא, אני רוצה לומר לך, כמו רדיו "קול חי", שקיבל זיכיון לשידורים בעלי צביון דתי – יכול היה גם ערוץ-7 להתמודד במכרז ולקבל, זאת לא היתה הבעיה.

בנימין אלון: אבל היא ארצית.

אברהם פורז: אז אין ארצית, קולטים את זה מעפולה ועד באר-שבע.

אברהם פורז: אני מניח שלערוץ-7 אין המון מאזינים באילת וגם לא כל כך מאזינים להם במטולה.

אברהם פורז: תאר לך שהיו נקלטים רק מעפולה ועד באר-שבע, זה היה מכסה לפחות 95% מהמאזינים הנוכחיים?

אברהם פורז: לא היה מכסה, אבל צריך להסתפק בזה, אי-אפשר לכופף את החוק, אי-אפשר לכופף את המדינה כולה כי ככה הם רוצים.

אברהם פורז: הדבר השני שאני רוצה לומר לך, לגבי עניין קצבאות יוצאי צבא.

אברהם פורז: אילו היו משלמים את הקצבאות למשרתים, יכולתי להבין.

אברהם פורז: אבל אתה יודע שהחוק היה הרבה יותר גרוע מזה.

אברהם פורז: הוא אמר: גם משפחותיהם של אלה ששירתו.

אברהם פורז: זאת אומרת, במגזר החרדי, די היה בזה שאדם אחד עם משפחה של מאות שירת כדי שכל המשפחה תקבל.

בנימין אלון: גם דרוזי יקבל, כל המשפחה שלו תקבל.

אברהם פורז: בסדר, אני נגד זה.

אברהם פורז: אחת מהשתיים: או שאתה נותן רק למשרתים, או שאתה נותן לכולם.

אברהם פורז: אתה לא יכול ליצור מצב, שבן-דוד שלא שירת מקבל כי איזה בן-דוד רחוק שלו שירת.

אברהם פורז: מה זה שייך?

נואף מסאלחה: ברשותך, גם הדתיים קיבלו דרך הסוכנות ודרך מקומות אחרים, ורק הערבים לא קיבלו.

נואף מסאלחה: אני אומר זאת כאדם שעזר לחיים אורון בחוק הזה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת בני אלון, יש לך כאן טעות.

חיים אורון: בסוף, כל יהודי קיבל, חוץ מהערבים.

נואף מסאלחה: אמת, חוץ מהערבים.

נואף מסאלחה: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח, אבל זאת האמת.

אברהם פורז: אם העם היהודי עושה מגבית בחוץ-לארץ ואוסף כסף לצרכים של יהודים וזה לא המדינה, אף אחד לא יכול לבוא בטענות, כמו שאני לא אבוא בטענות אם ערביי ישראל יעשו מגבית נניח אצל פלסטינים שמתגוררים בארצות-הברית ויעשו פרויקט.

נואף מסאלחה: לא, מדברים על קצבאות ילדים; זה לא בדיוק, אתה יודע, אתה היית בעניינים.

אברהם פורז: אני אגיע לקצבאות הילדים.

אברהם פורז: בעיני, כל הילדים שווים, כל משפחה צריכה לקבל קצבת ילדים, ואני אגיע לעיוות האחר שקיים פה, העיוות לגבי מספר הילדים ואיך זה מחולק.

אברהם פורז: רבותי, התקציב הזה הוא תקציב שמבשרמשק במיתון, והמשק הישראלי נמצא במיתון עמוק.

אברהם פורז: אז כמובן אפשר לומר, שגם בדרום-מזרח אסיה יש בעיות, וגם באירופה יש בעיות, אבל, לדעתי, אצלנו, אחת הסיבות לקיפאון ולהעדר צמיחה ולירידה ברמת ההכנסה לנפש – אנחנו יורדים מהכנסה, שלפני שלוש שנים היתה כ-17,000 דולר לנפש, אנחנו נרד השנה ל-15,000 דולר לנפש ואולי פחות.

אברהם פורז: הסיבה היא פשוטה: הקפאת תהליך השלום גורמת לזה שלא רוצים להשקיע אצלנו, הצמיחה נעצרת, ובסופו של דבר המשק נכנס למיתון חריף.

אברהם פורז: מאוד רציתי שהסכם וואי ייושם, מאוד רציתי שתהליך השלום יימשך; משום מה הוא תקוע, וגם היום אנחנו יודעים את האמת.

אברהם פורז: ניסן סלומינסקי אמר ביושר, שראש הממשלה אמר לו, שהוא את ההסכם הזה יתקע ולא ימשיך בו.

אברהם פורז: אנחנו יודעים את האמת.

אברהם פורז: גם אם ערפאת והפלסטינים יעשו כל מה שהתחייבו ויותר ממה שהתחייבו, גם אז בעצם אין כוונה ליישם את ההסכם הזה.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, אני באמת מקווה, שלאחר 17 במאי יהיה לנו שלטון אחר, ואם לא אחרי 17 במאי, ויהיה סיבוב שני, אז בתחילת יוני, והצמיחה תתחדש.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לכם, רבותי חברי הכנסת, בעבר היה חלום ארץ-ישראל השלמה.

אברהם פורז: חשבו שזה ניתן.

אברהם פורז: החלום הזה התנפץ.

אברהם פורז: לא רק שהוא התנפץ, אלא גם הליכוד וגם נתניהו יודעים שהחלום הזה התנפץ.

אברהם פורז: אז מה הטעם להשקיע היום מאות מיליונים בהתנחלויות, שבסופו של דבר חלק מהן נצטרך בכלל לפנות?

אברהם פורז: בשביל מה?

אברהם פורז: וחלק – בכבישים עוקפים, שבסופו של דבר לא ישרתו שום מטרה ראויה.

אברהם פורז: גם לגבי המגזר החרדי.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, הטרגדיה הגדולה של המגזר החרדי היא בזה שחלקים גדולים ממנו אינם עובדים, לא עובדים בעבודה יצרנית וגם לא מחנכים לעבודה יצרנית.

אברהם פורז: אפשר להקים רשת חינוך מפוארת שבה יש מאות אלפי תלמידים, אבל השאלה היא מה מלמדים בבתי-הספר האלה.

אברהם פורז: אם בבתי-הספר האלה לא מלמדים מדעים ולא מלמדים מתמטיקה ולא מלמדים אנגלית ומלמדים רק לימודי קודש, מה יצא מזה?

אברהם פורז: תהיה לנו אומה שלמה של לומדי תורה?

אברהם פורז: מי יעבוד?

אברהם פורז: זה לא סתם שבני-ברק היא העיר הכי ענייה במדינה.

אברהם פורז: כי כאשר האב לומד בישיבה וחי מכספי ציבור, והאם איננה עובדת ונוסף על זה יש לה גם עשרה ילדים, אז ברור שיש עוני.

אברהם פורז: העוני הזה ילך ויחמיר, אם המגזר החרדי לא יתחיל לעבוד.

אברהם פורז: אנחנו עושים עוול, כי במקום לשלוח אותם לעבוד ולהתפרנס, כל פעם מזרימים עוד כסף, עוד תמיכה ועוד כסף.

אברהם פורז: הבטיח ראש הממשלה – וגם היה לו שר אוצר שחזר והבטיח, וקראו לו יעקב נאמן – שתהיה רפורמה במס, כדי להוריד את נטל המס מעל שכבות הביניים.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, מההבטחות לא יצא שום דבר.

אברהם פורז: להיפך, בתקופת כהונתה של הממשלה הנוכחית נטל המס עלה.

אברהם פורז: בכמה הזדמנויות שחקו את המדרגות, לא עדכנו את מדרגות המס בהתאם לאינפלציה, והתוצאה היא העלאה אמיתית בשיעורי המס.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, אנחנו במצב שבישראל בהכנסה של 10,000 ש"ח בחודש ברוטו ולא נטו מגיעים כבר למס שולי של 55%.

אברהם פורז: אז איזה רצון לעבודה יש פה?

אברהם פורז: זה, כמובן, מעודד העלמות.

אברהם פורז: אני לא רוצה לומר, שבשיעורים של כמה אלפים מעל לזה כבר מגיעים למס של 60% ויותר מזה.

אברהם פורז: המגזר העסקי, שגם כך מוכה בגלל השפל – חוק ההסדרים שעומד לפנינו מאפשר לרשויות המקומיות להעלות את הארנונה, באופן ריאלי, מעל המדד, עוד ב-5.2%.

אברהם פורז: לפעמים, יכולנו לחשוב: אולי באמת התייקרו עלויות ברשויות המקומיות, וזה מוצדק לתת להן.

אברהם פורז: מי שקרא את הדוח של קוצ'יק מלפני כמה ימים על השכר בגופים הציבוריים רואה, שהרשויות המקומיות מככבות בשכר מופרז לעובדיהן, וכי בתפקידים זוטרים יחסית אנשים מקבלים שכר גבוה מאוד.

שלום שמחון: קופת-חולים לאומית וחברת החשמל.

אברהם פורז: וגם קופת-חולים לאומית וגם חברת החשמל.

אברהם פורז: אז מה?

אברהם פורז: אלה גם הרשויות המקומיות.

שלום שמחון: תזכיר אותם.

אברהם פורז: אני מוכן להזכיר את כולם.

אברהם פורז: אין לי בעיה להזכיר את כולם.

אברהם פורז: אבל, אנחנו צריכים לתבוע מראשי הערים, מכולם, לנהל משק יעיל, לשלם משכורות סבירות ולא משכורות מנופחות.

אברהם פורז: ואז לא צריך לבוא אל אותו בעל עסק ואל אותה משפחה ולתבוע מהם העלאת ארנונה ריאלית של עוד 5% מעל המדד.

אברהם פורז: אני לא רוצה לומר שלגבי המגזר העסקי הארנונות הן בשיעורים מטורפים.

אברהם פורז: חבר הכנסת שמחון, כאשר מישהו, שלא כחוק, לוקח איזה מבנה חקלאי במושב והופך אותו, נניח, לחנות או למחסן – גם ארנונה הוא לא משלם.

שלום שמחון: הוא משלם ארנונה.

אברהם פורז: הוא לא משלם – לא את הארנונה של העיר.

שלום שמחון: ארנונה הוא משלם.

אברהם פורז: לדעתי, הוא לא משלם.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, דבר נוסף – זה שנים רבות חלק גדול מאזרחי ישראל, אלה שיש להם מגרשים, משלמים מדי שנה מס רכוש בשיעור של 2.5% על מגרשים שאינם זמינים לבנייה.

אברהם פורז: אני יכול להבין אולי מגמה האומרת: אנחנו רוצים שהקרקעות לא יישארו פנויות.

אברהם פורז: אנחנו רוצים לעודד בנייה.

אברהם פורז: ואז, אנחנו מטילים מס, כדי לעודד בנייה.

אברהם פורז: אבל, אדם שלא יכול לבנות, כי התכנון לא מאפשר בנייה – למה להטיל עליו 2.5% לשנה?

אברהם פורז: אם נעשה חשבון, בתוך כמה שנים הקרקע הזאת למעשה מופקעת.

נואף מסאלחה: אתה צריך לסיים.

אברהם פורז: תן לי עוד שתי דקות.

נואף מסאלחה: דקה.

אברהם פורז: הוגשה פה הצעת חוק ממשלתית, המציעה להפחית את מס הרכוש ל-1.2% וכנגד זה רוצים להעלות את מס השבח.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר דברים לגבי קצבאות הילדים.

אברהם פורז: השערורייה הגדולה בקצבאות הילדים היא, שקיימת כאן אפליה איומה.

אברהם פורז: מה היא?

אברהם פורז: בעצם, היא מקפחת בצורה דרמטית את המשפחות הקטנות, את מרבית תושבי ישראל.

אברהם פורז: חברי הכנסת, סכום ההקצבה שהביטוח הלאומי נותן לילד הראשון הוא 169 שקלים בחודש, וזהו סכום מגוחך.

אברהם פורז: לילד השני גם כן נותנים 169 שקלים, וגם זה סכום מגוחך.

אברהם פורז: לילד השלישי כבר יש סכום קצת יותר גבוה – 338 שקלים.

אברהם פורז: אבל, מתי קופצים?

אברהם פורז: מהילד הרביעי ואילך זה כבר 683 שקלים.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, מה היא התוצאה?

אברהם פורז: איפה יש משפחות של שלושה ילדים?

אברהם פורז: – בשכבות הביניים, הציבור שעובד.

אברהם פורז: איפה יש עשרה ילדים?

אברהם פורז: – במגזר החרדי.

אברהם פורז: אז אני אומר, שהדבר המינימלי, לפחות, שהמדינה היתה צריכה לעשות זה לתת קצבאות ילדים שוויוניות גם לילד הראשון, גם לילד השני וגם לילד השלישי, ולא להעדיף את המשפחות כביכול ברוכות הילדים.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פורז, אתה צריך לסיים.

אברהם פורז: אפשר עוד חצי דקה?

נואף מסאלחה: בבקשה.

נואף מסאלחה: יש דיון ארוך.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, משפט אחרון – אחת השערוריות הגדולות בעיני, ואני אומר את זה אף-על-פי שאני באופוזיציה, היא חוק הדיור הציבורי.

אברהם פורז: חוק הדיור הציבורי משמעו לקחת 120,000 דירות של המדינה ולתת אותן, למעשה, חינם לדיירים הנוכחיים בלא כל אבחנה לגבי יכולתם.

אברהם פורז: האמת היא, שהדיירים הנוכחיים גם לא זקוקים לדירות האלה, כי הם ממילא גרים בהן בשכר דירה מסובסד.

אברהם פורז: זה טוב כדי להעביר את זה בירושה לבני הדור השני.

אברהם פורז: אנחנו יודעים, ש-5,000 דירות היו מתפנות מדי שנה, ו-5,000 דירות כבר לא יתפנו מדי שנה.

אברהם פורז: 5,000 פתרונות דיור המדינה תצטרך למצוא מדי שנה על-ידי סבסוד.

אברהם פורז: כמה זה יעלה לנו?

אברהם פורז: אם לא יהיה כסף, דווקא החלשים ביותר, אלה שאין להם שום דבר, לא יזכו אפילו לדיור המינימלי הזה.

אברהם פורז: לכן, את חוק הדיור הציבורי צריך לבטל לחלוטין – לא בגרסה שהתקבלה פה בכנסת על-ידי יוזמתו של חבר הכנסת רן כהן ואחרים, ולא בגרסה של הממשלה.

אברהם פורז: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדיון על הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999 – קריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת התקציב לשנת הכספים 1999 והצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1999 – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נואף מסאלחה: עכשיו, כל נואם – ארבע דקות.

נואף מסאלחה: הראשון הוא חבר הכנסת שלום שמחון, ואחריו – חבר הכנסת דוד לוי.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לומר שתי נקודות.

שלום שמחון: חבר הכנסת פורז, זה נכון שיש בעיה לגבי המבנים החריגים במושבים.

שלום שמחון: עם זאת, כדאי שתדע, שהכנסת המועצות האזוריות מארנונה ממבנים אלו היא גבוהה מאוד.

שלום שמחון: זה נכון שהם לא משלמים למינהל, אבל זה משום שהמינהל לא מוציא שומות לחברי המושבים.

שלום שמחון: ארנונה כולם משלמים.

שלום שמחון: נהפוך הוא – חלק גדול מהם גם מרוצה מאוד מהעניין.

שלום שמחון: אם אתה תוקף, תתקוף דווקא את העניין הנכון ולא את העניין הלא-נכון.

שלום שמחון: הם כולם שומרי חוק, והם היו מעוניינים שהמבנים האלו, בסופו של דבר, יהיו מבנים חוקיים בהנחה שיימצא הסדר נכון.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, הנקודה השנייה – הותקפו פה, באופן קשה, חברי הקיבוצים לגבי הסדר הקיבוצים, על-ידי חבר הכנסת בני אלון.

שלום שמחון: אני חושב, שזה מעשה שלא ייעשה.

שלום שמחון: טוב שתיקן חבר הכנסת רחבעם זאבי את דבריו של חברו לסיעה והזכיר את תרומתם של חברי הקיבוצים לבניין הארץ.

שלום שמחון: עם זאת, כאדם מסורתי, אני רוצה להצביע על שתי נקודות שהן נקודות מאוד משמעותיות, כדי להבין היכן שונו סדרי העדיפויות של הממשלה הזאת.

שלום שמחון: בשנת 1996 היה תקציב משרד החקלאות 1.6 מיליארד שקל, ותקציב משרד הדתות באותה שנה היה 980 מיליון שקל.

שלום שמחון: בשנת 1999 תקציב משרד הדתות הוא 1.7 מיליארד שקל, ותקציב משרד החקלאות, שהוא משרד כלכלי, עומד על 1.1 מיליארד שקל.

שלום שמחון: חלילה, אני לא נגד דת ואני לא נגד שירותי דת לכל היישובים במדינת ישראל ולכל האזרחים במדינת ישראל.

שלום שמחון: אבל, אנחנו בתקציבי שני המשרדים האלה רואים נתון שמשנה את סדרי העדיפויות בעליל, באופן חד וחלק ובאופן משמעותי מאוד.

שלום שמחון: נפגעות החקלאות וההתיישבות במדינת ישראל באופן הכי משמעותי שרק אפשר.

שלום שמחון: אני לא רוצה שחלילה הטיפוח של החקלאות יהיה על חשבון משרדים אחרים, אבל אנחנו רואים איך משרד כלכלי משמעותית הופך להיות משרד שולי כתוצאה מסדרי עדיפויות של הממשלה הנוכחית.

שלום שמחון: זה דבר שלא ייעשה.

שלום שמחון: הייתי רוצה מאוד לקוות, שכאשר אהוד ברק יגיע לראשות הממשלה, והוא יגיע, אנחנו נשנה את סדרי העדיפויות במה שקשור לתחום הכלכלי במדינת ישראל, כי זה, בסופו של דבר, יסייע לכל האזרחים, לרבות אלו שהותקפו על-ידי חבר הכנסת בני אלון בצורה קשה ונחרצת.

שלום שמחון: בסופו של דבר, על מה מדברים?

שלום שמחון: נעשו הסדרי חובות בשני המגזרים האלו.

שלום שמחון: כלל האזרחים בשני המגזרים – גם המושבים וגם הקיבוצים – רוצים להחזיר את החובות שלהם.

שלום שמחון: הסדרי חובות כאלו נעשו כמעט בכל מגזרי המשק בדרך הרבה יותר קשה והרבה יותר משמעותית, ודווקא כל פעם שיש חילוקי דעות במשהו מסוים, וזה יכול להיות ברדיו, בערוץ-7 או בכל דבר אחר, מייד מזכירים את הקיבוצים.

שלום שמחון: הם הופכים להיות הכבשה, שאפשר לתקוף אותה בכל לפעם מחדש.

שלום שמחון: כל תקציב המדינה הזה הוא שוד אחד גדול.

שלום שמחון: הוא מחלק למגזרים מסוימים ופוגע במגזרים אחרים שהם מגזרים יצרניים, ובסופו של דבר פוגע בכלכלה של החברה הישראלית.

שלום שמחון: אני מקווה, שהתקציב הבא, בשנת 2000, ואולי קודם לכן, לאחר חילופי השלטון, יהיה תקציב הרבה יותר משמעותי, הרבה יותר נכון, הרבה יותר צודק והרבה יותר מאוזן לחברה הישראלית.

שלום שמחון: תודה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת דוד לוי.

נואף מסאלחה: אחריו – לחבר הכנסת סאלח סלים.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לא אטעה אם אומר, שמשהו סוריאליסטי אופף את הדיון הזה, דיון שלכאורה היה צריך לעניין.

דוד לוי: בסיכומו של מושב הרי חברי הכנסת, אזרחי המדינה מצפים ליום הזה, יום שבו מציגה ממשלה, דרך התקציב, את מדיניותה – איך היא נערכת, איך היא תטפל בבעיות הבוערות, החשובות, הכואבות של החברה ושל המדינה.

דוד לוי: תחת זאת אנחנו דנים בדבר שלא אומר כלום.

דוד לוי: אתה רוצה להתייחס למדיניות הזאת, ואין לך ממשלה.

דוד לוי: לא שהיא לא נוכחת במליאה בכנסת, אלא היא לא קיימת; או היא ממשלה שאיבדה את אמון הכנסת.

דוד לוי: זו ממשלה שבעוד חודשים הולכת אל דינו של הבוחר.

דוד לוי: ועל מה אנחנו דנים היום?

דוד לוי: על ממשלה שלא נותנת תשובה בשום תחום.

דוד לוי: סוגיות שאנחנו חווים הן סוגיות חמורות, קשות מאוד, אין לגביהן תשובה.

דוד לוי: בעיות שאנחנו כולנו, כעם, ללא הבדל, מתחבטים בהן – אנה אנו באים?

דוד לוי: בתחום המדיני איש אינו יודע מה יקרה.

דוד לוי: הולכים וחוזרים ומבשרים ומתחרטים ותוקעים, ונשארים תקועים, כאילו אנחנו משחקים עם עצמנו.

דוד לוי: והכול לא מבחינת השכל הישר, לא כתוצאה משיקול דעת, לא בקביעת יעד מה אנחנו רוצים להשיג, מה הסכנות שבדרך, מה עדיף ממה?

דוד לוי: – שום דבר, הכול תלוי בשאלה, אם אלה ואלה בקואליציה יסכימו לזה, לאחר שנחתם, או לא יסכימו; האם ידעו או לא ידעו, ולאחר שידעו הרי שאולי ההליכה היתה משגה.

דוד לוי: אי-אפשר לנהל ענייני מדינה ואת העניינים הקרדינליים לעתידנו בצורה כזאת.

דוד לוי: בעניינים הכלכליים, לא דריכה במקום – נסיגה לאחור.

דוד לוי: מפעלים מתמוטטים, עסקים פרטיים נסגרים לאלפיהם מדי חודש.

דוד לוי: ענפים כלכליים, שהם בעצם הברז, אם אפשר להשתמש במונח או בסלנג שכזה, נסגרים, מתקשים.

דוד לוי: ענף הבנייה במשבר חמור.

דוד לוי: מצב הדיור במצוקה איומה.

דוד לוי: אבטלה גואה והולכת.

דוד לוי: 230,000 מובטלים אין להם כתובת, אין מי שידאג.

דוד לוי: למי יפנו?

דוד לוי: מה יהיה גורלם?

דוד לוי: מה קורה עם ילדיהם?

דוד לוי: לאיש לא אכפת, והתקציב הזה לא מצביע על שינוי.

דוד לוי: הגדיל לעשות שר העבודה והרווחה, שמבשר לנו שהמצב רע ויהיה רע יותר.

דוד לוי: העוני מעמיק.

דוד לוי: ילדים עזובים, ללא מסגרות, ואין דואג.

דוד לוי: ואתה שואל את עצמך אם יש ממשלה בישראל.

דוד לוי: היום הקשבתי ליושב-ראש ועדת הכספים.

דוד לוי: בעומדו על בימה נכבדה זו הוא הציג את חוק ההסדרים, שהגיע הזמן שיחלוף מן העולם, כי אין לו מקום במדינה מתוקנת.

דוד לוי: זהו האמצעי שדרכו בעצם אפשר, והוא מאפשר לממשלה להתחמק מאחריותה – מה היא תבצע ומה היא לא תבצע.

דוד לוי: גם חוקים אשר נתקבלו בכנסת, איך אפשר לעקוף אותם, כמו החוק האומלל של אנשים אומללים, חוק ערי פיתוח, הנסחב מדי שנה ומקדנציה לקדנציה ולא יראה אור.

דוד לוי: למוות נולד.

דוד לוי: חוק שהיה מביא לשינוי בגישה, בהטבה, בעדיפות למקומות האלה, שכל אחד בהגיעו לבחירות מעלה אותם על ראש דאגותיו, והחוק הזה שבא לתת את העדיפות למקומות האלה בכל התחומים – בתעשייה, בארנונה, בחינוך, החוק הזה מת מיתת נשיקה.

דוד לוי: הוא יקום ויהיה לדגל ממערכת בחירות למערכת בחירות.

דוד לוי: אנה אנו באים?

דוד לוי: איזו צמיחה מבשר התקציב הזה?

דוד לוי: אילו השקעות, מנין יבואו?

דוד לוי: מי מטפל בזה?

דוד לוי: והמטפלים יש להם בשורה?

דוד לוי: – לא.

דוד לוי: ואנחנו הפכנו לחברה שמסתגלת לאט לאט, בנושאים החיוניים לקיומה, לתיקונה של חברה – מיתת נשיקה.

דוד לוי: לפני חודשים ספורים, כשהממשלה חשבה שהיא עוד תמשיך, איך התנגדה לסוגיות חברתיות, לרבות החוק אשר קיבלנו כאן, חוק הדיור הציבורי, כשנתנו כתף כדי לתקן את העוול הנמשך שנים רבות והחוק עבר בכנסת.

דוד לוי: הממשלה בעצם התנכלה ומתנכלת ובאה עם הצעה משלה, כביכול.

דוד לוי: מה הביא אותה להצעתה היא?

דוד לוי: יוקרה.

דוד לוי: קודם כול, מה הביא אותה לחשוב בעניין הזה, שהתנגדה לו לפני כן?

דוד לוי: החוק.

דוד לוי: וכך, בדרך-לא-דרך עוקפים חוקים, לא מביאים בשורות.

דוד לוי: החברה בישראל נמצאת, אדוני היושב-ראש, לא במשבר אלא בשבר.

דוד לוי: מדוע שבר?

דוד לוי: כשיש רעידת אדמה אין תקנה.

דוד לוי: כך המצב הזה.

דוד לוי: גם בתקציב הזה אין שום תקנה, אין בשורה.

דוד לוי: להביע אי-אמון למדיניות?

דוד לוי: למי, במי תביע אי-אמון?

דוד לוי: בממשלה שלא קיימת, בממשלה שאינה יודעת אם היא תיבחר?

דוד לוי: לכן כל התקציב הזה, אדוני היושב-ראש, איננו אלא מדיניות חלוקה בין שותפי הקואליציה הזאת, שלא קיימת.

דוד לוי: תן לי.

דוד לוי: מדוע תן לי?

דוד לוי: כי בנתינה הזאת אני עכשיו מגבש לי את השותפים לעתיד.

דוד לוי: אוי לנו כבית-הנבחרים של המדינה, שבעת ששוכחים את כל אלה שאין להם כתובת אלא בממשלה כדי שיבוא מזור לתלאותיהם, נראה כנסת ריקה, ממשלה שלא אכפת לה, שבעצם לא קיימת והיא משדרת לכל הציבור: לעגנו לשותפים, לשותפות שלנו, לכם האזרחים אין לנו תשובות.

דוד לוי: ממשלה כזאת, מוטב היה אם היתה באה לכנסת היום הזה משום שהיא לא קיימת, ואנחנו הולכים לבחירות, ואומרת: את הכורח נעשה.

דוד לוי: כל מה שקשור בקיום השירותים, בתשלום משכורות – זו חובתנו.

דוד לוי: השאר, הממשלה הבאה היא אשר תקבע.

דוד לוי: מוטב שגם השותפים שמתחלקים ביניהם יזכרו זאת.

דוד לוי: האוצר כבר אומר: נערכים לקיצוץ, לביטול.

דוד לוי: קיצוץ ממה?

דוד לוי: עוד קיצוץ מהשירותים?

דוד לוי: קיצוץ מתקציבי רווחה שהיא קורסת, או קיצוץ מהדברים אשר מובטחים כאן לשותפים?

דוד לוי: לאלוהים הפתרונות.

דוד לוי: נותרנו ללא ממשלה, בוודאי ללא מדיניות, אבל לא נאבד תקווה.

דוד לוי: העם הזה די חכם, והוא לא יסתנוור מססמאות כאילו הממשלה לא היתה אחראית למה שקרה לנו.

דוד לוי: הוא חי.

דוד לוי: שום ססמה לא תשנה אצלו את הדעה על מה שהוא חווה, הוא ומשפחתו תחת הממשלה הזאת, שמוטב, הייתי אומר, לו היו ימיה מתקצרים הרבה לפני כן.

דוד לוי: אבל לעולם לא מאוחר לתקנה שתבוא.

דוד לוי: תודה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת רענן כהן; אחריו – חבר הכנסת דוד טל; אחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת ריקה – – –

נואף מסאלחה: אבל נכבדה גם.

רענן כהן: נכבדה מאוד.

רענן כהן: נפל בחלקי היום, בפתיחת המושב, ביני ובין חבר הכנסת רביץ דבר אולי מהחשובים ביותר והערכיים ביותר במדינת ישראל, והוא נושא החיילים המשוחררים.

רענן כהן: אני מקווה שאותם חיילים הנמצאים בגבולות, אותם חיילים שמשרתים ושומרים על ביטחוננו מקשיבים עכשיו לדברים כדי להתמודד עם השאלה האמיתית, ואני רוצה שהציבור גם ידע על מה מדובר.

רענן כהן: על התקרית אני מאוד מצטער, רביץ הצטער, כי במדינה יהודית, במדינה ציונית לבוא לקרוא לנו, לאלי גולדשמידט חברי, קצין בצה"ל ששירת שנים רבות למען המדינה: "אנטישמי" – זה לא היה במקום.

רענן כהן: כולנו, בסופו של דבר, חזרנו לשולחן הדיונים ולשפיות הדעת כדי להתמודד.

רענן כהן: על מה מדובר?

רענן כהן: הלוא ראש הממשלה אמר: נותנים – מקבלים; לא נותנים – לא מקבלים.

רענן כהן: בחרתי לפתוח דווקא במושג הזה.

רענן כהן: אני רוצה לקבוע, שחיילי ישראל נותנים כל הזמן למען החברה, למען הביטחון, למען שמירה עלינו, כדי שנוכל לדבר כאן וכדי שנוכל להסתובב בבטחה בכל יישוב, בכל מקום, קרוב לגבול, קרוב לכל פינה.

רענן כהן: והנה, כשבאים לתת, הם צריכים לשלם.

רענן כהן: אני שואל: ריבונו של עולם, איך אפשר דווקא ללכת לחיילים המשוחררים, שיזמתי למענם חוק שכל הכנסת תמכה בו.

רענן כהן: היום מקבל חייל משוחרר, אחרי שלוש שנות שירות, 36 חודשי שירות, 14,000 שקל.

רענן כהן: למה מיועד הכסף?

רענן כהן: להשכלה, להכשרה מקצועית.

רענן כהן: פשוט נתנו את הכסף הזה כדי להכשיר אותו נער שמסיים את הצבא, לפתוח לו דרך לחיים חדשים, להרחיב את השכלתו.

רענן כהן: הוא, בסופו של דבר, המשאב העיקרי של מדינת ישראל.

רענן כהן: זה הדור הצעיר.

רענן כהן: אמרנו: לא רק כסף הוא החשוב ביותר, אלא איך המדינה הזאת מתייחסת למגיניה, איך המדינה הזאת מתייחסת לחייליה.

רענן כהן: זאת תעודת הוקרה והערכה לבנים שלנו, למגינים שלנו, הייתי אומר: טובי מדינת ישראל.

רענן כהן: החיילים שלנו באים מכל המפלגות.

רענן כהן: אין מפלגה אחת שיכולה לומר: אלה בני; אלה הם בני מדינת ישראל, הם טובי אזרחי מדינת ישראל, ובלעדיהם קשה לראות מדינה.

רענן כהן: ברעיון הזה, מה אנחנו אומרים להם?

רענן כהן: אנחנו אומרים להם: אתם לא ראויים להיות במדינה הזאת.

רענן כהן: אומרים להם: אתם יכולים לעזוב את הארץ הזאת.

רענן כהן: איזה מסר אנחנו נותנים לדור הזה?

רענן כהן: באיזו חוצפה אפשר לבוא לכאן.

רענן כהן: אני החלטתי שבדברי היום, ברגע זה, אינני מדבר על אלה שמקבלים, אלה שלא נותנים מקבלים, וכל אחד יבין איך שנוח לו.

רענן כהן: אבל הצדק, היחס, הגישה.

רענן כהן: אי-אפשר שלא לטעון שעשיתי את מה שעשיתי לשם שמים, כי זה אחד הנושאים הקרובים ביותר לחיי, ונפל בחלקי דווקא המאבק הזה, אדוני היושב-ראש.

רענן כהן: אני אפילו לא מתמודד בפריימריס, שלא יגידו שעשיתי את זה לצורך הפריימריס.

רענן כהן: כל חיי הקדשתי לעניין הזה.

דוד טל: זה קצת מוגזם.

רענן כהן: מאז אני בכנסת לקחתי על עצמי את נושא החיילים המשוחררים ואת נושא קיצור שירות המילואים.

רענן כהן: אלה עובדות.

נואף מסאלחה: חלק נכבד מחייו הבוגרים.

רענן כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מקבל את התיקון.

רענן כהן: אני מודה גם לחברי, חבר הכנסת דוד טל.

רענן כהן: אבל איזה חבר כנסת יכול להצביע נגד חיילים משוחררים?

רענן כהן: אני רוצה לראות.

נואף מסאלחה: אנחנו מדברים על ארבע דקות ועבר זמנך.

נואף מסאלחה: תנסה, בבקשה, לסכם את דבריך.

רענן כהן: היה לי נאום הרבה יותר קשה, הייתי מגדיר את הכנסת הזאת אולי במושגים קשים ביותר, אבל אחרי כן הודיעו לי בשורה לחיילים המשוחררים, האומרת שראש הממשלה והאוצר, בזכות הסיוע של יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת דן תיכון, של מאיר שטרית וחברים רבים אחרים, דווקא מהחבורה של חברי דוד טל שסייעה בידי, שכל הרעיון לפגוע בחיילים המשוחררים אכן לא יובא לכנסת ואת ההסתייגות שלי יקבלו.

רענן כהן: יש פה קושי.

רענן כהן: הסתייגות אחת, הכוונה לא לפגוע בחוק חיילים משוחררים, ישנה.

רענן כהן: אבל יש הסתייגות נוספת שלי, כי הודעתי בוועדת הכספים להוסיף ריבית 6% לחיילים המשוחררים על הכסף שמפקידים ובכך להוסיף לחיילים יותר כסף ולא לקחת מהם כסף.

רענן כהן: על השאלה הזאת בוודאי אענה בדיון הבא.

רענן כהן: משפט אחרון לסיכום.

רענן כהן: אני רוצה לומר לחיילים המשוחררים: יש מי שמדבר היום בשמכם.

רענן כהן: אני גאה לעמוד כאן ולומר את מה שאתם לא יכולים לומר, כי אני חושב שאתם ראויים לזה.

רענן כהן: זאת המתנה הגדולה ביותר שאני יכול לומר בשם הכנסת: אתם לא לבד.

רענן כהן: אתם מגינים עלינו, אנחנו פה בכנסת מגינים עליכם, וזה שכרו של איש ציבור.

רענן כהן: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: אתה וסאלח טריף לא מתמודדים בפריימריס, אני מתמודד ויושב כאן, והוא כועס למה נתתי לך דקה יותר.

נואף מסאלחה: אתה רואה איזה חבר הוא.

נואף מסאלחה: הוא אומר לי שאתה מדבר עשר דקות.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, דבריו נעמו לאוזני.

סאלח טריף: חשבתי על תוספת זמן.

רענן כהן: קיבלתי את זה בזכות החיילים המשוחררים.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דוד טל, אתה מאפשר לידידי לדבר לפניך?

דוד טל: אני מאפשר לחבר הכנסת לנקרי לדבר לפני ואני אדבר אחריו.

דוד טל: נעתרתי לבקשתו של ידידי המלומד.

נואף מסאלחה: תודה רבה לך שוויתרת לו.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות לך ולהודות לידידי הטוב, חבר הכנסת דוד טל, על המעשה הנדיב.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, הכול מסכימים שלא היה ככשל הזה בהגשת הצעת תקציב על-ידי הממשלה הזאת בכל תולדות ממשלות ישראל וכנסות ישראל.

יהודה לנקרי: לא רק שהתקציב מוגש בתאריך כל כך מאוחר, אלא שאפשר להגיד עליו בהשראת דברי יושב-ראש הסיעה שלי, חבר הכנסת דוד לוי, שזה באמת מין תקציב פוסט-מורטם.

יהודה לנקרי: והדיון הזה הוא במידה מסוימת גם דיון פתולוגי, שכן ממשלתנו, כפי שאנחנו יודעים, נפלה לפני שבועות אחדים.

יהודה לנקרי: זהו תקציב שאינו מבשר צמיחה, תקציב שממשיך להיות למעשה אמירה ממוקדת ונוקבת בכל הקשור לנטל החברתי הקשה שאנחנו נצטרך – – –

דוד טל: תרשה לי לתקן את ידידי.

דוד טל: הממשלה לא נפלה, אנחנו החלטנו לפזר אותה.

דוד טל: זה הבדל משמעותי.

נואף מסאלחה: הוא לא מדבר חוקית.

נואף מסאלחה: חוקית אתה צודק, חבר הכנסת דוד טל.

רן כהן: הוא צודק, אנחנו הפלנו אותה.

נואף מסאלחה: לא הפלנו.

נואף מסאלחה: הוא אומר: פיזרנו את הכנסת.

נואף מסאלחה: בבקשה.

יהודה לנקרי: בכל אופן, זהו תקציב שיגביר את העוני בישראל, שיגביר את האבטלה בישראל, שיעלה את כמות הילדים המורעבים רעב חומרי ורעב תרבותי, ועל כך כמובן אנחנו לא רק מצטערים, אלא גם נתנגד להצעת התקציב הזאת.

יהודה לנקרי: לפני כעשרה ימים, ידידי חבר הכנסת דוד טל, אתה זוכר שראש הממשלה עמד כאן, על רקע אותה החלטה שכונתה "מחטף לילי מכוער" ו"החלטה אומללה" ועוד כהנה כינויים, והניף את המאכלת הלשונית שלו על סגני השרים שלו, ובתנוחה המאוד אהובה עליו של מטיף טלוויזיוני עם אגרופים קמוצים – שים לב לאגרופים שלי – מיוסרים, הוא השליך את סגני השרים כלודרים לזירה והתעטף באותה מעטפת ערכית, אותה כסות ערכית ארעית, שהוא ביקש להביא לעצמו.

יהודה לנקרי: השאלה היא באמת, מדוע עשה זאת?

יהודה לנקרי: הוא עשה זאת כדי להכשיר לעצמו את הערב הזה, את כתב הכניעה של הביזה התקציבית על-ידי כל השותפות של הקואליציה הנוכחית.

יהודה לנקרי: ראש הממשלה לא יעמוד פה הלילה, כשהוא יקרא את ההתחייבויות שלו לשותפות הקואליציוניות שאמורות להבטיח, לא רק את המשך השלטון המתרועע, אלא גם את הבחירה המחודשת שלו – ואני מקווה שלא – הוא לא יתייסר על שוד הקופה הציבורית הערב.

יהודה לנקרי: הוא ידע לעשות זאת בכשרון האופייני לו מלפני עשרה ימים, במוסר הכפול, בכפל הלשון.

יהודה לנקרי: הערב הוא יעמוד פה, יקרא את כתב הכניעה שלו, וזה לא ייחשב לשוד הקופה הציבורית.

יהודה לנקרי: אנחנו כן רוצים לומר לעם ישראל: לא נקבל את המוסר הכפול הזה, לא נקבל את כפל הלשון וכפל ההתנהגות.

יהודה לנקרי: שוד הקופה ישנו, והוא מבוצע על-ידי המנצח הראשי, ראש הממשלה ושר האוצר בנימין נתניהו.

יהודה לנקרי: טוב שנשארו לנו רק שלושה חודשים עם הממשלה הזאת.

יהודה לנקרי: התקציב שהיא מגישה השנה דומה לתקציבים של השנה הקודמת.

יהודה לנקרי: שנת 1998 נחשבה לשנה הדלה והגרועה ביותר מבחינה כלכלית וחברתית בעשור החולף.

יהודה לנקרי: שנת 1999, לצערנו, תדמה לה.

יהודה לנקרי: אני מקווה, שאמצע שנת 1999 יביא לשינוי המיוחל, הן במישור הפוליטי והן בהצבת סדר עדיפויות לא משובש, סדר עדיפויות נכון, שירבה הן בשלום הפנימי והן בשלום החיצוני, כי דבר אחד קשור בשני, כדי שהחברה הישראלית על כל פלגיה, על כל זרמיה, תדע את השגשוג ואת היציאה למרחב.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

נואף מסאלחה: תודה רבה לחבר הכנסת לנקרי.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דוד טל, אחריו – חבר הכנסת בוים וחבר הכנסת יונה יהב.

סאלח טריף: מי אחריו, אדוני?

נואף מסאלחה: חבר הכנסת סאלח טריף, יש לך זמן.

נואף מסאלחה: עוד כמה – לא הרבה.

נואף מסאלחה: חוץ מזה אין לך פריימריס, מה אכפת לך?

דוד טל: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, יש לי סקופ למסור לעם היושב בציון.

דוד טל: הגיעה לידי – אתם יודעים, עכשיו יש משאים-ומתנים באוצר – עמדה מוסכמת, ואני קורא אותה ככתבה וכלשונה: "על דעת ראש הממשלה, שר האוצר ושר השיכון, מתוך כוונה להתמודד עם בעיות הדיור של הציבור החרדי, שרובו משפחות צעירות ברוכות ילדים בחתך סוציו-אקונומי נמוך, בכוונת הממשלה לבצע מודל ניסיוני ראשון של דיור להשכרה מתאים לאוכלוסייה זו.

דוד טל: מטרת המודל לבחון האם פתרון זה ישים כפתרון כולל לבעיה.

דוד טל: "המודל יבוצע בהיקף 500 יחידות דיור להשכרה באזור אשדוד, ובמהלך הפרויקט ובמסגרתו תיבדקנה מספר חלופות אשר תעמודנה כמבחן השוויוניות כלפי אוכלוסיות דומות במדינה.

דוד טל: בין האפשרויות שייבחנו: סיוע ליזם אשר יבנה את הפרויקט; סיוע ישיר למשתכנים הנצרכים; מתן הקרקע לעמותה שחבריה עמדו בקריטריונים סוציו-אקונומיים של זכאות" – וסעיף אחרון, סעיף 4 – "הצדדים המעוניינים מקווים שפרויקט זה יקרום, אי"ה, עור וגידים לרווחת הציבור החשוב הזה בהקדם האפשרי".

דוד טל: כאן, ירושלים, 14 במאי 1996.

דוד טל: על החתום, שר האוצר בייגה שוחט.

דוד אזולאי: היה לנו פעם שר אוצר בשם בייגה שוחט?

נואף מסאלחה: היית אז ראש מועצה, אל תזלזל, הוא היה שר אוצר.

דוד טל: כן, חברי הכנסת, להזכיר לכם, שבועיים לאחר מכן היו בחירות, ב-1996.

דוד טל: חבר הכנסת בייגה שוחט, שעלה כאן, מעל הדוכן הזה, מה הוא לא אמר כנגד שר האוצר הנוכחי, כנגד הממשלה הנוכחית, מה הם לא נותנים לחרדים, מה הם לא עושים לחרדים.

דוד טל: כאן אנחנו רואים מסמך שחתום עליו שר האוצר – אגב, זו חתימה אותנטית, חס וחלילה, לא משהו אחר – "מאשר הנוסח, א' שוחט".

דוד טל: מה הוא לא אמר?

דוד טל: זה, חברי הכנסת, לא למצוא פתרון, על זה אמרה מבקרת המדינה: "לקנות שלטון בכסף".

דוד טל: בייגה שוחט ב-1996, ב-14 במאי, רצה לקנות בשוחד, בכסף רצה לקנות.

דוד טל: שוחט בשוחד.

דוד טל: בייגה שוחט קונה בשוחד.

דוד טל: מה הוא רוצה לקנות?

דוד טל: שלטון.

דוד טל: לשמחתנו, לא צלחה דרכו, והוא לא הצליח.

תאופיק חטיב: את מי הוא רצה לקנות?

דוד טל: זה היה מופנה לחרדים, כנראה לאגודת ישראל.

דוד טל: הוא רצה לקנות בכסף, ולא צלחה דרכו.

דוד טל: והיום כאן הוא מזיל דמעות תנין ומיתמם ואומר: מה אתם מדברים?

דוד טל: איך אפשר לעשות דבר כזה?

דוד טל: כאילו הריטואל הזה לא חוזר בכל ממשלה; כאילו שביום של הצבעה על התקציב אין עוד תיקונים ושיפור עמדות לכאן ולכאן.

תאופיק חטיב: למען ההגינות, החרדים מרוויחים גם פה וגם פה.

דוד אזולאי: הם מרוויחים – – –

דוד טל: מה ביקשנו?

דוד טל: ביקשנו בסך הכול להשוות את המצב ברשת החינוך שלנו לרשת החינוך הממלכתית.

דוד טל: ביקשנו שבמקום שילד חרדי יקבל 39.4% ממה שמקבל ילד בבית-ספר ממלכתי, הוא יקבל בדיוק כמוהו.

דוד טל: יותר מכך, גם הדרוזים, גם הערבים, גם הבדואים.

דוד טל: מדוע לא תהיה שוויוניות במדינה הזאת?

דוד טל: למה ליצור פערים במדינה הזאת?

דוד טל: למה לא להתחשב באוכלוסיות במגזרים של מיעוטים, למה?

דוד טל: למה ליצור איבה ושנאה כלפי הממסד?

דוד טל: אני שואל, למה?

דוד טל: מדוע?

דוד טל: וכאן עושים את זה חדשות לבקרים, ופתאום מיתמם לי בייגה שוחט.

דוד טל: אדוני, ברשותך, אני רוצה להתייחס לתקרית האיומה שהיתה פה.

דוד טל: חברי מהשמאל תמיד דיברו על נושא ההסתה, ההסתה כנגד רבין, המלים הפכו להיות כדורים והביאו לרצח רבין, וכל מה שקשור למלים הללו, היפות.

דוד טל: אבל להם מותר להסית.

דוד טל: להם מותר לפלג.

דוד טל: להם מותר לסכסך.

דוד טל: יושב-ראש מפלגת העבודה מתמודד עכשיו בבחירות.

דוד טל: יש פרסומים עצומים.

דוד טל: הוא מפלג בין מגזרים כאלה למגזרים אחרים.

דוד טל: הוא מקומם ציבור כזה על ציבור אחר, והוא מתיימר להיות ראש הממשלה שלנו.

דוד טל: האם יעלה בדעתכם, אזרחי ישראל, שיכול להיות ראש ממשלה שמפלג את העם הזה?

דוד טל: כלום יעלה בדעת

דוד טל: כם שאפשר להצביע בעבור ראש ממשלה כזה, שמסכסך ומקומם ציבור זה על ציבור זה?

דוד טל: אפשר לחשוב על דבר כזה בכלל?

דוד טל: לא מספיק שהוא מסית והוא מדיח, מצטרף אליו חבר הכנסת בייגה שוחט.

דוד טל: ולאורך כל השבוע על מה הוא מדבר?

דוד טל: – החרדים האלה, הגנבים האלה, השודדים האלה, הפרזיטים האלה; סגנון קבוע בפיו.

דוד טל: כשאנחנו מזכירים לו את 16 המיליארד שקיבלו הקיבוצים, כשהוא הכשיר את זה, מה אז?

דוד טל: – 16 מיליארד שקל.

דוד טל: עם 16 מיליארד אפשר להפוך את כל עיירות הפיתוח בארץ לבונבוניירות.

דוד טל: זה בסדר.

דוד טל: זה כשר.

דוד טל: אני לא נגד הקיבוצים, רבותי.

דוד טל: אבל עם 16 מיליארד, זה בסדר?

דוד טל: אבל לתת לאנשים אחרים, כדי לסגור פערים, כדי לעשות איזו אפליה מתקנת, זה כבר לא בסדר?

דוד טל: למה?

דוד טל: מה ההתנשאות הזאת?

דוד טל: מה הפטרונות הזאת?

דוד טל: מה קרה?

דוד טל: אלוקים לשלטון בחרתנו?

דוד טל: השלטון הוא רק שלהם?

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אני חושב שההתנהגות של חבר הכנסת רענן כהן – וחבל שהוא לא נמצא פה – הביאה לכך שהוא גרם לתקרית שבנס לא נגרם פה נזק גדול יותר.

דוד טל: אני חושב שמה שהיה יכול לקרות פה היה בבחינת דיני נפשות.

דוד טל: מתי היה נרגע חבר הכנסת רענן כהן?

דוד טל: הוא מזכיר לנו את השירות הצבאי.

דוד טל: אני זורק כאן כפפה מול כל האנשים שאמורים לשבת כאן, שעכשיו, כשהם מקבלים כסף לשבת כאן, הם מתעסקים בדברים אחרים; אני זורק כפפה כאן, מול כל הספסלים השמאלניים, כאן לכל חברי מפלגת העבודה: מי מכם שירת בצבא כמונו?

דוד טל: יקום אחד ויאמר.

דוד טל: אני זורק את הכפפה ואני מוכן להסתכן ולומר: כמה שנים הקדשתם, המשפחה שלכם עם הילדים והאחים, לביטחון ישראל?

דוד טל: שיקום אחד ששירת יותר מאתנו, מהמשפחה שלי, שיקום ויאמר לי את זה.

דוד טל: זו כפפה.

דוד טל: תרימו אותה.

דוד טל: אדרבה.

דוד טל: נראה את הגיבור הזה.

דוד טל: אתם מדברים תמיד על השירות הצבאי.

דוד טל: מה שירתתם בשירות הצבאי?

דוד טל: למי עשיתם טובה ששירתתם שלוש שנים?

דוד טל: האם זה לא קיים כל הזמן שהצעירים משרתים כדי לגונן על המבוגרים יותר?

דוד טל: האם זה לא תמיד ככה?

דוד טל: וכולכם משרתים?

נואף מסאלחה: תנסה לסכם, חבר הכנסת טל.

דוד טל: בדיוק כמו חבר הכנסת דוד לוי וחבר הכנסת – – –

נואף מסאלחה: רק רגע, אני מבקש ממך.

נואף מסאלחה: אתה עמיתי.

נואף מסאלחה: אני רציתי לגמור את הכנסת בלי תקרית.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתסיים.

נואף מסאלחה: נתתי לך יותר מארבע דקות.

דוד טל: אני מבקש אותו זמן.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתסיים.

נואף מסאלחה: זהו.

דוד טל: אבל מותר לי לבקש אותו זמן?

נואף מסאלחה: לא.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתסיים.

נואף מסאלחה: כל הזמן אתה מעיר כאילו.

נואף מסאלחה: אתה גם כן – לשלטון.

דוד טל: אני רוצה אותו זמן.

נואף מסאלחה: יותר משלוש דקות נתתי לך, ואתה אל תכתיב לי.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתרד.

נואף מסאלחה: תרד.

דוד טל: אני מבקש אותו זמן.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתרד.

נואף מסאלחה: בסדר?

נואף מסאלחה: אני עכשיו יושב-ראש הישיבה.

דוד טל: אתה תיתן לי.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתרד.

נואף מסאלחה: סיימת מזמן.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתרד.

נואף מסאלחה: תכבד אנשים אחרים.

דוד טל: אבל על מה אתה כועס?

נואף מסאלחה: אני מבקש שתרד.

דוד טל: על מה אתה כועס?

נואף מסאלחה: תפסיק עם ההערות שלך – כמה נתת לדוד לוי וכו'.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתרד.

דוד טל: אבל אתה לא יכול להפלות אותי לרעה.

דוד טל: אתה לא יכול להפלות אותי לרעה.

נואף מסאלחה: אני מבקש ממך לרדת.

דוד טל: אבל אתה לא יכול להפלות אותי לרעה.

נואף מסאלחה: אני מבקש ממך לרדת.

דוד טל: זה חלק מהשיטה שלכם?

נואף מסאלחה: כן, כן.

דוד טל: זה מפני שדיברתי – – –

נואף מסאלחה: אתה חוצפן, אתה חוצפן.

דוד טל: זה מפני שדיברתי על אהוד ברק?

דוד טל: על הצורה ועל הדרך – –

נואף מסאלחה: אתה חוצפן גדול.

דוד טל: – – שבה הוא מנהל את מסע הבחירות?

נואף מסאלחה: אני מבקש שתרד.

דוד טל: זה מה שהרגיז אתכם?

נואף מסאלחה: אני מבקש.

דוד טל: אתם לא מוכנים לשמוע?

נואף מסאלחה: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

דוד טל: אתם לא מוכנים לשמוע.

נואף מסאלחה: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

דוד טל: אתם לא מוכנים לשמוע ביקורת?

נואף מסאלחה: אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

דוד טל: אתם לא יכולים לשמוע ביקורת?

נואף מסאלחה: תסתלק.

נואף מסאלחה: תסתלק.

נואף מסאלחה: קראתי אותך לסדר שלוש פעמים.

דוד טל: אתם לא מוכנים לשמוע ביקורת?

נואף מסאלחה: תרד.

נואף מסאלחה: חוצפן.

דוד טל: החוצפה היא מצדך.

נואף מסאלחה: חוצפן.

נואף מסאלחה: תרד.

דוד טל: החוצפה היא מצדך.

דוד טל: אתה לא מוכן לשמוע ביקורת.

נואף מסאלחה: רד.

דוד טל: אבל חבר הכנסת – – –

נואף מסאלחה: רד, רד.

דוד טל: אנחנו נזכור גם את זה.

נואף מסאלחה: תזכור.

דוד טל: גם את זה נזכור.

נואף מסאלחה: רד.

נואף מסאלחה: על מי אתה מאיים?

נואף מסאלחה: מושחת אחד גדול.

נואף מסאלחה: על מי אתה מאיים?

דוד טל: אתה מדבר על מושחתים?

נואף מסאלחה: אתה מושחת גדול.

טלב אלסאנע: מה קרה לכם שאתם משתוללים?

טלב אלסאנע: קיבלתם יותר מדי כסף?

קריאות: – – –

נואף מסאלחה: אתה תשתוק.

נואף מסאלחה: זאב בוים.

דוד אזולאי: מה זה תשתוק?

דוד אזולאי: מי אתה שתגיד מושחת?

נואף מסאלחה: תשב.

נואף מסאלחה: שב.

דוד אזולאי: מה זה?

דוד אזולאי: להגיד מושחת?

דוד אזולאי: איפה למדת את זה?

טלב אלסאנע: למה אתם משתוללים כל הזמן?

נואף מסאלחה: רק רגע, טלב.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

נואף מסאלחה: זאב בוים.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת יונה יהב.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

נואף מסאלחה: בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתחזור בך מהמלה מושחת.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתשב.

נואף מסאלחה: שב.

דוד אזולאי: תחזור בך מהמלה מושחת.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אבנר שאקי, בבקשה.

דוד אזולאי: אני מציע לך לחזור בך מהמלה מושחת.

נואף מסאלחה: אני לא חוזר.

נואף מסאלחה: תעשו מה שאתם יכולים.

דוד אזולאי: אתה מוכן לחזור בך?

נואף מסאלחה: אתה שב בשקט.

נואף מסאלחה: שב.

נואף מסאלחה: שב.

דוד אזולאי: אני מציע לך לחזור בך מהמלה מושחת.

דוד אזולאי: זה לא יפה מה שאמרת עכשיו.

נואף מסאלחה: שב.

דוד אזולאי: זה לא מכובד.

נואף מסאלחה: חוצפנים.

נואף מסאלחה: יותר משבע דקות הוא דיבר.

נואף מסאלחה: שב.

נואף מסאלחה: כל הזמן רק מעיר.

דוד אזולאי: איפה למדת את זה?

נואף מסאלחה: שב.

נואף מסאלחה: שב.

דוד אזולאי: איפה למדת את זה?

נואף מסאלחה: אני למדתי יותר טוב ממך.

נואף מסאלחה: אני גם מחונך יותר טוב ממך.

נואף מסאלחה: שב.

דוד אזולאי: – – –

נואף מסאלחה: שב.

נואף מסאלחה: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

דוד אזולאי: מי אתה שתגיד – – –

נואף מסאלחה: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

דוד אזולאי: אתה יכול לקרוא אותי לסדר עשר פעמים.

נואף מסאלחה: אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

נואף מסאלחה: תסתלק גם אתה.

דוד אזולאי: – – –

נואף מסאלחה: תסתלק.

דוד אזולאי: אתה לא מסוגל לנהל ישיבה.

נואף מסאלחה: תסתלק, תסתלק.

דוד אזולאי: אתה לא מסוגל לנהל ישיבה.

נואף מסאלחה: אני אלמד אתכם איך מנהלים ישיבות.

נואף מסאלחה: לך.

דוד אזולאי: בושה וחרפה.

נואף מסאלחה: לך.

נואף מסאלחה: בושה עליך.

נואף מסאלחה: לך תתלונן.

דוד אזולאי: אתה לא מסוגל לנהל את הישיבה – – –

נואף מסאלחה: לך תלמד איך מנהלים.

נואף מסאלחה: לך תלמד איך אני מנהל ישיבות.

נואף מסאלחה: לך תלמד.

נואף מסאלחה: לך תלמד, צוציק אחד.

דוד אזולאי: בושה וחרפה – – –

טלב אלסאנע: למה אתם משתוללים?

חיים דיין: זה לא עניין שלך.

נואף מסאלחה: בבקשה.

סאלח טריף: שב, שב.

נואף מסאלחה: בבקשה.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

נואף מסאלחה: חוצפנים.

אבנר-חי שאקי: – – האירוע הבלתי-נעים שהיה עם הרב רביץ, ברוך השם שהסתיים בטוב.

אבנר-חי שאקי: אני קורא לכל חברי בכנסת, עד הרגע האחרון של הקדנציה הזאת, סגנון חברי הוא הפתרון למתח האיום שהשתלט על כולם, וכמובן משפיע ומקרין על המדינה כולה.

אבנר-חי שאקי: בנס לא קרה משהו יותר גרוע.

אבנר-חי שאקי: אני זוכר שהוא נפל לידי לפני כמה שנים וקיבל כמעט התקף לב.

אבנר-חי שאקי: אני קורא לחברים למנוע מאדם, מחבר כנסת, להגיע למצב כזה בשל הוויכוח הסוער ביותר.

אבנר-חי שאקי: הסערה הגדולה ביותר אסור לה שתביא אותנו, חלילה, למה שראינו פה עם הרב רביץ.

אבנר-חי שאקי: אני מקווה שזו הפעם האחרונה שזה קרה, בכנסת הזאת לפחות.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, בתקציב, בחוק התקציב ובחוק ההסדרים אני מחפש בראש ובראשונה דבר אחד, מטרה אחת – צדק חברתי, שוויון חברתי.

אבנר-חי שאקי: לצערי הרב, לא בתקציב הזה, לא בקודמיו ולא לאורך כל העשור האחרון לא ראיתי תקציב שהביא בחשבון את האוכלוסייה החלשה בישראל, את המיליון שמתחת לקו העוני.

סאלח טריף: איפה הייתם, אדוני?

אבנר-חי שאקי: אתה מתאר לך שאני מדבר ברור וחופשי.

אבנר-חי שאקי: בוודאי תשמע אותי.

אבנר-חי שאקי: הייתי רוצה לראות יתר דאגה לעיירות הפיתוח, יתר דאגה לשכונות המצוקה, יתר דאגה למשפחות ברוכות ילדים.

אבנר-חי שאקי: גם הממשלה הקודמת לא עשתה זאת.

אבנר-חי שאקי: אל נאבד עשתונות.

אבנר-חי שאקי: הממשלה הקודמת לא טיפלה באוכלוסייה החלשה.

אבנר-חי שאקי: מספר העניים הלך וגדל מדי שנה.

אבנר-חי שאקי: הדוחות של הביטוח הלאומי מצויים לפני כולנו.

אבנר-חי שאקי: ניקח את הדוחות מ-1992 ועד 1996 ונראה שכל שנה אחוז ומספר העניים בישראל גדלו.

אבנר-חי שאקי: הווי אומר, לא היתה מדיניות חברתית שראתה כמטרה עליונה את צמצום הפערים.

אבנר-חי שאקי: אני קורא לממשלה, לכנסת, בדיון על התקציב, לדאוג לכך שאכן המגזר החלש בארץ, האוכלוסיות החלשות יבואו על תיקונן, בעזרת השם.

אבנר-חי שאקי: אעבור לדבר השני שאני רוצה לעמוד עליו בקיצור נמרץ.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה להודות לך, הרב דהן, על מה שעשית היום.

אבנר-חי שאקי: כבר שבועות שאנחנו רואים את שלטי החוצות: כסף לחינוך אבל לא לישיבות, כסף לבריאות אבל לא לחרדים, כסף לזה אבל לא למתנחלים.

אבנר-חי שאקי: זאת אומרת, אויבי העם הם הישיבות, החרדים והמתנחלים.

אבנר-חי שאקי: אוי לה לאותה גישה, אוי לה לאותה הסברה.

אבנר-חי שאקי: בין זה לבין צדק חברתי אין כל קשר.

סאלח טריף: למה, אדוני?

אבנר-חי שאקי: מפני שאני חושב שהישיבות עוסקות בחינוך מן המדרגה העליונה.

סאלח טריף: אני יכול לשאול שאלה?

אבנר-חי שאקי: באמת, אין לי הרבה זמן, שייתן לי רגע לדבר.

אבנר-חי שאקי: באמת.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת סאלח טריף.

אבנר-חי שאקי: הישיבות מחנכות לאהבת אדם, לאהבת ישראל, לאהבת התורה ולאהבת הארץ.

אבנר-חי שאקי: לכן, אלה מוסדות חינוכיים מן המדרגה העליונה.

אבנר-חי שאקי: החרדים המותקפים כל כך והדתיים המותקפים כל כך, מה פשעם שביקשו להשוות את בתי-הספר שלהם לבתי-הספר הממלכתיים הרגילים?

אבנר-חי שאקי: האם זה לא צודק?

אבנר-חי שאקי: במקום לבוא להתנצל על שנים של קיפוח, באים וכועסים על רצון להשוות.

אבנר-חי שאקי: מיליארדים אינם מיליארדים, לא שוד ולא קופה ציבורית, לא מיניה ולא מקצתיה, לא דובים ולא יער.

אבנר-חי שאקי: בסך הכול רצון כן וצודק להשתוות לאחרים.

אבנר-חי שאקי: הגיע הזמן שמושג השוויון יהיה נחלת הכול.

אבנר-חי שאקי: לצערי הגדול, יש שוויון ויש שוויון, וצריך לתקן אותו ולהביא לכך שגם דתיים, גם חרדים, גם חילונים וגם ערבים יקבלו את המגיע להם בזכות ולא בחסד.

אבנר-חי שאקי: הדבר הנוסף שכמעט איננו בנמצא הוא שירותים דתיים, כי רוב התקציב הוא למשכורות.

אבנר-חי שאקי: אומרים: מפני שלא רוצים לשרת רוצים משכורות.

אבנר-חי שאקי: גם בחינוך אותו דבר – רוב תקציב החינוך האדיר, 20 מיליארד, הולך למשכורות למורים.

אבנר-חי שאקי: אז מה?

אבנר-חי שאקי: כך טבעם של דברים.

אבנר-חי שאקי: צריך להקציב יותר לשירותים עצמם.

אבנר-חי שאקי: אני קובע שאין שירותים דתיים, כי אין תקציב לפעילות בשירותים הדתיים.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר, שצר לי מאוד על כל צרות העין בעניין ערוץ-7.

אבנר-חי שאקי: זה ערוץ שבסך הכול מחזק את היהדות, מחזק את תורת ישראל, מחזק את ארץ-ישראל, ולכן הגיע הזמן שיזכה להכרה וללגיטימציה מלאה.

אבנר-חי שאקי: כל צרות העין הזו וצרות האופק הזו צריכות להיפסק לטובת המדינה ולטובת השוויון בעם ישראל.

אבנר-חי שאקי: ואחרון – אני מדבר על תקציב של החינוך הממלכתי.

אבנר-חי שאקי: אני רואה מעט מאוד שעות תנ"ך, מעט מאות שעות תורה שבעל-פה, מעט מאוד שעות היסטוריה יהודית.

אבנר-חי שאקי: אני קורא לידידי שר החינוך, לכולנו כאן

אבנר-חי שאקי: בכנסת ולשר האוצר להוסיף שעות ללימודי יהדות, אחרת יגדל פה נוער דובר עברית שיהדותו קלושה עד אפסית.

אבנר-חי שאקי: זה ידוע, זה לא סוד ששנים אני כבר עומד על העניין הזה.

אבנר-חי שאקי: לומדים תנ"ך, ספר הספרים, בקושי שעה-שעתיים בשבוע, בכלל לא לומדים תורה שבעל-פה, מעט מאוד היסטוריה יהודית, ואז מתפלאים שיהדותם של התלמידים בישראל כל כך קלושה, שטחית, רפויה.

אבנר-חי שאקי: בתקציב יש כמה דברים טובים, יש בו כמה דברים הטעונים תיקון.

אבנר-חי שאקי: ואחרון אחרון – עניין השלום.

אבנר-חי שאקי: כביכול הממשלה הזאת מפריעה לשלום, איננה עושה למען השלום.

אבנר-חי שאקי: בזה שאנחנו דורשים הדדיות מלאה – אין לך דבר שיבטיח שלום יותר מאשר הדדיות.

אבנר-חי שאקי: גם ערפאת צריך למלא את מה שהוטל עליו, צריך להפסיק את הטרור לחלוטין, צריך למלא את כל התחייבויותיו.

אבנר-חי שאקי: כשהוא ימלא את התחייבויותיו יש מקום לדבר על מילוי התחייבויותינו, אבל כל עוד אין מילוי התחייבויות מצד הרשות הפלסטינית אין לצפות למילוי שום התחייבות ישראלית.

אבנר-חי שאקי: תודה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אברהם הירשזון – איננו באולם.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת סאלח טריף, אחריו – חבר הכנסת רן כהן.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת שאקי היקר, אני רוצה לשאול אותך מה קודם למה – לחם או תורה?

סאלח טריף: אתה בקיא בתורה, מה קודם, אדוני?

חיים דיין: בלי לחם אין תורה.

אבנר-חי שאקי: אם אין קמח אין תורה.

סאלח טריף: תודה רבה לך.

סאלח טריף: פשוט שיניתי את סדר-היום.

סאלח טריף: אני גם קורא לחבר הכנסת דהן.

סאלח טריף: למה אני שואל?

סאלח טריף: אני לא בקיא ביהדות, למדתי קצת תורה.

סאלח טריף: סיפרתי לחברים מתנועת ש"ס, שבעכו, במקום שלשכתי נמצאת, היום תפס אותי אזרח פשוט, ספרדי, כמוני וכמוך, חבר הכנסת אזולאי, ואמר לי: אדוני, מה מדברים בכנסת על מספרים?

סאלח טריף: לי אין כסף לשלוח את הילד שלי לטיפול שיניים אצל הרופא.

נסים דהן: תספר את זה לברק.

סאלח טריף: סליחה, אני אספר את זה לברק.

סאלח טריף: חבר הכנסת דהן, אני לא עושה את זה בקנטרנות, אתה חבר טוב שלי.

נסים דהן: למה אתה לא מספר את זה לברק, הוא תולה שלטים.

סאלח טריף: ברשותך, אתה מוכן לשמוע אותי?

סאלח טריף: אתה יודע שאני דווקא מעריך את תנועת ש"ס ואת מה שהיא עושה, את החינוך הטוב שאתם נותנים, את הפעילות הטובה בקרב השכבות החלשות.

סאלח טריף: אבל קצת איבדתם את הדרך – – – זה מאוד מפריע מה שקורה פה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אתה חושב שכאן זה עוזר לך בפריימריס?

נואף מסאלחה: אל תיפגע.

נואף מסאלחה: אתה רוצה – תדברו בחוץ.

נואף מסאלחה: זה לא יפה, אתם גם מפריעים וגם לא מקבלים קולות.

סאלח טריף: אדוני, חברי הכנסת, מה שאני מנסה לומר, חבר הכנסת דהן, הוא: מה בעצם קורה כאן?

סאלח טריף: אנשים רוצים לשמוע מהכנסת בשורה ומסר לציבור.

סאלח טריף: תורה – כן; חינוך דתי – כן; ענייני דת – כן.

סאלח טריף: הכול יפה, אבל אין כסף לכל דבר, מה לעשות?

סאלח טריף: אתם יודעים את זה.

סאלח טריף: אני מדבר כאיש אופוזיציה.

סאלח טריף: כשיש לנו למעלה מ-250,000 מובטלים, התנועה שלכם צריכה קודם כול להילחם למענם.

סאלח טריף: זה הדגל שלכם.

סאלח טריף: משם מגיעים לקו העוני.

סאלח טריף: חבר הכנסת שאקי, ששמעתי אותו בהתחלה, היה מצוין, אחרי זה הוא עבר לאיזה מגדל שן אקדמי כשהוא לא יודע מה קורה בעם.

סאלח טריף: אנשים מובטלים, וכשאין לחם לאנשים, הכבוד שלהם נרמס.

סאלח טריף: הם גם לא יכולים לתת טיפול שיניים לילדים שלהם.

סאלח טריף: מה אתה מצפה?

סאלח טריף: כשיש שוד של הקופה הציבורית, כשיש אבטלה כזאת, מדברים על תקציב?

סאלח טריף: מתחילים להתווכח על חרדים או על לא-חרדים, על דתיים?

סאלח טריף: אני ממש מתפלא עליכם.

נסים דהן: מה אתה מציע?

סאלח טריף: אתה יודע מה ברק אומר:

סאלח טריף: עכשיו לא ניתן תקציבים לא לדת, לא לחרדים – לא עוד תקציבים, אלא אנחנו נפנה אותם לצמיחה – – –

נסים דהן: לאוניברסיטה אתה תיתן?

סאלח טריף: כן.

סאלח טריף: כשאנחנו היינו בשלטון, וגם אתה היית אתנו, הגיעו ל-7% אבטלה, לא היתה אבטלה, לאנשים היה כבוד, הם יכלו לעבוד ולהביא פרנסה הביתה.

סאלח טריף: ברק אומר עכשיו מה שאתם לא מצליחים להביא – – –

נסים דהן: – – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דהן, יש לו רשות דיבור, אני מבקש ממך.

נסים דהן: הוא מדבר אתי ואני עונה לו.

סאלח טריף: חבר הכנסת דהן, כל חברי הכנסת, מה שברק אומר היום הוא זה: בסדרי העדיפויות הקיימים, זה הזמן לעזור לצמיחה, לחסל את האבטלה, ללכת אל האנשים העניים והמסכנים ולתת את הסיוע התקציבי.

סאלח טריף: היום יש תקציב דל, אין מקורות תקציביים; התקציב הוא קשה כי אין צמיחה, אין הכנסות והאבטלה גבוהה.

סאלח טריף: לכן אומרים: רבותי, אל תיקחו עכשיו לדת.

סאלח טריף: תקציב משרד הדתות במפורש, זו לא דמגוגיה, הוא יותר מתקציב מע"צ.

סאלח טריף: מה זה מע"צ?

סאלח טריף: זו השקעה בתשתיות, חבר הכנסת רן כהן, תשתיות זה צמיחה, יותר כסף לעבודות ציבוריות בכבישים שאנחנו נתקעים בהם, יותר כסף לציבור המסכן, יש יותר תזוזה כספית.

סאלח טריף: אני שואל אתכם מה אמרה התורה, מה קודם – לחם או תורה?

סאלח טריף: אבל אתם לא רוצים לשמוע, אתם אומרים: לא, קודם תורה.

סאלח טריף: עם התורה אוכלים, שותים והולכים למכולת?

נסים דהן: כן.

סאלח טריף: אני חושב שלא.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אני מבקש תוספת זמן פציעות.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת סאלח טריף, בכל פעם אני קצת ליברל וכל אחד מכם בא להעיר לי כמה השני קיבל.

נואף מסאלחה: אתה רוצה עוד דקה?

נואף מסאלחה: בבקשה, תסיים, שתי דקות.

סאלח טריף: אני מודה לך.

סאלח טריף: מה שמפריע לי כאן, רבותי, הוא, שלא ייתכן שתקציב משרד הדתות יהיה מיליארדים, כשחצי מיליארד פה וחצי מיליארד שם יכולים לסייע לאנשים מתחת לקו העוני.

סאלח טריף: צורם לי גם שפוגעים בחיילים המשוחררים, צורם לי אם זה שקל או 750 שקל.

סאלח טריף: צודק חבר הכנסת רענן כהן, מה ההתלהמות הזאת שלנו?

סאלח טריף: על חשבון מי?

סאלח טריף: אנחנו חזקים על מי?

סאלח טריף: מה החלוקה הזאת?

סאלח טריף: יגידו לי: היו דברים מעולם.

סאלח טריף: אז כשהיה תקציב חילקו לכולם, אבל עכשיו, כשאין, כואב לי שיש אוכלוסייה שהיא 20% מהמדינה, שגם היא מהספרדים – אוכלוסיית המיעוטים בישראל; הם נהנים פחות במאות אחוזים, ויש אפליה בין אזרח יהודי לבין אזרח ערבי.

סאלח טריף: מי חושב על זה?

סאלח טריף: מי נותן את דעתו על כך?

סאלח טריף: אנחנו לא קיימים?

סאלח טריף: אנחנו אוויר?

סאלח טריף: זה פשוט מקומם, שבארצנו, במדינתנו – – –

נסים דהן: הנציגים שלהם אשמים.

סאלח טריף: ראיתי עכשיו שראש הממשלה מתהדר בכך שמביאים לירושלים 300–400 מיליון; כל הכבוד, אבל יש גם חלקים עניים אחרים.

סאלח טריף: הוא דיבר על בני-ברק, שגם יחשוב על בני-ברק.

סאלח טריף: אבל מה, כאן מחפשים ציבור בוחרים.

סאלח טריף: מה זה צריך להיות?

סאלח טריף: מה זה, שוד הקופה הוא לאור התקרבות מועד הבחירות?

סאלח טריף: מה, המובטלים הם לא של כל המדינה?

סאלח טריף: אז החינוך הדתי, עם כל הכבוד, יחכה שנה שנתיים ואנחנו נטפל בבעיות הקשות.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

סאלח טריף: אני בכוונה לא מזכיר כאן לא מספרים ולא דברים, כי האדם המסכן והקטן ברחוב לא מעניין אותו מה גודל התקציב, איזה אחוזים היו ואיזה אחוזים יהיו; מעניינים אותו הפרנסה, הלחם לילדים, הטיפול הרפואי.

סאלח טריף: ראינו עכשיו מה המצב בבתי-החולים.

סאלח טריף: ממש אסון, בושה.

סאלח טריף: בושה שכך נראית הממשלה, שכך היא מטפלת בדברים הכי חשובים לאזרח בישראל.

סאלח טריף: תודה, אדוני.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת יונה יהב.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת רן כהן, אתה ביקשת לדבר עשר דקות, את זה צריכה לזכור סגנית מזכיר הכנסת.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מודה על האמת, שהדבר שהכי מעצבן אותי בשוד הכסף הלאומי הזה, זה לא עצם העובדה שקבוצות אוכלוסייה, ואפילו מפלגות, לוקחות לעצמן או לשולחיהן.

רן כהן: הכי מעצבן אותי במאות המיליונים ובמיליארדים, אם זה מיליארדים, זה שאין שם אפילו שקל אחד, אחד, כדי ליצור מקום עבודה אחד למובטל – למובטל שקם בבוקר ואין לו לאן ללכת לעבוד, למובטל שצריך להסתכל בעיני ילדיו ואשתו ולדעת שהוא לא מביא פרנסה לביתו בגלל הממשלה הארורה הזאת; שאין שם שקל אחד מכל המיליארדים שמיועד להקטין את העוני, לצמצם במקום אחד, ילד אחד שלא יהיה מתחת לקו העוני.

רן כהן: אין בכל השוד הזה של הכסף, אין שם שקל אחד כדי להעמיק את החינוך; אין שם שקל אחד לבריאות; אין שם שקל אחד כדי להקטין את מצוקת הדיור למי שאין לו דירה.

רן כהן: זה הדבר שהכי מעצבן, יותר מכל הכלכלות והחישובים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, מאחר שתקציב זה עולם ומלואו, תרשה לי להתמקד בעיקרו של דבר בסעיף האחרון, בסעיף של הדיור.

רן כהן: מה קורה כאן בעצם?

רן כהן: היום, אחרי שנתיים שנתניהו ומאיר שטרית עשו כל מה שהם רק יכולים, בכל התעתועים והתרגילים והכוחנות – האיש החזק של עם ישראל נגד החלשים – כדי למנוע את מכירת הדירות לדיירים שלהם; למנוע מאנשים שמרגישים בבית בבית שלהם, שהבית הזה יהיה באמת שלהם.

רן כהן: פתאום נתניהו – מתקרבות הבחירות, ועכשיו הוא בא ואומר: תקפיאו את חוק הדיור הציבורי, אני רוצה למכור את הדירות.

רן כהן: עוד מעט נראה איך הוא רוצה למכור את הדירות.

רן כהן: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה שיהיה ברור לכל עם ישראל: כל דירה שתימכר בארץ הזאת לדיירי הדיור הציבורי, בכל שיטה שתימכר, ואני בטוח שתימכר על-פי החוק שלנו, על-פי חוק היוזמים, אנוכי וחברי הכנסת שבח וייס, מקסים לוי, ענת מאור, חיים דיין שתמך בזה, חברי כנסת אחרים שתמכו בחוק הזה – לפי החוק שלנו יימכרו הדירות.

רן כהן: כי לפי החוק שלנו הדברים יותר טובים.

רן כהן: כל דירה שתימכר, רק בזכות החוק תימכר.

רן כהן: כי הממשלה הזאת עשתה הכול כדי למנוע את החוק ואת המכירה על-פי החוק, וכשלא הסתדר לה, בתעתועים, היא חושבת שהיא תמכור על-פי התוכנית.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר לך, זאת ממשלה שצריך להכניס לבית-סוהר.

רן כהן: אתה יודע, ש-105 ימים, שלושה חודשים וחצי, יש חוק בישראל, חוק דמוקרטי, חוק שהכנסת הזאת קיבלה בפרטי פרטים, לאחר שישבנו על כל פרט, וממשלה שגובה מסים על-פי החוק, מכניסה עבריינים לבית-סוהר על-פי החוק, מענישה על-פי החוק, לא מקיימת חוק.

רן כהן: למה?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אתה יודע למה?

רן כהן: כי שר האוצר נתניהו לא מעביר לשר השיכון נתניהו את הרשימה של הבעלות על הקרקעות.

רן כהן: זה כביכול הנימוק מדוע לא מוכרים את הדירות.

רן כהן: הראית דבר כזה?

רן כהן: ראש ממשלה עומד מעל שר האוצר, ששולט על רשימת הקרקעות, שעומד מעל שר השיכון, שצריך למכור את הדירות, וביד אחת, בלשונו של אריק שרון, הוא מונע את העברת הרשימה וביד השנייה הוא מונע מהדיירים לקנות את הדירות שלהם.

רן כהן: אם זאת לא ממשלה פושעת מבחינה חברתית, אז מה זה?

רן כהן: והדבר השני, אדוני היושב-ראש, הרי אפשר למות מהממשלה הזאת ומהתמודדות אתה.

רן כהן: אתם זוכרים, חברי הכנסת, מה הם לא אמרו – זה המבחן השישי שהממשלה הזאת מעמידה לחוק הדיור הציבורי.

רן כהן: ומה הם לא אמרו: שהחוק הזה יעלה מיליארדים; אי-אפשר לעשות אותו; הדירות יאזלו.

רן כהן: מה התוצאה?

רן כהן: אתה יודע, אדוני, מה התוצאה?

רן כהן: שמאיר שטרית ומשה ליאון חתמו על הסכם עם הסוכנות היהודית להעברת 800 מיליון דולר, שהם 3.2 מיליארדי שקל מכספי העניים האלה, שאמורים לקנות את הדירות שלהם, כדי להעביר אותם לסוכנות ולפדרציות היהודיות.

רן כהן: זאת הפעם הראשונה בהיסטוריה, שימו לב, חברי הכנסת, פעם ראשונה בהיסטוריה; 50 שנה יהדות ארצות-הברית מעבירה תמיכות לישראל כדי לתמוך כאן בשכבות החלשות – זאת הפעם הראשונה שממשלת נתניהו, מאיר שטרית ומשה ליאון יגבו כסף מעניים כדי להעביר אותו לפדרציות בארצות-הברית.

רן כהן: שומו שמים.

רן כהן: איזה טמטום, איזה טירוף.

רן כהן: רק שלא יהיה חוק הדיור הציבורי.

רן כהן: לקחת היום מתושבי מוסררה, ומתושבי רחוב שטרן, מתושבי שדרות, יפו ג' ונווה-שרת, רחובות, נתניה, אשדוד, ירוחם, שלומי, חיפה, בשביל להעביר כסף לפדרציות בארצות-הברית.

רן כהן: ועוד יש להם עזות המצח לבוא ולהגיד עלינו שהחוק שלנו יקר.

רן כהן: והרי החוק שלנו אמר, שכל שקל שייכנס ממכירת הדירות ילך רק לדבר אחד, לבניית דירות.

רן כהן: ועשינו את החישוב, 30,000 דירות בחמש שנים.

רן כהן: עיני לא צרה ב-5,000 דירות לישראל בעלייה, אבל עם כל הכבוד, 5,000 לישראל בעלייה ו-25,000 לחסרי דיור.

רן כהן: לבנים של אלה שגדלו בשכונות האלה, לזוגות הצעירים, למה לא?

רן כהן: גם לעולים, גם לעולים הוותיקים, גם לבנים של העולים הוותיקים.

רן כהן: בואו תראו את הילדים על הידיים של האמהות בתל-כביר בתל-אביב, בלי קורת גג, רק אלוהים והשמים מעל הראש שלהם.

רן כהן: הם עומדים בלי דירות, למה?

רן כהן: כי הממשלה הזאת החליטה להיות רעה כלפי הדיירים.

רן כהן: ומי יכול לסבול עוד את העניין הזה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר שלא להתפוצץ ממה שהממשלה הזאת עשתה עם חוק הדיור הציבורי.

רן כהן: הם חושבים שהם ירמו את הדיירים.

רן כהן: למה?

רן כהן: מה הם חושבים, שהדיירים האלה מטומטמים?

רן כהן: הדיירים האלה יותר פיקחים מהם.

רן כהן: כל אחד שגר בשכונות האלה הוא פרופסור של החיים, שנתניהו עוד ילמד אצלו מה הוא פרק בחיים.

רן כהן: מה, הם לא יודעים?

רן כהן: נתניהו הופיע ואמר בשבוע שעבר, שהתנאים של התוכנית שהוא מכין טובים יותר לדיירים מאשר החוק.

רן כהן: תאמינו לי, הוא יכול לחשוב שהוא וירטואוז, אבל גם וירטואוז עדיין לא מוכיח ש-75 הם יותר מ-85.

רן כהן: אבל מה לעשות?

רן כהן: החוק נותן 85%, והתוכנית שלו אמורה לתת 75%.

רן כהן: יותר מזה, ה-85% הם עד 580,000 שקל לדירה, וה-75% הם רק עד 400,000 שקל לדירה.

רן כהן: אז מה יותר טוב לדיירים, אזרחי ישראל?

רן כהן: מה יותר טוב לדיירים?

רן כהן: בליל המלים של נתניהו, שמדבר דברים כדי לסמא את העיניים ולרמות אתכם, או החוק הזה שיתחשב בכם?

רן כהן: הדבר השני: או.

רן כהן: קיי.

רן כהן: , נתניהו וירטואוז, אבל ממתי כאשר דיירים יכולים לקבל משכנתה זה יותר גרוע מאשר כשהם לא יכולים לקבל משכנתה?

רן כהן: החוק אומר שהם יכולים לקבל משכנתה, אז למה זה יותר רע מאשר לא לקבל משכנתה?

נואף מסאלחה: חבר הכנסת רן כהן, סיימת.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מייד אסיים.

רן כהן: תאמין לי, גם אלה שאחרי אינם, אז אין בעיה.

יונה יהב: למה?

יונה יהב: הם ישנם.

רן כהן: אה, ישנם?

נואף מסאלחה: חבר הכנסת רן כהן, אני מבקש ממך לסיים.

רן כהן: אני אעבוד כמצוות היושב-ראש.

יונה יהב: אנחנו מקשיבים לך.

רן כהן: מי אני?

רן כהן: עפר לרגליכם.

רן כהן: מייד אני מסיים.

יונה יהב: אנו עפר לרגליך.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא ייאמן.

רן כהן: בא ראש ממשלה בישראל, והוא כבר לא משקר, הוא כבר לא מרמה, זו כבר הונאה בקנה מידה שלא נשמע כמוהו בכלל – – –

נסים דהן: תגיש בג"ץ.

רן כהן: לבוא ולהגיד, שאם הם לא יקבלו משכנתה זה יותר טוב מאשר שהם כן יקבלו משכנתה.

רן כהן: בחוק הם יקבלו משכנתה.

רן כהן: הדבר האחרון, ובזה אני מסיים: בחוק כל הכסף לא הולך מכאן, הוא הולך לדיור ציבורי, למשפחות שממתינות.

רן כהן: יש 20,000 משפחות שממתינות, ועם הזמן גם יגיעו ל-30,000.

רן כהן: זה יתרונו של החוק.

רן כהן: ולכן, מאחר שכבר הוחלט למכור את הדירות, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מקווה, באמת, שהלילה תהיה הכנסת נבונה ואמיצה ותשאיר את החוק הזה בתוקף.

רן כהן: בשבוע הבא יהיה בג"ץ והוא יראה לממשלה הזאת איך מקיימים חוק וצדק בישראל.

רן כהן: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת משה פלד, תסתכל עלי.

נואף מסאלחה: אתה מחליף אותי.

נואף מסאלחה: אני כיושב-ראש הישיבה הוצאתי את חברי הכנסת דוד טל ודוד אזולאי מהישיבה אחרי שהזהרתי אותם.

נואף מסאלחה: מה שאני מבקש – הרי אתה תחליף אותי – אני מבקש ומאמין שתנהג כך שלא תאפשר הודעה אישית לאדם שיצא.

נואף מסאלחה: אני מבקש ממך.

נואף מסאלחה: הרי אני יושב-ראש ישיבה ויכול לדבר עכשיו כל מה שאני רוצה.

נואף מסאלחה: אם הכוונה לתת במה כדי להשמיץ אותי, אומנם בכנסת עכשיו סוף עונת המלפפונים, כבר יצאנו לפגרה.

נואף מסאלחה: אני מאמין בך, וסליחה שאני אומר, אני מקווה ואני מקבל כל שיקול דעת שלך.

משה פלד: הוא רוצה הודעה אישית נגדך?

נואף מסאלחה: בטח.

נואף מסאלחה: כי אני הוצאתי אותו, כי אני סגן יושב-ראש והוא עשה מה שעשה.

יצחק וקנין: אתה צריך להתנצל קודם על מה שאמרת.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת יונה יהב, ארבע דקות, בבקשה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש – – –

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, על-פי התקנון אני מבקש הודעה לסדר הדיון.

נואף מסאלחה: בבקשה, חבר הכנסת דיין.

חיים דיין: ברשותך, חבר הכנסת נסים דהן וחברי הכנסת של ש"ס, אני יכול להיות אובייקטיבי בקטע הזה.

חיים דיין: מה שהיה כאן – נכון שזה לא נעים לא לבית ולא למעמד חברי הכנסת, אבל כפי שאני רואה את הדברים, חבר הכנסת דוד טל, סגן יושב-ראש הכנסת, קצת ניצל את העובדה וחרג קצת מלוח הזמנים ולא התחשב ביושב-ראש שביקש ממנו לפחות פעמים מספר לסיים במשפט מסכם, והוא לא עשה זאת.

חיים דיין: בסיכומו של דבר הגיעו הדברים למתח.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, היה כאן גם מצדך דבר שלא היה צריך להיות, כאשר אמרת לו, כיושב-ראש שמנהל את הישיבה, "חבר כנסת מושחת".

חיים דיין: על-פי התקנון, לפי סעיף 52, אם אינני טועה – –

נואף מסאלחה: אני חוזר בי מהמלה מושחת.

נואף מסאלחה: גמרנו.

חיים דיין: – – ברגע שחבר כנסת מושמץ, התקנון מחייב אותך, או כל יושב-ראש אחר, לתת לו להגיב.

נואף מסאלחה: עוד לא סיימתי את הישיבה.

נואף מסאלחה: אני חוזר בי.

נואף מסאלחה: תודה רבה, חבר הכנסת דיין.

נואף מסאלחה: אני חוזר בי מהכינוי מושחת לפרוטוקול.

נסים דהן: אני מבקש הצעה לסדר הדיון, על-פי התקנון.

נואף מסאלחה: בבקשה, חבר הכנסת דהן.

נסים דהן: אתה צודק, אדוני היושב-ראש.

נסים דהן: אי-אפשר לתת זכות תגובה באמצע הדיון.

נסים דהן: על-פי התקנון, בסוף הדיון, כשכל 120 חברי הכנסת יהיו פה וירצו להצביע, לפני ההצבעה, תינתן זכות התגובה לחבר הכנסת טל.

נואף מסאלחה: בסדר.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

ענת מאור: על מה?

חיים דיין: חברת הכנסת ענת מאור, את לא היית.

חיים דיין: אני מכבד גם אותו וגם את חבר הכנסת טל.

חיים דיין: שניהם חרגו.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש – – –

משה פלד: חבר הכנסת יהב, בבקשה.

ענת מאור: – – – מחזירים שגריר, משפילים שגריר.

ענת מאור: יש גבול למה שאתם יכולים לעשות.

יונה יהב: אני מבקש ממך, אדוני, תמדוד את זמני.

יונה יהב: תגן עלי מפני חברתי, חברת הכנסת ענת מאור.

ענת מאור: לא צריך לתת להם לקבוע את כל הנורמות ואת כל הנהלים.

ענת מאור: הספיק מה שהיה עם השגריר בגרמניה.

משה פלד: בבקשה, חבר הכנסת יונה יהב.

יונה יהב: אני מקווה שאדוני ייקח בחשבון שנלקח מזמני.

נסים דהן: חברת הכנסת מאור, צריך גם אותך להזמין לסדר?

ענת מאור: נותנים לכם כוח – – –

חיים דיין: למה את מוסיפה?

חיים דיין: לא היית כאן.

נסים דהן: – – –

יצחק וקנין: – – – ההתנשאות שלכם.

משה פלד: חברת הכנסת ענת מאור.

משה פלד: חבר הכנסת דיין.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, העם רואה את המראות, שומע את הקולות.

יונה יהב: אני לא במיוחד חושב שהזמנים האלה בערבו של לילה, כשאנחנו עומדים לאשר את תקציב – – –

משה פלד: לא הבנתי את המושג "ערבו של לילה".

יונה יהב: – – – בערבו של יום, כשאנחנו עומדים לאשר את תקציב המדינה, שהוא תוכנית העבודה של המדינה כולה, כשהמראות הניבטים אלינו ממשרדו של ראש הממשלה, אותו מיקח וממכר שנעשה בדקות האחרונות כדי להשיג הצבעה של סיעות הקואליציה מקיר אל קיר, והמחיר הנורא שהדברים האלה עולים לנו; ואני אומר "לנו" בלשון רבים, מאחר שכל אחד ואחד מאזרחי המדינה משלם מכיסו את המיליארד וחצי או שניים שעולה לנו המשא-ומתן סביב אישורו של תקציב המדינה.

יונה יהב: בהחלט מן המקום הזה צריך לבוא ולומר, שהרעה החולה החלה בכנסת השתים-עשרה, עת חברה הכנסת הזאת להעביר את חוק הבחירה הישירה לראש הממשלה.

יונה יהב: חשבו אז המומחים החוץ-פרלמנטריים, בעיקר מהפקולטות למשפטים למיניהן, שהחוק החדש הזה ושיטת הבחירה הזאת ירפאו את כל החוליים, יגרמו לכך שהסחיטה, בין הפוליטית ובין הכלכלית, תיפסק.

יונה יהב: והנה אנחנו רואים שלא כך הדבר, ומדי חודש דצמבר – והפעם כתוצאה מנפילתה של הממשלה הזאת הדברים קורים דווקא בחודש פברואר, אבל בדרך כלל במשך חודש דצמבר – אנחנו חווים חוויה של שוד הקופה הציבורית:

יונה יהב: דברים שלא נרשמים בספר התקציב נלקחים שלא לפי אמות מידה של מינהל ציבורי, שלא לפי אמות מידה של סדר עדיפויות ציבורי או לאומי; והדברים האלה עולים כסף רב שאין למדינה הזאת, ממקורות שאינני יודע מהיכן הם נלקחים.

יונה יהב: מן הראוי שאנחנו נראה את המראות הללו ונגיד לעצמנו, שבכנסת החמש-עשרה נחבור כולנו יחד; אם כי אני חושב שכרגע זה נראה חלום באספמיה, כי כל אותם רסיסי מפלגות, שייכנסו לכבוש את הספסלים הריקים שאנחנו מביטים בהם כרגע, לא ירצו להתאבד פוליטית ולאבד את עצמם לדעת.

יונה יהב: כל האטומים הקטנים האלה שישבו פה, רסיסי המפלגות למיניהם, יגרמו לכך שמי שייבחר לראש הממשלה – ואני מאוד מקווה שזה יהיה אהוד ברק – לא יוכל לשלוט ממשית, לא יוכל לבצע מדיניות ממשית, מכיוון שהסחיטה הפוליטית והכספית-הכלכלית תתבצע כמעט כל יום, כל שעה, לפני כל עניין ברומו של עולם שיחייב התאחדות הבית סביב הצבעה רצינית, ותגרום לכך שבחדרים האחוריים בבית הזה ייכנסו למשא-ומתן מהיר תחת לחץ, ושוב הקופה הציבורית היא שתשלם את מיר הסיטואציה הזאת.

יונה יהב: הדברים האלה חייבים להיפסק.

יונה יהב: הם חייבים להיפסק כדי ליצור קואליציה יציבה, שיטת משטר וממשל יציב, שימנעו את הסחיטה הזאת לאור היום, הסחיטה הזאת שמי שמשלם אותה זה דווקא אותם שנמנים עם העשירונים היותר-נמוכים של החברה בישראל.

יונה יהב: הם אלה שמשלמים את המחיר הנורא הזה, שניבט אלינו גם ברגע זה ממשרד ראש הממשלה בעבר השני של הגבעה הזאת.

יונה יהב: אני מעלה את הדברים האלה כהגיגים, אבל אני די פסימי לגבי יכולת היישום.

יונה יהב: תודה, אדוני.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת אפי אושעיה – איננו; חבר הכנסת דוד ראם – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת מיכה גולדמן, בבקשה.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בימים אלה מרבית חברי הכנסת עוברים יישוב יישוב, כל אחד על-פי מערכת הבחירות של מפלגתו.

מיכה גולדמן: אני יודע שאותם חברי כנסת אשר לא נמצאים כאן ונמצאים ברגעים אלה בערי הפיתוח בגליל או בערי הפיתוח בנגב, בשכונות או ביישובים, בוודאי כל אחד מהם שיגיע הערב לכאן לאשר את התקציב ישאל את עצמו, מה קרה כאן במדינה שלנו, שרק לפני שלוש שנים היתה מדינה שהיתה בה צמיחה, שהיצוא שלה עלה, שהיו בה השקעות ומשקיעים עמדו בתור לבוא להשקיע בה.

מיכה גולדמן: אני, כמו כל חברי שהזכרתי, עובר כמו שעברתי לאורך כל השנים שאני חבר כנסת.

מיכה גולדמן: מילאתי תפקיד ביצועי כסגן שר החינוך, התרבות והספורט וראיתי מקרוב אותן שנים שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, היה בהן ראש ממשלה.

מיכה גולדמן: הוא קבע סדר עדיפויות אחר, הוא ראה את החינוך כאחד הנושאים אשר יכולים להביא לחברה הישראלית נוער אשר יכול היה לזכות בסיוע שווה, באותה מערכת חינוך טובה בקריית-שמונה, בצפת, בעפולה, בעכו, בנצרת-עילית.

מיכה גולדמן: הוא ראה בהשקעה בחינוך, ובמקביל בקליטתם של אלפי תלמידים שהגיעו מחבר המדינות ומאתיופיה, חלק מההשקעה החשובה לתשתית האנושית של מדינת ישראל.

מיכה גולדמן: והיום, שלוש שנים אחרי שקמה הממשלה הזאת בראשותו של ביבי נתניהו, אנחנו רואים נסיגה בכל תחום – קיצוץ בתקציב החינוך, צמצום ההשקעות כמעט לאפס, ירידה בצמיחה לנפש.

מיכה גולדמן: אותו נתניהו שאמר לפני שלוש שנים: 17,000 דולר צמיחה לנפש, אנחנו נעלה את זה.

מיכה גולדמן: אדוני ראש הממשלה, לא רק שלא שמרת על 17,000 דולר, ירדנו כמעט ב-2,000 דולר בהכנסה לנפש.

מיכה גולדמן: ביקרתי השבוע בבית-שאן, שוחחתי עם תושבים בבית-שאן, שאלתי אותם כמה מפעלים הקימה הממשלה הזאת בשלוש השנים האחרונות לטובת בית-שאן.

מיכה גולדמן: ראש הממשלה מדבר כל הזמן על נתינה לערי הפיתוח, לשכונות.

מיכה גולדמן: אתה מבקר בקריית-שמונה, אתה בא לעכו, אתה בא לערי הפיתוח בגליל או בנגב ואתה שואל, איפה המפעלים שקמו בשלוש השנים האחרונות, לאן יחזרו אותם צעירים שחוזרים מן הצבא, אותם צעירים שמסיימים לימודים גבוהים ורוצים לחזור הביתה – לעכו או לנהרייה או לכרמיאל או לנצרת-עילית.

מיכה גולדמן: ואתה שואל, מה עם אותם עולים שהגיעו מחבר המדינות, אותה עלייה ברוכה שחיזקה את מערכת החינוך, שחיזקה את החברה בישראל.

מיכה גולדמן: אתה רוצה לראות את אלה אשר הגיעו בעשר השנים האחרונות מעודדים את אחיהם, את בני המשפחה שלהם שנשארו בחבר המדינות, שיגיעו לכאן לארץ.

מיכה גולדמן: ואתה שואל את עצמך, האם זאת ממשלה שעושה את המאמץ שלה כדי שנוכל לחזור לימים היפים של 100,000 עולים למדינת ישראל.

מיכה גולדמן: רק אתמול התבשרנו שהשנה יש ירידה של יותר משליש בעלייה מחבר המדינות לעומת השנה הקודמת.

מיכה גולדמן: ואני כאן אומר מעל הבמה הזאת, התקציב שאנחנו נאשר הלילה לאחר חצות הוא לא תקציב שיש בו בשורה למובטלים בערי הפיתוח, למובטלים בשכונות, לאותם תלמידי בתי-ספר שקיצצו להם בשעות החינוך ולא מאפשרים להם חינוך שווה כמו לכל ילדי ישראל.

מיכה גולדמן: זה תקציב שלא בא להתמודד, לא עם פתרון לתעסוקה, לא עם קליטת עלייה, לא עם דאגה לעולים, לא עם דאגה לאמהות שעדיין לא מסוגלות להתמודד בשליחת ילדים למעונות-יום.

מיכה גולדמן: שאלתי את רחל עקיבא, מזכירת "נעמת" בעפולה, מדוע מצמצמים את מעונות "נעמת" בעפולה.

מיכה גולדמן: היא השיבה לי, כי להורים קשה לשלם 800 ו-900 שקלים בחודש.

מיכה גולדמן: אני בטוח שהדוגמה של "נעמת" בעפולה היא זהה בכל היישובים האחרים, ואני חושב שאחד התפקידים המרכזיים והחשובים שלנו הוא לתת חינוך מגיל לידה, לתת לילד הרך, לילד הצעיר בגיל שלוש וארבע, לאפשר לו להגיע למעון-יום במימון המדינה, כדי שנדע כולנו יחד שאשה יכולה לצאת לעבוד אם מאפשרים לה לקלוט את הבן במעון, ואז כולנו נצא מורווחים.

מיכה גולדמן: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת מקסים לוי – איננו; חבר הכנסת חיים רמון – איננו; חבר הכנסת דורון שמואלי – איננו.

משה פלד: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני זוכרת לפני שנתיים וחצי, כמעט שלוש, יום אחרי הבחירות, קמנו בארץ אחרת.

סופה לנדבר: ברחובות הכול ריק, רק המון המון ניירות, מה שנשאר אחרי יום סוער של בחירות.

סופה לנדבר: קמנו בארץ אחרת, ארץ שקיבלה את ראש הממשלה החדש.

סופה לנדבר: וחשבנו שיכול להיות שמי שתמך בו צודק.

סופה לנדבר: חשבתי שבאמת יהיה שינוי, משהו דרסטי צריך להיות במדינה הזאת, במדינה שהאמינה שיכול להגיע לפה ראש ממשלה חדש.

סופה לנדבר: אגב, אני עכשיו בזמן הפריימריס, וכמו חברי כנסת אחרים במפלגת העבודה חורשת את הארץ.

סופה לנדבר: אני נוהגת ומרימה את הראש, ובפינת דיזנגוף ואלנבי ורוטשילד, בכל פינה בתל-אביב וביפו, באשדוד ובאשקלון, בכל עיר ועיר אני מרימה את הראש ומעל הראש שלי – שלט עם ביבי נתניהו.

סופה לנדבר: אגב, אם הוא היה צריך להיות בגלריה של יפים ויפות, יכול להיות שהוא היה לוקח איזה מקום בהתחלת הרשימה.

סופה לנדבר: אבל אנחנו לא נמצאים בגלריה הזאת.

סופה לנדבר: אנחנו נמצאים במדינה קטנה, במדינה שלנו ובבית שלנו.

סופה לנדבר: יש לנו ראש ממשלה שמחייך מתוך שלט, עם חיוך עקום.

סופה לנדבר: הנה הכיסא שלו, הוא ריק.

סופה לנדבר: לעתים קרובות הכיסא הזה ריק.

סופה לנדבר: זה לא משנה, הוא נמצא פה או לא נמצא.

סופה לנדבר: כמו סערה שעברה על מדינת ישראל, הכול עקום, הכול נהרס בחינוך, בבריאות, בקליטה, במשפחות.

סופה לנדבר: רק אתמול, דווקא בנסיעה באמצע הפריימריס, נכנסתי לחיפה.

סופה לנדבר: זוג עולים חדשים מאלבניה עם שני ילדים.

סופה לנדבר: ילד אחד חולה מאוד, השני גם הוא חולה.

סופה לנדבר: אחד בחינוך מיוחד.

סופה לנדבר: משפחה שכמעט שנה חיה באוהל.

סופה לנדבר: כמעט שנה, ולאף אחד לא אכפת.

סופה לנדבר: עד היום שלחתי מברק אחרי מברק לשר אחד ולשר השני, ואין תגובה.

סופה לנדבר: אבל זה לא משנה.

סופה לנדבר: גם אצל שר הקליטה וגם אצל שר השיכון וגם אצל שר החינוך.

סופה לנדבר: מה בעצם יכול להיות בארץ שלנו?

סופה לנדבר: עכשיו דנים בתקציב.

סופה לנדבר: חשבתי, עוד לפני שנתיים וחצי, כאשר פעם ראשונה אישרנו תקציב, שיכול להיות שייתן תרומה לחינוך ולבריאות, ורק לפני כמה דקות, בערוץ הראשון ראינו מה קורה בבית-החולים.

סופה לנדבר: זה לא משנה באיזו פינה במדינה, בכל בית-חולים.

סופה לנדבר: אסון, רבותי.

סופה לנדבר: אני עליתי מחבר המדינות.

סופה לנדבר: בזמנים הכי קשים המצב לא היה כמו שהוא היום במדינת ישראל.

סופה לנדבר: וזה לא שינוי, וזה לא מצב דרסטי בחינוך.

סופה לנדבר: אין תשובה לא לסטודנטים ולא לגיל הרך ולא לאף אחד.

סופה לנדבר: אין שינוי בבנייה ובדיור.

סופה לנדבר: עכשיו הסתכלתי בתקציב.

סופה לנדבר: יכול להיות שבלילה נאשר תקציב ונאשר גם דירות לעולים חדשים.

סופה לנדבר: אגב, אני חייבת להגיד, שדירות צריכים לבנות בסקטור הציבורי לכולם, בלי יוצא מן הכלל, ואיך יכול להיות בכלל תקציב של מדינת ישראל בלי בנייה ציבורית?

סופה לנדבר: אבל לחברים שלי, בסיעה של ישראל בעלייה, אני רוצה לומר, שאנחנו נאשר בנייה.

סופה לנדבר: אבל למה התעוררתם רק היום?

סופה לנדבר: האם שנתיים וחצי לא ראיתם שיש בעיה במדינת ישראל ושאין בנייה ציבורית?

סופה לנדבר: ואשר לדתיים.

סופה לנדבר: רבותי, לא ייתכן שכולנו שותפים במדינת ישראל, ולא ייתכן שעכשיו, טיפה אחרי טיפה, מהתקציב של מדינת ישראל, שנופל על הכתפיים של אזרחי מדינת ישראל, על הכתפיים של אותם חלשים, אותם חלשים שכנראה לא מבינים מה שקורה היום ומה שיפגע בהם, גם היום, גם מחר וגם מחרתיים – – –

משה פלד: סיימי, בבקשה.

סופה לנדבר: לפני כמה ימים שמעתי בשידור ב"קול ישראל" אשה צעירה שנכנסה לשידור ואמרה: לא משנה לי, וכנראה לא ישנה לי, מי יהיה ראש הממשלה, אני נמצאת במצוקה בבית הקטן שלי, במושב, או יותר נכון להגיד במושבה, עם שני ילדים, ילד אחד משותק, ואני שייכת לשכבת מצוקה – היא אמרה שהמלה הזאת מצלצלת אצלה מאוד מאוד קשה, אבל מה אפשר לעשות?

סופה לנדבר: לפני שנתיים וחצי לא חשבתי שאהיה שייכת למצוקה הזאת, מצוקה נוראית.

סופה לנדבר: והיום כן.

סופה לנדבר: רק בעלי עובד, ואני בבית עם שני ילדים קטנים, ילד אחד משותק.

סופה לנדבר: מצב כזה יש בהמון משפחות במדינת ישראל, ולא ייתכן, כבוד ראש הממשלה, שאתה תחייך מעל לראשינו בשלט של יפים ויפות.

סופה לנדבר: אתה כן יפה, אתה כן עובר מסך, אבל, כבוד ראש הממשלה, אם אתה עובר מסך, אתה לא עובר חיים קלים, אנחנו לא עוברים אצלך חיים קלים, אנשים שנמצאים במצוקה, אנשים שהתקציב הזה יפגע בהם, ויפגע קשה מאוד.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת גדעון עזרא – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביבי נתניהו כרגיל לא נמצא כאן, כי הוא עכשיו מחלק את הכספים עוד הפעם לקיצונים, למתנחלים, לחרדים.

אלי בן-מנחם: בפה הוא מדבר על תושבי השכונות, על אותם אנשים שהצביעו עבורו.

אלי בן-מנחם: ביבי התנתק מהשכבות החלשות, התנתק מהשכונות, התנתק מערי הפיתוח.

אלי בן-מנחם: כשביבי עלה לשלטון וקיבל אחוזים גבוהים ביותר מקולותיהם של אותם אנשים חלשים, הדבר הראשון שהוא עשה היה ביטול תקציבי שיקום השכונות בכל השכונות במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: הוא ביטל מרכזי למידה לילדים.

אלי בן-מנחם: ומה האינטרס שהיה לנו בשכונות?

אלי בן-מנחם: להקטין פערים בחברה הישראלית, להביא למצב שיותר יגיעו לשרת בצבא ושיהיו עצמאים אחרי זה.

אלי בן-מנחם: אז הוא פגע באותם אלפי ילדים באזורי המצוקה בשיעורי מתמטיקה, אנגלית והיסטוריה.

אלי בן-מנחם: אמרתי כאן מעל הבמה פעמים מספר, שביבי עושה את זה אולי בצורה מתוכננת, כדי להשאיר את האנשים האלה אנשים כושלים, שלא קיבלו חינוך טוב.

אלי בן-מנחם: אז הוא יפנה אליהם, כפי שהוא עושה היום, פונה אל הרגש.

אלי בן-מנחם: ממלא אולמות של בריונים, של אנשים שבאים לצעוק "ביבי מלך ישראל", ומצד שני צועקים "בוז" לאדם שהיה רמטכ"ל במדינת ישראל, לאדם שתרם 30 שנה למדינת ישראל, ואני מתכוון לאהוד ברק, אדם שהוא החייל מספר אחת של מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: זה ביבי.

אלי בן-מנחם: בתקופה שלנו שיפצנו כמעט 10,000 בתים לקשישים, בארבע השנים של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, כאשר היינו בשלטון.

אלי בן-מנחם: גם לאותם קשישים שראו אור בקצה המנהרה, ביטלו את כל שיפוצי הבתים והשאירו אותם בתוך הזבל ובתוך החושך.

אלי בן-מנחם: דיור לזוגות צעירים – התחלנו לבנות לאותם אלפי זוגות צעירים חלשים במקומות החלשים ביותר בארץ, באזורי הפיתוח ובשכונות.

אלי בן-מנחם: גם זה בוטל.

אלי בן-מנחם: תקציבי המאבק בנגע הסמים – בתקופת יצחק רבין בנינו מקומות, חדרים, מיטות, ארונות.

אלי בן-מנחם: וכאשר ביבי בא, הדבר הראשון שעשה היה קיצוץ של 20% בתקציב המאבק בסמים במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: יש היום נרקומנים זרוקים ברחוב שרוצים להגיע לגמילה והמשפחות רוצות את זה.

אלי בן-מנחם: המיטות נמצאות, הכול נמצא, הכול חדש, אבל אין תקציב להחזיק אותם שם.

אלי בן-מנחם: ומצד שני, הזרמה של מיליארדים לאותם קיצונים, לאותם אנשים שמסתובבים עם הנשק בחגורה ומקבלים עד לכאן בחינוך; שמירה צמודה של עשרה חיילים על כל ילד.

אלי בן-מנחם: והוא בא היום לעם ואומר: אני עושה, אני נותן, אני משחרר את החגורה.

אלי בן-מנחם: אלפי מובטלים בכל עיר פיתוח.

אלי בן-מנחם: ראיתי השבוע את אנשי דימונה בוכים עם דמעות בעיניים.

אלי בן-מנחם: בתקופת יצחק רבין נבנו מרכזים.

אלי בן-מנחם: האבטלה ירדה לאפס.

אלי בן-מנחם: התשתיות, כבישים, בתים.

אלי בן-מנחם: והכול הוא הוריד חזרה לתהום.

אלי בן-מנחם: היום הוא פונה אליהם ואומר: אני דואג לכם, אני אעשה למענכם.

משה פלד: איפה האבטלה ירדה לאפס?

אלי בן-מנחם: לא אמרתי את זה.

משה פלד: אמרת שהאבטלה ירדה לאפס.

אלי בן-מנחם: אז סליחה, ההשקעה ירדה לאפס.

אלי בן-מנחם: טוב שהערת לי, אדוני היושב-ראש, אני מתקן.

אלי בן-מנחם: האבטלה ירדה לאפס?

אלי בן-מנחם: הלוואי שהיינו מגיעים למצב הזה.

משה פלד: לא, אמרת בימי יצחק רבין.

אלי בן-מנחם: בימי יצחק רבין האבטלה ירדה בצורה חזקה מאוד.

אלי בן-מנחם: ואם היה איזה אחוז נמוך של אבטלה, זו אבטלה שיש במשך כל השנה.

אלי בן-מנחם: יש אנשים שלא עובדים, אין מה לעשות אתם, והם מופיעים בתוך ה"ליסטה" של האחוזים.

אלי בן-מנחם: בדוק בעצמך, אדוני היושב-ראש, בכל ערי הפיתוח והשכונות מה אומרים אנשי הליכוד וראשי הערים של הליכוד על מה שהיה בתקופתו של יצחק רבין, ולאן הוא דרדר אותנו.

אלי בן-מנחם: והדבר המדהים והמזעזע ביותר זה חוק הדיור הציבורי.

אלי בן-מנחם: זה חוק שהשקענו בו במאבקים, בדמים.

אלי בן-מנחם: למרות כל הניסיונות להפיל את החוק הזה, הצלחנו להעביר אותו כאן במליאה.

אלי בן-מנחם: והחוק הזה בא סוף סוף לעזור לאותן אלפי משפחות עניות שגרו בדירות של "עמידר", בדירות של "חלמיש", בדירות של "פרזות", בדירות של המדינה.

אלי בן-מנחם: בסך הכול המדינה גם מממנת את הדירות האלה בתיקונים, בחשמל, בתיקון כיור.

אלי בן-מנחם: סוף סוף אפשר היה להביא למצב שלאנשים האלה יהיה גם נכס משלהם, גם בערי הפיתוח וגם בשכונות המצוקה.

אלי בן-מנחם: והצלחנו להעביר את החוק הזה.

אלי בן-מנחם: והיום, דרך חוק התקציב, חוק ההסדרים, מנסים לגנוב את החוק מחדש, להוציא את החוק הזה, כי הם באים עם רעיונות יותר טובים.

אלי בן-מנחם: אז למה הם לא באו אתם קודם, לפני שהיה החוק הזה?

אלי בן-מנחם: ושוב פוגעים באנשים החלשים ביותר, באותן משפחות שסוף סוף ראו משהו, שיכולות לקנות איזה בית משלהן, בית קטן.

אלי בן-מנחם: הבתים שלהן הם לא בתים של מיליונרים, אלה בתים של אנשים חלשים.

אלי בן-מנחם: אבל גם כאן הוא בא ומנסה להטעות ולהסוות את כל הפגיעות הקשות שהוא פוגע בשכבות החלשות.

אלי בן-מנחם: ביבי, אתה התנתקת מהעם.

אלי בן-מנחם: אתה פגעת בשכבות שהעלו אותך.

אלי בן-מנחם: אתה ראש ממשלה לא אמין, מטעה את הציבור.

אלי בן-מנחם: אסור לך להיות ראש הממשלה, כי אנחנו רוצים ראש ממשלה שיהיה ראש ממשלה של כל העם, לא של קבוצות מתנחלים ושל קבוצות חרדים שסוחטות אותו והוא נותן להן, מחייך, וגם משקר לכל האנשים שהעלו אותו לשלטון.

משה פלד: תודה.

אלי בן-מנחם: יש גבול לכל תעלול, ואני מקווה שהחוק הזה לא יעבור כפי שהוא.

אלי בן-מנחם: ואני מאוד מאוד מקווה, למען השכבות החלשות בשכונות המצוקה ובערי הפיתוח, שיתפכחו קצת ושלא ייתנו את קולותיהם לאותו אדם שיוריד אותם תהומה ואחרי זה לא יהיה מה לתקן במדינה הזאת.

אלי בן-מנחם: תודה, אדוני היושב-ראש.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת שבח וייס – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת רפי אלול – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא, בבקשה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, יש לי ארבע דקות?

משה פלד: ארבע דקות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו מנהלים דו-שיח, רק שנינו בכנסת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חוק התקציב של המדינה הוא החוק החשוב ביותר שאנחנו מחוקקים במשך השנה, מכיוון שהוא משקף את המציאות ואת מדיניות הממשלה כלפי האוכלוסייה, אם זו האוכלוסייה הערבית, אם זו האוכלוסייה מהסקטור החרדי, אם אלה עדות המזרח או עיירות הפיתוח.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב, שבושה וחרפה שבמשך כל הדיונים, וכבר אנחנו מתדיינים יותר משלושה-ארבעה חודשים על תקציב המדינה, כאילו 20% מהמדינה נעדרים ממוחותיהם ומפיותיהם של הדוברים השונים בכנסת הזאת, ובמיוחד בוועדת הכספים של הכנסת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום אנחנו שומעים ומתבשרים, שראש הממשלה נתן כמה וכמה תגמולים, מתנות לכל מיני סקטורים שלוחצים עליו כדי שיישאר ראש ממשלה, מכיוון שזה מה שמעניין אותו: להישאר ראש ממשלה ויהי מה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לנו, כערבים, אין מי שמדבר אתנו, אין מי שמשוחח אתנו על המצוקות, על התלאות, על האפליות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כולם שותקים, כולם לא מדברים, והעניינים זורמים בכיוון של הלחצנים למיניהם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לצערי, יש לי חשש כבד, שאף-על-פי שהתקציב של 1999, קוצצו בו כמה וכמה סעיפים מהמגזר הערבי, אני מאוד חושש שכל המתנות האלה הניתנות ללחצנים וללוחצים האלה יהיו על חשבונם של הערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב, שאחרי 50 שנות קיומה של מדינת ישראל מתעלמים לחלוטין מהערבים בתוך מדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: האפליה הולכת ומתגברת, והדחיפה לשוליים של החברה הישראלית הולכת ומתגברת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש רק כמה נושאים שאנחנו מצטיינים בהם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אף אחד לא יכול להתחרות בנו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא יכולים להתחרות בנו באחוזי העוני, בנשירה מבתי-הספר, באחוז הנמוך של מקבלי תעודות הבגרות, באחוז העבריינים בתוך המגזר הערבי בשל המצוקות התרבותיות והעדר החינוך בשעות הפנאי, ועוד יותר באחוז ההולך ומתגבר של נוטלי הסמים והמכורים לסמים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהמגזר הערבי שתק במשך 50 שנה, ואני חושב שהשתיקה הזאת לא יכולה להימשך בצורה כזאת, מכיוון שמדיניות ההפרדה ומדיניות הבידול הזאת תוליד למגמות של היפרדות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אומר את זה בצער רב, מכיוון שלא נותנים את הדעת על המגזר הערבי, ולדעתי הדבר הזה מכרסם ברקמה הדקיקה שבנינו בעמל רב בין יהודים לערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הערבים אינם נמצאים פה בתוך מדינת ישראל בחסד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הם נמצאים פה בזכות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו בני המולדת הזאת, אנחנו על האדמה שלנו, על הבתים שלנו, ואנחנו לא יכולים לשתוק לזמן ארוך על האפליה המחפירה הזאת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שהגיע הזמן שכל הדברים האלה יעברו מסדר-היום שלנו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: נכון שאומרים – מדינה יהודית, אבל מי אומר שמדינה יהודית צריכה להפלות?

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם מדינה שיש לה ערכים יהודיים ורוב יהודי חייבת לנגוס בזכויותיהם של הערבים?

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם המדינה כיהודית צריכה להתמסר אך ורק ולהיטיב אך ורק ליהודים, והיתר אינם בני אדם?

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם הדם שלנו פחות אדום משל אחרים?

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם זכותנו פחותה משל אחרים?

וליד צאדק חאג'-יחיא: הדבר הזה לא יכול להימשך, ואני חושב שצריכים לקחת את הדברים האלה ברצינות רבה, כי הרצינות הזאת תמנע אסון – לא לטובתנו ולא לטובת היהודים, ובסופו של דבר לא לטובתה של מדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לבסוף, אדוני, אני אגיד עוד משפט אחד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חייבים לדעת, שמה שפעם היתה אמירה כזאת, "מה שטוב ליהודים רע לערבים ומה שרע לערבים טוב ליהודים", אני חושב שהאמירה הזאת נלוזה וכל כך מביישת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: צריכים לאמץ את הססמה, שמה שטוב לערבים טוב ליהודים ומה שטוב ליהודים גם טוב לערבים, ויפה שעה אחת קודם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת נואף מסאלחה – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת נסים דהן, בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, כנסת ריקה – סליחה, חוץ מחבר הכנסת וליד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: שומר אחי אנוכי.

נסים דהן: תודה.

נסים דהן: אם אני מדבר כבר לפרוטוקול, אני אומר את אשר על לבי.

נסים דהן: אם היו כאן חברי כנסת הייתי מתפלמס אתם, אבל עם ידיד כמוך אני לא יכול להתפלמס.

נסים דהן: אתה תסכים אתי בכול כמו שהסכמתי אתך על כל מלה שאמרת פה.

נסים דהן: אני מסכים אתך, אבל אני רוצה לספר לך היסטורית, ממה נובעים התקציבים שעליהם אנחנו נלחמים, חברי ואנוכי, מדי שנה.

נסים דהן: אומנם אני חבר כנסת חדש, אבל למדתי מהר, שמה שמגיע לך בזכות, אתה צריך להילחם עליו כדי לקבל את זה בסוף בחסד.

נסים דהן: מקום המדינה יצרו שני הגושים הגדולים, ובקום המדינה זה היה בעיקר השמאל, מפא"י ההיסטורית, מפלגת העבודה לגלגוליה, המערך, יצרו מצב, שאת החרדים צריכים להחזיק קצר, ומחזיקים אותם קצר על-ידי זה שאת התקציבים למוסדות החינוך הדתיים והחרדיים לא נותנים כדבר המובן מאליו, אלא הם צריכים להיות מושגים בהסכמים קואליציוניים.

נסים דהן: כך הם הרוויחו הרבה דברים.

נסים דהן: אתה רוצה תקציב לחינוך, מה שמגיע לכל ילדי ישראל, אבל לילדים שלך לא תקבל אותו כדבר מובן מאליו.

נסים דהן: אתה תקבל אותו אם תצביע כך וכך.

נסים דהן: אם תרים את היד עבור נושא מסוים שאנחנו כל כך מעוניינים בו, תקבל עוד חלק קטן.

נסים דהן: זה מה שנקרא – לקחו את התקציבים לחינוך דתי, חרדי, ועשו אותם בני ערובה לרצונות של השלטון.

נסים דהן: אדוני, אני מסכים לשמוע כל שאלה שלך, אבל היושב-ראש הוא המנהל את הישיבה.

משה פלד: בבקשה, רצית לשאול משהו?

וליד צאדק חאג'-יחיא: רציתי להעיר, שבושה היום לכל ממשלה שיהיו לה שותפים אמיתיים מקרב הערבים, כדי שישפיעו על מהלך העניינים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: זה הדבר הגרוע ביותר שיש.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה בקואליציה יכול לאיים, אבל לערבים עשו דה-לגיטימציה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חטא שהם יהיו בכנסת.

נסים דהן: חבר הכנסת וליד צאדק, אני רוצה לספר לך סוד.

נסים דהן: בקום המדינה, אותה דה-לגיטימציה עשו גם לספרדים.

נסים דהן: השתמשו בהם כבשר תותחים מקלפי לקלפי.

נסים דהן: אני עוד זוכר, כשהייתי ילד, שיחות של עסקנים מפלגתיים, שאפשר לבוא ביום האחרון לשמש של בית-הכנסת, לדחוף לו בקבוק ערק ביד וכל בית-הכנסת מצביע מפא"י.

נסים דהן: הם ידעו שאת כל בית-הכנסת אפשר לקנות בבקבוק ערק.

נסים דהן: הם ידעו, שהם "קולות בשר תותחים" מקלפי לקלפי, מבחירות לבחירות.

נסים דהן: אף אחד לא חשב לדאוג להם.

נסים דהן: ותשאל את האחים של גברת דליה איציק, שנכנסה רק עכשיו.

נסים דהן: אף אחד לא חשב לקדם אותם, אף אחד לא חשב לדאוג להם, לשבץ אותם כשווים בין שווים.

נסים דהן: רצו אותם כקישוט וקבלני קולות.

נסים דהן: מי שהיה קבלן קולות טוב, תגמלו אותו.

נסים דהן: אבל איך תגמלו אותו?

נסים דהן: לא שעשו אותו שווה בין שווים – נתנו לו להיות מנהל עבודה מוצלח; לא במפעל חס ושלום, זה לא בא בחשבון – נתנו לו להיות מנהל עבודה להביא בוחרים לקלפי.

נסים דהן: ולכן, גם את כל תקציבי הדת עשו בני ערובה.

משה פלד: לסיים, בבקשה.

נסים דהן: את משרד הדתות ואת הרבנות עשו שפחה חרופה לשלטון.

נסים דהן: תתנהגו יפה – תקבלו תקציב; לא תתנהגו יפה – לא תקבלו תקציב.

נסים דהן: אז כל התקציבים למוסדות החינוך החרדיים הם תוצאה של משא-ומתן קואליציוני מיום קום המדינה.

נסים דהן: אף פעם זה לא היה מקצועי.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר לך סיפור, ובזה אני רוצה לסיים.

נסים דהן: בתפקידי הקודם, לפני שהייתי חבר כנסת, הייתי סמנכ"ל במשרד הדתות, אחד מבכירי משרד הדתות, וביקשתי: ריבונו של עולם, תעשו סוף למשא-ומתן הקואליציוני, בואו נקבע תקציב מקצועי; ניקח ועדה שתבדוק את עלות התלמיד לישיבה, ואני מודיע לכם, אנחנו לא רוצים את מלוא העלות, רק 80% מהעלות, אבל נקים ועדה מקצועית.

נסים דהן: משרד האוצר לא הסכים.

נסים דהן: היה לו יותר נוח לקבוע את התקציב של הישיבות במשא-ומתן קואליציוני, זה יותר זול.

נסים דהן: גם לשלטון זה יותר טוב, כי אז אני צריך את השלטון, אני צריך לנהל אתו משא-ומתן קואליציוני על תקציב שמובן מאליו שמגיע לכל ילד במדינת ישראל.

נסים דהן: והילד שלי הוא לא פחות מילד אחר, אבל הוא לא יקבל, כי צריך את אבא שלו לצורך משא-ומתן קואליציוני, ולכן הבן שלו לא יקבל.

נסים דהן: אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהנה.

נסים דהן: לכן, אדוני היושב-ראש, עם כל הכאב הגדול ועם כל האי-הסכמה שיש לנו על צורת התקציב, אין לנו ברירה בינתיים אלא להמשיך ולשחק את המשחק של תן וקח – משא-ומתן קואליציוני על כל אגורה שחוקה שמגיעה לנו כדת וכדין, אבל אנחנו לא נקבל אותה אם לא נבקש, ולא נקבל אותה אם לא נאיים, ולא נקבל אותה אם לא נדפוק על השולחן ולא נקבל אותה אם לא נשתמש בכוח הפרלמנטרי שניתן לנו.

נסים דהן: אין לנו ברירה, אנחנו לא רוצים, אבל אנחנו נמשיך לשחק את המשחק, ואנחנו נשחק אותו טוב מאוד, כי לשם המטרה הזאת אנחנו נמצאים פה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חברת הכנסת יעל דיין – איננה.

משה פלד: חבר הכנסת אדיסו מאסלה – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת נסים זוילי – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת חגי מירום – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת איתן כבל – איננו.

משה פלד: חברי הכנסת מהמפד"ל – אין אף אחד.

משה פלד: חברת הכנסת דליה איציק, בבקשה.

משה פלד: בבקשה, הגברת איציק, המיקרופון הלאומי לרשותך.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכנס לכאן יושב-ראש ההסתדרות, עמיר פרץ, שיכול לספר יותר מכולנו, כמה התקציב הזה איננו בשורה לעם ישראל.

דליה איציק: הסתובבנו היום בחוצות וראיתי שלטים.

דליה איציק: ראיתי: איש חזק – והתקציב הזה מעיד שהוא גיבור על חלשים, אדוני היושב-ראש.

דליה איציק: אני לא יודעת אם יצא לך לאחרונה להסתכל בעיניים של מובטלים באמת.

דליה איציק: במסגרת הפריימריס, אתה יודע, אנחנו מסתובבים יותר מתמיד, ואתה פוגש אנשים שזה פשוט כאב לב; וחוסר האונים שלך.

דליה איציק: הרי לכאורה בא חבר כנסת, וכולם בטוחים שיש לנו מי יודע איזה כוח לסייע להם; והחידלון שלנו, לעמוד להם מול העיניים ולהגיד: אנחנו לא יכולים להושיע – סדרי לי איזה עבודה, משהו, שאוכל לקום בבוקר.

דליה איציק: ואני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, זה מצב שלא היה מעולם.

דליה איציק: יש כאן תקציב חלש, ובמקרה הטוב הוא גיבור על חלשים.

דליה איציק: תראה מה קרה בתקופה האחרונה.

דליה איציק: באה הממשלה ולקחה את ההפרטה כדת.

דליה איציק: אבל הממשלה הזאת אומרת: כל מה שאיננו מכניס כסף, כל מה שאיננו כאילו משקי, כאילו מרוויח, אין לו זכות קיום.

דליה איציק: אתה ואני, שבאנו מתחום החינוך, יודעים שיש הרבה דברים בחינוך שאינם רווחיים ושאינם מביאים עמם כסף, ובכל זאת, אבוי לנו אם זה היה השיקול שלנו.

דליה איציק: איך מדינה, שאומרת שהיא ערבה זה לזה, איך מדינה שהמציאה את הרעיון של קופת-חולים שהוא רעיון אדיר – מה זה רעיון קופת-חולים?

דליה איציק: אני ערב לך ואתה ערב לי.

דליה איציק: זה שעשו ולקחו וביצעו את הרעיונות הנהדרים האלה רע, זה רק מפני שהמבצעים היו גרועים וצריך לזרוק אותם ולא את הרעיון.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה לומר לך בשלושה משפטים: אתה יודע, אתה יודע באמת יותר מכל אחד אחר להשוות בין התקציב הקודם בחינוך לתקציב הזה בחינוך.

משה פלד: סליחה רגע, אני רוצה לעצור אותך לרגע – על זה יעיד שר האוצר הקודם.

 אברהם-בייגה שוחט: ולעתיד.

משה פלד: ולעתיד, אני מקווה, בייגה שוחט.

משה פלד: תשאלי אותו, אבל שלא יגיד במיקרופון איזה פתקים הוא קיבל ממני בכל שנה שהוא הגיש את התקציב.

 אברהם-בייגה שוחט: שהוא היה רוצה להצביע בשביל התקציב שלי.

דליה איציק: אבל, אדוני היושב-ראש, תגיד את זה לציבור, שהציבור ידע באמת ושלא יקבל את כל הדמגוגיות של ראש הממשלה.

דליה איציק: הרי אתה היית במקום הזה, ראית איזה הבדל גדול בין המהפכה שנעשתה בחינוך לבין המצב הנואש של מצב החינוך היום.

דליה איציק: אנחנו רואים שבכל תחום – אתה יודע, אדוני היושב-ראש, הזדמן לי לפני כמה זמן לשמוע את ראש הממשלה במעלה-אדומים.

דליה איציק: ראש העיר שם, כידוע, הוא בני כשריאל, והוא מהליכוד.

דליה איציק: וראש הממשלה, שרצה להיות מאוד מבטיח, אמר: חברות וחברים, שרה רעייתי ואני, בדרך לכאן, עברנו וראינו את הארץ – בונים, בונים, בונים.

דליה איציק: אומר לי ראש העיירה: איזה בונים, מה בונים, הכול על הפנים.

דליה איציק: ואני אומרת לך, אין דרך אחרת.

דליה איציק: אני מקווה שהציבור יבין, שמהתקציב האומלל הזה, חסר האחריות הזה – איזה איש חזק?

דליה איציק: הרי כל מי שנכנס אליו, לוקח אתו רבע מהעוגה או לוקח אתו את הקופה והולך.

דליה איציק: אני עוד לא ראיתי בן-אדם כל כך חלש.

דליה איציק: הרי זה לא ייאמן.

דליה איציק: כל קבוצה שנכנסת אליו מצליחה לסחוט את הכול, כאילו מחליטים לרסק ולפזר את המדינה.

דליה איציק: כאילו אין מחר.

דליה איציק: כאילו אין בוקר.

דליה איציק: כאילו אין עוד שנה.

דליה איציק: כאילו אין עוד חצי שנה.

דליה איציק: כאילו אין עוד חודש.

משה פלד: לסיים, בבקשה.

דליה איציק: אני מאוד מקווה, אדוני היושב-ראש, שעמיר פרץ, יושב-ראש ההסתדרות, שמכיר יותר מכל אחד אחר את המצוקות של האנשים הללו, שאולי מכיר יותר מכל אחד מאתנו את מה שהם עוברים ומי הראשון שמשלם את המחיר תמורת ההפרטה, שהוא יאמר, איזה הפרטה?

דליה איציק: לקחו את המדינה הזאת ומכרו אותה לעשרה איש.

דליה איציק: עשרה מיליונרים שהשתלטו על המדינה, שחלקם במקרה גם חברים של נתניהו.

דליה איציק: זאת האמת.

דליה איציק: צריך להגיד את האמת.

נסים דהן: שמעת על "מפעלי ים-המלח"?

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, ש"ס, שבלי בושה – – –

נסים דהן: שמעת על "מפעלי ים-המלח" – – –?

דליה איציק: חבר הכנסת נסים דהן, ש"ס שהיתה אמורה לייצג כאילו את השכבות האלה, ש"ס שהיתה צריכה להרים את דגל הצעקה – ככה בזווית העין נתנו לה לישיבה אחת ולאיזו ישיבה אחרת, ואיך היא השתתקה ואיך אריה דרעי הולך לטלוויזיה ומגן – –

נסים דהן: את לא שמעת – – –

דליה איציק: – – על נתניהו.

דליה איציק: אני לא מאמינה.

משה פלד: תסיימי, בבקשה.

דליה איציק: הרי היא היתה אמורה להגן על החלשים, והרי היא אמורה להגן על האומללים.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שגם בש"ס יפקחו סוף-סוף את העיניים ויראו מי מייצג אותם ומה מייצג אותם, וההיסטוריה תשלח לפח ההיסטוריה אותם אנשים שניהלו את המדינה באופן כל כך כושל.

דליה איציק: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חברת הכנסת איציק, אני רוצה לגזול דקה מלוח-הזמנים של המליאה ולספר לך משהו.

משה פלד: זה נכון שהמצב קשה וזה נכון שיש מיתון, אבל העולם הוא לא כל כך שחור, ואני רוצה לומר לך למה אני מתכוון.

משה פלד: אני רוצה ללמד אותך פרק באופטימיות.

משה פלד: הבוקר טלפנתי ל-144, כדי לבקש את מספר הטלפון של אקי"ם.

אחמד סעד: – – –

משה פלד: בעוד כמה ימים יהיה יום ההתרמה לאקי"ם.

משה פלד: קיבלתי את מספר הטלפון של אקי"ם, התקשרתי לשם וביקשתי את המנכ"ל ששמו יאיר גלבוע.

משה פלד: לא הכרתי אותו.

משה פלד: אמרתי לו: קרה לי משהו מאוד מעניין בשבועיים האחרונים.

משה פלד: התאהבתי בבחור מטופל באקי"ם.

משה פלד: את יודעת במי?

משה פלד: – בגיל, שמדבר ארבע-חמש פעמים ברדיו באיזו אופטימיות ובאיזה אור בעיניים על האימונים שלו, על הטיפול, על התחרויות בבריכה ועל האולימפיאדה בארצות-הברית שבה הוא ניצח.

משה פלד: אחרי שאמרתי זאת למנכ"ל אקי"ם, קיבלתי את מספר הטלפון של משפחתו של גיל.

משה פלד: התקשרתי למשפחתו של גיל, חיזקתי את ההורים ואמרתי: הצלחה כזאת לא יכולה להיות אם אין ליווי צמוד, אבל יותר מליווי – אהבה גדולה מצד ההורים.

משה פלד: אני חושב, שלמשפחה הזו מגיע יישר כוח גדול – למשפחת גיל ולאק"ים בכלל – על המפעל היפה שהם מקיימים עם ילדים פגועים.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת אפרים סנה – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

משה פלד: בשעה 22:05, בערוץ-2, יש קטע עם גיל.

משה פלד: לכי לטלוויזיה ותסתכלי.

משה פלד: יש לך עוד רבע שעה.

עמיר פרץ: איזה קטע יש?

משה פלד: יש קטע עם גיל – הנער שמדבר.

משה פלד: הוא בחור, והוא כבר לא נער.

משה פלד: הוא כבר בן 29.

משה פלד: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו דנים היום בתקציב המדינה.

עמיר פרץ: בלי שום ספק, אנחנו דנים בימים שבהם יש סיומה של תקופה ותחילתה של תקופה.

עמיר פרץ: אין שום ספק שהקדנציה הזו היתה קדנציה רעה לחברה הישראלית.

עמיר פרץ: היא היתה קדנציה רעה לאדם העובד בישראל.

עמיר פרץ: היא היתה קדנציה רעה למי שחושב שלייצר ולעבוד זה דבר חשוב.

עמיר פרץ: היא אולי היתה קדנציה טובה לספקולנטים והיא אולי היתה קדנציה טובה להרבה מתעשרים חדשים.

עמיר פרץ: אבל בצד התחזקותן של אותן משפחות שהיו להן שותפויות עם אילי הון בכל העולם איבדו הרבה מאוד משפחות במדינת ישראל את כבודן ואת יכולתן להמשיך ולהתקיים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, שהציבור הישראלי, במידה מסוימת, בשל הצפייה שלו באירועים בכנסת, מוצא את עצמו לא אחת מתמקד רק בשוד הגדול שמתרחש בכנסת.

עמיר פרץ: ואכן, זהו שוד – שוד גלוי וידוע, ויש עליו ויכוח פרלמנטרי האם הוא נכון או לא נכון.

עמיר פרץ: אבל, במידה מסוימת, האירועים האלה בכנסת מסיטים את דעת הקהל מהשוד האמיתי באמת, כי השוד הגדול באמת הוא הדרך שבה מתבצעת חלוקת ההון בישראל היום והוא הדרך שבה נקבעו איזונים חדשים בתוך החברה הישראלית.

עמיר פרץ: יכול להיות שסיעה מסוימת מצליחה לסחוט 100 מיליון שקל, אבל מה קורה עם מיליארדר שמגיע מחוץ-לארץ, שלא מביא שקל אחד השקעה מחוץ-לארץ, שלוקח הלוואה מבנק אחד וקונה בנק אחר ששולט בעשרות רבות של מפעלים?

עמיר פרץ: איך קרה שכל אותן מעצמות הייצור הישראלי הפכו סיכות קטנות בתוך קונצרנים בין-לאומיים ובמחי-יד?

עמיר פרץ: "אסם" – מפעל לתפארת – הוא היום סיכה ב"נסטלה".

עמיר פרץ: אם מחר ישב הדירקטוריון בארצות-הברית, בניו-יורק, ויחליט ש"אסם" זה לא בדיוק מה שהוא רוצה – הוא ייקח את הסיכה, יזיז אותה, ו-4,000 עובדים בישראל, לא בטוח שיוכלו להתקיים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני מביט, מאוד בתמיהה, על מה שקורה למועמדים שלנו לראשות הממשלה.

עמיר פרץ: ראיתי היום תמונת שער של שלושת מנהיגי מפלגת המרכז, שסוחבים בצורה מאוד מחויכת את עגלות המטען בכניסה לנמל התעופה בניו-יורק, וכתוב: "הולכים למסע התרמה למערכת הבחירות".

חיים דיין: אם היו – – –

עמיר פרץ: סליחה.

עמיר פרץ: רק אתמול קראתי, שהיועץ המשפטי אומר שזה לא חוקי.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אתה יודע מה?

עמיר פרץ: מחלתי על החוק.

עמיר פרץ: אבל, אדוני היושב-ראש, תגיד לי למי כל אלה יהיו חייבים מחר בבוקר.

משה פלד: הם רוצים ללמד אותנו תרבות פוליטית חדשה.

עמיר פרץ: אדוני, רק רגע.

עמיר פרץ: גם המפלגות האחרות לא מוותרות על כך.

עמיר פרץ: לכל אחד יש המיליונרים שלו, וצריך להגיד את האמת.

אברהם פורז: לא לכל אחד.

עמיר פרץ: לכל מועמד לראשות הממשלה יש המיליונרים שלו.

עמיר פרץ: צריך להגיד את האמת.

עמיר פרץ: אחרי שייגמר – – –

חיים דיין: מה עם – – – ההסתדרות?

חיים דיין: אין לו?

עמיר פרץ: אני בכלל לא מחויך.

עמיר פרץ: חברי חבר הכנסת חיים דיין, סלח לי.

עמיר פרץ: זה לא יום לחיוכים.

משה פלד: תסיים, בבקשה.

עמיר פרץ: אחרי שתיגמר המולת הבחירות, ואני לא יודע באיזה מטה תיפתח השמפניה, אני יודע רק דבר אחד: בכל מטה שבו תיפתח השמפניה יהיו די מיליונרים שיכתיבו את המדיניות הכלכלית של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: אז מפלגה אחת תעשה את זה יותר סימפתי, ומפלגה אחת תעשה את זה יותר אגרסיבי.

עמיר פרץ: הכול יהיו שבויים וחייבים לאותם בעלי הון שהיום מממנים אותם.

עמיר פרץ: אני אומר: בואו ונגיד לא ל"לאודרים" שמממנים את הימין; בואו ונגיד לא ל"ברונפמנים" שמממנים את השמאל, ובואו נגיד לא לאותם אמריקנים חדשים שמישהו מחפש אותם היום בארצות-הברית.

משה פלד: "תד אריסונים".

עמיר פרץ: בואו, ופעם אחת נבוא ונהיה חייבים לאזרחים באמת.

עמיר פרץ: אני אומר לאזרחים הישראלים: אל תשתטו, ואל תלכו שולל אחרי הססמאות.

עמיר פרץ: יום אחרי הבחירות מי שתכתיב את המדיניות הכלכלית זו אותה קבוצה של אליטות של ישראלים ועוד כמה מיליארדרים אמריקנים שהם אלה שנמצאים בברנז'ה.

עמיר פרץ: אלה יקיפו את ראשי הממשלות, לצערי הרב, ואלה יקבעו את המשך השוד הגדול באמת, השוד ששודדים בעלי ההון את העובדים בישראל.

עמיר פרץ: תודה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת אופיר פינס-פז – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת חיים דיין, בבקשה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זוהי השנה השביעית שאני מכהן כחבר כנסת בבית הזה.

חיים דיין: זוהי השנה השביעית שאני עומד כאן, מסתכל על ערמת הספרים של חוק התקציב ורואה, ששנה שנה, מי שנפגע מחוק התקציב, אצל מי שמקצצים, במי שפוגעים – זה רק בשכבות החלשות.

חיים דיין: ראיתי את שלושת המועמדים מתראיינים השבוע בטלוויזיה, כשהתושבים בדימונה שואלים אותם שאלות.

חיים דיין: אמרו להם: אנחנו כבר לא מאמינים, לא לשמאל ולא לימין, לא מעניין אותנו רשות פלסטינית, לא מעניין אותנו מדינה פלסטינית; מעניין אותנו להביא לחם הביתה.

חיים דיין: מי כמוכם יודע עד כמה המצב קשה לאותם אנשים שעוברים גיל 40–45, כמה קשה למצוא היום מקום עבודה, גם בדימונה, גם בשדרות, במקומות שבהם האבטלה כבר עוברת היום את ה-8% וה-10% וה-11%; והממשלה מחרישה.

חיים דיין: כולם מעולים בהצעת תוכנית איך להתמודד עם האבטלה ואיך להתמודד עם קו העוני.

חיים דיין: אבל, ריבונו של עולם, הגרף עולה.

אברהם פורז: אתה בקואליציה או לא בקואליציה?

חיים דיין: אני בקואליציה ואני אנגח את מי שצריך לנגח.

חיים דיין: פה לא מדובר בחלשים.

חיים דיין: לא מעניין אותי מי עומד בראש כל הדבר הזה.

חיים דיין: יש דברים שקשה אתם, וצריך להגיד את האמת.

אברהם פורז: אז אתה תצביע נגד?

חיים דיין: אני מסתכל על אותם קשישים – – – יש דברים שבהם אני אצביע נגד, חבר הכנסת אברהם פורז.

חיים דיין: אני לא צריך שתשב ותקניט אותי.

חיים דיין: אני לא צריך שתתפוס אותי.

חיים דיין: אני היחיד בקואליציה שהצביע בעד חוק הדיור הציבורי, כשקיבלתי כאן קריאות מכל הבית.

חיים דיין: אמרו לי: חיים, אתה משוגע, איך אתה מצביע?

רן כהן: נכון מאוד.

חיים דיין: אני רוצה להסתכל לאנשים בעיניים, לאותם אנשים ש-30 שנה גרים באותו מקום, שמגיע להם בזכות ולא בחסד.

חיים דיין: אני רוצה להסתכל בעיניים לאותם קשישים שאין להם בתי-אבות.

חיים דיין: אני רוצה להסתכל בעיניים לאותם ערירים שנמצאים לבד ולא זוכים לקבל טיפול בבתי-חולים, שנמצאים במצב גריאטרי מתחת לכל ביקורת.

חיים דיין: אני רוצה להסתכל בעיניים לאותם זקנים סיעודיים, שאין להם טיפול ונמצאים בבית ואף אחד לא מסוגל לבוא ולשרת אותם.

חיים דיין: למה?

חיים דיין: כי אין תקציב, כי אין כסף לאותן שכבות.

חיים דיין: לכבישים – יש; לרשות הפלסטינית – יש; לתת מתנות – יש.

חיים דיין: אבל לאותם אנשים שזקוקים – אותם לא זוכרים.

חיים דיין: נראה שמי שיושב ליד השולחן ומי שאוכל את פת הלחם, ושוכח לברך: "נער הייתי גם זקנתי ולא ראיתי צדיק נעזב וזרעו מבקש לחם" – את הברכה הזאת הוא לא יודע.

חיים דיין: אם הוא לא יודע את הברכה, הוא גם לא יודע מה קורה לאותם אנשים שיושבים בבית.

חיים דיין: אני מסתכל על חוק החינוך, שמדבר על יום לימודים ארוך.

חיים דיין: הולכים לסגור פנימיות של ילדים, כי אין להם תקציב.

חיים דיין: אני נמצא בממשלה הזאת.

חיים דיין: אני צריך להצביע על חוק התקציב.

חיים דיין: שייסגרו פנימיות ואני אקבל את האחריות ואישן בשקט בבית?

חיים דיין: זה לא יעלה על הדעת.

חיים דיין: לכן, יש דברים שאני לא אצביע בעדם.

חיים דיין: מה עם מחוסרי הדיור?

חיים דיין: הרי באה הממשלה, כשחברי חבר הכנסת רן כהן העלה את חוק הדיור הציבורי – ואני מפרגן לו יום ולילה על החוק הזה; ורציתי להיות שותף לזה.

חיים דיין: הנחתי חוק דומה וויתרתי עליו, כי אמרתי: אחד צריך להוביל את זה.

חיים דיין: אבל הלכתי לכל אורך הדרך עם חוק הדיור הציבורי.

חיים דיין: כשכל הממשלה הזאת באה ואמרה לי: תסתכל טוב טוב איזה נזק אתה עושה, אמרתי: אני מסתכל לאנשים בעיניים.

חיים דיין: לא לממשלה.

חיים דיין: הם שלחו אתכם לשבת פה.

חיים דיין: לא אתם תשלחו אותם לשבת במקום אחר.

חיים דיין: מה שאני רואה בתוכנית של הממשלה – כספים שיהיו מיועדים מהמכירה לא הולכים לבנייה; הם הולכים למקום אחר.

חיים דיין: אין בכלל תוכנית בנייה לצעירים, לשכירות.

חיים דיין: אין תוכנית.

חיים דיין: מי שאין לו כסף, שלא יקנה.

חיים דיין: שיגורו ברחובות.

חיים דיין: מה, אנחנו נהפוך את מדינת ישראל לבית הומלסים?

חיים דיין: או שנגיד לאותם צעירים: לכו, תרדו, כמו הבנים היורדים לאמריקה, תחפשו לכם שם כמה מסעדות לשטוף?

חיים דיין: אז כמו שרוצים לדאוג לחרדים, ואני מכבד אותם – אני לא מסתכל על אוכלוסייה כזו או אחרת.

חיים דיין: אני מסתכל על אוכלוסייה של כלל מדינת ישראל.

חיים דיין: אם עושים חוק, בואו נעשה אותו לכולם.

חיים דיין: אל תגידו: אוכלוסייה כזאת כן ואוכלוסייה כזאת לא.

חיים דיין: החילונים יגידו: למה הישיבות, והישיבות יגידו: למה הקיבוצים.

חיים דיין: קחו אזרח במדינת ישראל, תקצבו אותו.

חיים דיין: תגידו: האזרח הזה עולה לנו תקציבי חינוך, בריאות וכדומה – 5,000 שקל, 10,000 שקל, אני נותן סתם מחיר.

חיים דיין: תגידו, כמה החיים היום בעכו?

חיים דיין: החיים היום 45,000?

חיים דיין: זה התקציב שלכם.

חיים דיין: כמה החיים בקיבוץ?

חיים דיין: 15,000?

חיים דיין: זה התקציב שלכם.

חיים דיין: כמה החיים היום בתל-אביב?

חיים דיין: זה התקציב שלכם.

חיים דיין: תחלקו את התקציב כמו שצריך לחלק.

חיים דיין: אבל הדברים האלה לא נעשים.

משה פלד: תסיים בבקשה.

חיים דיין: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אם יש דבר שכואב לי יותר מכול זה הנושא של קו העוני, שהולך ועולה.

חיים דיין: משנה לשנה יש יותר בחורות חד-הוריות, המעגל הזה הולך ומתרחב וממנו אני מודאג.

חיים דיין: לפני שלוש שנים, כשחוקקתי את חוק המשפחות החד-הוריות, במדינת ישראל היו בסך הכול 80,000.

חיים דיין: היום אנחנו מדברים על 112,000 משפחות חד-הוריות.

חיים דיין: הרי זה לא ייתכן.

חיים דיין: מספר מקרי הגירושים עולה מדי שנה בשנה, כי המצב הכלכלי הולך ומחמיר, כי אין דיור.

משה פלד: תסיים, בבקשה.

חיים דיין: למה אין דיור?

חיים דיין: למה אין הרבה דברים, ובעצם לא מסוגלים לעשות?

חיים דיין: ואנחנו יושבים פה, חברי הכנסת, וכשאני הולך לקנות בסופרמרקט עם העגלה צריכים לבוא אלי אנשים ולהגיד: נו, זה יפה?

חיים דיין: אני מקבל 18 שקל תוספת ופה מעלים לסגני שרים ב-500 שקל רטרואקטיבית שש-שבע שנים, קרוב ל-70,000 שקל?

חיים דיין: איזה פרצוף לי יש כחבר כנסת?

אברהם פורז: בוא, אל תגזים.

חיים דיין: ללכת ולהסתובב במקומות כאלה, כשהאזרח בעצם יודע שאני יושב בבית הזה כמחוקק ולא מסוגל לעשות כל שינוי.

משה פלד: תסיים בבקשה, חיים.

חיים דיין: ברשותך, אני רוצה להגיד לכם דבר אחד.

חיים דיין: הבחירות המוניציפליות הסתיימו ואנשים נבחרו להיות ראשי רשויות.

חיים דיין: תראו כמה צווים ועיקולים מקבלים אזרחים במדינת ישראל היום.

חיים דיין: ראשי הרשויות לא רצו להיכנס למשחק הזה.

חיים דיין: הם אמרו: לא עכשיו, אחרי שניבחר.

חיים דיין: מנתקים מים, מעקלים חשבונות, כי לאנשים אין מה לאכול.

חיים דיין: אז אומר להם משרד הפנים: קודם כול תגייסו 20–30 מיליון מהאזרחים שלכם, אחר כך ניתן לכם את הסיוע.

חיים דיין: במי הם נוגעים?

חיים דיין: באותן משפחות שאין להן.

חיים דיין: אני אומר לכם, חבר'ה, לא העיוורים, לא הנכים, לא החירשים, לא הזקנים ולא המסכנים הם אלה שנהנים במדינת ישראל.

חיים דיין: מי שעשיר – ימשיך להתעשר, ומי שעני – ימשיך להיות עני מרוד.

חיים דיין: אני לא אתן לזה יד בכנסת הזאת.

חיים דיין: אני לא אצביע על כל החוקים של הממשלה הזאת, על התקציב, אם היא לא תשנה חד-משמעית למען האוכלוסיות החלשות.

חיים דיין: בזה אני מאמין.

חיים דיין: זה הדגל שאני אשא אותו כל חיי, גם אם לא אהיה חבר כנסת.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי.

משה פלד: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אברהם פורז, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנו דנים בתקציב המדינה ובחוק ההסדרים.

אברהם פורז: כאשר דנים בתקציב ובחוק ההסדרים, זה הזמן לדבר על הנושאים הכלכליים.

אברהם פורז: אני רוצה לומר, שהמשק הישראלי נמצא בבעיה ובקיפאון; יש האומרים – מיתון.

אברהם פורז: רואים את זה.

אברהם פורז: כל הנתונים מצביעים על מיתון.

אברהם פורז: השאלה היא, מדוע הגענו לכך.

אברהם פורז: אפשר כמובן לומר, שיש משבר עולמי, יש משברים בדרום-מזרח אסיה.

אברהם פורז: גם כלכלות של מדינות אחרות הן לא בשיאן, ואולי הבעיה היא באמת שם, כי הכול מיובא.

אברהם פורז: אצלנו, איך נאמר פעם, אנחנו "אי של יציבות".

אברהם פורז: בכל זאת אני רוצה לומר, רבותי חברי הכנסת, שאני סבור שיש קשר בין המצב המדיני לבין התהליכים הכלכליים.

אברהם פורז: מי שמאמין שאפשר לבסס פה כלכלה משגשגת כאשר העניין המדיני לא מגיע לידי פתרון, כאשר ההסכמים שבינינו לבין הפלסטינים לא מיושמים, כאשר אנחנו בבעיות עם הסורים ובלבנון – והלוואי שבזה יהיו כל הבעיות שלנו – לדעתי מי שחושב כך איננו מבין תהליכים כלכליים.

אברהם פורז: בסופו של דבר, בשנים הללו, בעיקר מאז התחלף השלטון, אנחנו עדים לתהליך מתמשך של ירידה בהשקעות הזרות.

אברהם פורז: אמר פה חבר הכנסת עמיר פרץ, שחברת "נסטלה" עלולה לסגור יום אחד את המפעלים שיש לה כאן.

אברהם פורז: אני חושב שהחששות האלה הם חששות שווא.

אברהם פורז: הלוואי שיותר משקיעים זרים, הלוואי שיותר חברות בין-לאומיות ייכנסו למשק הישראלי וידחפו אותנו קדימה.

אברהם פורז: בסופו של דבר אני חושב, שאם "אינטל" מגיעה לקריית-גת, זה דבר טוב, ולא צריך לפחד.

אברהם פורז: מי שמאמין שישראל יכולה להיות איזה אי קטן מבודד מכל העולם, שפה תהיה איזה כלכלה כזאת בלתי תלויה, לדעתי הוא לא מבין את התהליכים הכלכליים הבין-לאומיים.

אברהם פורז: לכן הבעיה שמטרידה אותי היא לא שיש לנו חברה כמו "נסטלה" שמושקעת בארץ וחברות אחרות, אלא הבעיה היא שיש לנו פחות מדי השקעות זרות.

אברהם פורז: הזרים לא באים, ההשקעות לא באות, והמשק הישראלי נמצא בתהליך מתמיד של דעיכה.

אברהם פורז: גם רמת החיים ירדה.

אברהם פורז: לפני כשנתיים ומעלה היתה ההכנסה לנפש 17,000 דולר, והשנה נרד ל-15,000, ואולי נרד עוד לפחות מכך, וזה לא טוב.

אברהם פורז: כבר רצינו לקוות כולנו, שלאחר שנחתם הסכם וואי תהיה התקדמות בתהליך המדיני, שתביא לרגיעה וגם תביא את המשקיעים הזרים שוב לכאן.

אברהם פורז: הדברים האלה כנראה לא קורים, ואם המצב יימשך כפי שהוא היום, אני לא רואה טובות למשק הישראלי.

אברהם פורז: בנימין נתניהו הבטיח אכן מתחילת כהונתו, וגם אחר כך בא לעזרתו שר אוצר בשם יעקב נאמן, שכמעט שכחנו אותו, ודיברו על רפורמה במס, על הפחתת מס.

אברהם פורז: האמת היא, שהפחתת מס, בעיקר במסים הישירים, היא דבר נדרש וחיוני.

אברהם פורז: נטל המסים הישירים היום על שכבות הביניים בישראל הוא בלתי נסבל, ואני חושב שאין לו דוגמה במדינות מערביות אחרות.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, מי שמשתכר כ-10,000 שקל בחודש ברוטו – לא נטו, רק 10,000 ברוטו – על כל שקל נוסף הוא כבר מגיע למס שולי של כ-55%, יחד עם ביטוח לאומי ומס בריאות.

 אברהם-בייגה שוחט: לא.

אברהם פורז: כן, 55% מעל 10,000 שקל.

 אברהם-בייגה שוחט: מס הכנסה זה 45%.

אברהם פורז: נכון, אבל עם ביטוח לאומי ומס בריאות זה מגיע ל-55%.

 אברהם-בייגה שוחט: לא.

 אברהם-בייגה שוחט: מס הכנסה הוא 45% מ-10,000 שקל.

אברהם פורז: נכון, וב-14,000 הוא מגיע לדרגה של 60%.

אברהם פורז: זה הנתון שיש בידי.

אברהם פורז: לכן, מן הראוי היה לנקוט מדיניות שבה מופחת המס הישיר על שכבות הביניים.

אברהם פורז: כי מה עושה מס ישיר בשיעורים כאלה?

אברהם פורז: קודם כול הוא פוגע ברצון לעבוד, כי אנשים אומרים לעצמם: מה אני צריך להתאמץ ולעבוד?

אברהם פורז: ממילא המדינה לוקחת הכול.

אברהם פורז: הוא גם מעודד העלמות מס, ובאמת אצלנו המצב בתחום הזה איננו טוב.

אברהם פורז: יעקב נאמן הבטיח רפורמה מרחיקת לכת, שמלכתחילה לא היה לה סיכוי להתקבל, כי הוא הציע ביטול פטורים בהיקף כזה שלא היה לזה שום סיכוי, ובאמת דבר לא קרה.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, אני מאמין שעיוותים צריך לתקן, ואחד הדברים שבייגה שוחט הצליח לעשות בתפקידו כשר האוצר הוא לבטל עיוות מסוים שהיה קיים לגבי העצמאים שלא היתה להם קרן השתלמות, ובתקופתו הדבר הזה נעשה.

אברהם פורז: לאחרונה הצלחתי במאמץ לא קטן, אדוני היושב-ראש, להעביר בכנסת בקריאה ראשונה הצעת חוק שמטרתה לאפשר לשני בני זוג העובדים בעסק משותף, חישוב מס נפרד.

אברהם פורז: מדוע הדבר הזה חשוב?

אברהם פורז: הוא חשוב קודם כול משום שהוא מבטל אפליה.

אברהם פורז: הוא יוצר מצב שבו שני בני זוג שהם עצמאים ועובדים בעסק כעצמאים, לא יקופחו וזכויותיהם לא ייפגעו לעומת שני בני זוג שהם שכירים ועובדים כל אחד במקום אחר, או שאחד עצמאי ובן הזוג האחר הוא שכיר.

אברהם פורז: דבר שני שחשוב לזכור בעניין הזה הוא, שבסופו של דבר הצלחתי להעביר את הצעת החוק רק בקריאה ראשונה, דבר שהוא די קשה כשלעצמו, ופה גם זה לא היה קל, משום שההצעה עברה לפני כשנתיים בקריאה מוקדמת, והועברה לוועדת הכספים.

אברהם פורז: לדאבוני הרב, יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת רביץ הקפיא את ההצעה במשך שנתיים, היא בכלל לא התקדמה, ורק לאחרונה הצלחתי להעביר אותה מוועדת הכספים לוועדת הכלכלה, לאחר שוועדת הכנסת אישרה את ההעברה.

אברהם פורז: גם מליאת הכנסת אישרה את ההעברה, ואז ועדת הכלכלה אישרה את ההצעה בקריאה ראשונה.

אברהם פורז: אני מקווה שבכנסת הבאה יוחל עליה דין רציפות ואפשר יהיה לקדם אותה.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, אני לא מסוגל להבין מדוע בחוק ההסדרים של השנה הנוכחית מתירים לרשויות המקומיות להעלות באופן ריאלי את הארנונות בשיעור של 5.2%.

אברהם פורז: רק לפני ימים ספורים התפרסם דוח-קוצ'יק, וראינו שהרשויות המקומיות מככבות בתשלום שכר מופרז לעובדיהן, וכולנו יודעים ורואים שבחלק מהרשויות המקומיות סכומי עתק מתבזבזים.

אברהם פורז: נשאלת השאלה, מדוע אי-אפשר לנהל את הרשויות האלה בצורה יעילה ולא להעלות את הארנונה מעבר לשיעור עליית המדד.

אברהם פורז: ופה בא החטא הקדמון של משרד הפנים.

אברהם פורז: משרד הפנים במשך שנים, למעט מקרים חריגים, לא ממנה ועדות קרואות גם כשהרשות המקומית היא כישלון מוחלט.

אברהם פורז: ואז לפעמים גם קורה שראש עירייה מתחלף ובא חדש ואומר: קיבלתי ירושה נוראה מקודמי.

אברהם פורז: אתם, קופת הציבור, תמלאו את החסר.

אברהם פורז: אני חושב, שעם הדבר הזה אי-אפשר להשלים.

אברהם פורז: היתה הצעה של משרדי הפנים והאוצר לאכיפה, מין טייס אוטומטי כזה, למצב שבו באופן אוטומטי ברשות מקומית שיש בה חריגות גדולות מתמנה ועדה קרואה, ולצערי הרב החוק הזה לא עבר בוועדת הפנים של הכנסת.

אברהם פורז: רבותי חברי הכנסת, אני גם חושב, שהמצב הנוכחי, שבו משלמים מס רכוש בשיעור של 2.5% לשנה על קרקע שאינה זמינה לבנייה, הוא סקנדל מתמשך.

אברהם פורז: אני גם כופר בכלל בהצדקה של מס רכוש רק על קרקע פנויה, כשכל רכוש אחר אין עליו מס, אבל ודאי שאין מקום לשיעורים כאלה, וגם אין מקום להסכים להצעות של האוצר, שמטרתן להקטין את מס הרכוש רק ל-1.2% וכנגד זה להכביד מאוד את מס השבח המוטל על מחזיקי קרקעות ותיקים וגם להעלות את מס הרכישה.

אברהם פורז: דבר נוסף שרציתי להצביע עליו בעניין הזה הוא הקיפוח בנושא קצבאות הילדים.

אברהם פורז: אני חושב שקצבאות ילדים צריכות להיות מנגנון, כפי שנקבע בשעתו בדוח ועדת בן-שחר, שמטרתו לתת תמריץ, או עידוד, או פיצוי למשפחות שיש בהן ילדים.

אברהם פורז: לכן אינני מסוגל להבין, מדוע משפחות קטנות מקבלות בעד הילד הראשון 169 שקלים בחודש, גם בעד הילד השני הן מקבלות 169 שקלים בחודש, ובעד הילד השלישי הן מקבלות כבר קצת יותר, 338 שקלים בחודש, ורק בעד הילד הרביעי מתחילים לקבל 683 שקלים.

אברהם פורז: במלים אחרות, בעד שלושת הילדים הראשונים מקבלים פחות מאשר בעד הילד הרביעי, וזה לא צודק, כי אנחנו יודעים שהתוצאה היא, שהציבור שרובו חילוני, בסופו של דבר מסבסד את המשפחות ברוכות הילדים במגזר החרדי.

אברהם פורז: אני לא רוצה לומר שאנחנו צריכים לנהוג פה כמו בסין, חלילה, אבל באיזה שהוא מקום המדיניות הזאת של עידוד ילדים ללא הגבלה, שאומרת: זו ברכה, וככל שיותר זה יותר טוב, היא מוטעית.

אברהם פורז: כשאני שומע שבני-ברק היא העיר הענייה ביותר במדינה, אני יודע גם למה.

אברהם פורז: כי אם האב לא עובד אלא לומד, והאם גם היא עקרת בית ולא עובדת, ויש הרבה ילדים, אז גם אחרי שמקבלים 638 שקלים לחודש עבור כל ילד עדיין זה עוני, והגיע הזמן שגם בעניין הזה נעשה איזה שינוי.

אברהם פורז: דבר אחרון, אדוני היושב-ראש.

אברהם פורז: יש דבר אחד שאני בעד הגדלתו, והוא תשלום לחיילי החובה המשרתים בצה"ל.

אברהם פורז: חייל קרבי ביחידה קרבית מקבל היום שכר של כ-600 שקלים בחודש.

אברהם פורז: אפילו לא קוראים לזה שכר.

אברהם פורז: ביחידות עורפיות הם מקבלים כ-300 שקל בחודש.

אברהם פורז: אני חושב שזה סקנדל בהתחשב בעובדה שחלקים כל כך גדולים בחברה הישראלית לא משרתים בצבא, ופה הייתי מוכן להוסיף, אף שקופת הציבור לא מלאה, משום שהחיילים האלה לא יכולים לשבות, לא יכולים לעשות עיצומים, והם אפילו לא יכולים לעשות מה שעשו הטייסים, להגיד שהם לא מוכנים לטוס.

אברהם פורז: אני הצלחתי בכנסת הנוכחית להביא עד לקריאה ראשונה הצעת חוק שנתמכה פה-אחד על-ידי ועדת החוץ והביטחון, להעלות במשך שנתיים את שכר חיילי החובה ולהכפיל אותו.

אברהם פורז: על מה מדובר?

אברהם פורז: על כך שחייל בשירות חובה ביחידה קרבית יגיע בסך הכול ל1,200 שקלים בחודש.

אברהם פורז: הם לא ביקשו את זה, הם לא ישבתו, אבל אנחנו חייבים את זה להם.

אברהם פורז: לצערי הרב, ההצעה לא אושרה, היא נפלה בקריאה הראשונה, כאשר התגייסו פה ראש הממשלה וכל השרים וכל הקואליציה.

אברהם פורז: חידשתי את היוזמה, ואני מקווה להצליח בעניין הזה.

אברהם פורז: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היינו עדים היום כאן בדיונים האלה למחזות לא נעימים, שיצאו מן הלב וגם נכנסו אל הלב של רוגז וכעס, עדויות של ערב בחירות ושל מלחמה, חלילה, שיכולה להיות בינינו לבין עצמנו כאן בארץ הזאת, כשההשמצות וההסתות גודשות וגולשות.

בנימין אלון: ואני לא צריך להרחיב ולדבר על הסכנה שבדבר הזה, בעיקר כשאנחנו עסוקים כל כך במריבות פנימיות עד שאנחנו עוצמים את עינינו מראות את האויב מבחוץ שמחכה לכולנו – מחכה לחרדים, לדתיים, למסורתיים ולחילונים ולכל אשר ישראל יכונו.

בנימין אלון: אנחנו עוקבים אחרי מצבו הבריאותי של חוסיין מלך ירדן, שמידרדר מאוד מרגע לרגע, מי שעוקב אחרי מהדורות החדשות, ואי-אפשר שלא להיזכר שמערכת הבחירות הזאת עתידה להיות ב-17 במאי.

בנימין אלון: זאת אומרת, שבועיים אחרי 4 במאי, אותו תאריך שערפאת קורא לו תאריך קדוש, שבו עתידה להיות מוצהרת ההקמה של מדינה פלסטינית בעבר הירדן המערבי, שהיה מכונה הגדה המערבית, יהודה, שומרון וחוף הנגב, מה שמכונה היה רצועת-עזה וכביש של מעבר פתוח שיעבור בין עזה לבין חברון ויחצוץ בין קריית-גת לקריית-מלאכי.

בנימין אלון: זאת תהיה המדינה, מדינה עם 2 מיליוני ערבים, שחלק מהם צפוף ברצועת חוף צרה, שנקראת רצועת-עזה, כביש עובר בין קריית-גת לקריית-מלאכי לעבר אזור הררי קטן של יהודה ושומרון, שמבותר גם הוא בגושי התיישבות יהודיים שנמצאים בתוכו.

בנימין אלון: בתווך – ירושלים שמחלקת את הצפון והדרום, מה שנקרא הגדה המערבית.

בנימין אלון: וזאת מדינה, מדינה שאזרחיה צריכים לעבוד במדינת ישראל; וכשישראל עושה סגר אז אזרחיה רעבים.

בנימין אלון: מדינה שעצמאותה הכלכלית תלויה במדינת ישראל, וכדי לעבור מחלק אחד לחלק שני צריך לנסוע דרך קריית-גת וקריית-מלאכי.

בנימין אלון: מדינה שמדינת ישראל תגיד לה אם מותר שיהיה לה חיל אוויר או אסור שיהיה לה חיל אוויר, ולא משנה אם זה יהיה ברק או שזה יהיה נתניהו.

בנימין אלון: הם יגידו לה אם מותר שיהיה להם שר חוץ או אסור שיהיה להם שר חוץ.

בנימין אלון: והעולם יכיר ב-4 במאי במדינה הזאת.

בנימין אלון: העולם לא ידע בדיוק איפה זה.

בנימין אלון: הוא בכלל חושב שישראל זה משהו ענק, מרחבים אדירים.

בנימין אלון: והוא יכיר במדינה הזאת.

בנימין אלון: בינתיים, בפלסטין שבעבר הירדן המזרחי, שהיתה ונשארה פלסטין, כמו שהיתה ונשארה ארץ-ישראל של שתי גדות לירדן, שם בגדה המזרחית היו ראובן וגד וחצי המנשה, ובגדה המערבית שאר השבטים, ואחר כך כשהמנדט הבריטי קיבל את פלסטין הוא קיבל את שתי גדות הירדן ב-1917, ואז קמה לה כמה שנים אחר כך ממלכה בדואית, האשמית, עם המלך עבדאללה, הסבא של חוסיין, והוא הקים לו ממלכה בדואית שנחשבה לזרה בעיני הפלסטינים שהיו שם ונשארו שם רוב האוכלוסין עד עצם היום הזה.

בנימין אלון: מצבו הבריאותי של המלך חמור מאוד.

בנימין אלון: הוא מיהר להכתיר שם את עבדאללה, הנין של עבדאללה, את הבן שלו.

בנימין אלון: רבותי, בכל יום צפויה בירדן מהפכה דמוקרטית של ביטול המונרכיה וביטול המלכות, ופרלמנט דמוקרטי שיהיה פלסטיני ישתלט על ירדן ותקום שם מדינה פלסטינית אמיתית עם חיל אוויר ועם שר חוץ ועם שר ביטחון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מאיפה אתה יודע את זה?

בנימין אלון: מאיפה אני יודע את זה, שואל חבר הכנסת וליד צאדק.

בנימין אלון: ב-1974 התכנסה בקהיר ועידת המועצה הלאומית הפלסטינית – מל"פ – ה-12, והיא הסתיימה בתוכנית שלבים של עשרה סעיפים.

בנימין אלון: בסעיף החמישי כתוב לאמור: ברגע שתוקם המדינונת הפלסטינית בעבר הירדן המערבי, אנחנו נזכור מה עשה לנו חוסיין ב-1973, זה היה שנה לפני זה, שלא רק שהוא לא הצטרף לאסד ולסאדאת במלחמת יום כיפור אלא הלך והלשין לגולדה מאיר; נזכור מה הוא עשה לנו במחנות של הפלסטינים בספטמבר 1970, ואז נחבור, הכוחות הלאומיים הפלסטיניים בירדן ונשחרר את ירדן ונחבור למדינונת הפלסטינית שתקום בעבר הירדן המערבי.

בנימין אלון: תפתח את תוכנית השלבים, תראה את סעיף 5 ותשים לב שארבעת הסעיפים הקודמים התקיימו ועכשיו אנחנו בסעיף החמישי.

בנימין אלון: אבל אל תדאג, חבר הכנסת וליד חאג'-יחיא, כי זה לא מעניין את חברי הכנסת פה, הם עסוקים בריב בין חרדים, יהודים, ספרדים.

בנימין אלון: מעניין אותם שיש אויב מבחוץ, שעומד לקבל בעוד חודשיים מדינה, ואולי בעוד שלושה חודשים עוד מדינה, ובשתי גדות הירדן יהיו שתי מדינות פלסטיניות, באמצע יהיו בסך הכול 1,300 אזרחים מבוגרים שיכולים להצביע בבחירות הקרובות בכל בקעת-הירדן, וזה החיץ בין המדינה הפלסטינית האחת למדינה הפלסטינית השנייה?

בנימין אלון: מישהו זוכר ששר החוץ שקוראים לו אריק שרון אמר בעבר "JORDAN IS PALESTINE"?

בנימין אלון: מישהו בכלל מתעניין במציאות הזאת שאנחנו נמצאים בה?

בנימין אלון: מישהו שם לב שיש איש אחד בשם יאסר ערפאת, שעובד בצורה חכמה מאוד, עם אסטרטגיה בנויה שלב אחרי שלב, בצורה טקטית מוצלחת, ומשחק אתנו, ונהנה מהמחלוקות שלנו, ונהנה שמפלגות העבודה והליכוד רבות; מפלגת ביבי יותר טובה או מפלגת ברק יותר טובה, כאילו למפלגת ביבי יש איזה זיכרון לאומי, כאילו למפלגת ברק יש איזה זיכרון שמאלני, ורבים מי מופיע יותר יפה בטלוויזיה.

בנימין אלון: ויאסר ערפאת צוחק.

בנימין אלון: הוא מבסוט וממתין ומחכה וזוכה לאמון בקרב עמו, כי הוא אומר והוא מקיים.

בנימין אלון: הוא אמר שתהיה מדינה ב-4 במאי והוא יכריז עליה.

בנימין אלון: אולי הוא יעדן את ההכרזה שלו, כי הוא מעדיף אולי שבבחירות יזכה ברק באיזו נקודה מזה, אבל הוא יכריז, הוא כבר אמר, שזה תאריך קדוש, הוא לא יכול לבטל את זה, וזה עוד מעט, רבותי.

בנימין אלון: אחרי שהוא יכריז יכיר העולם בכך.

בנימין אלון: וכשה

בנימין אלון: עולם יכיר בכך אנחנו נעמוד בפני עובדה מוגמרת מבחינה בין-לאומית.

בנימין אלון: וכשירדן תיהפך למדינה פלסטינית, אנחנו נעמוד בפני שתי מדינות פלסטיניות, שהיהודים באיוולתם, בטיפשותם, בעיוורונם, במחלוקותיהם הפנימיות, בשנאת החינם שלהם זה לזה לא ידעו להביט אל האויב שבחוץ, אל האויב שזומם להשמיד אותם, אל האויב שמתכנן שלב אחרי שלב.

בנימין אלון: וכשראה האויב הערבי הפלסטיני שאי-אפשר לנצח את ישראל ב"זבנג אחד וגמרנו", כמו שהוא ניסה במלחמת השחרור ובמלחמת ששת הימים, הוא עבר לשיטת השלבים בעדינות, מכה קטנה, צעדים פוליטיים דיפלומטיים, לחץ בין-לאומי.

בנימין אלון: אחר כך עוד מכה קטנה, ואחר כך עוד לחץ בין-לאומי.

בנימין אלון: והיהודים כבר יכו את עצמם.

בנימין אלון: אף אחד לא יכול להרוס את העם הזה חוץ מאשר הוא עצמו.

בנימין אלון: אף אחד לא יכול לנצח את מדינת ישראל חוץ מהיהודים שלה.

בנימין אלון: תראו, תזכרו מה שקרה פה היום.

בנימין אלון: עמד פה הרב רביץ עם עיניים דומעות, וחברי הכנסת רענן כהן ואלי גולדשמידט צעקו עליו.

בנימין אלון: ואיך הם רבים?

בנימין אלון: הם רבים מכל הלב, כי אנחנו כולנו בתוך המריבה הזאת.

בנימין אלון: ובחוץ האויב מוכן.

בנימין אלון: רבותי, אנחנו ערב בחירות.

בנימין אלון: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

בנימין אלון: אני מקווה שאזרחי ישראל יקשיבו לחדשות, יעקבו אחר המצב של חוסיין, יעקבו אחרי מה שקורה בירדן, יפקחו את העיניים, יבינו לאן אנחנו הולכים ויגיעו, יצביעו, ואולי יצליחו סוף סוף להקים ממשלה לאומית באמת, שתהיה נאמנה למעט ארץ-ישראל שיש לנו, עירנית לסכנות של מלחמה, פוקחת עין ואוזן מפני כל מה שמתרחש עלינו מסביב ומובילה את העם הזה לביטחון של אמת, בקיבוץ הגלויות שהקדוש-ברוך-הוא זיכה אותנו בו, ככתוב בדברי הנביאים.

בנימין אלון: תודה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אחמד סעד: מי אחריו?

משה פלד: הדרך השלישית, כך כתוב לי.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לשמוע את נאומו של חבר הכנסת בני אלון בשעה כזאת, בשבילי זה כמו עונש.

טלב אלסאנע: אני לא יודע במה בדיוק פשעתי שאני צריך לשמוע את הדברים האלה.

טלב אלסאנע: אבל, אני רוצה לומר, שאם יש סכנה למדינת ישראל, אזי הסכנה היא מהמחשבות שנשמעו בנאום כאן.

טלב אלסאנע: במסגרת הלימודים שלנו בבית-הספר היסודי אנחנו לא לומדים את ההיסטוריה של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: מלמדים אותנו את ההיסטוריה של העם היהודי.

טלב אלסאנע: אפילו לא מלמדים אותנו את המשוררים הפלסטינים, כמו תאופיק זיאד, סאמיח אל-קאסם, מחמוד דרוויש ואחרים.

טלב אלסאנע: מלמדים אותנו את חיים נחמן ביאליק, טשרניחובסקי וכל האחרים.

 אברהם-בייגה שוחט: חיים נחמן ביאליק זה יפה.

 אברהם-בייגה שוחט: זה "אל הציפור".

טלב אלסאנע: מתוך מה שלמדתי, למדתי שהקיצונים בעם היהודי הם אשר הביאו לחורבן הבית הראשון והשני.

טלב אלסאנע: האויבים של היהודים לאורך כל ההיסטוריה לא היו האויבים שלהם מבחוץ, אלא אותה תפיסה קיצונית, מחרחרת מלחמות, רואה דם, היא שהביאה את ההרס והחורבן.

טלב אלסאנע: הבעיה היא לא בעיה של ירדן.

טלב אלסאנע: אם אתה רואה בירדן בעיה, אתה צריך לראות, שאם הולכים ממאוריטניה, מהאוקיינוס ועד המפרץ, זה עולם ערבי אחד.

טלב אלסאנע: לכן, אם יש לך חששות, כיוון שאתה שולט על עם אחר, אתה לא צריך לחשוש מירדן.

טלב אלסאנע: צריך לראות את כל העולם הערבי ביחד.

טלב אלסאנע: אבל במקום לבנות את האסטרטגיה שלך על פחדים, על חששות ועל מושגים של כוח, צריך לבנות את הגישה שלך כך שהיא תראה איך להשתלב במזרח התיכון, שכולו עולם ערבי, איך אפשר לחיות אתו.

טלב אלסאנע: בכוח לא תחיה אתו.

טלב אלסאנע: בניסיון לרמוס את כבודו לא תחיה אתו.

טלב אלסאנע: בינתיים, מי שמאיים על השלום כאן זה לא מדינות ערב.

טלב אלסאנע: מי שיש לו נשק גרעיני כאן, או נשק אטומי, או נשק ביולוגי, או נשק כימי, למיטב ידיעתי, זו לא שום מדינה ערבית.

טלב אלסאנע: אם היה איזה חלום לסדאם חוסיין, רואים את התגובה.

טלב אלסאנע: את האיום ואת האויב הכי גדול למדינת ישראל אנחנו רואים במדיניות שלה, במדיניות של הממשלה שלה.

טלב אלסאנע: יש כאן ממשלה שמיישרת קו עם הקיצונים.

טלב אלסאנע: לאן היא הובילה את מדינת ישראל?

טלב אלסאנע: אפילו מדינות אירופה שהיו האוהדות והתומכות ביותר, בהן בריטניה, שנתנה את הצהרת בלפור, הפכו להיות כאילו אויב.

טלב אלסאנע: אפילו את קלינטון, הידיד הגדול ביותר, אתם מציגים עם הכאפייה של הפלסטינים.

טלב אלסאנע: אתם חושבים שאתם מציגים כאן כאפייה ערבית, כאילו שהיא איום על מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: כאפייה היא סימן של תרבות, של פולקלור, של הכנסת אורחים.

טלב אלסאנע: כל אדם שאתם רוצים להציגו בתור שנוא על העם היהודי ואויב העם היהודי, אתם מציגים אותו עם כאפייה.

טלב אלסאנע: פעם זה היה יצחק רבין.

טלב אלסאנע: עכשיו זה ביבי נתניהו אחרי הסכם "וואי פלנטיישן".

טלב אלסאנע: מדוע עושים את העוול הזה לכאפייה הפלסטינית?

טלב אלסאנע: מה היא אשמה?

טלב אלסאנע: הרי היא הדבר הכי טוב שצריך להתייחס אליו.

טלב אלסאנע: אבל זו הדמוניזציה שאתם עושים לכל מה שאיננו ערבי.

טלב אלסאנע: מכאן אני רוצה לעבור לעניין התקציב העומד בפנינו.

יאיר לוי: החרדים – – –

טלב אלסאנע: חבר הכנסת יצחק כהן, אני אומר לך שכל הזמן האמנתי שמדברים על מדינה יהודית ודמוקרטית.

טלב אלסאנע: והתקוממתי.

טלב אלסאנע: מה פתאום מדינה יהודית?

טלב אלסאנע: זו צריכה להיות מדינה דמוקרטית.

טלב אלסאנע: אם היא מדינה דמוקרטית, היא צריכה להיות שוויונית.

טלב אלסאנע: ברגע שאומרים מדינה יהודית, נותנים פריווילגיות ליהודים.

טלב אלסאנע: פתאום אני מגלה, שבכלל לא מדובר במדינה יהודית, אלא מדובר במדינה אשכנזית, מדינה של אליטות.

טלב אלסאנע: ואתם, השחורים, אתם מקופחים כמונו.

טלב אלסאנע: אם אתם מנסים להשיג קצת תקציבים בגלל העוול והקיפוח שנעשו לכם במשך שנים, מאשימים אתכם בכך שאתם פרזיטים ושאתם שודדים את הקופה הציבורית.

טלב אלסאנע: אבל, אתם משחקים לידי הימין.

טלב אלסאנע: מה אתם עושים עם המתנחלים?

טלב אלסאנע: מה אתם עושים עם ממשלת ההתנחלויות והמתנחלים?

טלב אלסאנע: הרי אתם יודעים שאתם לא מקבלים אפילו פרומיל אחד ממה שמקבלים כל ההתנחלויות והמתנחלים.

טלב אלסאנע: הם מתעשרים על חשבון שכונות העוני, שהן שכונות של המזרחים והספרדים, ועל חשבון הסקטור הערבי.

יצחק כהן: והקיבוצים.

טלב אלסאנע: רבותי, היתה מצוקה בקרקע.

טלב אלסאנע: היתה מצוקה בעניין אדמות אל-רוחה.

טלב אלסאנע: אתם יודעים איפה אל-רוחה?

טלב אלסאנע: היא נמצאת בוואדי-עארה, ליד אום-אל-פאחם.

טלב אלסאנע: המצוקה הזאת הביאה לתגובה הטבעית.

טלב אלסאנע: אלה אנשים שנושלו, אזרחי מדינת ישראל, ולא משנה אם הם ערבים או יהודים.

טלב אלסאנע: הם אזרחי מדינת ישראל.

טלב אלסאנע: בוואדי-עארה הם נושלו מהאדמות שלהם.

טלב אלסאנע: התגובה הטבעית, לאחר שהם נושלו משארית האדמות שלהם, היתה שהם יצאו להפגנה.

טלב אלסאנע: זו תגובה טבעית.

טלב אלסאנע: ראינו זאת באופקים, בגלל העוני שם.

טלב אלסאנע: אבל כשמדובר בציבור הערבי, אסור להם להפגין, אסור להם לפתוח פה, אסור להם להביע מחאה.

טלב אלסאנע: פתחו נגדם בירי.

טלב אלסאנע: הדבר התפתח לאלימות קשה מאוד.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, שאם המצוקה הכלכלית תימשך, היא יכולה להוביל כאן לאינתיפאדה כלכלית.

טלב אלסאנע: לאורך ההיסטוריה היו מלחמות אזרחים.

טלב אלסאנע: זה היה בספרד.

טלב אלסאנע: זה לא היה על רקע של כיבוש, אלא על רקע מצוקה כלכלית-חברתית.

טלב אלסאנע: היו מעצמות אשר התפוררו והתפרקו, כמו ברית-המועצות.

טלב אלסאנע: לא חסר לה נשק, אבל על רקע מצוקה כלכלית וחברתית היא התפרקה.

טלב אלסאנע: המדיניות הגזענית של ממשלות ישראל – ולא משנה אם זו ממשלה של מפלגת העבודה, או ממשלה של הליכוד – המדיניות שכל ממשלות ישראל לדורותיהן נקטו היתה מדיניות אפרטהייד, מדיניות גזענית, אשר מפלה ביחס לערבים באשר הם.

טלב אלסאנע: היא לא הבחינה בין ערבים נוצרים, ערבים מוסלמים וערבים דרוזים.

טלב אלסאנע: כל הערבים היו גורם אחד.

טלב אלסאנע: בזמן הבחירות באים לזה וטופחים לו על השכם: אתה שלנו.

טלב אלסאנע: מלקקים לו קצת וקונים אותו בזול.

טלב אלסאנע: אבל צריך להבין שהעם הזה השתנה.

טלב אלסאנע: הוא למד את הלקח.

טלב אלסאנע: השיטות הפסולות האלה לא יחזרו על עצמן.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לנסות לרמות את העם הזה אחרי 50 שנה.

טלב אלסאנע: עכשיו יש הנהגה אחרת, גישה אחרת, ואנחנו נדרוש את השוויון מתוך כבוד עצמי, מתוך גאווה קולקטיבית, מתוך היותנו בני עם לאומי ערבי גאה.

טלב אלסאנע: יש לנו התרבות שלנו, ההיסטוריה שלנו והגאווה העצמית שלנו.

טלב אלסאנע: השוויון הוא לא חסד, הוא לא טובה.

טלב אלסאנע: אנחנו לא מקבצים נדבות.

טלב אלסאנע: השוויון הוא זכות.

טלב אלסאנע: אם אנחנו לא נקבל את הזכות הזאת לא רק אנחנו נפסיד, ממשלות ישראל יפסידו.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לדבר על דו-קיום כשיש אבטלה בקרב הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: היישובים הערביים, אם בכפרים הערביים בגליל, במשולש או בנגב, ואם בערים ערביות, תופסים את המקום הראשון בטבלה של היישובים הסובלים מאבטלה.

טלב אלסאנע: ישנו העוני.

טלב אלסאנע: יותר מ-50% מ-700,000 הנפשות שחיות מתחת לקו העוני נמנות עם הציבור הערבי.

טלב אלסאנע: האם זו גזירה משמים?

טלב אלסאנע: האם זה כיוון שהם ערבים?

טלב אלסאנע: זו תוצאה של מדיניות גזענית.

טלב אלסאנע: יהודי שלא חי במדינת ישראל, שמעולם לא הגיע למדינת ישראל, ואולי גם בכלל לא יגיע למדינת ישראל, יש לו זכויות יתר לעומת הערבי שנולד כאן לפני קום המדינה.

טלב אלסאנע: ערבי שהוא אזרח מדינת ישראל מקופח לעומת יהודי שיכול להיות שמחר יגיע למדינת ישראל.

טלב אלסאנע: מדברים על מדינת שוויון.

טלב אלסאנע: איך זה הולך, למשל, בזה שעושים לנו אזורי עדיפות לאומית?

טלב אלסאנע: איך עושים את החלוקה של אזורי עדיפות לאומית?

טלב אלסאנע: יש יישובים ערביים שגובלים ביישובים יהודיים ורק כביש אחד מפריד ביניהם, והיישוב היהודי זוכה להכרה של אזור עדיפות לאומית א', אם בתעשייה ואם במסחר ואם בחינוך ואם ברווחה, אבל היישובים הערביים, שסובלים מאבטלה, מעוני, מנשירה מבתי-ספר, מהישגים נמוכים בבחינות הבגרות, לא מקבלים את הסיווג הזה.

טלב אלסאנע: האם זה מקרי?

טלב אלסאנע: זו מדיניות גזענית.

טלב אלסאנע: התקציב של משרד הדתות הוא יותר מ-20 מיליארד ש"ח, התלמידים הערבים מהווים 20% מהתלמידים במערכת החינוך – – –

משה פלד: תקציב משרד הדתות 20 מיליארד ש"ח?

טלב אלסאנע: לא, משרד החינוך.

טלב אלסאנע: האם אנחנו מקבלים את השיעור הזה בחינוך?

טלב אלסאנע: התקציב של משרד הדתות – 1.8 מיליון ש"ח.

טלב אלסאנע: מה החלק שלנו?

טלב אלסאנע: אפסי.

טלב אלסאנע: אנחנו מהווים 18% מהחברה כאן.

טלב אלסאנע: מדוע הגישה הזאת?

טלב אלסאנע: עכשיו, כשמדברים על העדפה מתקנת וסגירת פערים, אנחנו מקבלים פחות מ-1%.

טלב אלסאנע: אנחנו לא רוצים טובות.

טלב אלסאנע: שיחזירו לאוכלוסייה הערבית כאן את הווקף המוסלמי שהיא נושלה ממנו.

טלב אלסאנע: איפה קיים שמדינה מנשלת את אזרחיה מנכסי הווקף שלהם?

טלב אלסאנע: איפה קיים שמדינה המתיימרת להיות דמוקרטית מפקיעה בתי-קברות, מפקיעה מסגדים שלהם, ואחר כך אומרת: אנחנו רוצים להיטיב עמם?

טלב אלסאנע: קיים חוק מס רכוש, חוק מפלה, חוק טיפשי, חוק שאין לו תכלית, ואנחנו כמה שנים מבקשים שיבטלו את החוק הזה.

טלב אלסאנע: כל פעם באים ומבטיחים הבטחות, ולא מגיעים להחלטה סופית, שהיא ההחלטה ההגיונית והמתבקשת, לבטל את החוק הזה – במקום שיהיה מס רכוש שיהיה מס על מכירה.

טלב אלסאנע: אנחנו דרשנו את עניין ההשוואה בתקציב הרשויות המקומיות, לדעתי דרישה צודקת, הגיונית, אנחנו לא דורשים הטבה או העדפה מתקנת, אלא גישה שוויונית.

טלב אלסאנע: על-פי מה?

טלב אלסאנע: על-פי דוח-סוארי, ועדה שהוקמה על-ידי משרד הפנים.

טלב אלסאנע: עד היום משרד הפנים לא דואג ליישם את המלצות ועדת-סוארי כמו שהוא מיישם אותן ברשויות המקומיות היהודיות.

טלב אלסאנע: מה ההסבר לכך?

טלב אלסאנע: ההסבר הוא אך ורק אחד ויחיד.

מקסים לוי: אתה טועה.

מקסים לוי: משרד הפנים מממן 100% של דוח-סוארי לרשויות הערביות, אלא שנוסחת סוארי לא טובה לרשויות האלה.

מקסים לוי: לכן צריך לעשות תיקון של העדפה מתקנת ליישובים ולכפרים הערביים.

טלב אלסאנע: עד כמה שהיא לא טובה, היא לא מיושמת, אלא בשיעור של 70% במצב הכי טוב.

מקסים לוי: – – –

טלב אלסאנע: חבר הכנסת מקסים לוי – – –

מקסים לוי: נוסחת סוארי לא טובה בכפרים הערביים.

טלב אלסאנע: שני דברים.

טלב אלסאנע: האחד, היא לא טובה, והיא גם לא מיושמת בצורה מלאה; השני, היא לא מתייחסת – – –

מקסים לוי: נוסחת סוארי לא טובה.

מקסים לוי: למה?

מקסים לוי: כי אין הכנסות מתעשייה ביישובים ובכפרים הערביים.

עבד-אלוהב דראושה: אפילו לפי דוח-סוארי אנחנו מקבלים רק 70%.

טלב אלסאנע: הדוח לא מיושם במלואו, אבל גם תקציבי הפיתוח – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כשיש אזור תעשייה – – –

טלב אלסאנע: כשהוקמה ועדת מנכ"לים, בתקופה שהיית יושב-ראש השלטון המקומי, חבר הכנסת מקסים לוי, היתה החלטה להקים ועדת מנכ"לים בהשתתפות שר האוצר, במקביל לוועדה שהוקמה בסקטור הדרוזי.

מקסים לוי: ראש הממשלה היה בזרזיר והבטיח 600 מיליון שקל.

מקסים לוי: איפה הם?

טלב אלסאנע: אני אתייחס גם לזה.

טלב אלסאנע: ועדת המנכ"לים שהוקמה כדי לבדוק את צורכי הפיתוח לרשויות המקומית לא הוקמה ולא בדקה ולא המליצה, ואין תקציבי פיתוח לסקטור הערבי.

טלב אלסאנע: רק לאחרונה הגיע ראש הממשלה ליישוב הבדואי זרזיר בצפון.

טלב אלסאנע: הוא הבטיח להעניק להם בתוכנית חומש 614 מיליון ש"ח, ואם אנחנו בודקים את ספר התקציב – אין מאומה.

טלב אלסאנע: המשך המדיניות, המשך השקרים – הבטחות, ולא מיישמים.

טלב אלסאנע: זו הגישה שהם נוקטים.

טלב אלסאנע: זה לא יימשך; לא נסכים לזה ולא נקבל את זה.

טלב אלסאנע: בסופו של דבר, לא רק הסקטור הערבי יפסיד, אלא הממשלה הזאת, שהפכה ממשלת המתנחלים, ממשלת הקיצונים, ולא ממשלת האזרחים במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: לכן, אנחנו נצביע נגד הצעת חוק ההסדרים ונגד הצעת חוק התקציב.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: נציג הדרך השלישית – לא נמצא.

משה פלד: חבר הכנסת לייזרזון – איננו.

משה פלד: חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, אין כאן נציג ממשלה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשביל מה?

משה פלד: כמה תקציבים אתה כבר מעביר?

עבד-אלוהב דראושה: ארבע כפול ארבע.

משה פלד: 16.

עבד-אלוהב דראושה: 15.

משה פלד: בכל ה-15 היו נציגי ממשלה?

עבד-אלוהב דראושה: אני זוכר תקופות ששר האוצר ישב כאן והקשיב לכל הדיונים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם השר הקודם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השר נאמן ישב פה והאזין לכולם.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאני אתרכז בעניין התקציב, יש לי הערה קצרה בקשר למה שדיבר חבר הכנסת בני אלון.

אחמד סעד: מי ששומע אותו, וגם מי שיש לו אותה השקפה, חושב שכאילו הוא חי מחוץ להיסטוריה, מחוץ למציאות.

אחמד סעד: במציאות קרסו שתי קטגוריות: הקטגוריה של ארץ-ישראל הגדולה והקטגוריה של פלסטין הגדולה.

אחמד סעד: מאז הסכם אוסלו כולם כבר יודעים שאי-אפשר להשיג יציבות ושלום במזרח התיכון בלי ליישם את הפשרה ההיסטורית, בלי להכיר בזכויות הלגיטימיות של כל עם, בלי להכיר בזכות העם הערבי הפלסטיני להקים את מדינתו העצמאית, בצד מדינת ישראל, ובירתה ירושלים המזרחית.

אחמד סעד: אי-אפשר אחרת.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, המדיניות הכלכלית שמשתקפת בתקציב, אין בה בשורות טובות לעם בישראל, לא ליהודים ולא לערבים.

אחמד סעד: אין בתקציב מענה על הבעיות העיקריות שהחברה מתמודדת אתן.

אחמד סעד: בתקציב הזה אין מענה ל-2 מיליוני ישראלים שחיים בארבעת העשירונים התחתונים, מתחת או מסביב לקו העוני.

אחמד סעד: אין מענה בתקציב הזה על בעיית האבטלה.

אחמד סעד: להיפך, הנתונים בתקציב מעידים שבשנה הבאה יימשך הקיפאון והאבטלה תגדל.

אחמד סעד: לא תהיה צמיחה כלכלית גם בשנה הבאה.

אחמד סעד: בתקציב הזה אין מענה להתמודדות עם בעיית העוני.

אחמד סעד: מדברים על 16.2%, אבל במציאות יש יותר מ-19%, אם ניקח בחשבון את המקומות והכפרים הקטנים שלא נכללים בסקרים כאלה.

אחמד סעד: בתקציב הזה ממשיכה הממשלה את המדיניות העוינת כלפי האוכלוסייה הערבית.

אחמד סעד: במשך שנתיים וחצי, מאז קמה ממשלת הימין בראשותו של ביבי נתניהו, קוצצו התקציבים המיועדים לסקטור הערבי, לאוכלוסייה הערבית, ביותר מ-17% בהשוואה לשנת 1995.

אחמד סעד: האוכלוסייה הערבית מהווה 19% מכל האוכלוסייה, אבל מהו החלק שלה בכל התקציבים?

אחמד סעד: זה נע בין 1.5% במשרד הדתות ל-8%–8.5% בתקציב החינוך.

אחמד סעד: עד היום הזה אפילו את הססמה שהיתה בזמן ממשלת העבודה-מרצ, לשנות את המדיניות בכיוון העדפה מתקנת, אפילו את הססמה הזאת אנחנו לא מוצאים.

אחמד סעד: אפילו מלת השוויון לאוכלוסייה הערבית איננה במצע של הקואליציה הזאת.

אחמד סעד: תבדקו ותראו, אין המלה הזאת.

אחמד סעד: הבעיה של הסקטור הערבי היא, שעד היום האוכלוסייה הערבית לא נמצאת על מפת התיעוש במדינה, בצל מדיניות האפליה של הממשלה הזאת.

אחמד סעד: עד היום הזה הרשויות המקומיות הערביות צריכות לפחות 15 מיליארד שקלים, אם רוצים באמת שהן יגיעו לרמת ההתפתחות של הרשויות המקומיות היהודיות.

אחמד סעד: לכן, בצל מדיניות כזאת, זאת לא מכה מאלוהים שהערבים שהם 19% מהאוכלוסייה מהווים יותר מ-42% מהאוכלוסייה שחיה מתחת לקו העוני.

אחמד סעד: לא פלא שבמקומות שבהם ההכנסה היא גבוהה לא תמצא ערבים.

אחמד סעד: אולי במקרה תמצא אחד פה או שם, אבל לא בדרגה גבוהה.

אחמד סעד: עד היום אנחנו סובלים מבעיית שילוב האקדמאים בעבודה התואמת את השכלתם.

אחמד סעד: לפי סקר שעשיתי לפני שנתיים, 42% מהאקדמאים הערבים הם או מובטלים או לא עובדים במקצוע שלהם.

אחמד סעד: עד היום הזה אין מישור שלא תמצא בו אפליה נגד הערבים.

אחמד סעד: איך זה יכול להיות, שהערבים מבחינה סוציו-אקונומית, ועל זה מעיד הסקר של העוני, סובלים עד היום הזה ולא נכנסים באזורי עדיפות לאומית?

אחמד סעד: יש כמה מקומות – פחות מ-0.5% – שנמצאים על הגבול.

אחמד סעד: אבל לגבי הרוב המכריע יש אפליה.

אחמד סעד: לכן התקציב הזה, לפי דעתנו, הוא רע לשלום, הוא רע ליהודים, הוא רע לערבים, הוא רע לשכבות החלשות, ולכן אנחנו מקווים שהעם בישראל יעשה טובה, וזה אינטרס של יהודים וערבים, שאחרי הבחירות לא יחזרו לשלטון לא נתניהו ולא ממשלת הימין.

אחמד סעד: תודה רבה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת לייזרזון.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, היום הכנסת בעצם נועלת את שעריה, המסך יורד על הכנסת הארבע-עשרה.

יוסי שריד: שנתיים וחצי של כהונת הכנסת הזאת, נדמה לי שאפשר להסתכל אחורנית, לערוך דין-וחשבון של הכנסת, דין-וחשבון של כל אחד ואחד מאתנו, ועל-פי הדין-וחשבון הזה אפשר לומר, שהכנסת הארבע-עשרה היתה כנסת מאוד מאכזבת, מאוד מתסכלת.

יוסי שריד: נאמר לכנסת הארבע-עשרה, לא נתגעגע אלייך.

יוסי שריד: כמעט הייתי אומר, שהכנסת החמש-עשרה מוכרחה להיות יותר טובה, כי לחזור אל השפל הזה של הכנסת הארבע-עשרה זה באמת רעיון מאוד מכאיב.

יוסי שריד: זאת היתה כנסת אטומה, קהה, חמסנית, כיתתית.

יוסי שריד: בעצם העם, אזרחי מדינת ישראל כמעט לא היו מיוצגים בכנסת הזאת.

יוסי שריד: היו מיוצגות קבוצות-קבוצות, כיתות-כיתות, היו כמה חברי כנסת שדאגו לכיתתם, לקבוצה שלהם, אבל מי באמת דאג לכלל אזרחי מדינת ישראל ומי היה לו כוח פוליטי מספיק והשפעה כדי לדאוג לכלל הציבור בישראל?

יוסי שריד: כאשר אנחנו עושים את הסקירה הזאת, אני חייב לשאול את עצמי, בעצם מצבו של מי הוטב בשנתיים וחצי האחרונות.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אולי אתה יודע מצבו של מי הוטב?

יוסי שריד: נעבור חוג-חוג, ציבור-ציבור, שכבה-שכבה, מצבו של מי הוטב, לעזאזל?

יוסי שריד: מצבם של עולים חדשים?

יוסי שריד: מצבם של נכים?

יוסי שריד: מצבם של צעירים?

יוסי שריד: מצבם של סטודנטים?

יוסי שריד: מצבם של חיילים משוחררים?

יוסי שריד: ערי פיתוח?

יוסי שריד: שכונות?

יוסי שריד: מעמד בינוני?

יוסי שריד: מצבו של מי הוטב?

יוסי שריד: הרי אפשר להופיע ערב ערב בטלוויזיה ולפתוח ערוץ זה וערוץ אחר ולספר על חטאי הממשלה הקודמת, כביכול.

יוסי שריד: אבל שנתיים וחצי הן בכל זאת תקופה ארוכה.

יוסי שריד: מצבו של מי הוטב?

יוסי שריד: אני רוצה לומר כמה מלים לחברינו הדתיים והחרדים, לאנשי ה"הב-הב"; כל הזמן "הב".

יוסי שריד: קראתי הבוקר, שמשרד הדתות לא תנוח עליו דעתו עד שלא יקבל עוד 10 מיליוני שקלים לצורך יחסי ציבור לשבת.

יוסי שריד: אני אומר לכם בכל הכבוד, אוי לשבת ואוי ליום המנוחה אם אתם צריכים להיות היחצ"נים של השבת.

יוסי שריד: אוי ואבוי לשבת שיגאל ביבי הוא איש יחסי הציבור שלה.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לכם, שעונג שבת שלנו יהיה יותר מלא ומנוחת השבת שלנו תהיה יותר שלמה, כאשר אנחנו נדע שבמקום 10 מיליוני שקל שעולים שלטי החוצות לתפארת השבת כביכול, 10 מיליוני השקל האלה מוקדשים, לדוגמה, לילדים בסיכון ולילדים במצוקה, שאתה, היושב-ראש, סיפרת עליהם בהתרגשות כזאת.

יוסי שריד: נו, איפה הכיסוי של ההתרגשות הזאת?

יוסי שריד: היום שמעתי אדם, חבר, אודי ריגאי, שעומד כמה וכמה שנים בראש עמותה למען ילדים בסיכון, ילדים אוטיסטים.

יוסי שריד: מחזר על הפתחים, כל הזמן מחזר על הפתחים.

יוסי שריד: קיצצו לו עכשיו, כך שמעתי, 100,000 שקל.

יוסי שריד: לא משום שהיה לו קודם במה לכלכל את המוסדות האלה לילדים אוטיסטים, אבל 100,000 שקל.

יוסי שריד: לא נתקררה דעתו של חבר הכנסת רביץ, שאני מבין שהוא הרגיש מאוד לא טוב, אני מאחל לו בריאות, עד אשר הוא לא נתן את ידו, כמו חברים אחרים, לקיצוץ של 100,000 שקל בתקציב לילדים אוטיסטים.

יוסי שריד: החרדים והדתיים טוענים – בעצם מה הם רוצים?

יוסי שריד: הם לא רוצים שום דבר, הם רוצים בסך הכול שוויון.

יוסי שריד: ועוד הם טוענים, שבעצם הם לא קיבלו מי יודע מה, הם קיבלו כסף קטן.

יוסי שריד: על שתי הטענות האלה אני רוצה להגיב, לשתיהן אני רוצה להתייחס.

יוסי שריד: א.

יוסי שריד: מה זאת אומרת שוויון?

יוסי שריד: ממתי אתם תובעים שוויון?

יוסי שריד: אנחנו תובעים מכם שוויון, לא אתם תובעים מאתנו שוויון.

יוסי שריד: כאשר יהיה שוויון בתרומה, וכאשר יהיה שוויון באחריות, ובנשיאת הנטל, ובשירות ובסיכון, יהיה גם שוויון בזכויות.

יוסי שריד: אבל איזה שוויון אתם רוצים?

יוסי שריד: עכשיו התחלתם לדבר על שוויון?

יוסי שריד: קודם תמלאו את חלקכם אתם בשוויון.

יוסי שריד: אתם שווים יותר מכל שווים.

יוסי שריד: אתם ראשונים בין כל הלא-שווים.

יוסי שריד: שוויון, פתאום הם רוצים שוויון.

יוסי שריד: והדבר השני, הם אומרים: בסך הכול לא קיבלנו מי יודע מה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, קיבלנו כסף קטן.

יוסי שריד: אז אני כבר לא יודע אם זה כסף קטן או כסף גדול, ואני לא יודע אם זה באמת השוד הגדול כפי שאמרו כאן חזור ואמור שזה שוד קטן.

יוסי שריד: אבל גם אם השוד הוא קטן, השבר הוא גדול.

יוסי שריד: שבר גדול.

יוסי שריד: אתם יודעים איך אתם נראים?

יוסי שריד: אתם יודעים איך אנחנו נראים בגללכם?

יוסי שריד: אתם יודעים מה הציבור חושב?

יוסי שריד: יש כל כך הרבה מצוקות בארץ הזאת, וכל מה שיש לכם בראש זה רק האינטרסים האנוכיים שלכם.

אברהם יוסף לייזרזון: לא היה מספיק – – –

יוסי שריד: רק האינטרסים האנוכיים שלכם.

יוסי שריד: מה יש לכם שכל הזמן אתם אחוזי בולמוס, אחוזי "הב, הב".

יוסי שריד: הב, הב.

אברהם יוסף לייזרזון: לא היה מספיק – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון, אתה ממש אחרי חבר הכנסת יוסי שריד.

יוסי שריד: אם מדובר באמת בסכומים לא גדולים, אז אני באמת צריך לשאול אתכם, אז למה אתם ממאיסים את עצמכם?

יוסי שריד: ואני אגיד לכם למה אתם ממאיסים את עצמכם.

יוסי שריד: משום שאתם רוצים להוכיח שאתם בעלי הבית כאן בארץ, וכאשר אתם דורשים, אתם גם מקבלים.

יוסי שריד: גם בעלי המאה, גם בעלי הדעה.

יוסי שריד: גם בעלי הדעה, גם בעלי המאה.

יוסי שריד: וחוץ מזה, יש תחרות פראית ביניכם; לא הצרכים קובעים, אלא התחרות קובעת.

יוסי שריד: אתם כל הזמן מתחרים ביניכם, אני אשיג יותר, הוא ישיג יותר, הוא השיג קצת יותר, אני צריך להשיג אותו.

יוסי שריד: וכך זה מתפתח.

יוסי שריד: וכך זה הולך, מסתאב ומתכער.

יוסי שריד: גם אם קיבלתם רק 500 מיליון שקל, אני לא יודע אם קיבלתם רק 500 מיליון שקל, אני סומך עליכם שפה בכיס אחד יש עוד משהו, ובכיס השני, ופה יש "קניפל" ושם יש "קניפל", אבל נניח 500 מיליון שקל, ואתם אומרים שזה מעט.

יוסי שריד: אתם לא יודעים מה אתם סחים.

יוסי שריד: המעט הזה הוא המון, המעט הזה הוא הרבה מאוד.

יוסי שריד: אתם יודעים מה אפשר לעשות במעט הזה?

יוסי שריד: אני לא הייתי כאן בראשית הדיון, אבל אם באמת מקצצים 750 שקל לחייל משוחרר בשנה, הרי הסכומים האלה יכלו להינתן לחיילים משוחררים כהנה וכהנה.

יוסי שריד: מה זאת אומרת סכום קטן?

יוסי שריד: הרי בגלל מצוקה תקציבית כביכול, אתם מקצצים את הסכום הזעום הזה, הפעוט הזה שניתן לחייל משוחרר, שנותן את הכול ואתם לא נותנים דבר וחצי דבר.

יוסי שריד: ואת המעט הזה, כביכול, אפשר היה לתת לדיירי הדיור הציבורי.

יוסי שריד: הרי על מה אתם מתקטננים עם דיירי הדיור הציבורי בחוק הדיור הציבורי?

יוסי שריד: פה 3%, פה 5%, פה משכנתה כזו, פה משכנתה אחרת.

יוסי שריד: והנדיבות והפזרנות, הנדיבות והפזרנות הן רק כאשר זה נוגע בכם.

יוסי שריד: את המעט הזה אפשר היה לתת למלחמה באבטלה, את המעט הזה אפשר היה לתת לחולים לשיפור תנאי הבריאות.

יוסי שריד: הערב שמענו שבתי-חולים בעצם מאותתים לחולים שלא להגיע לבתי-חולים מחמת עומס האשפוז.

יוסי שריד: ואפשר היה לתת לסטודנטים שניהלו מאבק כל כך ממושך ובעצם לא קיבלו כמעט דבר וחצי דבר.

יוסי שריד: אז אני אומר, ממה נפשך?

יוסי שריד: אם זה סכום גדול, זה שוד גדול.

יוסי שריד: ואם זה סכום פחות גדול, אני אומר לכם: אל תיגעו בכסף הזה.

יוסי שריד: אל תיגעו בכסף הזה, זה לא כסף שלכם, זה כסף של משלם המסים הישראלי.

יוסי שריד: והכסף הזה נועד לאנשים שהם באמת ובתמים במצוקה, ויש המון מצוקה בארץ הזאת.

יוסי שריד: המון מצוקה.

יוסי שריד: הרבה אנשים יושבים עכשיו בבית, יש להם מצוקה אישית ואנושית, חריפה, והרבה כאב, והרבה סבל, והרבה דאגה ליום המחר.

יוסי שריד: והם לא יודעים מה הם עומדים לעשות היום ומחר ומחרתיים.

יוסי שריד: אז אל תיגעו בכסף הזה, תחזירו את הכסף הזה, וניתן את הכסף הזה למי שבאמת שווים.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שריד.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם יוסף לייזרזון, ואחריו – נציג המפד"ל ונציג ישראל בעלייה.

שבח וייס: אם הם ירצו, הם יודיעו לנו.

שבח וייס: אם כן, אחרי חבר הכנסת לייזרזון יעלה ויבוא חבר הכנסת צבי הנדל.

אברהם יוסף לייזרזון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חייב לומר, שהייתי סמוך ובטוח, הייתי משוכנע שאחרי האירוע הקשה שהיה כאן מעל הדוכן בראשית הדיון, כאשר עמיתי הרב רביץ נשא את דבריו וחש ברע מתוך להט ויכוח, מתוך סערת רגשות בשל דברי השנאה וההסתה, יהיה איזה שינוי בסגנון כאן בהמשך הדיון.

אברהם יוסף לייזרזון: אבל שוב, כמו תמיד, העניינים מפטירים כדאתמול.

אברהם יוסף לייזרזון: חברי הכנסת, מה שמתרחש כאן בשבועות, ובמיוחד בימים האחרונים, סביב נושא תקציב המדינה, חרג זה כבר מסגנון של דיון וויכוח ציבורי לגיטימי.

אברהם יוסף לייזרזון: לצערנו, הפך הדבר למסע הסתה חמור ופרוע, מהסוג הגרוע והמסוכן ביותר.

אברהם יוסף לייזרזון: רק אתמול, חברי הכנסת, נחרדתי עד עומק נפשי לשמוע מיהודי קשיש, ניצול שואה מהונגריה, שאמר לי, כי ההסתה האנטי-דתית והאנטי-חרדית במדינת ישראל בעת האחרונה מזכירה לו את התקופה הארורה והמרה שלפני שואת יהודי אירופה, כאשר יהודים בכל ארצות אירופה שימשו מטרה לחיצי הרעל של התעמולה האנטישמית הנוראה.

אברהם יוסף לייזרזון: אבל לא רק אזרחים מן השורה חשים כך.

אברהם יוסף לייזרזון: למראה הכאב והבושה, גם זקן הפרלמנטרים, צר לי שהשר לשעבר וחבר הכנסת הוותיק לשעבר, הד"ר יוסף בורג, שבשבוע שעבר חגגו כאן בבית הזה את יום הולדתו ה-90 לאורך ימים טובים, לא יכול היה גם הוא לכלוא את רגשותיו בקרבו מול גלי ההסתה של שלטי השיסוי המתנוססים ברוב חרפה בחוצות המדינה: "כסף לחינוך ולא לחרדים", או "כסף לא להתנחלויות".

אברהם יוסף לייזרזון: ובריאיון לשבועון "יום השישי" מלפני שבועיים הוא אומר, כי הוא זוכר מן העבר סוג כזה של תעמולה, וזה היה בגרמניה.

אברהם יוסף לייזרזון: תגובה חריפה זו, אדוני היושב-ראש, של איש ציבור ותיק, שבוודאי אינו שייך לקומבינת הקיצונים, כפי שראשי העבודה משתלחים לאחרונה בציבור החרדי, והוא ידוע במתינותו הרבה, חייבת להדליק נורות אדומות, כדי לראות ולהיווכח לאן הידרדר המצב החמור.

אברהם יוסף לייזרזון: חברי הכנסת, "שודדי הקופה הציבורית" – כינוי מכפיש זה – – –

מקסים לוי: לקחתם, לא שדדתם.

אברהם יוסף לייזרזון: מקסים לוי, הלנו אתה אם לצרינו?

אברהם יוסף לייזרזון: תגיד לי בדיוק איפה אתה ניצב, באיזו משבצת של המפה הפוליטית.

מקסים לוי: לקחתם ממפעלים חברתיים.

מקסים לוי: לקחתם, לא שדדתם.

אברהם יוסף לייזרזון: יש לך רשות הדיבור?

שבח וייס: זה סוג של תגובות שגם אתה מגיב מדי פעם.

אברהם יוסף לייזרזון: כן, אבל לא על חשבוני, כמובן.

אברהם יוסף לייזרזון: היושב-ראש ינכה לי את זה, כמובן.

שבח וייס: ואני אוסיף לך את קריאות הביניים שלך, אז זה יצא תיקו.

אברהם יוסף לייזרזון: מכנים כך את דרישותינו שאין צודקות מהן.

אברהם יוסף לייזרזון: בבואנו לתבוע מתן שוויון לילדי החינוך התורני כמו לכל ילדי המדינה, או כאשר אנו מבקשים לתת לנו מה שכל אזרחי המדינה מקבלים אוטומטית מתקציב המדינה, יוצאים חברי כנסת מסוימים, ממפלגות מאוד מסוימות, כמו בייגה שוחט ואופיר פינס ואחרים, ומצלצלים בכל פעמוני התקשורת: שוד הקופה הציבורית.

אברהם יוסף לייזרזון: שוחט, שהיה בשעתו יושב-ראש ועדת הכספים, שבעצמו סייע לאותם שודדים מטעמים קואליציוניים, משתלח בלשונו ומסית ללא בושה על "80,000 פרזיטים חרדים", החיים כאילו על חשבונו.

אברהם יוסף לייזרזון: במקום שצורכינו הבסיסיים ייכללו במבנה התקציב כנדרש וכמתחייב, כפי שצורכי כל אזרחי המדינה נכללים בהם, מאלצים אותנו, את הציבור החרדי, נגד רצוננו, לכרוע ברך, להתחנן על המינימום שבמינימום שנותנים לכולם ומגיע גם לנו.

אברהם יוסף לייזרזון: מה זה מסע השיסוי המחפיר הזה המתנהל נגד ההסתייגות שהגשתי לחוק התקציב, המדברת על נושא הקריטריונים לאכלוס כמה מאות דירות להשכרה, כאשר אין בזה שום דרישה תקציבית חדשה, כי הדירות, כידוע, כבר בנויות ועומדות מוכנות לאכלוס?

אברהם יוסף לייזרזון: רק העובדה שקודמי שעמד כאן על הדוכן רץ לבג"ץ בעתירה קנטרנית גרמה לכך שמשפחות חסרות קורת-גג, המועמדות לאכלוס, אינן יכולות לממש את זכותן, כי אין הן עומדות בקריטריונים הנוקשים שנתפרו מראש.

אברהם יוסף לייזרזון: הרי רק ב-14 במאי 1996, בפרוס הבחירות לכנסת הארבע-עשרה, אתה, בייגה שוחט, יחד עם שר השיכון דאז, בנימין בן-אליעזר, חתמתם על מסמך כתוב וחתום – הנה זה נמצא פה בידי – המבטיח את עזרת הממשלה, שלא הוקמה כידוע על-ידיכם, בביצוע פרויקט של דירות להשכרה, כאשר פואד ואתה מאשרים בהסכם, בלשון הזו: "פרויקט הדירות להשכרה יקרום, בעזרת השם" – כך הם חתמו, הכול היו מוכנים בערב הבחירות כדי לקבל בדמיון את התמיכה שלנו – "עור וגידים לרווחת הציבור החשוב הזה בהקדם האפשרי".

שבח וייס: אז מדוע, חבר הכנסת לייזרזון, לא הצבעתם עבור המבטיחים?

אברהם יוסף לייזרזון: אם תבטיח לי עוד עשר דקות מעל הדוכן, אסביר לך את זה בהרחבה ובפרוטרוט.

שבח וייס: לא, יש לך דקה ו-56 שניות.

אברהם יוסף לייזרזון: הרי אתם עצמכם יודעים את האמת, כי כל התביעות והדרישות שלנו רחוקות עדיין מיצירת אפליה מתקנת לקיפוח היסטורי של עשרות שנים נגדנו.

אברהם יוסף לייזרזון: איפה אתם רואים היום ילדים לומדים בתנאים כה חמורים ומשפילים כפי שהם קיימים במוסדות החינוך החרדי, "שודדי הקופה", הלומדים במרתפים ללא אור ואוויר, במקלטים ובקרוונים?

אברהם יוסף לייזרזון: מה ההזדעקות הצבועה והמתחסדת הזאת כשנותנים משהו לחרדים או למתנחלים?

אברהם יוסף לייזרזון: האם שמעתם פעם מישהו מאתנו דורש לתת לא מה שנותנים לילדי רמת-אביב?

אברהם יוסף לייזרזון: לילדי כפר-שמריהו?

אברהם יוסף לייזרזון: לילדי רחביה או בני הקיבוצים?

אברהם יוסף לייזרזון: למה 5.5 מיליארדי שקלים להשכלה גבוהה, חבר הכנסת שריד, או הקצבות נדיבות ביותר של עשרות ומאות מיליונים לתרבות, לספורט, לקולנוע וכיוצא בהם, הם דבר טבעי ולגיטימי, נכון ומקובל, ואילו תיקון עוולות, קיפוחים ואפליות של עשרות שנים לצרכים יסודיים קיומיים של הציבור החרדי מהווה סחטנות ושוד קופת המדינה?

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון, עליך להתקרב לסיום.

שבח וייס: יש לך עוד 33 שניות.

אברהם יוסף לייזרזון: רק הבוקר פורסם בעיתונות, כי עלות תלמיד חרדי במדינה היא פחות מ-40% מעלות תלמיד חילוני.

אברהם יוסף לייזרזון: ובכן, מה הסוד העומד מאחורי הזעקה של "שוד הקופה הציבורית"?

אברהם יוסף לייזרזון: עשיתי מחקר בנושא בימים האחרונים.

אברהם יוסף לייזרזון: שאלתי חברי כנסת מכובדים ממפלגת העבודה: מה קרה לכם?

אברהם יוסף לייזרזון: איבדתם את שפיות הדעת?

אברהם יוסף לייזרזון: מה ההסתה הזאת בכל המדינה?

אברהם יוסף לייזרזון: מה אתם משסים מיליוני אזרחים נגדנו במדינה?

אברהם יוסף לייזרזון: והם ענו לי, תשמעו, בפשטות ובציניות: הכול בגלל הפריימריס.

אברהם יוסף לייזרזון: בציניות, אבל בכנות.

אברהם יוסף לייזרזון: ההסתה נגד החרדים נחשבת, ככל הנראה, לגודל התדהמה, למקדם מכירות יעיל לכל מי שרוצה לתפוס מקום טוב וריאלי ברשימה לכנסת הבאה.

אברהם יוסף לייזרזון: זוהי האמת לאמיתה.

אברהם יוסף לייזרזון: לא הדאגה שלכם לכספי המדינה מדברת מגרונכם, מסיתים ומדיחים, אלא השאפתנות הבלתי-מרוסנת לקידום אישי.

אברהם יוסף לייזרזון: זה מה שמדרבן וממריץ אתכם.

שבח וייס: זה היה משפט סיום חזק מאוד.

שבח וייס: אני לא יכול לתת לך יותר.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, לפחות אנחנו עקביים.

אברהם יוסף לייזרזון: חברי הכנסת, חבל על הזמן.

שבח וייס: אין לך יותר זמן.

אברהם יוסף לייזרזון: לא עברתי את הזמן.

שבח וייס: עברת בשתי דקות.

שבח וייס: אני נותן לך חצי דקה לסיום.

שבח וייס: לא נתמקח.

אברהם יוסף לייזרזון: חברי הכנסת, הטו אוזן לגילויים שיש בהם כדי להסיר את המסווה הצבוע מעל פניהם של אלה המטילים פחד, זורעים אימה ומשסים את הציבור נגדנו עד כדי התרת דמו של הציבור החרדי במדינת ישראל.

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון, תסיים.

אברהם יוסף לייזרזון: בפרוס הבחירות הקודמות, לפני כשלוש שנים, העניקו ראשי מפלגת העבודה שכיהנו אז כשרים בממשלה הטבות מפליגות במאות מיליונים לקיבוצים בתמורה להבטחת הקיבוצים לתמוך בהם בפריימריס.

אברהם יוסף לייזרזון: ואנחנו, החרדים, שודדי הקופה הציבורית.

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון, אני יכול לשאול אותך משהו?

אברהם יוסף לייזרזון: חבל על הזמן.

שבח וייס: זה על חשבוני.

שבח וייס: אתה את הזמן עברת, זה כבר זמן שלנו.

שבח וייס: כבר אין לך זמן.

שבח וייס: אתה מינוס שלוש דקות.

שבח וייס: אתה תובע כאן הגינות.

שבח וייס: אני רוצה לשאול אותך: אתה בא בשם ציבור ויש לך תביעות לגיטימיות שיוצאות מקרב הלב, כך אני מתרשם; מדוע אתה באותה הזדמנות מזלזל בזכויות של קיבוצניקים, מושבניקים, אנשים שבנו את הארץ הזאת?

אברהם יוסף לייזרזון: אתה שמעת ממני נימת זלזול, חלילה, בהם?

שבח וייס: כן.

שבח וייס: אתה מגן על ציבור אחד ותוקף ציבור אחר.

אברהם יוסף לייזרזון: מדוע מה ששרי מפלגת העבודה הבטיחו לנציגי הציבור הערבי בפרוס הבחירות האחרונות – פטורים ממס רכוש – – –

שבח וייס: הציבור הערבי זה לא אזרחי ישראל?

טלב אלסאנע: מה אתה רוצה מהציבור הערבי?

טלב אלסאנע: הם מקופחים לא פחות ממך.

אברהם יוסף לייזרזון: אני לא נגדכם.

שבח וייס: אני אסביר לו את זה.

טלב אלסאנע: מה הבטיחו לו?

טלב אלסאנע: דפקו אותו 50 שנה.

אברהם יוסף לייזרזון: אני רק מביא לדוגמה.

שבח וייס: עכשיו בוא תסכם.

אברהם יוסף לייזרזון: אני רוצה לסכם.

שבח וייס: לא שאתה רוצה, אתה חייב.

שבח וייס: אי-אפשר.

שבח וייס: אתה לא יכול מעבר לזמן.

שבח וייס: נתתי לך שתיים-שלוש דקות עודפות.

שבח וייס: אני לא יכול לתת.

אברהם יוסף לייזרזון: יש לי כמה דוגמאות חריפות מאוד.

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון, זה חוזר על עצמו כל פעם.

שבח וייס: אי-אפשר.

שבח וייס: יש תקנון לכנסת.

שבח וייס: קיבלת יותר זמן, כי אני יודע שיש לך נטייה להפליג למרחקים.

שבח וייס: עכשיו משפט חזק ותסיים.

אברהם יוסף לייזרזון: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: זה לא נושא למיקוח.

שבח וייס: נא לסיים.

אברהם יוסף לייזרזון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה שתדע שאנחנו מתקרבים למצב חמור מאוד כאן במדינה.

אברהם יוסף לייזרזון: אני לא מאיים, לא מזהיר, אבל ההשתלחות שלוחת הרסן, ההסתה העכורה שמתנהלת היום במדינה נגד הציבור החרדי – – –

שבח וייס: זה משפט סיכום.

אברהם יוסף לייזרזון: לא, זה לא משפט סיום.

שבח וייס: לא, תסלח לי, תודה רבה.

יוסי שריד: – – –

שבח וייס: יוסי שריד, אני מבקש ממך.

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון, זה לא הולך ככה, זה לא בכוח.

שבח וייס: פעם שלישית שזה קורה לי אתך.

אברהם יוסף לייזרזון: לא בכוח, אני רוצה לסיים.

שבח וייס: סלח לי.

שבח וייס: קיבלת עשר דקות.

שבח וייס: נתתי לך 12 ב"כיף".

שבח וייס: יש תקנון לכנסת.

שבח וייס: משפט אחד זה לא נושא למיקוח.

שבח וייס: אני מבקש ממך.

שבח וייס: אל תביא אותי לידי כך שאני אצטרך להפסיק אותך, ואני יכול להפסיק אותך.

שבח וייס: קיבלת עודף זמן.

שבח וייס: נגמר.

שבח וייס: משפט סיכום וזהו.

אברהם יוסף לייזרזון: טוב.

אברהם יוסף לייזרזון: אני אהיה ממושמע.

שבח וייס: זה לא ממושמע, יש תקנון לכנסת.

אברהם יוסף לייזרזון: אני אגיד לך למה אני ממושמע אליך, אליך במיוחד, משום שאתה אומנם – – –

שבח וייס: אבל, חבר הכנסת לייזרזון, למה אתה – – –

אברהם יוסף לייזרזון: – – – אבל, אני מוכרח לומר לך שאינך מצטרף ללהקת השנאה, השיסוי וההסתה בעם.

אברהם יוסף לייזרזון: מגיע שאשמע בקולך, ואני מסיים.

שבח וייס: אתה צריך לשמוע בקולי, כי אני ממלא עכשיו תפקיד.

אברהם יוסף לייזרזון: לסיום – –

שבח וייס: ממש, ממש.

אברהם יוסף לייזרזון: – – אני פונה מעל במה זו, בשעה קשה וחמורה של שסע וקיטוב כה נוראי בעם, לעצור את מגפת השנאה ומלחמות היהודים בטרם יהיה מאוחר מדי.

אברהם יוסף לייזרזון: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת לייזרזון.

שבח וייס: חבר הכנסת צבי הנדל.

שבח וייס: אני מוריד לך שתי דקות על חשבון חבר הכנסת לייזרזון.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: ואחרי חבר הכנסת צבי הנדל יבוא חבר הכנסת מקסים לוי – חמש דקות.

שבח וייס: חילקנו את הזמן של הליכוד לשתי מנות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יצחק כהן.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת צבי הנדל.

שבח וייס: אתה תדבר ממש עשר דקות, נכון?

שבח וייס: אתה כבר מאומן.

קריאה: אתה יושב-ראש קשה.

שבח וייס: לא, אני לא יושב-ראש קשה.

שבח וייס: תאמין לי, קיבלת ממני יותר זמן מכולם.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: לא, רגע, תן לי להתגונן קצת.

שבח וייס: הוא אומר שאני יושב-ראש קשה.

שבח וייס: בבקשה, צבי.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי ששמעתי כל היום את ההסתה הפרועה – "שודדי הקופה הציבורית" – אני רוצה לספר לכם, שתדעו שחברי ואני בקואליציה, זה חודש, לבשנו כובע גרב, לקחנו אופנוע של שודדים, חדרנו לאוצר בסמטאות, בין השולחנות באגף התקציבים, וראו איזה פלא.

צבי הנדל: גיליתי שם טביעות אצבעות גסות של בייגה שוחט.

צבי הנדל: חשבתי שאני אגלה שם כסף, אוצר, ונוכל לקחת משם, ובמקום זה, מה אני מגלה?

שבח וייס: אני מבקש להזמין את בייגה מהמזנון כדי שיוכל להגיב.

שבח וייס: אי-אפשר כך.

צבי הנדל: טביעות אצבעות גסות.

צבי הנדל: בדקתי לאן מובילות טביעות האצבעות האלה, ולא הלכתי רחוק.

צבי הנדל: הלכתי לתקופה שלפני שלוש שנים – שנת הבחירות, תקציב הבחירות כשהוא היה שר האוצר – ובדקתי מה היה התקציב שנה לפני שנת הבחירות ומה היה התקציב בשנת הבחירות, כשבייגה שוחט היה שר אוצר.

צבי הנדל: באופן ריאלי – לא עם תוספות יוקר – גדל התקציב משנה א' לשנה ב', שנת בחירות, ב-4 מיליארדי שקל, 4 מיליארדי שקל, ואת זה כולם שכחו, כי זה היה בצד הנכון של המפה הפוליטית, ושם מותר, שם אין "חמסנים", כדברי חבר הכנסת יוסי שריד, שם אין "כיתתיים", שם אין "שודדים", שם הכול נעשה לאור השמש, עם גיבוי מוחלט מהתקשורת, עם אהבה גדולה.

צבי הנדל: ועכשיו, לא עלינו, הם נכנסו לפאניקה אדירה.

צבי הנדל: הם מרגישים, שלמרות הקדמת הבחירות, שכה עמלו עליה, נראה שהממשלה הנוכחית תחזור ותהיה גם הממשלה הבאה, וזה נורא מטריד אותם.

צבי הנדל: ואז אתה רואה שלטי חוצות אדירים: "לא לחרדים" ו"לא למתנחלים".

צבי הנדל: איזו הסתה פרועה.

צבי הנדל: להם מותר, להם להסית מותר, כי הם יפי נפש, הם התגלמות האנשים הטובים והנאורים, אלא שכמעט גרמו להתקף לב לחבר הכנסת רביץ היום אחר הצהריים, מרוב ההסתה "מיושבת הדעת".

צבי הנדל: עכשיו אני רוצה לתת לכם בכל זאת כמה דוגמאות בדברים שאני עסקתי בהם אישית, כדי שתבינו.

צבי הנדל: בשם מפלגתי, בשם חזית ארץ-ישראל, ניהלנו משא-ומתן.

צבי הנדל: באילו נושאים, במה "חמסנו" את המדינה?

צבי הנדל: אביא כמה דוגמאות: למשל, דאגתי שבאזור ב' ובאזור ג' יקבלו עידוד להשקעות הון בחקלאות – בחקלאות ליצוא.

צבי הנדל: אזור ב' קיבל עד היום 10% מענקים, ואזור ג' – אפס, ובניגוד לתעשייה, שיש צדק להעביר אותה לפריפריה, כי אי-אפשר להקים שם מפעלים, בחקלאות חקלאי לא יכול להעביר את משקו לנגב.

צבי הנדל: הוא נמצא היכן שהוא נמצא.

צבי הנדל: ודאגנו שהפעם זה ייכנס לתקציב והם יקבלו 23% מענק.

צבי הנדל: למושבים דאגנו – עוד נושא אחד.

צבי הנדל: מי שהסתובב במושבים בארץ – ולא רק בגוש-קטיף יש מושבים, והתשתיות דווקא בגוש-קטיף אינן כל כך הרוסות, כי הן קיימות רק 22 שנה.

צבי הנדל: תיכנסו למושבים בכל הארץ.

צבי הנדל: אלה האזורים הכי שבורים, כבישים לא כבישים, מדרכות ודאי שלא.

צבי הנדל: אז הוספנו לתקציב השקעות לשיקום התשתיות במושבים.

צבי הנדל: "שוד הקופה הציבורית", לא מגיע להם, כי הם לא בשיינקין, לא בתל-אביב, ואתם יודעים שמושבים יש גם בגליל, גם בנגב, במקומות טובים ויפים.

צבי הנדל: אחר כך סיכמנו, שעמותת ית"ד, ילדים עם תסמונת דאון, יקבלו תוספת.

צבי הנדל: האוצר מוחק סעיפים כאלה, שמא זה ייעלם מעינינו.

צבי הנדל: אז יש מי שמטפל בנושאים כאלה, והוספנו לילדי תסמונת דאון, אבל זה לא יעשה כותרות, כי שם הוספנו מיליון, אבל לילדים אחרים הורידו 100,000.

צבי הנדל: כל המדינה יודעת שהורידו 100,000, אבל זה שילדי תסמונת דאון יקבלו תוספת של מיליון שקל – את זה אף אחד לא יודע, כי זה לא מעניין, כי זה לא יוצא נגד החרדים ולא נגד המתנחלים.

צבי הנדל: אחר כך טיפלתי – וברוך השם, בהצלחה – בגיבוי שר החינוך ששלח אותי למשימה, שהיא משימת קודש, שייתוספו 1,500 ילדים לתקן עליית הנוער.

צבי הנדל: קיצצו בשנה שעברה 750, רצו לקצץ השנה עוד 750.

צבי הנדל: לא יקצצו השנה, יחזירו את הקיצוץ של השנה שעברה – עוד 1,500 ילדים, ילדי עליית הנוער, ילדים ממשפחות שקשה להן, נכנסים לפנימיות, ועוזרים להם.

צבי הנדל: זה מהלך חשוב.

צבי הנדל: יש גם 80 עובדים בעליית הנוער שרצו לפטר אותם, והם לא יפוטרו.

צבי הנדל: אבל השקר וההסתה לא יודעים גבול, והכול מותר – הכול מותר.

צבי הנדל: כשראש הממשלה מפרסם בשלטי חוצות: ראש ממשלה חזק לעם חזק, זה מטריד את כולם.

צבי הנדל: פאשיסטים, ראש ממשלה חזק?

צבי הנדל: כן, ראש ממשלה חזק.

יוסי שריד: מנהיג – – –

צבי הנדל: מנהיג חזק, כן, שדואג, מר יוסי שריד היקר, שיהודים בארץ-ישראל יקבלו תקציבים כדי שיוכלו לחיות בכבוד.

צבי הנדל: אתה יודע, עם המיליונים האדירים, מאות מיליונים, שתקציב המדינה מעביר בשמחה אדירה לערפאת כל שנה, בהסכמתך ובעידודך, בממשלה שאתה כיהנת בה, כמה אפשר היה לעשות?

יוסי שריד: – – –

צבי הנדל: אתה יודע כמה אפשר היה לבנות?

צבי הנדל: אתה יודע כמה ילדים אפשר היה להציל?

צבי הנדל: אתה יודע כמה תוכניות אפשר היה לעשות?

צבי הנדל: כל זה עובר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת הנדל, אתה יודע שגובים מסים.

שבח וייס: אלה מסים שלהם.

צבי הנדל: אלה מסים שלנו, שגובים אצלנו, מהעובדים שלנו.

שבח וייס: לא, שלהם.

נסים דהן: גם הרומנים משלמים מסים.

נסים דהן: אז תעביר אותם לרומניה.

נסים דהן: גם התאילנדים משלמים מסים.

נסים דהן: אז תעביר גם לתאילנד כמה מיליונים.

יוסי שריד: – – –

צבי הנדל: לכן כשאתה עומד פה, מה אכפת לך, יוסי שריד היקר – – –

שבח וייס: רק שנייה, חבר הכנסת צבי הנדל, לא על חשבונך.

צבי הנדל: חבר הכנסת יוסי שריד, מה אכפת לך שבמקום שיעבירו לארכי – אני לא רוצה להגיד מה – ערפאת, שהוא שכן שלי, יעבירו למתיישבים הנהדרים שגרים, למשל, בגוש-קטיף?

צבי הנדל: מה אכפת לך?

צבי הנדל: הם לא בני אדם, הם לא צריכים להתפתח?

יוסי שריד: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת הנדל, על חשבון הבית, לא על חשבונך.

שבח וייס: כיוון שחבר הכנסת – – –

צבי הנדל: – – –

שבח וייס: אל תדאג, אני זוכר.

שבח וייס: כיוון שחבר הכנסת שריד היה שר והיה שותף להחלטה, אולי בדקה הוא יסביר את זה.

צבי הנדל: לא, אני מציע אחרי – – –

שבח וייס: לא על חשבונך, אל תדאג.

שבח וייס: מה אכפת לך?

יוסי שריד: – – –

שבח וייס: לא, רק תסביר את העניין של המסים האלה.

יוסי שריד: עבודה זולה של ערבים – אתם מעסיקים ערבים בתנאי שעבוד ועבדות, לרבות ילדים.

יוסי שריד: כשאתם עושים את – – –

צבי הנדל: טוב, אדוני – – –

שבח וייס: לא, זה לא הסבר.

צבי הנדל: אני לא ביקשתי להזמין הסתה נוספת, אבל אתה אבי אבות ההסתה, אתה ממציא השקר, בלי להניד עפעף אתה מסוגל לשקר בעזות מצח ובחוצפה אדירה.

יוסי שריד: – – –

צבי הנדל: כל זה על מנת להסית נגד הציונים הכי נהדרים שיש בדור הזה בעם הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת הנדל, אני מחזיר לך את הזמן.

צבי הנדל: אתה פשוט מתקנא בהם.

יוסי שריד: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שריד, בסדר.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: אני יודע שבהסתה ובשקרים לא אוכל להתחרות בך.

צבי הנדל: לשפל מדרגה שאתה יורד, מעטים בארץ הזאת מסוגלים לרדת.

שבח וייס: בואו נמתן קצת את העניין.

צבי הנדל: עכשיו לעצם העניין.

צבי הנדל: אני צריך למתן?

שבח וייס: כולנו.

צבי הנדל: אבל עכשיו אני רוצה לדבר גם על ישיבות, שלא יחשבו שלא דאגנו גם לישיבות.

צבי הנדל: אתן לכם שתי דוגמאות גם בתחום הזה.

צבי הנדל: יש, למשל, ישיבות הסדר – – –

שבח וייס: רק שנייה, חברי חבר הכנסת לייזרזון.

שבח וייס: חברי הכנסת לייזרזון ומקסים לוי, אנא מכם.

צבי הנדל: יש, למשל, ישיבות ההסדר, שהאוצר בתחבולותיו, על מנת לתת תחמושת לאנשים כמו יוסי שריד וחבריו, הוריד מהתקציב של ישיבות ההסדר על מנת שאני אצטרך להתחנן עכשיו.

צבי הנדל: מה ביקשתי?

צבי הנדל: להחזיר כך שיהיה בדיוק הסכום הנומינלי שהיה בשנה שעברה, לא אגורה יותר.

צבי הנדל: אז "שדדתי את הקופה הציבורית".

נסים דהן: – – –

צבי הנדל: כי החבר'ה האלה אולי לא משרתים בצה"ל.

נסים דהן: "מה ישיבות ההסדר תורמות לעם?

נסים דהן: "

צבי הנדל: אחר כך יש מכינות לצה"ל, היום, ברוך השם – קנאת סופרים תרבה חוכמה – הוקמו גם מכינות לצה"ל שאינן דתיות, שמכניסים בהן ערכים ואמונה יהודית, ברוך השם.

אבנר-חי שאקי: ציונות.

צבי הנדל: וציונות.

צבי הנדל: יש כאלה שהיום שכחו את המלה הזאת.

צבי הנדל: מה ביקשתי שם?

צבי הנדל: שגידול טבעי ייחשב, כמו שבכל בתי-הספר כששכבת גיל גדלה לא מקטינים את התקציב פר-ילד, אלא מיישרים קו.

צבי הנדל: ביקשתי אותו תקציב, רק כשיש גידול טבעי.

צבי הנדל: במכינות לצה"ל שמוציאות את החיילים הטובים ביותר להגן על חבריו של יוסי שריד בקיבוצים, על חברי, על חברי כולם, כנגד האויבים והמסיתים – – –

נסים דהן: זה כולל ערבים?

צבי הנדל: אז זה לא בסדר?

סאלח סלים: זה לא כולל גם ערבים?

צבי הנדל: זה שומר גם על ערבים.

צבי הנדל: ערבי כמוך, למשל, ראוי וזכאי לכל השמירה.

יצחק כהן: חבר הכנסת סאלח סלים, מי יפגע בך?

צבי הנדל: עכשיו אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר נקודה אחרונה, ובזה אסיים.

שבח וייס: חברים, נא לא להפריע בשעה זאת.

צבי הנדל: אני רוצה לומר נקודה אחרונה, ואני רוצה לסיים.

שבח וייס: אני אעזור לך.

נסים דהן: יש לך עוד 33 שניות.

צבי הנדל: לא, יש לי עוד שתי דקות, כי לקחו לי את הזמן.

שבח וייס: לא, החזרתי לך אותן בשעון.

צבי הנדל: אני רוצה לדבר בנקודה האחרונה על ערוץ-7.

יצחק כהן: – – –

צבי הנדל: איזו הסתה היתה ביומיים-שלושה האחרונים, איזו הסתה נגד ערוץ-7.

צבי הנדל: איך "גונבים את המדינה".

צבי הנדל: יש ערוץ אחד, ערוץ רדיו אחד, שמדבר גם בשם הציבור שלי ובשבילו, ציבור אמוני ישראל, יהודים שמאמינים שעדיין לא נס ליחה של הציונות – –

אבנר-חי שאקי: יותר גדולה גם – – –

צבי הנדל: – – מתיישבים במרחבי יש"ע, הגולן, בקעת-הירדן.

צבי הנדל: הציבור הזה זכאי לרדיו?

צבי הנדל: על מנת שהרדיו הזה יהיה חוקי, משלם ערוץ-7 מיליוני שקלים כל שנה לתחזק אונייה בלב-ים.

צבי הנדל: הרי ברבע מהמחיר הזה, 10% מהמחיר הזה, היה מעדיף לשלם תמורת זיכיון.

צבי הנדל: הוא משלם הון עתק לא

צבי הנדל: חזקת אונייה בלב-ים מחוץ למים הטריטוריאליים של ישראל, על מנת שלא יעבור על החוק.

צבי הנדל: הוא משלם בצורה מסודרת זכויות יוצרים על כל השירים שהוא משמיע – – –

שבח וייס: נא לסיים.

צבי הנדל: – – – לא עובר על שום חוק בעניין הזה.

צבי הנדל: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

צבי הנדל: ובכלל, למה שלא יהיו שמים פתוחים?

צבי הנדל: מה זה מפריע?

צבי הנדל: מה יכול להיות אם יהיו עוד עשרה ערוצים שמאלניים קיצוניים אבל לפחות יהיה גם ערוץ אחד ימני יהודי?

אבנר-חי שאקי: ותהיה בו קצת יהדות.

צבי הנדל: אז מה ההתרעמות הגדולה?

צבי הנדל: לכן, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אני חייב להגיד לסיום, שאני שמח שהגענו להסכמה עם הממשלה, ובמהלך השבועיים הקרובים, בעזרת השם, יעלה כאן חוק מסודר, בשם ומלכות, על-ידי ממשלת ישראל, שתעלה סוף-סוף את ערוץ-7 לחוף מבטחים במדינת ישראל.

צבי הנדל: וגם אנחנו, המיעוט הזה שמהווה למעלה מ-50% מאזרחי מדינת ישראל, גם המיעוט הזה יוכל לקבל רדיו נורמלי, ציוני, יהודי בארץ-ישראל.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת הנדל.

שבח וייס: חברי הכנסת, יש לי בקשה.

שבח וייס: יש כאן נציגי סיעות שהיו אמורים לדבר.

שבח וייס: הם לא באו במועד, וזה לא בסדר.

שבח וייס: אני אתן להם חנינה קטנה ואצמצם את זמנם, כי למעשה הם איבדו את זכות הדיבור שלהם.

רפאל אלול: אבל אפשר לדבר במקום מישהו?

שבח וייס: עכשיו ידבר חבר הכנסת מקסים לוי, חמש דקות.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, אפשר לדבר במקום מישהו שלא מדבר?

שבח וייס: לא, אתה לא הדרך השלישית, אתה הדרך הראשונה.

רפאל אלול: ואם אני אשיג ייפוי כוח, זה אפשרי?

שבח וייס: ואתה לא ישראל בעלייה, אתה עלית מזמן.

שבח וייס: מה יהיה?

רפאל אלול: אני תמיד בעלייה.

שבח וייס: אני מקווה.

שבח וייס: חבר הכנסת מקסים לוי, חמש דקות.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני יושב ושומע את הנואמים.

מקסים לוי: רובי, הגעת רק עכשיו.

שבח וייס: מותש פריימריס, חבר הכנסת ריבלין עכשיו ינוח קצת.

שבח וייס: בבקשה.

מקסים לוי: וכאשר אני רואה בעצם את החרדים ואת הדתיים מבקשים לקחת, אני שואל את עצמי, אולי, למה לא?

מקסים לוי: אבל כשאני רואה את ראש הממשלה אשר מביא תקציב שאיננו מביא בחשבון את האבטלה, הוא איננו מביא בחשבון את נושא הזוגות הצעירים והדיור, הוא איננו מביא בחשבון את חוק עיירות הפיתוח, הוא איננו מביא את התסכול החברתי שהוא יזם.

מקסים לוי: הרי כל הזמן הטענה היא, שהממשלה הקודמת – – – תגיד ללייזרזון, מה זה פה?

מקסים לוי: אתה דיברת?

שבח וייס: רגע, תן לי.

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון, כשנאמת במקום עשר דקות 13 דקות וחצי, חבר הכנסת מקסים לוי הקשיב לך בדריכות נדירה.

שבח וייס: אז מגיע לו תגמול הוגן וזהה.

אברהם יוסף לייזרזון: שוב אתה מזכיר את זה?

מקסים לוי: וכשאני רואה היום, אדוני היושב-ראש, את תקציב המדינה, אני שואל את עצמי, האם חברי כנסת קראו את תקציב המדינה או עיינו בו.

מקסים לוי: מענקי האיזון במשרד הפנים הופחתו, ואפילו קיבלו פחות מאשר בשנה שעברה.

מקסים לוי: איך יתמודד שר הפנים עם כל הרשויות המקומיות במצוקה?

מקסים לוי: האם ילכו ויפטרו עובדים ברשויות המקומיות בערי הפיתוח ויגבירו את האבטלה?

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, הייתי במצפה-רמון.

מקסים לוי: ובמצפה-רמון עדיין מתחננים עובדים לעבוד בקרן קיימת, וקרן קיימת מפטרת אותם.

מקסים לוי: בכל נושא האבטלה בלשכות התעסוקה יש הקפדת יתר על כך שמובטלים לא יזכו אפילו לדמי אבטלה.

מקסים לוי: לאט לאט מקשים.

מקסים לוי: זוגות צעירים היום – מי יכול היום לקנות דירה?

מקסים לוי: מה קורה כאן?

שבח וייס: יש התקהלות כי אנשים חושבים שעוד מעט תהיה הצבעה, ואני רוצה להרגיע אותם, עוד לא הגענו להצבעה.

שבח וייס: וחבר הכנסת אפי אושעיה, אחרי שעשה סיבוב במחוז השרון והשומרון, אף שמקומו מובטח, בא לנוח אתנו קצת.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, על-פי הלוח יש עוד שלושה דוברים, ואחר כך – הצבעה.

שבח וייס: לא, יש קצת יותר.

מקסים לוי: ואני שואל, אדוני היושב-ראש, גם כששר האוצר שהוא ראש הממשלה איננו כאן, איך יסתכל בפרצופם של בני עיירות הפיתוח?

מקסים לוי: איך הוא יסתכל על אותם מובטלים?

מקסים לוי: על אותו תסכול חברתי?

מקסים לוי: על כך שלא נבנות דירות לזוגות צעירים זה שלוש שנים?

מקסים לוי: הוא בא עם גרפים ואומר: הממשלה הקודמת.

מקסים לוי: אילו היתה הממשלה הקודמת טובה, העם לא היה מוריד אותה.

מקסים לוי: ובכלל זה, איך הליכוד גבר?

מקסים לוי: מפני שהממשלה ההיא לא עשתה את מה שהתבקש בהרבה מאוד תחומים, ואף שאני אומר לך, אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מקסים לוי.

מקסים לוי: אני רוצה עכשיו לסכם.

שבח וייס: זה משהו מאוד מעניין.

שבח וייס: שמעתי היום פרשנות מעניינת, שכל תנועה שדוד לוי מצטרף אליה מנצחת.

שבח וייס: אמרו לי שהליכוד ניצח מכיוון שדוד לוי הצטרף, ולכן עכשיו שכגשר תצטרף למערך המערך ינצח, מפלגת העבודה תנצח.

יצחק כהן: אתה אופטימי, אדוני היושב-ראש.

מקסים לוי: אני אינני מבין, האם יכול להיות שהליכוד קיבל למעלה מ-80% מהקולות בכל עיירות הפיתוח ומצבן הורע בשלוש שנים, לא הוטב.

מקסים לוי: אף אחד כאן בבית הזה לא יכול להגיד שמצבן הוטב.

מקסים לוי: מצבן הורע, קיימים אבטלה ותסכול.

מקסים לוי: היום כדי לקבל סיוע לזוג צעיר עם ילדים, אומרים במשרד השיכון: אם תתגרשי, גברתי, תוכלי לזכות אולי בסיוע יותר גדול.

מקסים לוי: מה זה חוק עיירות הפיתוח?

מקסים לוי: ואני רוצה לענות כי אין לי הרבה זמן.

מקסים לוי: חוק עיירות הפיתוח הוא חוק אשר מביא בחשבון את החינוך לגיל הרך מגיל אפס עד שש והשכלה גבוהה.

מקסים לוי: מה שאנחנו מבקשים הוא לגדל דור שיוכל להיכנס לתעשייה עתירת הידע.

מקסים לוי: אם ילד לא מקבל הזדמנות בין מרכז הארץ לעיירות הפיתוח, איך יגדל לחינוך טוב?

מקסים לוי: איך תוכל מדינת ישראל לשים אותו עתודה לתעשייה הטכנולוגית?

מקסים לוי: אם אומרים שתעשיית הטקסטיל והנגרות הלכה לעולמה, איך יהיה המשאב של כוח אדם מחר בבוקר, אם תעשייה כזאת תקום בעיירת פיתוח?

מקסים לוי: מה מבקשים אנחנו?

מקסים לוי: מה ביקשנו כשיצאנו מהקואליציה הארורה הזאת?

מקסים לוי: הפעלת חוק עיירות הפיתוח, שייתן מגיל אפס עד שש חינוך חינם, והשכלה גבוהה, שייתן לאותם אנשים בעיירות הפיתוח פחות ארנונה, שיביא לשם אנשים חזקים, שתיווצר שם אינטגרציה אמיתית, ולא 4% מסיימי תואר ראשון בעיירות הפיתוח.

מקסים לוי: 87% עוזבים את ערי הפיתוח.

מקסים לוי: היום התסכול הזה מכה בכל מכה ומכה ובכל מגזר ומגזר.

מקסים לוי: כשאתה רואה את תקציב המדינה, אתה שואל את עצמך: האם מגיע לעולים החדשים לקחת 500 מיליון ש"ח השתתפות בשכר דירה?

מקסים לוי: ואתה שואל את עצמך: מנין?

מקסים לוי: מאיפה זה?

שבח וייס: חבר הכנסת מקסים לוי, נא לסכם.

מקסים לוי: הכול מתקציב משרד השיכון.

מקסים לוי: כלומר, המשכנתאות שמגיעות לזוגות הצעירים לא יוכלו להינתן יותר בשנה הבאה; לא יוכלו לסייע ברכישת דירות, כי התקציבים האלה הולכים להסדרים הקואליציוניים.

שבח וייס: חבר הכנסת מקסים לוי, אולי תאמר משהו על חוק הדיור הציבורי.

מקסים לוי: אני רוצה לסכם ולומר, ואין לי הרבה זמן, אבל בכל זאת, החוק הזה – עלה מאיר שטרית, ושמעתי אותו היטב כאן.

שבח וייס: אולי תזכיר גם מי הם המחוקקים.

מקסים לוי: נכון.

מקסים לוי: כאשר חוקקנו את החוק היה שבח וייס יושב-ראש הכנסת, אנוכי ורן כהן ורומן ברונפמן שעזר והסיעה שלו התנגדה להצעת החוק, וגם יצחק וקנין היה אז שותף להצעת החוק והוא ירד ממנה.

נסים דהן: אני הייתי.

שבח וייס: נסים דהן היה.

מקסים לוי: כאשר אתה בא לחוק הדיור הציבורי, אומר מאיר שטרית: ניתן את ההנחה המקסימלית למשפחה ברוכת ילדים.

מקסים לוי: תארו לעצמכם אשה זקנה שחיה בדירתה משנות ה-50 ולא יכלה לרכוש את דירתה – בדימונה, בקריית-שמונה או במצפה-רמון.

מקסים לוי: מה היא אשמה שהיא בודדה?

מקסים לוי: מה, לה לא ייתנו זכאות לקבל את ההנחה המקסימלית בדירה?

מקסים לוי: מה אומרת הצעת החוק הממשלתית?

מקסים לוי: הצעת החוק הממשלתית פעלה במדינת ישראל במשך 40 שנה, והראיה – משנת 1978 החלו לתת לדיירי "עמידר" 50%.

מקסים לוי: אבל האנשים האלה לא יכלו לקנות.

מקסים לוי: לכן חוק הדיור הציבורי נוסד בעקבות כניסת הזוגות הצעירים למבשרת-ציון, לאותם מבנים שהסוכנות החזיקה.

מקסים לוי: לכן הדיור הציבורי, אין כמותו צודק בחברה אחרי 50 שנה; עוול שנעשה לאנשים שישבו בדיור הזה, דיור "עמידר", ושילמו שכר דירה במשך 50 שנה.

מקסים לוי: דווקא הממשלה הזאת היתה אמורה לתת תשובה נכונה בחוק הדיור הציבורי.

שבח וייס: חבר הכנסת מקסים לוי, אנא.

מקסים לוי: אבל בהחלט האטימות הזאת של הממשלה הזאת.

מקסים לוי: מי שחושב שאותם שקראו להם עדרים – העדרים בבני עיירות הפיתוח, ככה הגדירו אותם, יצביעו עבורנו, העדר יבוא לקלפי ויצביע.

יצחק כהן: מי היה אז בשלטון?

מקסים לוי: אני חושב, שמה שקורה היום בדימונה, במצפה-רמון, בירוחם, בקריית-שמונה ובחצור הוא, שהאנשים האלה נמצאים בתסכול חברתי והממשלה הזאת לא סייעה להם.

מקסים לוי: כל הזמן תאשים את הממשלות הקודמות.

מקסים לוי: הממשלה הזאת חייבת להסתלק מן העולם ותבוא ממשלה שתוכל לתת ביטוי ועוצמה לאותם תהליכים חברתיים שיביאו לשוויון בין חזקים לבין חלשים.

שבח וייס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת מקסים לוי.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין בשם ועדת הכספים.

שבח וייס: לאחר מכן חבר הכנסת יהודה הראל, לאחר מכן חבר הכנסת אהוד ברק ולאחר מכן חבר הכנסת מיכאל קליינר.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת יצחק כהן יסביר מדוע ש"ס לא תומכת בחוק הדיור הציבורי שהנהיג רן כהן – החוק של רן כהן, שבח וייס, מקסים לוי וענת מאור.

שבח וייס: הוא יסביר לנו.

יצחק כהן: לפני שאסביר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאסביר את ההסברים שמבקש היושב-ראש – להיפך, אנחנו בעד החוק.

שבח וייס: על החוק אני נותן לך דקה נוספת, בתנאי שתצטרף אליו.

יצחק כהן: לפני שאסביר את זה, אני חייב להסביר תופעה מדהימה, שהתחילה בחודשים האחרונים והגיעה לשיאה בשבועות האחרונים.

יצחק כהן: אתמול זה שבר את כל השיאים.

יצחק כהן: נוהגים לכנות את יושב-ראש מפלגת העבודה שלך, אדוני היושב-ראש: "אהוד ברח".

יצחק כהן: הוא בורח, ובתור רמטכ"ל לשעבר הוא יודע שכשבורחים זורקים רימוני עשן.

יצחק כהן: כשזורקים רימוני עשן עושים פעולות הסחה וכך מצליחים לברוח.

שבח וייס: אתה לא חושב שזה קצת לא "פייר" לדבר כך על רמטכ"ל עם כל כך הרבה אותות גבורה ועוז?

יצחק כהן: אדוני, אתה לא חושב שזה קצת לא "פייר" להסית נגד ציבור, להתיר את דמו של ציבור, להשתמש בססמאות נבובות, כמנהגם של אותם שלטונות אפלים?

יצחק כהן: אנחנו רואים כבר מחצית המאה מה עשו הססמאות האלה.

יצחק כהן: אתה לא חושב שזה לא "פייר" להתנפל על ציבור?

אופיר פינס-פז: מה, אתם כל כך מסכנים?

אופיר פינס-פז: מה אתה מתבכיין עכשיו?

יצחק כהן: אופיר, שב בשקט, תעשה לי טובה, אל תפריע לי.

יצחק כהן: אל תפריע לי.

יצחק כהן: גם אתה משתתף בהסתה הזאת?

יצחק כהן: אני לא מאמין לך, לך לא מתאים.

יצחק כהן: אתה ראית מה עשה אתמול בייגה שוחט, שר המפיות.

יצחק כהן: כשהוא היה שר האוצר הוא היה עובד על מפיות, צעטאלך.

יצחק כהן: להאריך את מונופול חברת החשמל על מפית, לפני הבחירות, לעוד עשר שנים.

יצחק כהן: על מפית.

יצחק כהן: שר המפיות.

יצחק כהן: איזנברג, "כימיקלים לישראל" – על מפית.

יצחק כהן: קח 24%, תקבל 100%, תקנה את זה בליסינג, ניתן לך הלוואה, תחזיר את זה אחר כך עם התמלוגים שאתה מקבל מהפוספטים.

יצחק כהן: אתה ראית מדינה בעולם שמוכרת אוצרות טבע שלה, חוץ מאדון בייגה שוחט?

אופיר פינס-פז: – – –

יצחק כהן: ראית מה הוא עשה אתמול בשידורי ישראל?

שבח וייס: חבר הכנסת פינס.

יצחק כהן: אל תפריע לי, אדוני היושב-ראש, אני יודע שהוא ממפלגתך.

שבח וייס: לא, אני לטובתך.

שבח וייס: תזמינו את בייגה מהמזנון.

שבח וייס: פה מתלבשים עליו ואני רוצה לתת לו את זכות התגובה.

יצחק כהן: תזמינו אותו שיבוא לשמוע.

יצחק כהן: שיבוא וישמע, בייגה שוחט.

יצחק כהן: שיבוא וישמע.

יצחק כהן: שר המפיות.

יצחק כהן: הסדר חובות הקיבוצים – 17 מיליארד, והוא גם זורק רימוני עשן.

יצחק כהן: יושב-ראש האופוזיציה, רכז האופוזיציה בוועדת הכספים לא מופיע לדיוני התקציב?

יצחק כהן: היה דבר כזה, רן כהן?

יצחק כהן: בתולדות כנסת ישראל היה דבר כזה שרכז האופוזיציה לא מופיע, מופיע רק ג'ומס?

רן כהן: עשית מחטף.

יצחק כהן: איזה מחטף?

יצחק כהן: תפסיק לבלבל את המוח.

יצחק כהן: שב בשקט.

שבח וייס: חבר הכנסת כהן, מה יש לך נגד הקיבוצים?

יצחק כהן: רק ג'ומס היה.

רן כהן: מעולם לא קרה שזה יהיה בכלל טיעון נגד מי שעומד בראש הוועדה.

יצחק כהן: הוא ברח, הוא ברח, תמיד הם בורחים.

יצחק כהן: גם מזה הוא ברח.

יצחק כהן: שוחט ברח, הוא ברח.

יצחק כהן: שר המפיות ברח.

אופיר פינס-פז: – – –

יצחק כהן: אל תפריע לי, אופיר.

יצחק כהן: אופיר, יש לי הרבה מה לומר, אל תפריע לי.

יצחק כהן: גם אתה זורק רימוני עשן?

יצחק כהן: גם אתה רוצה לברוח?

שבח וייס: חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: תברח, ברחנים.

יצחק כהן: כולכם ברחנים.

יצחק כהן: תברח, נו.

שבח וייס: חבר הכנסת כהן, תן לי להסדיר את העניינים.

שבח וייס: חברים, אני יודע שהוא אומר דברים חריפים.

יצחק כהן: שר המפיות.

שבח וייס: רגע, חבר הכנסת כהן.

יצחק כהן: יושב לו שר האוצר ועל מפיות מוכר את המדינה.

שבח וייס: חבר הכנסת כהן, תן לי להרגיע את העסק פה.

שבח וייס: חבר הכנסת פינס, חבר הכנסת לייזרזון, אין מה לעשות.

שבח וייס: יש פה חופש הדיבור.

שבח וייס: גם אני לא מסכים לאף מלה שהוא אומר, אבל אנחנו צריכים לאפשר לו לדבר.

שבח וייס: בקטע האחרון אני לא מסכים, לפעמים אני כן מסכים.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, הוא לא צריך להגיד כל דבר שהוא רוצה.

יצחק כהן: תברח, אופיר.

יצחק כהן: תזרוק רימון עשן ותברח, נו.

יצחק כהן: תברח.

יצחק כהן: אהוד ברח, שוחט ברח מוועדת הכספים, תברח גם אתה.

שבח וייס: לא, לא; מספיק, חברים.

יצחק כהן: במקום שהוא יבוא לוועדת הכספים ויתמודד עם התקציב, הרי יש לו טענות, יש לו טענות – זה לא תקציב של צמיחה – אז הוא בורח, הוא לא בא לוועדה.

יצחק כהן: הוא ברח.

אברהם הירשזון: מי זה?

יצחק כהן: הוא ברח, למה הוא ברח?

יצחק כהן: בייגה שוחט, שר המפיות, הוא ברח.

יצחק כהן: במקום זה הוא מחפש איזה כתב עם מיקרופון.

אברהם יוסף לייזרזון: רב יצחק, הוא ברח לרדיו ולטלוויזיה.

יצחק כהן: כן, לרדיו.

יצחק כהן: פרזיטים, פרזיטים, 80,000 פרזיטים, פרזיטים, פרזיטים.

יצחק כהן: אדוני, תבוא לוועדת הכספים.

יצחק כהן: למה רק ג'ומס יכול היה לבוא לוועדת הכספים?

יצחק כהן: למה רק ג'ומס יכול היה להגיע לוועדת הכספים ולטעון את טענותיו?

יצחק כהן: הוא זכה פה אחד באחת ההשגות שלו.

אופיר פינס-פז: עשיתם מחטף.

יצחק כהן: איזה מחטף, ג'ומס בא.

יצחק כהן: יש לכם מנהיג שבורח ואתם בורחים.

נסים דהן: לא רציתם שהוא יבוא.

יצחק כהן: אתם זורקים רימוני עשן של הסתה, אתם מסיתים, אלה רימוני העשן.

יצחק כהן: כדי לברוח צריך לזרוק רימוני עשן; אתם זורים עשן בעיני הציבור ואתם בורחים.

יצחק כהן: תברח.

יצחק כהן: הוא זורק רימון עשן ובורח.

יצחק כהן: אהוד ברח, בייגה ברח.

שבח וייס: מה זה "אהוד ברח"?

שבח וייס: למה אתה אומר את זה?

יצחק כהן: הוא מסית.

יצחק כהן: תראה מה הולך בשלטי חוצות.

יצחק כהן: איפה היועץ המשפטי לממשלה?

יצחק כהן: הרי אתם באתם בתלונות על ההסתות שקדמו לרצח רבין.

יצחק כהן: אתם אמרתם שמלים מסוגלות לרצוח, ואתם עושים בדיוק מה שעשו אותם משטרים אפלים בססמאות נבובות.

יצחק כהן: איך חיים רמון עוד יושב במפלגה הזאת, אני לא יודע.

יצחק כהן: הוא רואה את שלטי החוצות ושותק.

יצחק כהן: היועץ המשפטי לממשלה רואה את שלטי החוצות ושותק.

חיים רמון: אם אתה מתחיל אתי, אני הולך.

יצחק כהן: הוא שומע את בייגה שוחט מדבר על 80,000 פרזיטים והוא שותק.

אברהם יוסף לייזרזון: הוא לא מסכים עם זה.

יצחק כהן: מתירים את דמו של ציבור שלם, והוא שותק.

יצחק כהן: למה אתם מחכים, שיישפך דם?

יצחק כהן: למה אתם מחכים, אופיר פינס?

אופיר פינס-פז: למה החזרתם את כפל התמיכות לתוך התקציב?

יצחק כהן: כפל תמיכות, כפל תמיכות.

נסים דהן: תראה לו, תראה לו.

יצחק כהן: "אמנות לעם", כפל תמיכות.

יצחק כהן: שאלה טובה שאלת, הנה כפל התמיכות שלכם.

אופיר פינס-פז: תגיד את האמת.

יצחק כהן: שב בשקט, אני אסביר לך.

נסים דהן: אתה יודע לקרוא?

נסים דהן: "אמנות לעם" זה ישיבה גדולה?

אופיר פינס-פז: מה זה קשור?

נסים דהן: זה קשור.

אופיר פינס-פז: זה כסף קטן.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, רק רגע, תן לי בבקשה, אתה לא תאבד את זמנך, אל תדאג.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן.

יצחק כהן: כפל תמיכות, אופיר פינס, תתבייש לך.

יצחק כהן: אני מחזיק את כפל התמיכות שלך, הציבור רואה את כפל התמיכות שלכם, הנה כפל התמיכות שלכם.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, תן לי להרגיע את האולם.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: הנה כפל התמיכות, חצוף, אתה לא מתבייש?

נסים דהן: הוא לא יודע לקרוא.

יצחק כהן: כפל תמיכות?

יצחק כהן: תתבייש לך.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, תירגע רגע, אני מבקש ממך לא לדבר עכשיו.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן, תירגע.

רן כהן: אבל כל זה שלכם.

יצחק כהן: כל זה שלכם, רן כהן, הכול של השמאל.

יצחק כהן: אתם אלופי עולם בכפל תמיכות.

נסים דהן: תעביר שיעור בהבנת הנקרא.

נסים דהן: תעביר שיעור בהבנת הנשמע.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, תירגע.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: לא נעים לי.

נסים דהן: אל תדבר על תמיכות.

נסים דהן: תתביישו לכם.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן, אני קראתי אותך לסדר פעם ראשונה, וזה לא נעים לי, אני יודע באיזו חריצות אתה פועל כאן בכנסת.

שבח וייס: מספיק.

יצחק כהן: אני יכול להמשיך?

שבח וייס: רק רגע.

שבח וייס: אני פונה אליך, חבר הכנסת יצחק כהן, כאשר אני מבקש להרגיע את האולם; אני מבקש לאפשר לי להרגיע את האולם.

שבח וייס: מספיק.

שבח וייס: חבר הכנסת עזרא, אנא ממך, תן לנו את הפנים ולא את הגב.

יצחק כהן: אני מבקש להחזיר את הזמן לשש.

שבח וייס: אל תדאג, אני שומר על זמנכם באופן מדוקדק ותמיד מסבסד כל נואם.

יצחק כהן: אדוני, היינו עסוקים – – –

שבח וייס: רגע, עוד לא היינו עסוקים, תן לי להרגיע את האולם.

ראובן ריבלין: – – –

רן כהן: תאמין לי, היתה לי לשכה פרלמנטרית יחד עם משה גפני, שנה שלמה אף אחד לא פנה.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, אנא ממך.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן.

נסים דהן: הם רגילים לחברי כנסת מש"ס שלא יכולים לענות, לא מכירים את המספרים.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן, אנחנו רוצים להמשיך.

יצחק כהן: רן כהן – – –

שבח וייס: רגע, תן לי רגע, זה לא ילך ככה.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן, אני קראתי אותך לסדר פעם אחת, זה לא מקובל.

שבח וייס: קודם כול, אני מחזיר לחבר הכנסת יצחק כהן את זמנו, ואני מבקש להירגע, חברים, אנחנו רוצים לנסות להצביע.

שבח וייס: אני יודע שאופיר פינס מחר בבוקר מתחיל מסע נוסף בארץ.

שבח וייס: גם אני.

שבח וייס: אנחנו צריכים שלוש שעות שינה, אנא תירגעו.

יצחק כהן: חברי, אופיר פינס, שאל שאלה יפה, על כפל תמיכות.

יצחק כהן: ובכן, אני מחזיק רשימה של כפל תמיכות.

יצחק כהן: תתביישו לכם.

יצחק כהן: אתם המצאתם את השיטה.

יצחק כהן: אתם עושים כפל תמיכות במיליונים, במיליארדים.

יצחק כהן: תתביישו לכם.

יצחק כהן: אתה רוצה שאקרא לך את הרשימה?

יצחק כהן: אנחנו בש"ס יודעים לקרוא מספרים.

שבח וייס: לא, אין לנו זמן.

יצחק כהן: זאת האמת.

יצחק כהן: אתם לא נותנים למספרים לבלבל אתכם, אתם לא נותנים לעובדות לבלבל אתכם.

יצחק כהן: אתם זורקים רימוני עשן ובורחים.

אופיר פינס-פז: אתה חושב שאנשים פה מטומטמים?

אופיר פינס-פז: סלח לי, למה אתה מחזיק את זה?

שבח וייס: חבר הכנסת פינס, תן לו לדבר, אחרת הוא ידבר עד הבוקר.

אופיר פינס-פז: אבל הוא מסית.

יצחק כהן: אה, מסית, אני מסית?

ראובן ריבלין: "בית הפלמ"ח", "בית יגאל אלון", "מורשת רבין" – שלושה תקציבים לאותה מורשת.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין.

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני אף פעם לא הפסקתי ישיבה ואני לא עושה את זה.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן, אני אצטרך להוציא אתכם.

נסים דהן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן, מספיק.

יצחק כהן: תן לי, נסים דהן.

יצחק כהן: הרב נסים, תן לי.

יצחק כהן: הוא שאל שאלה, אני לא רציתי להתייחס לזה.

יצחק כהן: אופיר פינס שאל על כפל תמיכות, אדוני.

יצחק כהן: אני מחזיק פה רשימה שיש בה מיליונים.

אופיר פינס-פז: הוא משקר.

שבח וייס: חבר הכנסת אופיר פינס, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר, אנחנו חברים, זה לא ילך ככה.

אופיר פינס-פז: הוא משקר ביודעין ומתעלם מהעניין.

שבח וייס: אני מבקש ממך לאפשר את קיום הישיבה.

שבח וייס: חבר'ה, מה אתכם?

יצחק כהן: אדוני, "אמנות לעם", משרד הקליטה, משרד החינוך, משרד התעשייה, עמק-הירדן, חינוך, יד יצחק בן-צבי, מועצות תנועות הנוער, קליטה וחינוך, הסתדרות, "השומר הצעיר", חינוך ומדע, "חבצלת", מוסדות תרבות "השומר הצעיר", חינוך ומדע – או, רשימה ארוכה, אין לי כוח לקרוא את כל הרשימה.

שבח וייס: אין לך גם זמן.

יצחק כהן: אל תיתנו לעובדות לבלבל אתכם.

יצחק כהן: אל תיתנו למספרים לבלבל אתכם.

שבח וייס: נא לסכם.

יצחק כהן: אני עוד לא התחלתי, אני מבקש להחזיר לי את הזמן, הפריעו לי.

יצחק כהן: הייתי עסוק בשר המפיות.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, החזרתי לך את כל הזמן.

יצחק כהן: לא, לא החזרת לי.

שבח וייס: יש לך עוד שתי דקות ושלוש שניות, נא לסכם.

שבח וייס: לא לסכם, להתחיל לסכם.

יצחק כהן: לשר המפיות יש עוד כמה מפיות פה, קרנות הפנסיה, הסכמי השכר, מונופול חברת חשמל – כל זה על מפיות.

יצחק כהן: הכול על מפיות.

יצחק כהן: אתה יושב, שר המפיות, במזנון וכותב על מפית, בייגה שוחט – "כימיקלים לישראל".

יצחק כהן: שר המפיות.

שבח וייס: אתה מפריז מאוד.

יצחק כהן: לא, הכול כתוב בתולדות עם ישראל.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, בנימין נתניהו, בסך הכול מעל שנתיים וחצי מנסה לנהל את המשק הכושל שהוא קיבל מאותו שר המפיות, בייגה שוחט.

שבח וייס: טוב, בוא, אמרת את זה פעם אחת, זה לא יאה שאנחנו נגדף זה את זה.

יצחק כהן: היום אני פותח את עיתון "הארץ" ומה אני קורא?

יצחק כהן: התנועה הקיבוצית תקים קונצרן כלכלי שיחזיק בחברות ובנכסים שבבעלותה.

יצחק כהן: שווי אחזקות הקיבוצים ב"תנובה", ה"משביר", ארגוני הקניות, התאגידים האזוריים ואחרים נאמד ב-2 מיליארדי שקלים.

יצחק כהן: מי פה הסחטן?

יצחק כהן: 2 מיליארדי שקלים, כשיש לך 700,000 עניים, 320,000 ילדים מתחת לקו העוני.

שבח וייס: זה לא מכספי מדינה.

יצחק כהן: זה מכספי מדינה.

יצחק כהן: מתוך התקציב של ביבי נתניהו.

נסים דהן: זה כסף של הסדר הקיבוצים.

יצחק כהן: אני מחזיק את ספר התקציב 1999, אדוני, שאנחנו הולכים לאשר אותו.

יצחק כהן: בעמוד 16, סעיף 332601, 2602, 2604, 2605 – בנימין נתניהו הולך לשלם להם 300 מיליון שקל בהסדר חובות הקיבוצים.

יצחק כהן: איזה חובות כשיש להם קונצרנים ב-2 מיליארדי שקלים?

יצחק כהן: איך אפשר שבייגה שוחט מוריש לו 220,000 עובדים זרים, מוריש לו אבטלה גואה, מוריש לו גירעון; ביבי נתניהו נאלץ לקצץ מעל 10 מיליארדים מתקציב שערורייתי של שר המפיות.

שבח וייס: נא לסכם.

יצחק כהן: אני לא אסיים עד שאגמור.

שבח וייס: מה זאת אומרת?

יצחק כהן: אני לא אסיים עד שאגמור – הגיע הזמן להגיד להם את האמת.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, סלח לי, יש תקנון לכנסת, הוספתי לך את כל הזמן, אני מוסיף לך עוד דקה ואתה תסיים, זה הכול.

שבח וייס: אתם לא תפעילו כאן שום כוח.

שבח וייס: הוספתי לך את כל הזמן.

שבח וייס: בעוד דקה אתה תסיים וזהו.

שבח וייס: אין פה מיקוח.

יצחק כהן: אדוני כועס?

שבח וייס: כן.

שבח וייס: החזרתי לך את כל הזמן של קריאות הביניים.

יצחק כהן: אני מבין שהמפלגה שלך נמצאת בעין הסערה.

שבח וייס: אני מבין שאתה תסיים בעוד דקה, זהו.

יצחק כהן: רק אל תזרוק עלי את הפטיש.

שבח וייס: אני לא עושה את זה.

שבח וייס: מספיק עם האלימות שלך כאן על הבמה.

יצחק כהן: תירגע, אדוני.

שבח וייס: אתה עולה לכאן ומתחיל כאן התקף של אלימות.

שבח וייס: עוד דקה, זהו.

גדעון עזרא: קח את הזמן שלי.

יצחק כהן: אני אקח את הזמן שלך.

יצחק כהן: ובכן, רבותי, מה שעושים הברחנים האלה – הם בורחים מכל חזית, הם מפיצים רעל ושנאה ושטנה, זורקים רימוני עשן כמו כל ברחן; בכל מיקרופון – מסיתים.

שבח וייס: מה אתה עושה עכשיו, לא אותו דבר?

יצחק כהן: אני מוקיע את ההסתה שלהם.

שבח וייס: כן, אותו דבר.

יצחק כהן: שלטי חוצות.

יצחק כהן: אדוני, אני פה מדבר על עובדות ומספרים.

יצחק כהן: מה שהם עושים – ססמאות נבובות.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: תן לו לגמור.

שבח וייס: מספיק כבר.

יצחק כהן: ססמאות נבובות, הסתה אנטישמית.

יצחק כהן: זה צריך להיפסק, אדוני היועץ המשפטי לממשלה.

יצחק כהן: תעצור את זה לפני שיהיה מאוחר.

יצחק כהן: תעצור אותם.

יצחק כהן: בסך הכול, מה דרשנו?

יצחק כהן: שוויוניות, וזה הכול.

יצחק כהן: הם פוחדים מהשוויוניות.

יצחק כהן: במשך 50 שנה הם הובילו אפליה, ואנחנו רואים את זה פה.

יצחק כהן: לצערי, ראש הממשלה נאלץ לשלם את המיליונים שהוא כתב על המפיות – אותו שר מפיות.

שבח וייס: שר אוצר, ולא שר מפיות.

יצחק כהן: שר האוצר – שר המפיות.

יצחק כהן: כמה מפיות כאלה יש בארכיוני ההיסטוריה של עם ישראל?

יצחק כהן: ובכן, עם ישראל, היושב עכשיו בביתו, ציבור הישראלים המתון והחכם, מבין שאלה לעולם לא יחזרו לשלטון.

יצחק כהן: בהסתה לא תהיה להם הצלחה.

יצחק כהן: אדוני, תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק כהן.

שבח וייס: עתה, חבר הכנסת יהודה הראל.

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: אני לפניו.

שבח וייס: קודם חבר הכנסת ריבלין, ואחר כך אתה.

שבח וייס: אתה לא היית כשהיה תורה של הדרך השלישית.

שבח וייס: אני אאפשר לך, אך חבר הכנסת ריבלין הוא בתור ממלא-מקום – בשמו של יושב-ראש ועדת הכספים – ומותר לו להיכנס לדיון.

שבח וייס: בבקשה.

ראובן ריבלין: כן.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעת נעילה זו, כאשר אנחנו נועלים את הדיון על תקציב המדינה לפני אישורו, מבקשים אנשים עם צרכים רבים – רבים צרכיו של עם ישראל – לפתוח אותו כיס של תקציב המדינה, על מנת להביא לידי תיקון מצב של סקטורים רבים.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה לאפשר לך לדבר באווירה של רגיעה.

שבח וייס: חבר הכנסת לייזרזון.

שבח וייס: חבר הכנסת רמון, אולי תסביר לחבר הכנסת יצחק כהן מה עשתה התנועה הקיבוצית למען המדינה הזאת.

יצחק כהן: אדוני, אני אסביר לך.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: חבר הכנסת רמון יודע.

יצחק כהן: אני אסביר.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, כמובן, אם דיון זה לא היה נערך בזמן שבשתי המפלגות הקרויות "גדולות" מתמודדים חבריהן במסגרת פריימריס פנימיים, ודאי היה הדיון יותר שקט, יותר עם דרך-ארץ ויותר עם זיכרון של מה שהיה בשנים הקודמות.

ראובן ריבלין: ודאי אנשי מפלגת העבודה לא היו מתלהמים והיו זוכרים את תקציבי המדינה, כאשר הם היו מופקדים על קופת הציבור והיו נתונים לאותם לחצים שהופעלו עליהם על-ידי אותם סקטורים שהם היו מקורבים אליהם.

ראובן ריבלין: כמובן, יש פעמים שבהן אנחנו מתווכחים – אלה באופוזיציה לא רואים את מה שאתם רואים כאשר הם בקואליציה.

שבח וייס: אני מבקש לסגור את הדלת ולבקש מכל העוזרים הפרלמנטריים ומכל מזכירות הסיעות שלא להפריע לנו.

שבח וייס: בבקשה.

ראובן ריבלין: כל אחד נוהג בהתאם למיקומו כאן, במפה הפוליטית הישראלית.

ראובן ריבלין: אבל, אני מוכרח לומר, שהפעם עברנו את הגבול במידה מסוימת.

ראובן ריבלין: אין לי כל ספק, שבנושא הצרכים של הציבור החרדי, הם דברים שבאים לידי תיקון לאחר שנים רבות של אפליה.

ראובן ריבלין: עם זאת, אין צורך לבוא ולהוריד אותם כספים שניתנים לאותם סקטורים, אשר שיוועו שנים רבות לא לקבל יתרונות אלא לקבל אותו שוויון שיש לגבי כל ילדי ישראל.

ראובן ריבלין: לבוא ולהעמיד את הנושאים האלה כאילו הם עומדים לעומת חיילים – יש בכך משום הגזמה.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לציין את מזכ"ל מפלגת העבודה, ששם לו כדגל את המלחמה למען החייל המשוחרר, וזכויותיו בספר ההיסטוריה של עם ישראל קיימות לו.

ראובן ריבלין: עם זאת, בזמן האחרון הוא מבקש לנצל הצלחה יתירה, כאשר הוא כבר נמצא במעמד כל כך בכיר במפלגתו, שאם היא היתה משכילה, וודאי שהיא לא תשכיל, להיות בקואליציה, הוא היה ודאי שר.

קריאה: עוד יהיה.

ראובן ריבלין: אבל, חבר הכנסת רענן כהן ניצל גול עצמי שאנחנו, אנשי הקואליציה, הכנסנו לעצמנו, כאשר בגלל איזו עצה שקיבלנו מהאוצר דווקא פגענו בחייל משוחרר בדמים מועטים, בכספים לא משמעותיים, אשר כולם לא עולים לתקציב המדינה, ואם עולים – הרי לא צריכים לצאת מכיסו של החייל.

ראובן ריבלין: אני בטוח, שגם יושב-ראש הוועדה הנכבד, חבר הכנסת אברהם רביץ, לוחם בישראל ולא רק תלמיד חכם, כאב כאב גדול על כך שהאוצר מבקש דווקא זאת.

ראובן ריבלין: אבל, אנחנו הרמנו כדור לחבר הכנסת רענן כהן, המפגיז את המדינה כולה כאילו אנחנו עושקים את החיילים המשוחררים.

ראובן ריבלין: אנחנו, בטיפשותנו ובהרמת ידינו, הלכנו והכנסנו לעצמנו גול עצמי.

ראובן ריבלין: אני שמח להודיע, כפי שהודיע יושב-ראש הקואליציה: חזרנו ובאנו מהדרך הלא-נכונה, כאשר הלכנו ופגענו בקצת ובמעט באותם חיילים משוחררים, בעיקר אותם לוחמי צה"ל, אשר ביניהם יש רבים אנשים שומרי מסורת דתיים חרדים – חרדים להגנת המדינה ולעוצמתה בדיוק כמו כל אחד אחר.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אני כבר מסיים.

רענן כהן: אני חייב להודות לך.

רענן כהן: אני יכול להודות לך?

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שאני משבח מצד אחד את חבר הכנסת שהרים את קולו.

ראובן ריבלין: מהצד האחר יש הדרמה שהוא יצר.

ראובן ריבלין: הרי אתה לא צריך פריימריס.

ראובן ריבלין: בשביל מה פריימריס?

ראובן ריבלין: האם אתה כבר מסתכל על השלב הבא?

שבח וייס: אז תשבח מישהו שצריך פריימריס.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ריבלין – – –

ראובן ריבלין: אבל, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת רענן כהן כנראה כבר רואה צעד אחד קדימה דבר שאיש במדינה לא רואה – שמא הם ירכיבו את הממשלה, והוא רוצה להיות שר.

ראובן ריבלין: אני יכול להרגיע אותך: מגיע לך להיות שר, אבל תצטרך לחכות הרבה שנים באופוזיציה עד שתהיה שר.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אין לי כל ספק שאתה צריך פריימריס, ומגיע לך שיבחרו בך שהרי אתה מועמד להיות יושב-ראש הכנסת הבאה, ואני מקווה שתהיה יושב-ראש הכנסת רק כיוון שסיעות הקואליציה יסכימו, אף שאתה תהיה באופוזיציה.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת ריבלין – – –

שבח וייס: תן לו.

שבח וייס: עשה לי את היומית.

שבח וייס: נא לסכם.

ראובן ריבלין: אני רוצה רק להודיע ולבשר עוד דבר אחד: ראש הממשלה והממשלה גם החליטו לבוא לקראת אותו מרכז הנצחה של הר-איתן, ואנחנו תקווה שיינתנו 10 מיליוני שקלים.

ראובן ריבלין: אני יודע שכבר אושרו 8 מיליוני שקלים, ויוכרז – – –

אברהם הירשזון: 10 מיליונים.

אברהם הירשזון: חבל על הזמן.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אברהם הירשזון, שגם אתה, גם חבר הכנסת עזרא וגם חבר הכנסת אורי אור – – –

אברהם הירשזון: שלא תכניס עוד גול עצמי.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

ראובן ריבלין: לעת עתה, אני יודע – אני יכול לדווח רק אמת – שאושרו 8 מיליוני שקלים.

אברהם הירשזון: 10.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני גם יודע שנושא הרשויות המקומיות וכל נושא היטל ההשבחה שרוצים לגרוע מהרשויות המקומיות לטובת מינהל מקרקעי ישראל והאוצר – גם רעה זו תוסר, ובהסתייגות שנרשמה כאן לסעיף 10(2) אני יכול להרגיע את כל ראשי הרשויות: אנחנו, חברי הקואליציה, קיבלנו אישור להצביע בעד הסתייגות זו, כך שסעיף 10(2) בחוק ההסדרים במשק יבוטל, ואנחנו נראה גם בכך הישג גדול לרשויות המקומיות, שגם הן כל כך נזקקות.

ראובן ריבלין: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת ריבלין.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני יכול להודות לחברי הטוב רובי ריבלין?

רענן כהן: זה לא מזיק.

שבח וייס: תתחבקו.

שבח וייס: זה בסדר.

רענן כהן: אני חייב להגיד לו: תודה רבה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רענן כהן, איזה כדור הרמנו לך.

שבח וייס: עתה, חמש דקות לחבר הכנסת יהודה הראל, ואחר כך יהיה חבר הכנסת אהוד ברק.

שבח וייס: אני מבקש, שאולי מישהו מסיעתו, מסיעתנו, יזמין אותו.

שבח וייס: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת אהוד ברק צריך לנאום אחרי חבר הכנסת הראל.

שבח וייס: תזמינו אותו.

שבח וייס: אחר כך יסיים חבר הכנסת מיכאל קליינר, ואז ככל הנראה נעבור להצבעות.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת רענן כהן, לאיזה מקום אתה משוריין?

רענן כהן: יותר טוב ממצבך – מקום שביעי.

יהודה הראל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במסגרת חמש דקות – – –

שבח וייס: שש דקות.

שבח וייס: קדימה, תדבר.

יהודה הראל: שש דקות.

שבח וייס: יצא לי "שש", אז זה יהיו שש דקות.

יהודה הראל: רק אל תעצור אותי.

שבח וייס: בבקשה.

יהודה הראל: זו פעם שנייה שאני מדבר מהבמה הזאת הערב.

יהודה הראל: אני רוצה לומר כמה הערות, לאחר התקופה שאני נמצא בוועדת הכספים מראשית הממשלה הזאת והכנסת הזאת, ואגיד אותן בראשי פרקים.

יהודה הראל: ראשית, בלט לי לאורך כל הדרך, שלכנסת הזאת, לאופוזיציה ולקואליציה, יש אחריות לכל מי שניזון מתקציבי המדינה, אם זה חיילים משוחררים, אם זו התיישבות, אם אלה המובטלים, אם אלה הרשויות המקומיות ואם זה תקציב הביטחון – כל מי שניזון מתקציב המדינה.

יהודה הראל: אין אחריות למשק.

יהודה הראל: היושב-ראש, קשה לי כך.

שבח וייס: חברי הכנסת.

שבח וייס: אני מבקש מהיועצים של הסיעות שקט.

שבח וייס: אני לא רואה מהגב מי נמצא שם.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, תעזור לי שם, באזור הזה.

שבח וייס: אני לא מזהה מהגב מי זה.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן.

שבח וייס: חבר הכנסת הראל, בבקשה.

יהודה הראל: יש בכנסת הזאת – באופוזיציה, בקואליציה ובין השרים – אחריות ורצון לכל מי שמקבל מתקציב המדינה יותר מאשר אחריות לצמיחה של המשק, שהוא המקור לתקציב המדינה.

יהודה הראל: אין כאן לובי של משלמי המסים, ואם בפרלמנטים אחרים בעולם הפרלמנט שומר על הממשלה שלא תוציא יותר מדי כסף ולא תכניס את המדינה לגירעון, אצלנו הפרלמנט לוחץ על הממשלה להוציא יותר, וכאן אנחנו רואים את זה היום בתקציב.

יהודה הראל: אני ראיתי תופעה של חוסר אחריות של האופוזיציה בהתנהגות שונה מזו שהיתה כשהיתה בקואליציה, וחוק הדיור הציבורי הוא הדוגמה הבולטת האחרונה, אבל דוגמאות כאלה רואים הרבה.

יהודה הראל: ראיתי ואנחנו רואים חוסר אחריות של שרים להחלטות הממשלה.

יהודה הראל: בוועדת הכספים השנה בא שר אחרי שר שמבקר את החלטות הממשלה שהוא שותף להן וכאילו אחראי להן שהוא מבקר אותן, קוטל אותן ומבקש מהוועדה לא לאשר את התקציב שהוצע על-ידי הממשלה.

יהודה הראל: הוזכרה כאן הסתה, הסתה קשה נגד החרדים, וכתשובה הסתה נגד הקיבוצים.

יהודה הראל: אני רוצה לפנות לחברי מש"ס ולחברי החרדים.

יהודה הראל: אין צורך להגיב על הסתה בהסתה, אין גם הצדקה לכך.

נסים דהן: ההגנה הטובה ביותר היא התקפה.

יהודה הראל: אין צורך להגיב על הסתה בהסתה וההגנה הטובה ביותר אינה התקפה, כי אתה רוצה לשכנע שנפסיק עם ההתקפות מהסוג הזה.

יהודה הראל: אני ראיתי תופעה קשה בוועדת הכספים בכנסת, עד כדי הקמת מפלגה של כניעה לאיגודים המקצועיים החזקים, של מקבלי השכר הגבוה ביותר, ואני מתכוון לאיגודים מסוג "מקורות" במקום ראשון, חברת החשמל, במידה מסוימת גם "בזק" – כניעה לאיגודים האלה על חשבון הצרכנים, וזה נקרא תמיכה בעובדים.

יהודה הראל: ראיתי את זה באופוזיציה, ראיתי את זה בקואליציה, ואנחנו רואים גם מפלגה כזאת כאשר זה על חשבון הצרכנים, על חשבון הצמיחה, על חשבון התחרות.

יהודה הראל: אעיר את ההערה האחרונה שלי, והיא הערה טכנית.

יהודה הראל: אם הכנסת, ועדת הכספים של הכנסת צריכה לשמש כמחליט, כמבקר וכמפקח על תקציב של למעלה מ-200 מיליארד שקל בשנה, עם עשרות רבות של פעולות בשבוע, הרי אין לכנסת הזאת, בשונה מפרלמנטים אחרים, אין לוועדת הכספים של הכנסת הזאת הכלים המינימליים לעמוד ולפקח על פעולות הממשלה והאוצר.

יהודה הראל: אני חושב שאין חברי הכנסת וחברי ועדת הכספים, ואני מדבר אולי על הכנסת הבאה, יכולים לשאת באחריות הזאת כאשר אין בידיהם הכלים לא לפקח, לא להכיר ולא להתכונן לדיונים האלה.

יהודה הראל: אלה ההערות שרציתי להעיר.

יהודה הראל: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת הראל.

שבח וייס: חברי הכנסת, אני מזמין עכשיו, לקראת סיכום הדיון, את חבר הכנסת אהוד ברק.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת קליינר, ולאחר מכן נעבור להצבעות, ככל הנראה.

שבח וייס: אני מבקש מהסדרנים לסגור את הדלתות.

שבח וייס: חבר הכנסת אורון, עכשיו ידבר חבר הכנסת אהוד ברק ואתה בוודאי לא רוצה להפריע לו.

שבח וייס: נכון?

שבח וייס: יש נואם שאתה בוודאי גם מכבד אותו ולא נורא אם לא תפריע עכשיו.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, לפי ההסכמים, בשעה 24:00 היה צריך להפסיק את הישיבה.

שבח וייס: לפי התקנון עכשיו נואם חבר הכנסת אהוד ברק.

שבח וייס: די מוזר לי שאתה בדיוק עכשיו טוען את הטענה הזאת – אם מותר להעיר בעדינות.

שבח וייס: בבקשה.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יחד עם העם הירדני, גם כל העם בישראל, אני משוכנע, מלווה בשעות אלה בתפילה, בדרכו אל מולדתו איש אמיץ ולוחם השלום, את המלך חוסיין.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, כשמדברים על נושא כזה אפשר לבקש קצת שקט?

סאלח טריף: שם יש דברת שמאוד מפריעה.

סאלח טריף: זאת סמכותו של היושב-ראש.

שבח וייס: אני ביקשתי את זה קודם גם מכם.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח טריף צודק בהחלט.

אהוד ברק: יחד אתנו מיליונים בכל רחבי האזור ובעולם מלווים בדרכו זו את האיש, המלך חוסיין, ואת מאבקו על חייו ואת המשך מאבקו על השגת ביטחון, שלום ושכנות אמת בין כל העמים באזור הכואב הזה שלנו.

אהוד ברק: אנחנו היום פה בדיון על תקציב, ועם ישראל כולו היה רוצה שנעשה את זה אחרת.

אהוד ברק: אני מייחל ליום שבו לא נזדקק עוד ללילות המחטף האלה כפי שהם נראים.

אהוד ברק: המחזה הזה איננו מוסיף כבוד לכנסת, איננו מוסיף כבוד לממשלה, איננו מוסיף כבוד לשלטון בישראל.

אהוד ברק: היכולת הזאת לחטוף כפי יכולתך, אם אתה קרוב לצלחת, ולהישאר במצוקתך אם אתה רחוק ממנה, כואב לכל אזרחי המדינה.

אהוד ברק: מה יעשו 230,000 המובטלים שאין להם מפלגה?

דורון שמואלי: מי הביא את העובדים הזרים לארץ?

שבח וייס: חבר הכנסת דורון שמואלי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, ותירגע.

אהוד ברק: מה יעשו 720,000 אזרחים ו-300,000 ילדים מתחת לקו העוני, שאין להם מי שיקרא בעבורם קריאות ביניים ואין מי שיריב את ריבם ליד שולחן הממשלה?

דורון שמואלי: – – –

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: אתה לא תשבש את הנאום של אף אחד כאן.

דורון שמואלי: קריאת ביניים מותר.

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: אתה לא תשבש את הנאום של אף אחד כאן.

שבח וייס: אני קראתי אותך לסדר פעם שנייה ועוד מעט תהיה פעם שלישית, ואחר כך נברר מה מותר.

אלי בן-מנחם: אפילו אחת לא מותר.

שבח וייס: אתה לא עוזר לי, אלי.

שבח וייס: חבר הכנסת אליהו בן-מנחם, אתה לא עוזר.

שבח וייס: אני אצטרך לקרוא לסדר גם אותך.

שבח וייס: אתה לא עוזר ליושב-ראש המפלגה שלך.

אהוד ברק: העובדה שמשהו לא נכון לא הפריעה להם אף פעם לצעוק.

אהוד ברק: מה יעשו חולי בתי-החולים שראינו היום בערוץ-2, במחלקה פנימית ב"וולפסון", שאין להם פה נציגות?

אהוד ברק: מה בכלל קורה עם החולים במדינה?

אברהם הירשזון: מה קורה באמת?

אהוד ברק: איך הגעתם למצב שאתם מטילים עליהם מס גולגולת?

אהוד ברק: מס גולגולת על שירותים רפואיים, מס גולגולת שאיננו מבחין בין עני לעשיר, בין זקן לצעיר, בין בריא לחולה.

אהוד ברק: אני אומר לכם, אם יש דבר אחד שאנחנו יכולים להתחייב עליו כבר היום – יום אחרי שניכנס במקומכם לממשלה, בישיבת הממשלה הראשונה שלנו אנחנו נדון במס הזה על חולים, שמעניש את החולים מול הבריאים, שמעניש את העניים מול העשירים, שמעניש את החלשים מול החזקים, משום שהם חלשים, משום שהם זקנים, משום שהם חולים.

אהוד ברק: אנחנו נעביר את החוק הרע הזה מן הארץ.

אברהם הירשזון: זה היה כואב להם בידיים.

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון, אני מבקש לא להפריע.

סאלח טריף: חבר הכנסת הירשזון, אתה ישבת 20 שנה – – –

אהוד ברק: מנהיגות זה לא בכיינות.

אהוד ברק: אי-אפשר להסתכל אחורה וליילל כל הזמן: איזה ירושה קשה השאיר לי רבין?

אהוד ברק: איך השאירו לי את אוסלו?

אהוד ברק: למה מפריעים לי לדבר בכנסת?

אהוד ברק: למה התקשורת מכפישה אותנו?

אהוד ברק: למה ערפאת מבקש לחבק אותי וללחוץ את היד?

אהוד ברק: אני לא רוצה.

אהוד ברק: בבכיינות אי-אפשר לבנות מנהיגות.

אהוד ברק: מנהיגות מסתכלת קדימה.

אהוד ברק: מנהיגות אמורה לשנות את המציאות.

אהוד ברק: מנהיגות אמורה להוביל אותנו אל מצב יותר טוב.

אהוד ברק: ומה שקורה השנה עובר כל גבול שידענו בעבר.

אהוד ברק: הממשלה והעומד בראשה נכנעים לכל קבוצה קיצונית, לכל מי שמאיים על השלטון.

אהוד ברק: האחרון שמאיים מקבל יותר.

דוד טל: עוד פעם "קבוצות קיצוניות"?

דוד טל: לא מחקת את זה מהלקסיקון שלך?

אהוד ברק: מנגד עומד עם ישראל – – –

שבח וייס: חבר הכנסת טל, תירגע.

נסים דהן: עוד פעם אתה אומר "קיצוניות"?

אהוד ברק: אנחנו נבנה ממשלה שתדאג – –

דוד טל: איזה ממשלה?

שבח וייס: חבר הכנסת טל, אל תפריע.

אהוד ברק: – – לכל צרכיו של כל אזרח, בכל קבוצה, גם אם הוא לא ייתן לנו אף לא קול אחד; בכל הקבוצה.

אהוד ברק: אבל אנחנו נשים סוף אחת ולתמיד למחזות שאנחנו רואים פה היום.

אהוד ברק: העולים יקבלו את הדיור, כי הוא מגיע להם כאזרחים; נהגי המוניות יקבלו את התמיכה, כי זה מגיע להם כאזרחים שעובדים קשה; בעלי העסקים הקטנים יקבלו מאתנו סיוע, כי הם באמת עובדים קשה; וכל אזרח במדינה, את מה שמגיע לו: בבריאות, ברווחה.

דוד טל: ובחורי הישיבות?

אהוד ברק: כולם.

אהוד ברק: גם בחורי הישיבות יקבלו את מה שמגיע להם.

אהוד ברק: אבל לא תהיה סחיטה פוליטית.

אהוד ברק: לא יהיה כיפוף ידיים לממשלה.

אהוד ברק: לא יהיה מצב שמקצצים בכספים שמגיעים לחיילים משוחררים כדי להעביר אותם לעמותות פיקטיביות.

אהוד ברק: את הדבר הזה אנחנו נפסיק.

נסים דהן: זו הסתה.

אהוד ברק: מה שצריך זה תקציב של צמיחה ולא תקציב של תמיכה.

שבח וייס: חברי סיעת העבודה, אתם בוודאי לא צריכים להפריע עכשיו.

אהוד ברק: ממשלה צריכה לעסוק בתשתיות, ממשלה צריכה לעסוק בחינוך, ממשלה צריכה לעסוק במצוקות אמת של אזרחים שעובדים קשה ותורמים את כתפם לכל מה שקורה במדינה.

שבח וייס: אל תפריעו.

אהוד ברק: גם היום, כשאני רואה את חירוף הנפש שבו נלחמים על חלק מהתשלומים האלה, אני שואל אתכם, חברי הכנסת, מה אתם חושבים שהציבור חושב על זה?

אהוד ברק: הרי הציבור רואה את מה שקורה פה.

אהוד ברק: הרי הציבור שואל את עצמו: האם זו ממשלה רצינית, או שזו בדיחה?

אהוד ברק: ואני אומר, הממשלה הזאת היא כישלון כלכלי מוחץ.

אהוד ברק: נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ונתוני בנק ישראל חושפים בפנינו שנתיים שהן הגרועות ביותר בעשור הזה ומהגרועות ביותר בתולדות המדינה.

שבח וייס: רק שנייה, ברשותך, אני מבקש מהסדרנים לסגור את הדלתות ואני מבקש מעובדי הכנסת לא להפריע.

שבח וייס: גם לא חברי סיעת העבודה, בוודאי לא עכשיו.

שבח וייס: נא לסגור את הדלתות.

שבח וייס: אני מבקש מן העובדים, מן העוזרים, מן המזכירים והמזכירות, מראשי ומנהלי הוועדות – לא ייתכן שתדברו פה במליאה.

שבח וייס: אני אפילו לא יכול לקרוא אתכם לסדר.

שבח וייס: אני ביקשתי ממזכירי הסיעות לא לדבר.

שבח וייס: בבקשה, אדוני.

אהוד ברק: משק המדינה, שקיבלתם אותו בתהליך צמיחה אדיר – הפלתם אותו על הקרשים, ועכשיו אתם לא מבינים מדוע אין כסף.

אהוד ברק: משק המדינה, שעמד בעיצומו של תהליך צמיחה – בארבע השנים של יצחק רבין גדל התוצר הלאומי של מדינת ישראל בקרוב ל-30%.

אהוד ברק: בארבע השנים של יצחק רבין עלה היצוא של מדינת ישראל ב-50%.

אהוד ברק: אנחנו נמצאים זה שנה שנייה בצמיחה שלילית לנפש בישראל ובשיעורי עליית היצוא שהם פחות מחצי ממה שהם היו בזמן יצחק רבין.

אהוד ברק: ועוד מספרים לנו מעשיות על החוב.

אהוד ברק: אנחנו, שיודעים את האמת, שיצחק רבין ושמעון פרס קיבלו את הממשלה מיצחק שמיר עם 17 מיליארד שקל חובות והורידו אותם ל-14.

אהוד ברק: הממשלה הזאת חשבה שהיא מורידה את החוב.

אהוד ברק: היום התפרסמו נתוני החוב של ישראל, ויכול כל אדם ישר לראות, שאפילו בדבר הקטן הזה הממשלה הזאת הובילה אותנו למטה ולא למעלה, אחורה ולא קדימה.

זאב בוים: איזה חובות?

זאב בוים: זה מה שבייגה השאיר.

אהוד ברק: ממשלת רבין ופרס הורידה את החוב הפנימי והחיצוני של ישראל, מסביבות 130% תוצר אל מתחת ל-110%, 107%.

אהוד ברק: השנה אנחנו רואים שזה עלה ל-111%.

אהוד ברק: גם בנתון הזה השקר גובר על האמת והממשלה הכושלת הזאת, שבראשה עומדת חבורה שפשוט איננה מסוגלת לתפקד, הממשלה הזאת מובילה אותנו ברוורס גם בנושא הזה של הגירעון.

אהוד ברק: אנחנו נקים ממשלה אחרת.

אהוד ברק: אנחנו יודעים למה אנחנו בבחירות עכשיו.

אהוד ברק: אנחנו בבחירות, משום שהממשלה הזאת נכשלה בכל תחום שהיא נגעה בו, משום שבממשלה הזאת יד ימין איננה יודעת מה עושה יד שמאל ואף אחד לא יודע לאיזו משתי הידיים להאמין.

אהוד ברק: אנחנו נקים ממשלה אחרת, שתשנה את סדר העדיפויות, שתחדש את תהליך השלום, שתחדש אותו עם ביטחון ועם מאבק בטרור, שתחדש את הצמיחה במשק.

אהוד ברק: בלי להחיות את תהליך השלום לא תהיה צמיחה במשק.

אהוד ברק: בלי שהתהליך ייכנס מחדש לתנופה לא יהיו השקעות זרות, לא תהיה תיירות, לא יהיו בידי הממשלה עודפי המשאבים שמאפשרים התמודדות ישרה עם בעיות החברה של ישראל.

אהוד ברק: הממשלה הזאת והעומד בראשה מנסים להסיט את הוויכוח מהעיקר, והם ייכשלו.

אהוד ברק: בעוד פחות מארבעה חודשים תקום בישראל ממשלה שתציב בראש סדר עדיפויותיה את חידוש הצמיחה, את החינוך.

אהוד ברק: היא תביא יום לימודים ארוך לא רק ל-430 בתי-ספר – – –

זאב בוים: אתם התנגדתם – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאב בוים.

דורון שמואלי: שבע פעמים הפלתם את הצעת החוק.

שבח וייס: חבר הכנסת דורון שמואלי, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית ותעזוב את האולם.

דורון שמואלי: לא נתתם לזה לעבור.

שבח וייס: חבר הכנסת דורון שמואלי, קראתי אותך לסדר פעם שלישית, ותעזוב את האולם.

שבח וייס: חברי סיעת העבודה, גם אתם הפרעתם כל הזמן.

שבח וייס: תירגעו רגע.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, הם יצאו פגועים בסקר, הם חייבים לצעוק.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח טריף.

דורון שמואלי: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דורון שמואלי, קראתי אותך לסדר פעם שלישית – אבקש לעזוב את האולם.

אפי אושעיה: תפסיק את הישיבה.

שבח וייס: אל תפריע לי.

שבח וייס: גם אתם דיברתם בזמן הנאום של ראש המפלגה.

שבח וייס: חבר הכנסת דורון שמואלי, אתה לא מבין מה שאני מדבר אליך?

שבח וייס: קראתי אותך לסדר פעם שלישית.

דורון שמואלי: מתי היתה הפעם השנייה?

שבח וייס: קראתי אותך פעם שלישית – תעזוב את האולם.

אלי בן-מנחם: אולי אתה לא שומע.

שבח וייס: אל תדאגו, לא תהיה פה בריונות משום סוג.

שבח וייס: אני מבקש לעזוב את האולם.

דורון שמואלי: היתה פעם שנייה?

שבח וייס: פעם שלישית היתה; ותעזוב את האולם.

שבח וייס: אני מבקש מכם לא להפריע.

שבח וייס: גם אתם לא צריכים להפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן.

שבח וייס: אני מבקש מחברי הכנסת סאלח טריף, דליה איציק ובייגה שוחט להירגע עכשיו.

שבח וייס: חבר הכנסת בייגה שוחט, נואם עכשיו מישהו שמוכר לכולכם.

שבח וייס: זה מוזר שאני צריך להרגיע גם אתכם.

שבח וייס: (חבר הכנסת ד' שמואלי יוצא מאולם המליאה.

שבח וייס: )

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אנחנו רוצים לשמוע, שישתקו.

שבח וייס: זה מה שאני מבקש מהם וגם ממך.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, תעזרו לי.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני לא חשוד – – –

שבח וייס: חבר הכנסת עמיר פרץ, גם עם האגף הזה אני צריך להתעסק עכשיו?

שבח וייס: עכשיו אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת אהוד ברק לנאום, וזה הכול.

שבח וייס: אני לא רוצה לשמוע עכשיו שום דבר.

טלב אלסאנע: מה זה, תוכנית "פופוליטיקה"?

שבח וייס: חברי סיעת העבודה, אם אני עוד צריך להרגיע אתכם בקטע הזה, זה מאוד מעניין.

שבח וייס: אני מבקש מהסדרנים לסגור את הדלתות.

שבח וייס: יש כאן סדרנים ותפקידם לעשות מה שאני מבקש עכשיו.

שבח וייס: עובדי הכנסת, לא להפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אי-אפשר לשבת על כיסאות של שרי ממשלה.

שבח וייס: אתה עדיין לא שר.

בנימין אלון: יש שעון לאדוני היושב-ראש?

שבח וייס: יש לי שעון אבל כל הזמן היו הפרעות.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח סלים, תעזור לי, וגם חבר הכנסת זאבי.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים רמון, עכשיו אהוד ברק נואם.

אהוד ברק: אנחנו נביא לכך שיום לימודים ארוך יהיה לא רק ב-430 בתי-ספר כמו היום אלא בכל 3,500 בתי-הספר.

אהוד ברק: אנחנו נדאג שלא יהיה מצב שב-1,300 בתי-ספר אין עוד מחשבים ובאחרים המחשבים זרוקים כמו אבן שאין לה הופכין.

אהוד ברק: אנחנו נדאג שתיפסק התופעה החמורה הזאת, ש-63% מהילדים במדינה אינם מסיימים את בית-הספר עם תעודת בגרות ו-22% מהנוער שבפריפריה נושרים מבתי-הספר ומפסיקים את הלימודים.

אהוד ברק: אנחנו נדאג לא רק לאינדיקטורים הכלכליים, אנחנו נדאג לבני האדם שמאחוריהם.

שאול יהלום: מה עם בתי-החולים?

שבח וייס: אל תפריע.

שבח וייס: שרים לא מפריעים.

אהוד ברק: אני כבר התחייבתי, השר יהלום, שממשלה בראשותנו, הצעד הראשון שהיא תעשה בישיבתה הראשונה – היא תבטל את החוק המוזר הזה, שאתם מוסיפים בו תשלומים על החולים.

אהוד ברק: החוק הזה נופל על זקן ועל צעיר אותו דבר, על בריא ועל חולה אותו דבר, על חזק ועל חלש אותו דבר, חוק שאני לא מבין איך הוא מסתדר – – –

חיים אורון: רק על חולה ובריא – לא.

אהוד ברק: רק על חולה, על בריא – לא.

אהוד ברק: אני לא מבין איך החוק הזה מסתדר עם האלף-בית של הגינות, עם האלף-בית של צדק, אפילו עם האלף-בית של מוסר יהודי.

אהוד ברק: אנחנו נבטל אותו בהחלטה הראשונה שלנו לטובת הבריאים והחולים כאחד במדינה.

אהוד ברק: אנחנו נביא לכך, שכל צעיר וצעירה בישראל יוכלו להיכנס למכללה או לאוניברסיטה, בלי קשר למצבו הכלכלי ובלי קשר למצבם הכלכלי של הוריו.

אהוד ברק: אנחנו נשקיע בתשתיות; אנחנו נשקיע במחקר ופיתוח שהממשלה הזאת קיצצה בהם; אנחנו נשקיע בקשר של הפריפריה אל המרכז בתחבורה יבשתית.

חיים דיין: מאיפה התקציב?

אהוד ברק: אנחנו ניקח את הכסף מתוך חידוש הצמיחה.

אהוד ברק: בחצי משיעורי הצמיחה שהיו בזמן יצחק רבין אפשר לממן את כל תוכניות העדיפות הראשונה של המדינה תוך ארבע שנים.

אהוד ברק: אבל במציאות שאתם הובלתם, של קיפאון בתהליך המדיני, של נפילה חדה בהשקעות, של הפסקת התיירות, של אובדן דרך בכלכלה – בדרך הזאת לא נגיע לשום מקום.

אהוד ברק: לכן, בגלל האזרחים, בגלל הכאב האנושי, בגלל הסבל, בעוד ארבעה חודשים ינשמו אזרחי המדינה, אנחת רווחה תפרוץ מחזותיהם.

אהוד ברק: הממשלה הרעה הזאת תסיים את דרכה, וטובה ממנה תבוא במקומה.

אהוד ברק: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת אהוד ברק.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את דבריו של ראש האופוזיציה, בייחוד את ההבטחות בסיפא של דבריו.

חיים אורון: אתה באופוזיציה, לא? אתה באופוזיציה או בקואליציה?

חיים אורון: מה אתה?

מיכאל קליינר: ג'ומס, כבר בדקה הראשונה?

מיכאל קליינר: אין לך סבלנות?

מיכאל קליינר: ראש האופוזיציה, אני לא מערער על התפקיד.

מיכאל קליינר: אתה רוצה שאני אתמודד עם ברק על ראשות האופוזיציה.

חיים אורון: כן.

מיכאל קליינר: טוב.

מיכאל קליינר: אני רוצה להגיד לו דברים טובים, ואני בעד כולם, רק אם מישהו היה מגיש לי באיזה מוסד את כל הדברים הטובים האלה והייתי לוקח אותו ברצינות, הייתי חושב שהוא מתכוון אליהם והייתי חושב שהוא רוצה ליישם אותם, הייתי שואל את השאלה שכל מנהל רציני או כל איש רציני היה שואל: אהוד ברק, כמה הדברים האלה עולים?

מיכאל קליינר: עשית חשבון?

מיכאל קליינר: חשבון גס – לא חישבתי, שמעתי רק עכשיו – בין 10 ל-20 מיליארד.

מיכאל קליינר: נהדר.

מיכאל קליינר: ואני שואל אותך, הרי אתה אומר שבעוד ארבעה חודשים תהיה ראש ממשלה: מאיפה תיקח את הכסף?

מיכאל קליינר: מאיפה תממן את כל הדברים האלה?

מיכאל קליינר: ואז תבוא ותאמר, מה"פוליטי".

מיכאל קליינר: אבל מה לעשות?

מיכאל קליינר: כל ה"פוליטי" הוא 700 מיליון, 500 מיליון.

מיכאל קליינר: אז תיקח את 500 מיליון השקל.

מיכאל קליינר: לא תבנה כבישים מצילי חיים ביהודה ושומרון, לא תיתן לבנות בתים ליישובים ביהודה ושומרון.

מיכאל קליינר: תבנה אותם במקום אחר.

מיכאל קליינר: אבל גם זה עולה כסף.

מיכאל קליינר: וחסכת מקסימום חצי מיליארד.

מיכאל קליינר: אבל התוכניות שהצעת כאן, הסוכריות שהצעת לעם ישראל במיטב סגנון מפא"י של שנות ה-50, אהוד ברק – זה עולה 10 מיליארדים.

רן כהן: המפא"יניקים בנו את המדינה הזאת.

מיכאל קליינר: נכון, רן.

מיכאל קליינר: אבל לא מה שהיה נכון בשנות ה-50 נכון היום, כאשר אנחנו בעידן של כלכלה מודרנית.

מיכאל קליינר: אהוד ברק, מה שהצעת כאן היום פירושו אינפלציה של 30%, או 70% מסים; מס שולי 70%.

מיכאל קליינר: איך יבואו המשקיעים אם הם יצטרכו לשלם כאלה מסים?

מיכאל קליינר: איך יבואו משקיעים עם אינפלציה של 20%?

מיכאל קליינר: איך יבואו המשקיעים אם התוכנית שלך, יום אחרי שתיבחר, אולי, תביא לזה שה"רייטינג" של מדינת ישראל ירד מטה מטה?

משה פלד: תסמוך על בייגה.

מיכאל קליינר: אני מוכרח לומר ברצינות, שאני הייתי מצפה ממועמד שרוצה ברצינות להיות ראש ממשלה ליותר רצינות בנאום הכלכלי שלו.

מיכאל קליינר: בייגה, לא הכנת לו את שיעורי הבית?

מיכאל קליינר: עכשיו אני רוצה לגעת בכמה נושאים שצריך להבין אותם.

מיכאל קליינר: יש לנו בעיה אמיתית בכנסת, בפרלמנט.

מיכאל קליינר: יש לנו פרלמנט הכי טוב בעולם, פרלמנט ייחודי.

מיכאל קליינר: בכל מדינות העולם הפרלמנט הוא כלב שמירה של משלם המסים.

מיכאל קליינר: בכל פרלמנט בעולם הפרלמנט מנסה לשמור על הממשלה שתוציא כמה שפחות, ועל כל הוצאה הממשלה צריכה להילחם מלחמה ולהוכיח לפרלמנט שההוצאה חיונית.

מיכאל קליינר: אצלנו בארץ זה הפוך.

מיכאל קליינר: הממשלה, מתוך אחריות, כדי להבריא את הכלכלה וכדי שאפשר יהיה להתחרות בעולם מנסה לקצץ.

מיכאל קליינר: ובא הפרלמנט וכל יום מביא חוקים פופוליסטיים, טובים, שכולנו מסכימים להם, רק שהם עולים הרבה מאוד כסף שאיננו.

מיכאל קליינר: הגיעו הדברים לידי כך שקרה נס שהתפזרנו לפני יום, לפני יומיים, מכיוון שכל יום שהכנסת הזאת היתה ממשיכה לחוקק חוקים היה מסכן בצורה משמעותית את כלכלת מדינת ישראל.

מיכאל קליינר: טוב שמאיר שטרית ועוד כמה חברים – ונדמה לי שיושב-ראש הכנסת היה גם הוא בין הדוחפים – גילו אחריות לבלום את ההשתוללות הזאת ולהוציא אותנו לפגרה.

מיכאל קליינר: הפגרה שלנו הצילה את כלכלת המדינה.

מיכאל קליינר: יש מצב שבו כל חבר כנסת סביר, אם היה שומע את מנכ"ל אחד המשרדים – ביטחון, חינוך, עבודה ורווחה ובריאות, היה משתכנע שאין ברירה, שצריך להוסיף 3 מיליארדים לביטחון.

מיכאל קליינר: אני לא יכול להתמודד עם אילן בירן ולומר לו שאפשר לחיות בלי תוספת של 3 מיליארדים לביטחון.

מיכאל קליינר: גם אמר זאת ברק ואומרים זאת אחרים.

מיכאל קליינר: גבי ברבש מסוגל לנצח כל אחד מאתנו בוויכוח שמטרתו להוכיח שמוכרחים להוסיף לבריאות כמה מיליארדים.

מיכאל קליינר: הוא הדין בעבודה והוא הדין בחינוך.

מיכאל קליינר: אבל אם נעשה זאת לא תהיה לנו כלכלה, תהיה לנו אינפלציה, ומי שייפגעו בראש ובראשונה ויותר מכל אחד אחר תהיינה השכבות החלשות, העניים ואלה שלא יכולים לשכור רואה-חשבון שיאפשר להם להפיק רווחים מהאינפלציה.

מיכאל קליינר: לכן, אני הייתי אחד הבודדים בבית הזה, לאורך כל הדרך, לפעמים כמעט נגד כל הבית, לרבות חברים בסיעתי, לרבות ידידי היושב-ראש, שאני חושב שהוא הכלכלן מספר אחת, הייתי היחיד בתמיכתי בנגיד בנק ישראל יעקב פרנקל.

מיכאל קליינר: זאת לא משום שתמכתי בו בכל צעד.

מיכאל קליינר: היתה לי גם ביקורת עליו.

מיכאל קליינר: אבל בגדול האיש מילא את תפקידו באחריות, בעמידה איתנה, מתוך אמונה פנימית, ולא היה מוכן להתכופף בפני לחצים פוליטיים.

מיכאל קליינר: אני חושב שההישג של הורדת האינפלציה לרמה שנתית של 4%–5% זה הישג אדיר שפותח לנו פתח גדול להשתלב בכלכלת העולם.

מיכאל קליינר: אפשר, כמובן, לבוא ולומר, שגם צמיחה חשובה, שגם תעסוקה חשובה, והיות שכל כך הצלחנו, בואו נרפה קצת את החגורה ונחזור לאינפלציה של 8%.

מיכאל קליינר: אם נחזור לאינפלציה אפילו של 8% יש רק שתי בעיות: האחת – שמתחילה מגמה מכוונת – – –

סאלח טריף: אתה רוצה עזרה?

מיכאל קליינר: למה?

מיכאל קליינר: אני לא מסתדר?

מיכאל קליינר: אני נראה לך חלש?

מיכאל קליינר: אני נראה לך עייף?

מיכאל קליינר: אני נראה לך כמי שעוד רגע הולך לפתוח את התנ"ך?

מיכאל קליינר: תאמין לי, יש לי כאן עוד הרבה דברים.

מיכאל קליינר: אני גם רוצה, כמובן, לדבר על ערוץ-7.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, תסביר לי מתי ירדה האינפלציה ל-4%?

דן תיכון: באיזו שנה?

דן תיכון: אני פשוט לא זוכר.

 אברהם-בייגה שוחט: בסקוטלנד, ב-1982.

מיכאל קליינר: – – – מרבית שנה זו, עד הפיחות.

דן תיכון: מה זה מרבית?

דן תיכון: מודדים מינואר עד דצמבר.

מיכאל קליינר: אמת.

 אברהם-בייגה שוחט: לא, קליינר מודד את מה שמתאים לו.

דן תיכון: אילו לא נקבת בשמי לא הייתי מעיר.

דן תיכון: אבל מאחר שהזכרת אותי, אני מוכרח לשאול אותך.

מיכאל קליינר: אני חושב, שהיה שלב מסוים, עד הפיחות, שבו עמדנו בקצב שנתי של 4%.

דן תיכון: אה, עד הפיחות.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אם אני טועה, תקן אותי.

דן תיכון: אפשר לחשוב שאני עשיתי את הפיחות.

דן תיכון: יצרת איזו שנה קלנדרית שונה.

דן תיכון: בסך הכול האינפלציה השנה הגיעה ל-8.6%.

דן תיכון: מה לעשות?

מיכאל קליינר: אבל אם נצליח לבלום ולגדר את הקפיצה שהיתה בעקבות – – –

דן תיכון: אתה מדבר על העתיד.

מיכאל קליינר: כן, כן.

דן תיכון: אם נצליח.

דן תיכון: אבל קודם דיברת על העבר, שבו הוא הצליח להוריד את האינפלציה.

מיכאל קליינר: אני רוצה לקוות, ואולי אני טועה, ואולי אתבדה, אבל זה הרי גם תלוי בנו, שהדילוג החד באינפלציה הוא תאונה שבעקבותיה נחזור למסלול.

דן תיכון: תאונה של מי?

מיכאל קליינר: זו כבר שאלה אחרת.

דן תיכון: של הנגיד, של הנגיד.

מיכאל קליינר: זו שאלה אחרת.

דן תיכון: אז ממה נפשך?

מיכאל קליינר: אני אמרתי שבדברים מסוימים היתה לי ביקורת.

מיכאל קליינר: אני חושב שהמגמה היא חיובית.

דן תיכון: טוב, תמשיך, תמשיך.

מיכאל קליינר: אני הבעתי את דעתי שבקטע הזה היה צריך להתערב.

מיכאל קליינר: אבל אני מדבר על הרצוי.

מיכאל קליינר: אני מדבר על זה שמרצון לבוא היום ולהגיד שאנחנו הולכים לאינפלציה של 8% – המשמעות היא שאנחנו נתרחק מהאינפלציה העולמית.

מיכאל קליינר: הפער יהיה של 6%.

מיכאל קליינר: האינפלציה העולמית היום, גם באירופה וגם בארצות-הברית, עומדת על 2%, וגם במצב של 4% מול 2% קשה להתחרות.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, לסיים.

מיכאל קליינר: אני גם משיב בשם יושב-ראש ועדת הכספים.

דן תיכון: לא.

דן תיכון: ראש הממשלה ישיב.

מיכאל קליינר: אני לא יודע.

דן תיכון: ראש הממשלה ישיב.

מיכאל קליינר: ביקש ממני יושב-ראש ועדת הכספים – – –

דן תיכון: אבל ראש הממשלה משיב בתוקף היותו שר האוצר.

מיכאל קליינר: לא ידעתי על זה.

דן תיכון: יש עוד השר המתאם, ועוד שר הבריאות רוצה לדבר, והדרך ארוכה ארוכה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, הבנתי שהוטלה עלי המשימה הקשה להשיב עד להצבעה, אז אני טעיתי.

מיכאל קליינר: יש כמה דברים שאני באמת רוצה לומר.

דן תיכון: אז תאמר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, היתה הסכמה שב-24:00 מתחילים להצביע.

חיים אורון: חבר הכנסת קליינר הוא לא שר, הוא לא שום דבר – – –

מיכאל קליינר: חבר הכנסת אורון, אמרתי ליושב-ראש, לא הקשבת לי, יכול להיות שהיתה אי-הבנה, לכן אני מבקש לתת לי כמה דקות לומר את הדברים שהייתי אומר לו חשבתי שיש עשר הדקות שהוגדרו לי.

מיכאל קליינר: אני אעבור מייד לנושא של ערוץ-7, כי אני רואה בו חשיבות.

מיכאל קליינר: עמדתי על הדוכן הזה בנאום הבתולים שלי בכנסת העשירית, לפני 17 שנה.

מיכאל קליינר: היה זה הנאום הראשון שלי בכנסת, ב-1982.

מיכאל קליינר: נדמה לי, שחבר הכנסת רובינשטיין היה אז בכנסת.

מיכאל קליינר: בנאום הראשון שלי היתה התייחסות להצעת חוק של חברי הכנסת מאיר שטרית, יוסי שריד, נדמה לי, רוני מילוא, וההצעה הזאת היתה להעניק לגליזציה לתחנת השידור של אייבי נתן לשדר מהחוף.

מיכאל קליינר: ינואר 1982, כל חלקי הבית התאחדו, חבר הכנסת שריד מהשמאל, חברי הכנסת שטרית ומילוא מהימין, רוני מילוא אז אפילו היה ימין קיצוני, נדמה לי, וכולם התאחדו.

דן תיכון: אתה אוהב אותו.

מיכאל קליינר: למה?

מיכאל קליינר: כי אייבי נתן שידר מספינה.

מיכאל קליינר: באותו חורף של 1981/82 היתה סופה נוראה, וספינת אייבי נתן כמעט טבעה, ואז באו האנשים ואמרו: בואו נעשה חוק.

מיכאל קליינר: קראו לו "חוק אייבי נתן", כדי שישדר מהחוף, וכל הבית התאחד.

מיכאל קליינר: חקיקה פרסונלית.

מיכאל קליינר: יצחק זמיר היה היועץ המשפטי לממשלה; מלה לא נאמרה על זה שמחוקקים חקיקה פרסונלית לטובת אדם.

מיכאל קליינר: אז, אחרי הרבה שנים שאייבי נתן שידר בהן 3 מיילים מהחוף, 2 מיילים מהחוף, בחורף מהנמל, אף אחד משומרי החוק, אבירי הסדר הציבורי, לא פצה פה ולא צפצף.

מיכאל קליינר: כשעלתה תחנת "ארץ הצבי" של ערוץ-7, היא אמרה: אם יש תחנה כזו, למה לא תהיה תחנה אחרת?

מיכאל קליינר: יתירה מזו, בשלב מסוים בא יזם פרטי ואמר:

מיכאל קליינר: אם אפשר לשדר שידורי רדיו מחוץ למים הטריטוריאליים, למה לא תהיה טלוויזיה?

מיכאל קליינר: והקים ספינה ששידרה טלוויזיה, קראו לה "אודליה".

מיכאל קליינר: מישהו זוכר?

מיכאל קליינר: ספינת טלוויזיה.

מיכאל קליינר: באה הכנסת וחוקקה חוק שאסור לשדר מהמים טלוויזיה; רדיו מותר.

מיכאל קליינר: למה?

מיכאל קליינר: כדי שאייבי נתן יוכל להמשיך לשדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא מבין את ההצעה.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת דהאמשה, הבעיה היא התכנים או הבעיה היא העיקרון?

מיכאל קליינר: כרגע אנחנו מדברים על שלטון החוק.

מיכאל קליינר: לערוץ-7 יש למעלה ממיליון מאזינים, לא כולל מאזינים בשפה הרוסית.

מיכאל קליינר: יש ציבור גדול במדינת ישראל שחש שהתקשורת הקיימת לא מייצגת אותו.

מיכאל קליינר: ערוץ-7 הוא הפה היחיד שלהם.

מיכאל קליינר: אפילו שלי יחימוביץ' אמרה, שמרבית השדרים בכל תחנות הרדיו החוקיות, הלגיטימיות, הם בעלי קו מסוים.

מיכאל קליינר: כולם מייצגים חלק מהעם, שהוא מיעוט של אלה שדוברים עברית כשפה ראשונה, וערוץ-7 בעצם מייצג את הרוב במגזר הזה.

טלב אלסאנע: הערוץ הגזעני הזה.

טלב אלסאנע: זה ערוץ הכי מסית, הכי גזעני.

מיכאל קליינר: באים היום, כי אייבי נתן הפסיק לשדר, ופתאום מודדים בסרגל אם חרגו באיזה מייל מהמים הטריטוריאליים.

מיכאל קליינר: אם יש גוף וולונטרי כמו מועצת יש"ע, שמציבה מגבר ומשדרת את השידורים, אז אומרים: זה לא חוקי.

מיכאל קליינר: ואם משדר ערוץ מלבנון או מכל מקום בעולם, מה עושות תחנות הכבלים?

מיכאל קליינר: בעצם הן קולטות אותו ערוץ שמשדר מחוץ לטריטוריה הישראלית ומגבירות אותו, זה חוקי.

מיכאל קליינר: אבל כשבאה מועצה אזורית ורוצה להגביר את השידורים, כי ערוץ-7 מייצג אותה, זה לא חוקי.

מיכאל קליינר: כבר אמרו לי: "הפושעים האלה".

מיכאל קליינר: הרי במה הם נאשמים?

עמנואל זיסמן: למה לא מביאים את זה היום?

עמנואל זיסמן: אני בעד.

מיכאל קליינר: אני אגיד.

דן תיכון: לסיים.

מיכאל קליינר: עוד שתי דקות.

מיכאל קליינר: גם חבר הכנסת ברק דיבר המון אחרי סיום הדברים.

דן תיכון: ואני אחראי?

דן תיכון: חבריך רוצים, הם לא יישארו כאן.

האשם מחאמיד: מה התשובה?

מיכאל קליינר: התשובה היא שאני בהחלט בעד.

מיכאל קליינר: צריך להבין שמדובר באונייה שעלתה הרבה מאוד כסף, אולי יותר מהזיכיונות, שההפעלה השנתית שלה עולה הרבה מאוד כסף.

מיכאל קליינר: כלומר, לא מדובר על פעולה בלתי חוקית בעליל.

מיכאל קליינר: מדובר על אקט שהוא בעיקרון חוקי, כאשר מדברים שפה היתה סטייה.

מיכאל קליינר: במה מאשימים אותם?

מיכאל קליינר: – שביום מסוים הם לא היו 12 מייל מהחוף.

מיכאל קליינר: אני רוצה לומר לכם כעובדה, שכשאייבי נתן וספינת "ארץ הצבי" שידרו מחוץ למים הטריטוריאליים, היו מקרים שמשמר החופים אמר להם: בואו תתקרבו, כי אנחנו צריכים לשמור עליכם, לא נוח לנו שאתם 12 מייל מהחוף.

מיכאל קליינר: אבל היום זה פתאום עילה למעצרים, לחקירות, יחידה שלמה של המשטרה במשך שבועות עם תהודה נוראית, הזמינו את הרב של בית-אל ואחרים.

מיכאל קליינר: מותר, חוקי, השאלה היא אם הגיוני הדבר, והשאלה היא אם אין כאן איפה ואיפה, והשאלה היא איפה חופש הדיבור.

אברהם פורז: אדוני, חבר הכנסת קליינר, ערוץ-7 היה יכול מזמן לקבל זיכיון חוקי, רק שהם לא רוצים.

אברהם פורז: אלה אנשים שרוצים להיכנס דרך החלון, לא דרך הדלת.

מיכאל קליינר: אני כמוך, חבר הכנסת אברהם פורז, הייתי מעדיף כך, ובלילה שעבר ביליתי בניסיון לגרום לזה שהדברים ייעשו בדרך שמקובלת על משרד המשפטים, על היועץ המשפטי ועל כל הגורמים, כדי שתינתן הזדמנות שווה גם לגורמים האחרים מן השמאל.

דן תיכון: לסיים.

דן תיכון: אפילו אני, גדול האופטימיסטים, אמרתי שההצבעה תהיה "אך לא מאוחר מן השעה 01:00".

דן תיכון: תסתכל, יש לנו עוד שלושה נואמים.

מיכאל קליינר: אני מתחייב – שתי דקות.

דן תיכון: גם שר הבריאות רוצה להשיב.

מיכאל קליינר: מן השמאל ומן המגזרים החרדיים יוכלו לשדר באופן ארצי.

מיכאל קליינר: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, אני בכלל מצהיר כאן, שאני בעד שמים פתוחים.

מיכאל קליינר: באמריקה יש שמים פתוחים, בצרפת יש שמים פתוחים.

מיכאל קליינר: יבוא מישהו שישדר מתחנה ארצית לחרדים, ויבוא מי שרוצה להקים תחנה שאין בה אשה, כי יש ציבור שלא רוצה לשמוע מוזיקה של נשים, ותהיה תחנה ארצית בערבית.

מיכאל קליינר: אם יש מישהו שרוצה לשדר בערבית, לא תחנה אזורית אלא ארצית, אני בעד שתהיה תחנה ארצית למגזר דוברי הערבית בקרבנו.

מיכאל קליינר: במשרד המשפטים – וכאן תשובתי לך, חבר הכנסת זיסמן – הצעת חוק של משרד החינוך שכבה בפרקליטות שנה ולא התקדמה, ואני לא מבין למה לא התקדמה, ואם לא הדרך הזאת של ההסתייגויות של אלון לחוק ההסדרים ושל הנדל לחוק התקשורת של ועדת המשנה שלי, לא היו מתקדמים.

מיכאל קליינר: עובדה שביומיים האחרונים פתאום הצליחו לעשות מה שלא הצליחו שנתיים, ואם לא סעיף אחד ששנוי במחלוקת, אפשר היה להביא היום בקריאה ראשונה הצעת חוק על דעת כולם.

מיכאל קליינר: קיוויתי שבוועדת משנה מיוחדת הייתי משכנע גם חברים מהשמאל, ויש חברים, דדי צוקר וחיים רמון, והיינו מגבשים בהסכמה הצעת חוק.

מיכאל קליינר: אני לא רוצה להיכנס לפרטים של משא-ומתן, אבל, לצערי, היתה נסיגה מסוימת בעמדה של משרד המשפטים, ולא הסתייע.

מיכאל קליינר: והיות שאני יודע שהיחס לערוץ-7 הוא לא ענייני, ויש אנשים שהשנאה לערוץ-7 ולמה שהוא מייצג מעבירה אותם על דעתם, לכן עמדנו – – –

חיים אורון: מה זה?

חיים אורון: קובעים סדרים, תעמוד בהם.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, עברו שתי דקות ועוד שתי דקות ועוד שתי דקות.

מיכאל קליינר: ג'ומס, ראיתי גם אותך בנאומים, זה ייקח עוד דקה.

מיכאל קליינר: לכן, נעשה הכול כדי שהחוק יעבור בכנסת הזאת, כך או אחרת.

מיכאל קליינר: אני מעדיף שאחרת, אבל אם לא כך, בהסתייגות, יעבור החוק שייתן לערוץ החשוב הזה, שמבטא חלק מהעם, לשדר באופן לגיטימי מן החוף, ולא ילמדו אותנו ביקורת אלה שהשאירו לנו גירעון של 15 מיליארד, מהם חריגה של 8 מיליארדים.

מיכאל קליינר: נכון, ג'ומס, במובן מדיני אני היום באופוזיציה לממשלה, אבל בכלכלה היא פי-מאה יותר טובה מהממשלה של בייגה שוחט ופרס.

מיכאל קליינר: היא קיצצה בשנתיים 10 מיליארדי שקלים, כדי לתקן את כלכלת הבחירות המחפירה של בייגה שוחט.

מיכאל קליינר: ואם היה זה רק על סמך הקריטריון הכלכלי, אבוי למדינת ישראל אם אלה יחזרו להגה הכלכלה עם המחשבה הבולשביקית שלהם.

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: סגן השר מיכאל איתן, השר המקשר, בבקשה.

עמנואל זיסמן: אנחנו נלך.

עמנואל זיסמן: רוצים להצביע.

דן תיכון: מי שרוצה ללכת, יכול ללכת.

דן תיכון: הוא חייב לדבר.

חיים אורון: איפה ראש הממשלה, אפשר לדעת?

חיים אורון: אמרו שב-24:00 יבוא ראש הממשלה ויספר לנו מה עם הכסף.

חיים אורון: מה הולך פה?

חיים אורון: מאיר שטרית, איפה ראש הממשלה, שר האוצר?

חיים אורון: שיבוא פעם אחת לכנסת בתקציב.

חיים אורון: אין לו אומץ לבוא לכאן.

מיכאל איתן: הוא יגיע, תמתין בסבלנות.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, יש לך עוד לילה ארוך אתי.

דן תיכון: ארוך ארוך.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להביא בפני הכנסת – – –

חיים אורון: איפה ראש הממשלה?

מיכאל איתן: אני מבקש להביא בשם הממשלה את הסיכומים עם סיעות הכנסת, בכל הקשור לתקציב 1999.

מיכאל איתן: אולי בטרם אפרט את הסיכומים השונים, אקדיש מלים מספר לבסיס המשפטי שממנו נובעת הרצאת הדברים שאני אמור לשאת.

מיכאל איתן: בעבר, על-פי סעיף 17 לחוק-יסוד: הממשלה, כל נושא שיש בו הבעת אמון או אי-אמון הקשור בהבעת אמון או אי-אמון או כינונה של ממשלה, ויש בו הסכם, ההסכם הזה מוכרח להיות מובא בפני מליאת הכנסת בטרם הבאת אותו נושא להצבעה בכנסת.

מיכאל איתן: כלומר, הסכמים שנעשו בגין הבעת אמון או אי-אמון בממשלה.

מיכאל איתן: כאשר היה בתוקף חוק-יסוד: ממשלה קודם, גם נושא תקציב המדינה נחשב לא על-פי חוק, על-פי מסורת, כהצבעת אמון או אי-אמון בממשלה.

מיכאל איתן: לעומת זאת, כיום, על-פי חוק-יסוד: הממשלה החדש, נושא התקציב אינו בבחינת אמון או אי-אמון, משום שגם אם התקציב נופל, הממשלה אינה נופלת.

דן תיכון: כל מה שאתה אומר נכון, למעט העובדה שבעבר ההצבעה על התקציב הפכה להיות הצבעת אי-אמון אוטומטית.

דן תיכון: זה לא נכון.

מיכאל איתן: לא אמרתי את זה.

מיכאל איתן: אמרתי שבעבר הצבעה על התקציב היתה פרשנות.

דן תיכון: ראו אותה כאילו, אבל למעשה היא לא היתה.

מיכאל איתן: ראו אותה כאילו הצבעת אמון או אי-אמון, כפי שציינתי, אף-על-פי שזה לא היה כתוב בשום חוק.

מיכאל איתן: היום גם אי-אפשר לראות אותה כהצבעת אמון או אי-אמון.

מיכאל איתן: ומכאן, שאם לא מדובר בהצבעת אמון או אי-אמון, מאחר שהדיון על התקציב מתקיים היום, גם אם הוא ייפול בהצבעה יהיה לנו תקציב על בסיס הסידור שבשלושת החודשים הראשונים לשנת התקציב התקציב קיים לפי אחד חלקי 12 מהתקציב של השנה שחלפה.

מיכאל איתן: המשמעות היא, שאין כאן הצבעת אמון או אי-אמון, אלא לאחר שלושה חודשים.

שמעון פרס: כדאי לך להצביע נגד התקציב.

דן תיכון: למה?

שמעון פרס: הוא אומר שזה לא חשוב.

מיכאל איתן: מכאן נשאלת השאלה, מה הבסיס המשפטי.

דן תיכון: אין בסיס משפטי, אבל יש מסורת.

מיכאל איתן: יפה.

מיכאל איתן: מה הבסיס המשפטי להבאת הסיכומים הקואליציוניים בטרם ההצבעה?

מיכאל איתן: אני אומר, שאכן, יש מסורת בלתי כתובה, יש גם פרשנות או כללים שקבע בזמנו היועץ המשפטי לממשלה.

מיכאל איתן: את כל הרצאת הדברים הארוכה שלי כמבוא אני מביא על מנת להבהיר, שהדברים שאני אומר כרגע באים מכוח מסורת קצרת יומין, מסורת חשובה שיש לאמץ אותה, ולא מכוח סעיף 17, ששם גם יש עניין של מועדים ופרקי זמן שבהם צריך להציג את ההסכמים.

מיכאל איתן: כלומר, שמדובר על 24 ו-48 שעות לפני ההצבעה – כל הדברים האלה לא חלים במקרה זה.

מיכאל איתן: ועכשיו לסיכומים עם סיעות הכנסת.

דן תיכון: עכשיו למסורת.

מיכאל איתן: ועכשיו למסורת.

דן תיכון: וטוב שתישמר המסורת, תאמין לי.

מיכאל איתן: אני קורא את ההודעה כלשונה.

מיכאל איתן: להלן ההבנות הכרוכות באישור חוק התקציב לשנת 1999 ובחקיקה הנלווית, שהושגו בימים האחרונים עם סיעות שונות.

מיכאל איתן: בכל הקשור למימוש סעיפים הכרוכים בתוספת תקציב, יתוקצבו נושאים אלה בשנת 1999 במסגרת תקציב המדינה, בכפוף להתאמות הנדרשות בתקציב, ולקבלת אישורים הנדרשים כדין על-ידי ועדת הכספים ובהתאם לקריטריונים הקיימים: 1.

מיכאל איתן: סיעת המפד"ל – לתקציב משרד הביטחון לנושא ישיבות ההסדר, יועבר בשנת 1999 סכום של 14 מיליון ש"ח.

מיכאל איתן: 2.

מיכאל איתן: לתקציב משרד הדתות יועבר בשנת 1999 – סכום של 34 מיליון ש"ח, כמפורט להלן: א.

מיכאל איתן: מדרשות ציוניות – 11.5 מיליון ש"ח; ב.

מיכאל איתן: שירותי ייעוץ – – –

חיים אורון: לאיזה משרד זה?

מיכאל איתן: אני מדבר על תקציב משרד הדתות.

מיכאל איתן: שירותי ייעוץ והפריה – 1.6 מיליון ש"ח; נישואין וגיור – 2.2 מיליוני ש"ח; מלגות – 5.1 מיליוני ש"ח; גרעינים תורניים – 3.3 מיליוני ש"ח; כולל היובל – 3.3 מיליוני ש"ח; כולל האלף – 2 מיליוני ש"ח; שיקום בית-העלמין בצפת – 2 מיליוני ש"ח; הכשרה ועידוד נושאי דיני ממונות – 3 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: לתקציב משרד החינוך, התרבות והספורט יועבר בשנת 1999 בהתאם לסיכום עם סיעת המפד"ל סכום של 28 מיליון ש"ח, כמפורט להלן: מינהל לחינוך התיישבותי – 16 מיליון ש"ח, הכשרת מורים – 5 מיליוני ש"ח, הרשות לקליטת עלייה בגין נעל"ה – 4 מיליוני ש"ח, בנות שירות לאומי – 2 מיליוני ש"ח, מדרשות לבנות – מיליון ש"ח.

מיכאל איתן: לתקציב משרד העבודה והרווחה יועבר בשנת 1999 סכום של מיליון ש"ח לילדי תסמונת דאון.

מיכאל איתן: כל הסכומים האמורים יוקצו לתקנות בתקציבי המשרדים, והכול בכפוף לכללים ולקריטריונים קיימים.

מיכאל איתן: הסיכומים עם סיעת ש"ס, סיעת יהדות התורה וסיעת המפד"ל, במקובץ: 1.

מיכאל איתן: לתקציב משרד הדתות, לנושא עירובין, יועבר בשנת 1999 סכום של 5 מיליוני ש"ח.

עמנואל זיסמן: איך זה יתחלק בין השלוש?

מיכאל איתן: הסיכום הוא במשותף, החלוקה תהיה בהתאם לקריטריונים ובכפוף לתקנות וכיוצא בזה.

אברהם פורז: אדוני סגן השר, אפשר לקבל הסבר מה זה עירובין?

מיכאל איתן: רבותי, לתקציב משרד הדתות, לנושא שיפוץ מקוואות, יועבר בשנת 1999 סכום של 10 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: סיעת ש"ס וסיעת יהדות התורה, הסיכומים כדלקמן – – –

חיים אורון: הנה ראש הממשלה הגיע, שהוא יקרא את זה.

חיים אורון: שראש הממשלה יקרא את זה, הוא שר האוצר.

מיכאל איתן: אתה לא קובע.

דן תיכון: זה על דעתו של ראש הממשלה.

חיים דיין: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דיין, אתה עוזר לנו?

מיכאל איתן: הסיכומים הבאים נעשו עם סיעת ש"ס וסיעת יהדות התורה: 1.

מיכאל איתן: בחודש פברואר 1999 יעודכנו התעריפים לתלמידים עד גיל 18, הנתמכים מתקציב משרד הדתות בשנת 1999.

מיכאל איתן: העדכון יהיה בשיעור של 50% מן ההפרש שבין שיעור עליית מדד המחירים לצרכן בשנת 1998 לבין שיעור תוספת היוקר בשנת 1998.

חיים אורון: כמה כסף?

מיכאל איתן: תיכף נדבר.

מיכאל איתן: 2.

מיכאל איתן: משרד החינוך יערוך בדיקה מקצועית, בהתאם לקריטריונים הקיימים במשרד ברחבי הארץ, לבחינת הצרכים בנושא כיתות לימוד במגזר החרדי.

מיכאל איתן: מספר הכיתות החדשות במגזר החרדי שיתוקצבו בשנת 1999 לא יעלה על 400 כיתות לימוד.

מיכאל איתן: רשתות החינוך החרדי יגישו תוך חודש ימים דוח לגבי הצרכים בנושא כיתות הלימוד, לפי בדיקתן.

מיכאל איתן: משרד החינוך יבחן את הדוח עם הרשויות המקומיות ויגיש דוח ביניים תוך חודש ימים מיום קבלת הדוח מרשתות החינוך.

מיכאל איתן: מנכ"ל משרד ראש הממשלה ומנכ"ל משרד החינוך יקיימו דיון בנושא בינוי הכיתות החדשות מייד לאחר הגשת דוח הביניים על-ידי משרד החינוך ללא עלות תקציבית נוספת.

חיים אורון: מה זה?

חיים אורון: 400 כיתות בלי עלות?

מיכאל איתן: לתקציב משרד החינוך, התרבות והספורט יועבר בשנת 1999 סכום של 70 מיליון ש"ח כמפורט להלן: א.

מיכאל איתן: תרבות חרדית – – –

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום, את הבעיות האלה צריך לפתור במקום אחר, אתה מפריע לו.

דן תיכון: חבר הכנסת גבאי – – –

קריאה: זה גם הסכם קואליציוני.

דן תיכון: כן, אני מבין על מה זה.

מיכאל איתן: לתקציב משרד החינוך, התרבות והספורט יועבר בשנת 1999 סכום של 70 מיליון ש"ח כמפורט להלן: א.

מיכאל איתן: תרבות חרדית – 20 מיליון ש"ח; ב.

מיכאל איתן: הכשרת תלמידות בסמינרים למורים במגזר החרדי – 30 מיליון ש"ח.

מיכאל איתן: כמו כן, משרד החינוך יבדוק כחודש ימים את צורכי הכשרת המורים במגזר החרדי ויתקצב בהתאם; ג.

מיכאל איתן: תקצוב 500 תלמידים חרדים בפנימיות בשנת 1999, בשנת הלימוד התשנ"ט והתש"ס.

מיכאל איתן: זה התש"ס.

מיכאל איתן: זה הסיכום עם ש"ס בעניין התש"ס; ד.

מיכאל איתן: סיוע לפנימיות – 10 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: עכשיו סיכומים עם סיעת יהדות התורה: לתקציב משרד החינוך, התרבות והספורט בנושא פעולות החינוך העצמאי יועבר סכום של 13 מיליון ש"ח.

מיכאל איתן: כל הסכומים האמורים יוקצו לתקנות קיימות בתקציבי המשרדים והכול בכפוף לכללים ולקריטריונים הקיימים.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אפשר לקבל את הנייר הזה?

דן תיכון: ראשית, אין התנגדות, שהרי זה מופיע בפרוטוקול.

חיים אורון: אבל אנחנו רוצים לראות.

דן תיכון: בסדר, מייד יצלמו זאת ויחלקו.

מיכאל איתן: אדוני ראש הממשלה, נאמר לי שיש אולי סיכום נוסף, ולא קיבלתי אותו, עם סיעת ש"ס.

מיכאל איתן: אני ממשיך: סיעת ישראל בעלייה – 1.

מיכאל איתן: לתקציב משרד הקליטה יועבר בשנת 1999 סכום של 10 מיליוני ש"ח כמפורט להלן: א.

מיכאל איתן: יזמות – 7.5 מיליוני ש"ח; ב.

מיכאל איתן: חינוך – 2.5 מיליוני ש"ח.

 אברהם-בייגה שוחט: מה זה חינוך במשרד הקליטה?

עמנואל זיסמן: ממתי חינוך במשרד הקליטה?

רומן ברונפמן: זה שעות עזר לתלמידים.

עמנואל זיסמן: זה לא שייך – – –

מיכאל איתן: 2.

מיכאל איתן: הממשלה תעמיד פתרונות אלטרנטיביים בנושא דיור לזכאים בהתאם להסכם בעניין זה שתוכנו כדלקמן: א.

מיכאל איתן: פתרונות דיור – 1.

מיכאל איתן: המדינה תשכור באמצעות משרד הקליטה 3,000 יחידות דיור במסגרת מקבצי דיור, כולל 1,250 יחידות דיור שסוכמו במסגרת תקציב 1999; 2.

מיכאל איתן: 500 פתרונות דיור לעולים יועמדו מתוך מסגרת של 1,300 יחידות דיור על-פי המלצות שגיבשה הוועדה הבין-משרדית להסבת מבנים לפתרונות דיור ארוכי טווח.

מיכאל איתן: הוועדה תגיש לשר האוצר ולשר הקליטה עד לסוף פברואר 1999 הצעה לפריסת 500 הפתרונות האמורים; 3.

מיכאל איתן: 500 דירות שיירכשו במחיר שלא יעלה על 80,000 דולר ליחידת דיור.

 אברהם-בייגה שוחט: אין שקלים במדינת ישראל?

 אברהם-בייגה שוחט: אי-אפשר להגיד את המחיר בשקלים?

חיים רמון: מהשאר הוא התייאש, לפחות זה.

מיכאל איתן: אני אתקן.

מיכאל איתן: 500 דירות שיירכשו במחיר שלא יעלה בשקלים על 80,000 דולר ליחידת דיור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באיזה שער?

מיכאל איתן: תינתן עדיפות ליחידות דיור המותאמות לדיור נכים לצמיתות בעלי נכות בשיעור של 100% ויחידות דיור לקשישים.

מיכאל איתן: ב.

מיכאל איתן: הארכת הזכאות – הזכאות בתחום הדיור לעולים שזכאותם עומדת לפוג ביוני 1999 תוארך עד יוני 2000; ג.

מיכאל איתן: שכר דירה – 1.

מיכאל איתן: השתתפות בשכר דירה ל-46,000 זכאים נתמכים, המתקיימים מקצבאות הביטוח הלאומי ואינם מתגוררים עם בני משפחותיהם.

מיכאל איתן: שיעור ההשתפות יעודכן בכ-8%; 2.

מיכאל איתן: גובה ההשתתפות בשכר דירה ל-40,000 זכאים נתמכים, המתקיימים מקצבאות הביטוח הלאומי והמתגוררים – –

רענן כהן: גמרת כבר את כל הכסף של המדינה.

מיכאל איתן: – – עם בני משפחותיהם יעודכן בכ-5%.

חיים אורון: בכמה כסף מסתכמים כל הדברים האלה?

מיכאל איתן: אני תיכף אגיד.

מיכאל איתן: 3.

מיכאל איתן: עדכון הסיוע בסעיפים ג' וד' יתבצע בתאריך 1 במרס 1999.

מיכאל איתן: ד.

מיכאל איתן: סיוע בשכר דירה לחיילים עולים בודדים – הסיוע בשכר דירה הניתן באמצעות משרד השיכון לחיילים עולים בודדים יעודכן לסכום של 450 ש"ח.

חיים אורון: – – –

מיכאל איתן: לא, כנראה לחודש.

מיכאל איתן: הפתרונות האמורים בסעיף א.3.

מיכאל איתן: ימומנו בהכנסות ממכירת הדירות הציבוריות במסגרת המבצע.

מיכאל איתן: תקצוב הפתרונות האמורים בסעיף א.1., לרבות הרשאה להתחייב בסעיפים הרלוונטיים: ביצוע בשנת 1999 יתבצע עד 15 במרס 1999.

מיכאל איתן: יתרת ההכנסות, במידה שיהיו כאלה, מעבר לעלות יצירת הפתרונות על-פי סיכום זה, תיועד למציאת פתרונות לדיור סוציאלי על-ידי ועדה בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

חיים אורון: יש ועדה במשרד השיכון.

חיים אורון: יש שם ועדה לשיכון.

חיים אורון: יש ועדה כזאת.

דן תיכון: יש לך עוד הרבה?

דן תיכון: אתה מגיע לסוף?

מיכאל איתן: כן.

דן תיכון: אני לא רואה.

מיכאל איתן: יש לי עוד עמוד וחצי.

דן תיכון: או, אה, זה ארוך הפעם.

מיכאל איתן: כל הסכומים האמורים יוקצו לתקנות קיימות בתקציבי המשרד, והכול בכפוף לכללים ולקריטריונים הקיימים.

מיכאל איתן: עכשיו אני עובר לפרק שאינו כולל – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שוחט, אולי תצטרך לממש את זה, תקשיב היטב.

 אברהם-בייגה שוחט: שום דבר לא יתממש מזה.

 אברהם-בייגה שוחט: אל תדאג.

סאלח סלים: זה חתום על הקרח.

 אברהם-בייגה שוחט: זה חתום על הקרח – – –

סאלח סלים: הוא מתבייש לקרוא את זה.

סאלח סלים: מלבישים עליו.

מיכאל איתן: אני מבקש להתקדם.

מיכאל איתן: הפרק הבא נוגע לנושאי התיישבות, והוא בסיכום עם חברי כנסת וסיעות שונות וגם על דעתה של סיעת מולדת.

מיכאל איתן: כלומר, חברי כנסת וסיעות שונות מהקואליציה, ועל דעתה של סיעת מולדת.

מיכאל איתן: להלן הנושאים הקשורים בהתיישבות ביהודה, שומרון, חבל עזה ורמת-הגולן ובקעת-הירדן, על-פי הפירוט כדלקמן: 1.

מיכאל איתן: לתקציב משרד הבריאות לנושא מוקדי הזנקה לאמבולנסים ביש"ע יועבר בשנת 1999 סכום של 3 מיליוני ש"ח; 2.

מיכאל איתן: לתקציב משרד התיירות יועבר סכום של 25.5 מיליון ש"ח כמפורט להלן: פיתוח התיירות באזור יש"ע – 5 מיליוני ש"ח; שיווק התיירות באזור יש"ע – 5 מיליוני ש"ח; פיתוח התיירות ברמת-הגולן – 2.5 מיליוני ש"ח; שיווק התיירות ברמת-הגולן – 2 מיליוני ש"ח.

 אברהם-בייגה שוחט: זה קובעי פלדה לתיירים?

מיכאל איתן: בייגה, אתה מתנגד – – –

 אברהם-בייגה שוחט: מה עושים בשיווק?

 אברהם-בייגה שוחט: קסדות לתיירים?

מיכאל איתן: אני רוצה להבין: אתה מתנגד להקצאת תקציבים לפיתוח תיירות ברמת-הגולן?

חיים אורון: למה זה לא עובר בתקציב?

מיכאל איתן: אתה מתנגד?

חיים אורון: כן.

מיכאל איתן: למה זה לוקח לך כל כך הרבה זמן לחשוב?

מיכאל איתן: עזוב.

עמנואל זיסמן: – – –

מיכאל איתן: לא שאלתי.

מיכאל איתן: פיתוח תיירות ברמת-הגולן – 2.5 מיליוני ש"ח.

יוסי שריד: הקמת מוזיאון להתנחלויות – 5 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: חבר הכנסת שריד, אני מציע לך לא להיות ציני.

מיכאל איתן: מדובר פה בצרכים אלמנטריים, ואני חושב שאפשר להיות רגיש גם לתושבים שנמצאים שם.

מיכאל איתן: שיווק תיירות ברמת-הגולן – 2 מיליוני ש"ח; פיתוח תיירות באזור הבקעה וצפון ים-המלח – 2 מיליוני ש"ח; שיווק התיירות באזור הבקעה וים-המלח – 1.5 מיליון ש"ח; פיתוח תיירות בעיר העתיקה בירושלים – 7.5 מיליוני ש"ח.

חיים אורון: מה עם העיר העתיקה של – – –

מיכאל איתן: 3.

מיכאל איתן: לתקציב משרד השיכון יועבר בשנת 1999 סכום של 69 מיליון ש"ח ויבוצעו השינויים הפנימיים כמפורט להלן: הפעלת עבודות תכנון ופיתוח לבנייה למגורים בהיקף של 125 מיליון ש"ח, תועבר מהבנייה העירונית לבנייה הכפרית, מתוכם 15 מיליון ש"ח ליישוב קצרין; ב.

מיכאל איתן: בניית יחידות דיור בתל-רומיידה ובית-רומנו בחברון – 4 מיליוני ש"ח; ג.

מיכאל איתן: הקצאת 600 משכנתאות אגודה בתקציב המשכנתאות.

חיים אורון: כמה כסף זה?

מיכאל איתן: ד.

מיכאל איתן: בניית 120 יחידות דיור בבנייה תקציבית – 14 מיליון ש"ח.

חיים אורון: למה אתה לא אומר?

חיים אורון: זה 60–70 מיליון ש"ח מה שאתה אומר.

מיכאל איתן: ה.

מיכאל איתן: הגדלת תקציב הפיתוח בבנייה הכפרית – 40 מיליון ש"ח.

אפרים סנה: בנייה כפרית איפה?

מיכאל איתן: בכל אזורי הבנייה הכפרית.

אפרים סנה: איפה, איפה, איפה?

קריאות: – – –

מיכאל איתן: בכל האזורים שבהם הבנייה הכפרית בונה.

אפרים סנה: זה לשון – – –

חיים אורון: גם בערבה?

סאלח סלים: לא, לא.

סאלח סלים: אצל הערבים.

קריאות: – – –

מיכאל איתן: ו.

מיכאל איתן: הגדלת תקציב מוסדות ציבור בבנייה הכפרית – 2.5 מיליוני ש"ח; ז.

מיכאל איתן: תשתיות לבנייה במעלה-אפרים – 2.5 מיליוני ש"ח; ח.

מיכאל איתן: פיתוח מוסדות ציבור בבקעה – 2.5 מיליון ש"ח; ט.

מיכאל איתן: בניית – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני – – –

מיכאל איתן: מה קרה?

 אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שההגדרות – – – כסף למוזיאון מסוים כזה או אחר, זה בניגוד לחוק הכספים הייחודיים.

חיים אורון: – – –

מיכאל איתן: כתוב – – –

חיים אורון: בייגה, הם כותבים: בתוך התקנות, על-פי קריטריונים – – –

מיכאל איתן: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת בייגה שוחט, כל הסכומים – – –

דן תיכון: זה מהניסיון שהיה לכם אתי, עם מוזיאון הפלמ"ח.

מיכאל איתן: כל הסכומים שנקובים כאן – – –

דן תיכון: אני לא רוצה להתייחס לקיבוצים בערבה, איך הגיע הכסף אז, אבל – – –

מיכאל איתן: כל הסכומים שבהם מדובר יועברו, יוקצו על בסיס תקנות קיימות, לא מייצרים שום תקנה חדשה, וכל הכספים בכפוף לכללים ולקריטריונים הקיימים היום.

מיכאל איתן: לא משונה שום קריטריון.

חיים אורון: כמה כסף זה?

מיכאל איתן: תנו לי לסיים, יש לי עוד חצי עמוד ואני אתן לכם.

עמנואל זיסמן: מיקי – – –

מיכאל איתן: תן לי לסיים, ואני אגיד.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אתה רוצה שנתקדם היום?

דן תיכון: הוא לא יגמור.

עמנואל זיסמן: מיקי, האם זה נכון שברק הודיע שמעלה-אפרים – – –

קריאות: – – –

מיכאל איתן: אני לא שומע מה הוא אומר.

דן תיכון: גם אני לא.

מיכאל איתן: אני מצטער, חבר הכנסת זיסמן.

דן תיכון: לגמור, לגמור.

דן תיכון: תתחיל לקרוא מהר.

מיכאל איתן: בניית מוסדות ציבור בגולן – 3.5 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: המינהל לבנייה כפרית יעמיד תקציב לתכנון ופיתוח תשתיות לבנייה למגורים בגולן בסך של 4 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: סיכום: 4.

מיכאל איתן: לתקציב "הסיירת הירוקה" יועבר בשנת 1999 סכום של 2 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: 5.

מיכאל איתן: לתקציב החטיבה להתיישבות יועבר בשנת 1999 סכום של 62 מיליון ש"ח.

נעמי חזן: – – –

מיכאל איתן: 6.

מיכאל איתן: שיעור ההשתתפות המקסימלי של החטיבה להתיישבות בקרן מבנה קהילה וציבור יעמוד על 70%.

נעמי חזן: – – –

מיכאל איתן: 7.

מיכאל איתן: לתקציב משרד הביטחון, לנושא תגבור שכר רכזי הביטחון ביש"ע, יועבר בשנת 1999 סכום של 4 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: 8.

מיכאל איתן: לתקציב המשרד לביטחון פנים – – –

אופיר פינס-פז: תתביישו לכם, גם בביטחון פוליטיקה?

אופיר פינס-פז: – – –

מיכאל איתן: לא מבין.

דוד טל: – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת פינס, מדובר בהקצאה של 4 מיליוני ש"ח לרכזי ביטחון ביישובים, נו.

אופיר פינס-פז: זה בהסכמים קואליציוניים?

חיים אורון: – – –

עמנואל זיסמן: – – –

מיכאל איתן: הוא דורש תוספת תקציב.

מיכאל איתן: 8.

מיכאל איתן: לתקציב המשרד לביטחון פנים, לנושא תגבור ההבטחה במזרח-ירושלים, יועבר בשנת 1999 סכום של 5 מיליוני ש"ח, בהמשך להחלטת הממשלה בנדון.

מיכאל איתן: 9.

מיכאל איתן: לתקציב משרד הפנים יועבר בשנת 1999 סכום של 105.

מיכאל איתן: 5 מיליון ש"ח, כמפורט להלן: א.

מיכאל איתן: ביצוע עבודות פיתוח בהתיישבות הצעירה ביש"ע – 55 מיליון ש"ח; ב.

מיכאל איתן: פיצוי הרשויות המקומיות ביש"ע בגין הסכם וואי – 25 מיליון ש"ח.

נעמי חזן: – – –

קריאות: – – –

מיכאל איתן: ג.

מיכאל איתן: ביצוע עבודות פיתוח בהתיישבות הצעירה ברמת-הגולן, בקעת-הירדן ומגילות – 23.5 מיליון ש"ח.

אופיר פינס-פז: אתם קונים שלטון בכסף.

חיים אורון: – – –

קריאות: – – –

מיכאל איתן: הם אופטימים.

מיכאל איתן: הם מאמינים שאש"ף יבצע את כל ההתחייבויות, שהרשות הפלסטינית תבצע את ההתחייבויות, ויהיה צורך בסעיף הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

חיים אורון: – – –

מיכאל איתן: אתה צריך להיות רק שמח.

מיכאל איתן: כל ההתחייבויות יבוצעו.

קריאות: – – –

מיכאל איתן: ד.

מיכאל איתן: ביצוע עבודות פיתוח בהתיישבות הצעירה בערבה – –

דוד לוי: אדוני היושב-ראש – – –

מיכאל איתן: אתה מסכים, חבר הכנסת אורון?

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – – –

מיכאל איתן: – – 2 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: 10.

מיכאל איתן: לתקציב משרד החינוך, לנושא טיפוח עדות ישראל בשנת 1999, סכום – – –

דוד לוי: שאלה.

מיכאל איתן: מייד, מייד.

מיכאל איתן: אני אשיב.

דוד לוי: – – –

דן תיכון: הוא כבר גומר, עוד משפט אחד.

דן תיכון: עוד משפט אחד יש לו.

מיכאל איתן: אני באמצע המשפט.

מיכאל איתן: לתקציב משרד החינוך, לטיפוח עדות ישראל בשנת 1999, סכום של 3 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: כל הסכומים האמורים יוקצו לתקנות קיימות בתקציבי המשרד, והכול בכפוף לכללים ולקריטריונים קיימים.

דן תיכון: מנין יילקח הכסף?

חיים אורון: כמה כסף זה?

רענן כהן: 4 מיליארדי שקל.

דן תיכון: מהרזרבה?

צבי הנדל: זה אפילו לא 10% ממה שהיה אצל בייגה.

קריאה: – – –

דן תיכון: כן, כן, מייד, מייד.

דן תיכון: חבר הכנסת לוי.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כל אזרחי המדינה, עיניהם נשואות אל הבית הזה, ומאחר שהבית הזה מייצג את העם כולו, אני רוצה לדעת: מכל התביעות של כל המפלגות שציינת, מה היתוסף למשל לדימונה, מה היתוסף לחצור, מה היתוסף לאופקים, מה היתוסף לבאר-שבע, מה היתוסף לבית-שאן, מה היתוסף לקריית-שמונה?

דוד לוי: כל אלה נשכחו, אף לא אחד לא נזכר.

דוד לוי: מה קורה עם המובטלים?

דוד לוי: מה קורה עם המצוקה?

דוד לוי: כל אלה – –

דן תיכון: לסיים.

דוד לוי: – – לא מצאו אוזן או דאגה.

דוד לוי: אני חיכיתי בסבלנות לרשימה הארוכה הזאת, עם עשרות המיליונים.

דוד לוי: כל אלה לא אזרחים, הם אקסטרא-טריטוריאליים?

דוד לוי: הרי השאלה הזאת מהדהדת ואין לה תשובה.

דוד לוי: ברשימה הזאת – –

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: לסיים.

דוד לוי: – – אף לא אחד מאלה לא מופיע.

דוד לוי: זו לא הפקרות, זו חוצפה, זו אפליה, זו התגרות, זה דבר שאני מתפלא גם על אנשים המייצגים חברה במפלגתך שיושבים בשאננות שכזו, וקולה של האוכלוסייה הזאת לא נשמע.

דוד לוי: עוד לא היה כדבר הזה.

דוד לוי: זאת חוצפה שאי-אפשר להשלים עמה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: למה לא – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת דוד לוי, אני רוחש לך הערכה רבה ויש לך זכויות רבות, אבל אני מצטער לומר שמה שעשית עכשיו היתה דמגוגיה.

מיכאל איתן: זאת היתה דמגוגיה.

דוד לוי: זאת היא הדמגוגיה, שאין לך אף תשובה על כל הסוגיות.

מיכאל איתן: תקציב המדינה מונה עשרות רבות של מיליארדי שקלים שהולכים לנושאים חברתיים.

דוד לוי: – – –

מיכאל איתן: פה מדובר באחוז קטן מתקציב המדינה, ואתה יודע את זה.

דוד לוי: אני יודע מה שאני רואה פה.

מיכאל איתן: אתה יודע שפה מדובר בתקציבים קטנים, ספיח קטן לתקציב המדינה, ואילו בתקציב המדינה – –

דוד לוי: זאת חוצפה.

דן תיכון: רבותי, להירגע.

מיכאל איתן: – – יש סכומים פי-עשרה, פי-מאה, מהתקציבים הללו לנושאים של רווחה חברתית, של ביטוח לאומי, של הגנה על חלשים.

דוד לוי: זאת לא פילנתרופיה.

מיכאל איתן: מה שעשית לא היה הוגן.

דוד לוי: מה עשיתם בנוגע לתשתיות בעיירות הפיתוח, למובטלים, לאנשי המצוקה?

מיכאל איתן: לא היה הוגן.

דן תיכון: עזוב.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, הערה אחת קצרה.

חיים אורון: אני מבקש, ברשותך, להעיר שלוש הערות קצרות.

חיים אורון: אחת – כל הסעיפים שנמנו פה מופיעים בתקציב המדינה.

חיים אורון: אלה תוספות על דברים שמופיעים בתקציב המדינה בבחינת שוחד לקראת בחירות.

חיים אורון: שתיים – לא נמסר לכנסת מה העלות של סך כל הדברים הללו.

חיים אורון: המספרים הגדולים מנוסחים בצורת שירה: נגדיל את ההוצאות למימון תלמידי הישיבות.

חיים אורון: כמה כסף זה עולה להוסיף שכר דירה?

חיים אורון: כמה כסף זה עולה?

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, למה תמיד מה שאתם נותנים זה כסף ומה שאנחנו נותנים זה שוחד?

חיים אורון: ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, מדובר בסכומים שבין חצי מיליארד למיליארד שקל.

חיים אורון: הרזרבה ריקה.

חיים אורון: זאת שערורייה מבחינת תקציב המדינה.

קריאה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, זה מה שאני הייתי אומר תמיד.

אריה מכלוף דרעי: אתה וכל החברים שלך – – –

חיים אורון: – – –

דן תיכון: רבותי, אני מצטער.

דן תיכון: הוא עוד לא גמר, חבר הכנסת אורון.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אורון, עם כל הכבוד – – –

אריה מכלוף דרעי: אם כבר, אז בייגה – – –

 אברהם-בייגה שוחט: הו, הו, פתחת את הפה.

 אברהם-בייגה שוחט: פתחת את הפה.

אריה מכלוף דרעי: – – –

חיים אורון: – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת אורון.

אריה מכלוף דרעי: – – –

נסים דהן: – – –

דן תיכון: טוב, רבותי.

דן תיכון: אני מפסיק את הישיבה לעשר דקות.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 01:44 ונתחדשה ב-01:55.

דן תיכון: )

דן תיכון: הישיבה מתחדשת.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, לי יש זמן עד שתתעייפו.

חיים אורון: משפט אחד.

דן תיכון: אין עוד משפטים.

דן תיכון: גמרנו.

דן תיכון: חבר הכנסת איתן, אדוני סגן השר, תעלה ונגמור.

חיים אורון: מתי מתחילים להצביע?

דן תיכון: אני חשבתי שמתחילים ב-01:00.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, לא נעים לי לדבר אל הגב שלהם.

דן תיכון: גברתי שרת התקשורת, את מפריעה לחברך, חבר הכנסת איתן.

לימור לבנת: סגן השר, אני מתנצלת שאני מפריעה.

דן תיכון: חבר הכנסת סנה.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום.

אלי גולדשמידט: אני מבקש שתמנה את כל אלה שרצים בפריימריס.

אלי גולדשמידט: אל תעשה אפליה.

אלי גולדשמידט: למה אתה אומר רק סנה?

אלי גולדשמידט: למה לא גולדשמידט?

דן תיכון: חבר הכנסת אורי אור, חבר הכנסת הראל, בכל פעם שאני מזכיר את השם זה עוד כמה קולות בפריימריס.

 אברהם-בייגה שוחט: הוא לא מוכן לתת לצלם את המסמך.

דן תיכון: המסמך הזה כבר מופץ בקרב כל העיתונאים.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה בטוח?

דן תיכון: מה זה אני בטוח?

דן תיכון: אני ראיתי אותו.

מיכאל איתן: מאיפה אתה חושב שקיבלנו את זה?

דן תיכון: רבותי, מי שרוצה ללכת לישון, יכול ללכת לישון.

שאול יהלום: מה, מותר?

דן תיכון: אתה ישן כל הזמן.

דן תיכון: גמרת עם גבאי, אם הוא ייבחר או לא ייבחר.

דן תיכון: ראיתי שהיה משא-ומתן ארוך.

דן תיכון: תמשיך.

מיכאל איתן: רבותי, נושאים אחרים.

מיכאל איתן: לתקציב משרד ראש הממשלה יועבר בשנת 1999 סכום של 33 מיליון ש"ח כמפורט להלן: א.

מיכאל איתן: הידוק קשרים עם התפוצות – 16 מיליון ש"ח; ב.

מיכאל איתן: הרשות לקידום מעמד האשה – 2 מיליוני ש"ח.

דן תיכון: עוד מעט אתה מחבר לזה מוזיקה.

רענן כהן: בעבור מה?

מיכאל איתן: ג.

מיכאל איתן: הרשות למלחמה בסמים – 5 מיליוני ש"ח.

אלי בן-מנחם: אחרי שקיצצתם – – –

מיכאל איתן: ד.

מיכאל איתן: פרויקט מחשב לכל ילד – 10 מיליוני ש"ח.

אופיר פינס-פז: בשעה 02:00 אתה מספר בדיחות?

מיכאל איתן: 2.

מיכאל איתן: לתקציב משרד החינוך, התרבות והספורט, לנושא עידוד ספורט הישגי יועבר בשנת 1999 סכום של 12 מיליון ש"ח; 3.

מיכאל איתן: לתקציב משרד האוצר לנושא הר-איתן יועבר בשנת 1999 סכום של 8 מיליוני ש"ח.

מיכאל איתן: מסכים?

אופיר פינס-פז: זה הדבר היחיד הטוב שיש בתקציב.

מיכאל איתן: 4.

מיכאל איתן: לתקציב משרד התיירות – –

רענן כהן: אולי תציל אותנו ותסיים?

מיכאל איתן: – – לנושא פיתוח תיירות בירושלים יועבר סכום של 12 מיליון ש"ח; 5.

מיכאל איתן: לתקציב משרד הביטחון ליחידה להתיישבות יועבר בשנת 1999 סכום של 10 מיליוני ש"ח.

נסים זוילי: כבר קראת את זה.

מיכאל איתן: אני גומר.

מיכאל איתן: כל הסכומים האמורים יוקצו לתקנות קיימות בתקציבי המשרד והכול בכפוף לכללים ולקריטריונים הקיימים.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אורון, מגיעה לך תשובה.

מיכאל איתן: דרך אגב, אני רוצה לומר לך, טוב שחיכינו עד הסוף כי קיבלתי עדכון סופי.

מיכאל איתן: סך הכול, כל התוספות שקראתי, מדובר בסכום של 551 מיליון ש"ח.

חיים אורון: וחצי.

מיכאל איתן: אני רוצה גם לומר, שלגבי – – –

יוסי שריד: איך זה יכול להיות שלנו זה עולה יותר?

נסים דהן: פחות משנה שעברה.

מיכאל איתן: זה לא עולה יותר משום שהסעיפים הללו ימומנו במסגרת התקציב.

אופיר פינס-פז: חצי מיליארד שקל זרקתם לפח בשביל הבחירות שלכם, מנהיג חזק.

דוד טל: תתבייש לך.

דוד טל: תתרגל לך, תתרגלו לזה גם כן.

אופיר פינס-פז: הוא אדריכל לאומי.

זאב בוים: מספיק עם השטיקים האלה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אופיר פינס, אתה חבר כנסת חדש וצעיר, תשאל את החברים שלך איך בערב אחד בסכומים שווי-ערך למיליארד שקל של היום גמרו כאן בזמנם ביילין ופרס עסקאות כשהיה נדמה להם שעוד מעט עומדים להפיל ממשלה.

מיכאל איתן: אל תלמדו, אל תלמדו.

רענן כהן: מיקי, סיים.

אופיר פינס-פז: אין לו כושר עמידה, הוא נכנע לכל תביעה.

דן תיכון: תשאיר לך קצת כוח למחר, יש לך יום ארוך, חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אם זה מסגרת התקציב, שיגיד מאיפה מקצצים 500 מיליון שקל.

דן תיכון: למה, הוא לקח מהרזרבה.

אברהם פורז: שיגיד מאין מקצצים.

מיכאל איתן: לא.

מיכאל איתן: חבר הכנסת פורז, אתה שואל בשביל לקבל תשובה?

אברהם פורז: כן.

מיכאל איתן: אז אני אקרא לך אותה: בכל הקשור למימוש סעיפים הכרוכים בתוספת תקציב, יתוקצבו נושאים אלו בשנת 1999 במסגרת תקציב המדינה.

דן תיכון: אז למה אמרת שלא?

חיים אורון: מהרזרבה לתקציב.

מיכאל איתן: תקשיב: בכפוף להתאמות נדרשות בתקציב וקבלת האישורים הנדרשים כדין על-ידי ועדת הכספים בהתאם לקריטריונים הקיימים.

חיים אורון: נכון, מהרזרבה לתקציב, תשאל את דן.

אברהם פורז: אבל זאת לא תשובה; מאיפה מקצצים כדי לממן את זה?

זאב בוים: תשאל את היושב-ראש, הוא יגיד לך.

אברהם פורז: לדעתי, חייבים לומר ממה מקצצים.

דן תיכון: חבר הכנסת פורז, תאמין לי שאני לא ממהר ולא אכפת לי להפסיק את הישיבה.

דן תיכון: תן לו לגמור כדי שנוכל להתקדם.

מיכאל איתן: אני מבקש לתקן טעויות בניסוח של המסמך הזה כפי שנמסר לי לאחר הקריאה: 1.

מיכאל איתן: בעמוד 2, סעיף 3, במקום המלים: "צורכי הכשרת מורים", יבואו המלים: "מספר התלמידות בסמינרים"; 2.

מיכאל איתן: סעיף 3.ד.

מיכאל איתן: צריך להיות: "במשרד העבודה והרווחה", ולא כפי שכתוב שם; 3.

מיכאל איתן: צריך להוסיף את המלים: "500 תקנים נוספים בסעיף 2.ז.".

יוסי שריד: מה זה 500 תקנים?

מיכאל איתן: הבהרה נוספת, לגבי העברת עדכון התעריפים לתלמידים עד גיל 18 שנתמכים מתקציב משרד הדתות, נמסר לי על-ידי אגף התקציבים, שמדובר בעלות תקציבית של 12.5 מיליון שקלים בלבד.

מיכאל איתן: אני מודה לכם על ההקשבה.

מיכאל איתן: מצאתי כאן עוד מסמך אחד.

מיכאל איתן: לטובת

מיכאל איתן: כם ולטובתי, אני לא אקרא את כולו, אני מוכן לצרף אותו לפרוטוקול.

יוסי שריד: תצרף.

מיכאל איתן: אני רק אומר, שהוא סיכום של כתב מינוי, נדמה לי עם סיעת ש"ס, יש כאן סיכום בעניין הקמת ועדה בת שלושה חברים, פרופסור יעקב נאמן, ד"ר שמשון שושני ועורך-הדין יוסי תמיר.

מיכאל איתן: הסיכום הוא בדבר הקמת ועדה; אני קורא מתוך כתב המינוי: "הינכם מתמנים כחברים בוועדה ציבורית לבדיקת התקצוב הממשלתי של מרכז מעיין החינוך התורני בארץ-ישראל.

מיכאל איתן: (להלן: 'רשת החינוך') על-ידי משרד החינוך, התרבות והספורט".

מיכאל איתן: אני מציע ברשותכם, את הנושא כבר הבנתם, אני אעביר את זה, יש כאן עוד שישה סעיפים, השעה כבר מאוחרת, וברשותכם זה יצורף לפרוטוקול.

מיכאל איתן: ("1.

מיכאל איתן: חוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985, סעיף א(ט)(3) קובע כדלקמן: 'התאגידים – – – יתוקצבו לפי אמות מידה שוות לשני התאגידים ועל-פי קריטריונים ענייניים ושוויוניים כמו לכלל ילדי ישראל'.

מיכאל איתן: 2.

מיכאל איתן: לטענת אנשי רשת החינוך מצויה הרשת בגירעון תקציבי.

מיכאל איתן: 3.

מיכאל איתן: הוועדה מתבקשת לבחון את התקצוב הממשלתי הכולל לתלמידים ברשת 'מעיין החינוך התורני' בהשוואה לתקצוב התלמידים במערכת הכללית.

מיכאל איתן: 4.

מיכאל איתן: להמליץ על דרכים לסגירת הפער, ככל שיימצא, בין התקציב הממשלתי המוקצה לתלמידים ברשת 'מעיין החינוך התורני' ובין התקציב הממשלתי המוקצה לתלמידים בכלל מערכת החינוך.

מיכאל איתן: 5.

מיכאל איתן: משרד החינוך יעביר לרשות הוועדה חומר ואינפורמציה ככל שיידרש.

מיכאל איתן: 6.

מיכאל איתן: הוועדה מתבקשת לסיים את עבודתה ולהגיש את המלצותיה תוך 30 יום.

מיכאל איתן: שר החינוך, התרבות והספורט

סאלח סלים: יעקב נאמן, שר האוצר לשעבר, הוא מסכים לזה?

סאלח סלים: היום הוא דיבר ברדיו נגד התוכנית הזאת.

דן תיכון: אדוני סגן השר, סיימת?

מיכאל איתן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: באמת תודה רבה לך.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

חיים אורון: אה, יש חלוקת עבודה, הוא אחראי ל"גועל נפש", הוא צריך לעשות לך את העבודה, מיקי איתן.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אתה צריך לדבר אתי במשך ארבע שעות ברציפות.

חיים אורון: בכל הכבוד והתענוג.

דן תיכון: אז תשמור על הקול שלך.

דן תיכון: חבר הכנסת דהן, זה לא.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, בשעה זו עושה מטוסו של המלך חוסיין את דרכו חזרה לארצו, לעמו שכל כך אוהב אותו.

בנימין נתניהו: בעוד שעות אחדות הוא יעבור כאן מעלינו.

בנימין נתניהו: כולנו נושאים תפילה, שיקרה נס, שתהיה תפנית, שינוי לטובה.

בנימין נתניהו: מי ייתן.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, שמעתי כאן הערב הרבה דברים, אני לא אוכל להתייחס לכולם, אבל אני אשתדל לגעת בנקודות העיקריות שהושמעו כלפינו וגם לתת סקירה מהירה של התקציב, או סקירה מסכמת של התקציב.

בנימין נתניהו: שמעתי את חבר הכנסת אהוד ברק, שבהבל פה הבטיח הכול לכולם, מחלק סוכריות בלי כיסוי.

אפי אושעיה: אתה מחלק רעל.

דן תיכון: חבר הכנסת אושעיה, באמת.

בנימין נתניהו: אנחנו בדקנו את היקף ההבטחות של חבר הכנסת ברק, והן מסתכמות בין 10 מיליארדים ל-15 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: ובכן, נשאלת השאלה כמובן, איך מממנים את כל ההבטחות הללו?

בנימין נתניהו: יש רק שתי דרכים, אין בלתן: דרך אחת היא להטיל מסים מסיביים על אזרחי מדינת ישראל, על כל אזרח, על הפקיד, על הפועל, על בעל העסק, על הסוחר, על העסקים שהם הקטר של המשק.

בנימין נתניהו: אין דרך אחרת לעשות זאת אלא אם כן מטילים מסים מסיביים.

בנימין נתניהו: ויש דרך שנייה, מקור שני, נספח, והוא לפגוע בשני התקציבים העיקריים, הביטחון והחינוך.

בנימין נתניהו: אין מקום אחר לקחת את הכסף.

אופיר פינס-פז: יש דרך שלישית, לעשות צמיחה; לעשות כלכלה כמו שצריך.

דן תיכון: רבותי, אני מבקש.

בנימין נתניהו: אני יודע שחבר הכנסת ברק מתיימר לנהל כלכלת מדינה.

בנימין נתניהו: אני מציע לו, קודם כול להתחיל בעסק הקטן שלו וללמוד לנהל את כלכלת מפלגתו.

בנימין נתניהו: הוא הצליח בזמן קצר מאוד, בזמן היותו ראש האופוזיציה, לצבור גירעון של 100 מיליון שקל, "בזק" ניתקה לו את הטלפונים.

בנימין נתניהו: קודם כול תנהל את העסק הקטן שלך, אחר כך תדבר על ניהול מדינה.

אופיר פינס-פז: יום אחד נבדוק איך הבאת כסף לליכוד.

בנימין נתניהו: אתה מדבר על אבטלה.

בנימין נתניהו: אתה פיטרת 500 עובדים בלי להניד עפעף.

רענן כהן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, הרי הוא עשה אתך חסד.

דן תיכון: אנחנו יודעים שזה יותר, אבל עזוב את זה, תן לו לדבר.

אופיר פינס-פז: איך אתה משלם לפינקלשטיין?

זאב בוים: אל תעיר את המצביעים שלך עכשיו, הם ישנים.

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס, מה קורה אתך?

רן כהן: ראש הממשלה, הוא לא מסית, למה אתה מפריע לו?

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, אני מבקש ממך, תאפשר לדבר.

דן תיכון: תאמין לי, יש לנו הרבה שעות לשבת כאן ביחד.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, אפשר לבקש את תשומת לבך?

דן תיכון: הוא ידבר כאן.

דן תיכון: כאן כולם ידברו.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת ברק מזיל דמעות על המובטלים.

בנימין נתניהו: רק נכנס לתפקידו – פיטר, בלי להתייעץ בכלל, 500 עובדים מסורים של מפלגת העבודה.

בנימין נתניהו: לא חשב בכלל ולא אמר שום דבר.

בנימין נתניהו: פיטר אותם, אחר כך החזיר אותם ואחר כך פיטר אותם שוב.

רענן כהן: – – –

אופיר פינס-פז: – – –

בנימין נתניהו: היה שר הפנים בממשלה שהביאה 250,000 עובדים זרים.

אברהם יחזקאל: אתה פיטרת שלושה שרי אוצר.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אברהם יחזקאל: שלושה שרי אוצר פיטרת.

אברהם יחזקאל: חצי מהמפלגה שלך פיטרת.

בנימין נתניהו: הם תפסו מקומות של מי?

בנימין נתניהו: של המתכנתים?

בנימין נתניהו: של המהנדסים?

בנימין נתניהו: של המעצבים?

בנימין נתניהו: – של כל האנשים בשכבות המצוקה.

בנימין נתניהו: הייתם, וקיבלתם 15,000 עובדים זרים.

בנימין נתניהו: בתוך שלוש שנים הבאתם רבע מיליון עובדים זרים, והם לוקחים עבודה בדיוק מהישראלים שהיום הם מובטלים.

בנימין נתניהו: אל תטיפו לנו.

רענן כהן: אבל אצלך – – –

 אברהם-בייגה שוחט: 70,000 רשיונות.

בנימין נתניהו: אבל, שמעתי גם שאלות – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אף מלה אמת אתה לא אומר.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה נהיה חולה כשאתה אומר אמת, לרבות – – –

חיים אורון: 150,000 עובדים זרים – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אתה בעוד רגע עף מכאן, ואתה יודע למה.

דן תיכון: את זאת אסור לעשות.

דן תיכון: בבקשה.

 אברהם-בייגה שוחט: אף מלה אמת לא אמרת בחיים שלך.

נעמי בלומנטל: מי שמדבר.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, תאמין לי שאני יושב כאן במשך שעות רבות.

בנימין נתניהו: בייגה שוחט, אוי, בייגה שוחט, הרי אתה הדוגמה הקלאסית של כלכלת בחירות.

בנימין נתניהו: אתה מדבר על כלכלת בחירות?

בנימין נתניהו: אתה, עם הסכמי השכר השערורייתיים, מיליארדים עלית לנו.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה ראש הממשלה המושחת והגרוע ביותר.

בנימין נתניהו: אתה עשית זאת ערב הבחירות על מפית – מיליארדים בהסכמי פנסיה שערורייתיים עם ההסתדרות.

בנימין נתניהו: אתה תבוא ותטיף למישהו?

בנימין נתניהו: מיליארדים על גבי מיליארדים על מיליארדים.

בנימין נתניהו: אנחנו עדיין לא יודעים איך לשלם את זה.

דורון שמואלי: חבר הכנסת שוחט, איך אתה מדבר?

דן תיכון: חבר הכנסת דורון שמואלי, אל תעזור לי.

דורון שמואלי: איך אתה מדבר?

נעמי בלומנטל: – – –

 אברהם-בייגה שוחט: כל השרים שלך אומרים.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה מושחת – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה מושחת בתרבות שלך ובהתנהגות שלך.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, מה אתך?

דן תיכון: תרגיע אותו?

זאב בוים: – – –

נעמי בלומנטל: אפס.

דורון שמואלי: איפה קופת-חולים?

דורון שמואלי: איפה ההסתדרות?

דן תיכון: חבר הכנסת דורון שמואלי.

דורון שמואלי: שיחזור בו מהמלה מושחת.

דורון שמואלי: שיחזור בו מהמלה מושחת.

דן תיכון: אתה רוצה לאפשר להתקדם?

דורון שמואלי: שיחזור בו מהמלה מושחת.

דן תיכון: אתה רוצה לאפשר להתקדם?

 אברהם-בייגה שוחט: אולי אני אחזור.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, נשאלתי – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו ממילא חושבים אותו דבר.

נעמי בלומנטל: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה יכול לשמור עליו אישית, אבל לוחצת?

חיים רמון: לוחצת – אני לא יכול, אבל אני אשתדל.

דן תיכון: ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: נשאלתי מה עשינו בעבור קריית-שמונה.

בנימין נתניהו: נתנו להם עכשיו 220 מיליון ש"ח – –

איתן כבל: מחשב לכל ילד.

בנימין נתניהו: – – לתוכנית פיתוח שלא היתה כמותה בקריית-שמונה.

בנימין נתניהו: נשאלתי מה אנחנו עושים לבית-שאן.

בנימין נתניהו: לבית-שאן נתנו 150 מיליון שקל לשלוש שנים.

בנימין נתניהו: בונים שם את אכסניית הנוער, את המרכז המסחרי והתרבותי – – –

דוד לוי: באמת?

דוד לוי: אתה הרסת – –

בנימין נתניהו: – – – את אזור התעשייה החדש, את אתר התיירות.

בנימין נתניהו: בונים עכשיו קריית-חינוך חדשה וכביש חדש, עוקף בית-שאן.

מקסים לוי: – – –

דן תיכון: רבותי.

בנימין נתניהו: זה מה שנתנו לקריית-שמונה.

בנימין נתניהו: על מה אתם מדברים בכלל?

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה שומר עליו?

אברהם יחזקאל: מה נתת להם?

מקסים לוי: מי בחר בך בכלל?

דן תיכון: חבר הכנסת מקסים לוי.

נעמי בלומנטל: – – –

מקסים לוי: – – –

דן תיכון: רבותי.

זאב בוים: יש לך שריון.

זאב בוים: מי בחר בך?

מקסים לוי: – – –

דן תיכון: רבותי, אתם רוצים לשבת?

זאב בוים: אתה נבחרת?

זאב בוים: אתה נבחרת?

זאב בוים: אתה משוריין.

דוד לוי: – – – את השלטון.

דוד לוי: אתם על הקרשים.

דוד לוי: אז יותר טוב שתהיה קצת צניעות.

דן תיכון: רבותי, נא להירגע.

זאב בוים: – – –

דן תיכון: רבותי, נא להירגע.

דן תיכון: חבר הכנסת דוד לוי.

דוד לוי: קצת צניעות.

זאב בוים: מה אתה מדבר על צניעות – – –

דוד לוי: – – –

דן תיכון: רבותי, אני מבין את הקושי בקיום ישיבה בשעה כזו ובתקופה כזו.

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, נשאלנו מה אנחנו עושים למען דימונה.

בנימין נתניהו: אנחנו בונים כביש חדש מדימונה לתל-אביב.

אברהם יחזקאל: בראבו.

בנימין נתניהו: אתם עשיתם את זה?

קריאות: – – –

אברהם יחזקאל: אתה עשר.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אברהם יחזקאל: – – –

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אברהם יחזקאל: מה עשיתי?

דן תיכון: אני קראתי אותך לסדר פעמיים.

אברהם יחזקאל: בטח, בית-דגן – – –

 אברהם-בייגה שוחט: איזה כביש?

דן תיכון: לא.

דן תיכון: מייד תהיה פעם שלישית.

אברהם יחזקאל: אתה עשר.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, הרי מפלגת העבודה אומרת, שכל אחד צריך שתהיה לו זכות דיבור.

בנימין נתניהו: אבל, כשזה בא לראש ממשלה – הם לא מאמינים שמגיעה לו זכות דיבור.

אפי אושעיה: אתה לא ראש ממשלה – זו הבעיה.

בנימין נתניהו: הם לא מאמינים.

בנימין נתניהו: הם חושבים שהם צריכים לסתום פיות בכל מקום.

חיים רמון: תתבכיין.

חיים רמון: תבכה קצת, תבכה קצת.

בנימין נתניהו: באו בטענות על מקרה אחד, ובצדק אגב.

בנימין נתניהו: באו בטענות על מקרה אחד, אבל לא היתה פעם אחת שראש הממשלה הזה עלה פה, על הדוכן, ולא התפרצתם, לא הכפשתם ולא הפרעתם.

אברהם יחזקאל: לבנות עליך.

בנימין נתניהו: אתם תיתנו לנו הרצאות על מוסר ציבורי?

בנימין נתניהו: תהיו בשקט.

בנימין נתניהו: תשמעו קצת עובדות.

בנימין נתניהו: זה לא יזיק לכם.

חיים רמון: תהיו בשקט.

חיים רמון: תנו לו לדבר.

בנימין נתניהו: זה לא יזיק לכם.

אברהם יחזקאל: דבר, דבר.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אחר כך באים ובוכים ובאילו דמעות תנין: מה עם חופש הדיבור?

בנימין נתניהו: זכות הדיבור?

בנימין נתניהו: אתם נותנים את הדוגמה לעם.

בנימין נתניהו: אתם נותנים את הדוגמה הנוראה הזאת – כל אחד מכם.

חיים רמון: – – – לדבר.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אבל אני – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה תיתן לו לדבר?

חיים רמון: אני נותן לו.

דן תיכון: אתה – לא.

חיים רמון: אני מבקש שקט.

דן תיכון: לא.

דן תיכון: איך אמרת?

דן תיכון: – אם הוא לא ידבר, הוא לא ידבר.

חיים רמון: – – –

אברהם יחזקאל: דבר, דבר.

אריה מכלוף דרעי: – – –

רן כהן: אבל אתה מרגיז אותם.

אברהם יחזקאל: אל תפריע לו.

חיים רמון: תן לו.

חיים רמון: מי שלא מוציא הגה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: רבותי, אני מפסיק לעשר דקות.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 02:15 ונתחדשה בשעה 02:24.)

דן תיכון: רבותי, הישיבה מתחדשת.

חיים רמון: תנו לו לדבר סוף-סוף והוא לא יתבכיין יותר?

חיים רמון: אני רוצה שיהיה שקט באולם.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני מוכרח לומר לך ששמעתי אותך באשר לחופש הדיבור, מי ידבר ומי לא ידבר.

דן תיכון: אדוני, ראש הממשלה, בבקשה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אני רק מבקש שראש הממשלה יחזור בו מדבריו.

אברהם פורז: את העולים הצרפתים – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פורז, אל תעשה פריימריס על חשבון הקול שלי.

אברהם יחזקאל: רוצים להצביע.

אברהם פורז: אני לא מוכן לזה.

דן תיכון: נא לשבת, רבותי.

דן תיכון: סדרנים, לסגור את כל הדלתות.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, עוד פעם אחת ואתה בחוץ.

דן תיכון: עם כל הכבוד לך, אתה תהיה בחוץ.

אברהם יחזקאל: עם כל הכבוד לך, מה זה חוסר השוויון הזה שבו אתה נוהג?

דן תיכון: אני כבר אומר לך, נמאס לי ממך, מההפרעות שלך.

ראובן ריבלין: תן כבר להצביע.

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

דן תיכון: אני מבקש ממך לעזוב.

אברהם יחזקאל: מה עשיתי שאתה מתנפל עלי?

דן תיכון: אתה כל הזמן מפריע.

אברהם יחזקאל: תתבייש לך.

דן תיכון: אני מבקש להוציא אותו.

דן תיכון: אני מתבייש ממך.

אברהם יחזקאל: אתה צריך להתבייש.

אברהם יחזקאל: אתה עושה חשבונות אישיים.

דן תיכון: כן, אני עושה חשבונאות אתך.

דן תיכון: אני מבקש ממך לצאת.

אברהם יחזקאל: תתבייש לך.

אברהם יחזקאל: מספיק כבר, עוד לא אמרתי מלה, עוד לא התחילה הישיבה.

אברהם יחזקאל: יש לו חשבונות אישיים.

ראובן ריבלין: מספיק כבר.

אברהם הירשזון: איזו בריונות.

דן תיכון: אני מבקש להוציא אותו ולסגור את הדלת.

רענן כהן: אדוני ראש הממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, הואל בטובך לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת אושעיה, הואל בטובך לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת לייזרזון, הואל לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, הואל לשבת.

דן תיכון: אדוני שר המשפטים.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, בתחילת כהונתה של הממשלה הצבנו לעצמנו שלושה יעדים: 1.

בנימין נתניהו: לקצץ באוברדרפט הלאומי, שעמד על היקף גירעון של כ-5% מהתל"ג, ולהביא אותו בשנה הבאה ל-2%; 2.

בנימין נתניהו: לשנות את סדר העדיפויות הפנימי – –

 אברהם-בייגה שוחט: היקף הגירעון היה 3%.

בנימין נתניהו: – – להגביר את הצמיחה על-ידי השקעה בתשתיות; להגביר את ההשקעה בחינוך, במחשוב, בהנהגת יום לימודים ארוך.

 אברהם-בייגה שוחט: השקעה בתשתיות?

 אברהם-בייגה שוחט: טוב לדעת.

חיים רמון: אני רוצה למסור הודעה אישית.

בנימין נתניהו: בהנהגת לימוד חינם לגיל הרך; להגביר את ההשקעה בירושלים; להגביר את ההשקעות בביטחון; לעזור לסקטורים הנכשלים מבחינה כלכלית, למגזרים החלשים, לעיירות הפיתוח, לשכונות המצוקה, לבדואים, לדרוזים, למגזר הלא-יהודי.

בנימין נתניהו: לעזור לעולים שמתקשים – – –

אלי בן-מנחם: אחרי שהרגת אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש ערבים במדינה הזאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמעת שיש ערבים?

בנימין נתניהו: אמרתי – המגזר הלא-יהודי.

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה, הערת הערה.

ראובן ריבלין: אף אחד לא עשה כמו הממשלה הזאת.

בנימין נתניהו: – – – להגביר את ההתיישבות, ולעשות את כל זה בלי להעלות מסים ובלי להעלות את האינפלציה.

בנימין נתניהו: ניתן להשיג את כל היעדים שהצגתי על-ידי הטלת מסים ועל-ידי הגדלת האינפלציה – על-ידי הדפסת כסף.

בנימין נתניהו: אנחנו בחרנו להשיג את היעדים הללו בלי לעשות זאת.

בנימין נתניהו: עשינו זאת בעיקר על-ידי ריסון תקציבי ועל-ידי הפרטה חסרת תקדים במדינת ישראל.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני ראש הממשלה, לא עמדת אף באחד מהיעדים שהצגת על השולחן.

בנימין נתניהו: את כל זה הבטחנו ואת כל זה עשינו.

בנימין נתניהו: כל המומחים הבין-לאומיים, קרן המטבע הבין-לאומית, מנהלי – – – אדוני היושב-ראש, בבקשה.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, אם הדברים קשים, הואל בטובך להמתין בחוץ כמה דקות ותחזור לכאן.

דן תיכון: ברצינות.

דן תיכון: אבל אי-אפשר שאתה תשיר ביחד עם ראש הממשלה כל הזמן.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, אני מציע – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, בלי הצעות.

דן תיכון: שמור עליו, ואישית לוחצת.

חיים רמון: הוא ביקש הודעה אישית.

דן תיכון: אין הודעות אישיות.

דן תיכון: בבקשה.

ראובן ריבלין: הודעה אישית בסוף הישיבה.

ראובן ריבלין: כולנו נצא והוא ייתן הודעה אישית.

יוסי שריד: למה לא נגמור את הדיון ביום שני?

יוסי שריד: מה בוער?

יוסי שריד: השעה 02:30.

יוסי שריד: מה קרה?

קריאה: אנחנו נכנסים ליום שישי.

דן תיכון: אני יודע.

דן תיכון: אני מבטיח לך שזה ייגמר ביום שישי.

דן תיכון: אפשר להתקדם.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אתה רוצה לבקש ממנו שיאפשר לנוע?

יוסי שריד: – – –

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, יש מעקב על הכלכלה הישראלית על-ידי ממשלת ארצות-הברית ועל-ידי קרן המטבע הבין-לאומית.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית התחילה את זה עם ג'ורג' שולץ, שהיה אז שר החוץ.

בנימין נתניהו: קודם לכן הוא היה כמובן שר האוצר של ארצות-הברית.

בנימין נתניהו: כרגע מנהל את המעקב הזה התת-שר סטיוארט אייזנשטאט.

בנימין נתניהו: קרן המטבע הבין-לאומית עוקבת מדי שנה אחרי האפקטיביות של הכלכלה הישראלית ואופן ניהולה.

בנימין נתניהו: הגורמים הללו נתנו ציון לשבח על הדרך שבה ניהלנו את הכלכלה, על הדרך שבה חילצנו אותה מהמשבר הגירעוני הנורא, על הדרך שבה הורדנו את האינפלציה.

בנימין נתניהו: את כל זה עשינו בשלוש השנים האחרונות ונמשיך לעשות בארבע השנים הבאות.

 אברהם-בייגה שוחט: עשית אבטלה.

בנימין נתניהו: הדבר הראשון שעשינו, צמצמנו את הגירעון שעמד על 4.7% ב-1996, כשקיבלנו את הממשלה.

בנימין נתניהו: גירעון שהיה 15 מיליארד שקל צמצמנו אותו, קיצצנו למעלה מ-10 מיליארדי שקל והורדנו את הגירעון השנה ל-2.4%, ובשנה הבאה הוא ירד ל-2%, בדיוק כפי שתכננו.

בנימין נתניהו: אמרנו שנגדיל את ההשקעות בתשתיות – – – אדוני היושב-ראש, אני מוכן לדבר, אבל אני לא מוכן לדבר – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, הואל בטובך להמתין כמה דקות בחוץ.

דן תיכון: באמת, הרי זה לא צוות תגובות.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, תתחשב בו.

חיים רמון: היה 15 מיליארד שקל – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, באמת, מי שקשה לו לשמוע שיואיל בטובו לצאת.

דן תיכון: אבל הוא ידבר ולא יפריעו לו.

זאב בוים: מה זה סתימת הפיות?

זאב בוים: מה הדבר הזה?

שמריהו בן-צור: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בן-צור, הואל בטובך לשבת.

עמנואל זיסמן: – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני אומר לך שלא תהיה לי ברירה אלא להוציא אותך.

חיים רמון: אני עוזר לך.

דן תיכון: אני רואה איך אתה עוזר לי.

דן תיכון: עם עזרה כזאת אני זקוק רק לרחמי שמים.

אברהם הירשזון: הוא הרס את ההזדמנות.

דן תיכון: חבר הכנסת הירשזון, אל תעזור לי.

ראובן ריבלין: – – –

חיים רמון: תודה רבה, לא חשבתי על זה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, עד כאן.

דן תיכון: מספיק.

ראובן ריבלין: – – –

סאלח טריף: זאת הקואליציה, אדוני היושב-ראש, לא אנחנו.

דן תיכון: חבר הכנסת טריף, אתה התעוררת עכשיו?

דן תיכון: שב בשקט.

דן תיכון: בבקשה.

סאלח טריף: אני התעוררתי, הם צועקים.

דן תיכון: שב בשקט.

דן תיכון: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, תתחשב בבייגה, הוא צריך להתגונן.

דן תיכון: חבר הכנסת דרעי, אל תעזור לי, למען השם.

דן תיכון: עזרת לי כל כך הרבה פעמים, רק לא היום.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, בשעה שקיצצנו בגירעון הגברנו את ההשקעה בתשתיות.

בנימין נתניהו: בשנת 1996 היתה ההשקעה בתשתיות, בכבישים, בהיקף של 2.5 מיליארדי שקל במחירים של 1999.

בנימין נתניהו: בשנת 1999 ההשקעה בתשתיות היא 3.1 מיליארדי שקל.

בנימין נתניהו: זה גידול של 30% לעומת – – –

אלי גולדשמידט: מה עם הרכבת לבאר-שבע?

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שוחט, הרי זה לא יכול להיות.

דן תיכון: אני מבקש ממך באמת לצאת, מיוזמתך, או שתשב בשקט.

דן תיכון: הרי זה לא יכול להיות.

עמנואל זיסמן: – – –

דן תיכון: אל תעזור לי.

דן תיכון: תאמין לי, אני לא זקוק לעזרה שלך.

 אברהם-בייגה שוחט: מרגע שהוא עלה הוא – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, אתה לא מסוגל?

דן תיכון: אני באמת שואל.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הם אמרו שלא ייתנו לראש הממשלה לדבר בשום מקום.

לימור לבנת: חבר הכנסת ברק איים אתמול במפורש שהוא לא ייתן לו לדבר.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, תודה רבה.

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: אתה משחק פה כאילו אתה במרכז המפלגה.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, עד כאן.

דן תיכון: אדוני, בבקשה.

סאלח טריף: חבר הכנסת רמון, תירגע, אל תענה לו.

סאלח טריף: הוא לא שווה את זה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הואל בטובך גם אתה להמתין כמה דקות בחוץ.

סאלח טריף: חבר הכנסת בוים רוצה דירוג יותר גבוה בפריימריס.

דן תיכון: חבר הכנסת טריף.

אלי גולדשמידט: אדוני ראש הממשלה, מה עם הרכבת לבאר-שבע?

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אני מבין שיש פריימריס בקרוב.

דן תיכון: קראתי בשמך כבר ארבע פעמים, זה מספיק לערב זה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה שתקרא לי פעם חמישית, ואני רוצה לדעת מה עם רכבת לבאר-שבע.

בנימין נתניהו: אני לא מתרשם שיש פריימריס, אדוני היושב-ראש.

בנימין נתניהו: ההפרעות של מפלגת העבודה אינן קשורות לפריימריס.

בנימין נתניהו: הם מפריעים קבוע, הם יוצרים את הסטנדרד הנמוך ביותר של ויכוח ציבורי במדינת ישראל.

אפי אושעיה: בוא נעשה הסכם.

אפי אושעיה: אתה לא תשקר ואנחנו לא נפריע.

בנימין נתניהו: אם אתם רוצים לתת את הדוגמה הזאת לציבור, הציבור ישפוט אתכם.

אלי גולדשמידט: מה עם הרכבת לבאר-שבע?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: מה, אני נסים משעל שאתה עונה הפוך?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: הנה, השר אריאל שרון עונה לי במקומו.

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: בתורו הוא יענה לך.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, הגדלנו את ההשקעות בכבישים, הגדלנו את ההשקעות בביטחון, הוספנו במחירים ריאליים 670 מיליון שקל לתקציב הביטחון השנה.

בנימין נתניהו: אני רוצה לומר גם, שבפעם הראשונה הכנו תוכנית להשקעה רב-שנתית של עשר שנים במרכיבים חיוניים לביטחונה הלאומי של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו עושים את זה תוך כדי הקיצוץ התקציבי, תוך כדי שמירה על הקופה.

בנימין נתניהו: אנחנו הכנו תוכנית חומש לבדואים בצפון בהיקף של למעלה מ-600 מיליון שקל.

בנימין נתניהו: אנחנו עוברים עכשיו לתוכנית דומה לבדואים בדרום.

בנימין נתניהו: קודם לכן עזרנו לדרוזים, ואנחנו מתחילים בתוכניות דומות במגזר הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש ערבים בדרום ויש ערבים בצפון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אל תחלק לשני מחנות.

בנימין נתניהו: אנחנו התחלנו בתוכנית חומש למחשוב בתי-הספר, שתופעל במסגרת הרשויות המקומיות, מפעל הפיס, בהיקף של כמיליארד שקל, שתתפרס על חמש שנים.

בנימין נתניהו: אנחנו פתחנו את שוק הטלפוניה בפעם הראשונה.

בנימין נתניהו: במשך 50 שנה מדינת ישראל מייחלת – – –

חיים אורון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: לא – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, כן, לא לא, כן.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט.

דן תיכון: אדוני שר החוץ, אפשר את פניך?

רן כהן: לדעתי הוא הקים את המדינה.

דן תיכון: בסדר גמור.

רן כהן: אני בטוח שהוא הקים את המדינה.

אפי אושעיה: מה עם – – – שראש הממשלה לא ישקר – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אושעיה, אני יודע שאתה רוצה שאני אוציא אותך, כדי שמחר תוכל לרוץ ולומר: אני הפרעתי, לא נתתי לו לדבר.

דן תיכון: לא אוציא אותך.

דן תיכון: אני מבקש ממך לשבת בשקט.

דן תיכון: תודה רבה.

בנימין נתניהו: אנחנו הוספנו מפעיל טלפון סלולרי שלישי, אבל הדבר החשוב ביותר והשינוי הגדול ביותר הוא, שהסרנו למעשה, ביטלנו את סעיף 50 בחוק הבזק.

בנימין נתניהו: הסעיף הזה מנע תחרות פנימית.

בנימין נתניהו: בקרוב, אני מעריך, ירדו מחירי הטלפוניה הפנימיים, טלפונים רגילים בארץ, באחוזים ניכרים.

בנימין נתניהו: דובר כאן הרבה על הבריאות.

בנימין נתניהו: בשנת 1991 החליטה ממשלת שמיר על תוספת של 500 מיטות.

בנימין נתניהו: בשנת 1992 החליטה ממשלת העבודה על תוספת של 700 מיטות.

בנימין נתניהו: בשנת 1998 אנחנו הוספנו 1,200 מיטות, 400 כל שנה.

חיים רמון: מתי?

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, הרי זה לא ייתכן.

דן תיכון: אתה תשמע בשקט.

בנימין נתניהו: לקבל הרצאות מחיים רמון על מצב הבריאות אחרי החוק הנורא שחוקקת.

בנימין נתניהו: שב בשקט.

חיים רמון: כמה מיטות בנית?

בנימין נתניהו: החוק שחוקקת גרם לכל העיוותים.

חיים רמון: אתה הרסת אותו.

חיים רמון: הטלת תשלומים על הזקנים.

חיים רמון: 2 מיליארדי שקל גנבת – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

בנימין נתניהו: הנה אני רוצה לומר מה עשתה ממשלת העבודה במשך כל הקדנציה שלה.

בנימין נתניהו: היא הוסיפה רק תרופה אחת, תרופה אחת לסל הבריאות.

חיים רמון: הסל לא היה קיים.

בנימין נתניהו: בשנת 1998 הוספנו 150 מיליון שקל לתרופות חדשות וטכנולוגיה; בשנת 1999 – עוד 150 מיליון שקל לתרופות וטכנולוגיה, לילדים שהיו חולי סרטן ולא קיבלו תרופות, לילד שנולד בלי אוזן תיכונה והוא יכול לקבל מכשיר שמיעה היום.

חיים רמון: אתם קיצצתם.

חיים רמון: 700 מיטות בניתי, אתה אפילו אחת לא בנית.

בנימין נתניהו: אתם מספרים לנו על מערכת הבריאות.

בנימין נתניהו: אתם הבאתם את מערכת הבריאות לקריסה, אנחנו מקימים אותה מחדש.

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הואל בטובך לצאת עכשיו, הואל בטובך לצאת.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הואל בטובך לצאת.

דן תיכון: אני לא רוצה לקרוא לך לסדר, אבל צא.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, מה זה הואל בטובך?

צחי הנגבי: עם כל הכבוד, קרא לו לסדר ותעיף אותו החוצה.

דן תיכון: אדוני, זה מה שהוא רוצה.

דן תיכון: כל אחד רוצה שאני אוציא אותו.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, שר המשפטים לא יחלק לך הוראות.

לימור לבנת: – – –

דן תיכון: אני יודע, גם אני שמעתי, לא רק את שמעת.

דן תיכון: יש כאן אנשים שרוצים שאני אוציא אותם.

דן תיכון: את מבינה, הם באו הנה כדי שאני אוציא אותם כדי שמחר הם יוכלו לספר זאת.

לימור לבנת: מוטב שתוציא אותם כדי שיספרו ולא יפריעו לראש הממשלה.

זאב בוים: – – – כללים של התנהגות של הבית שהם רומסים אותם ברגל גסה.

סופה לנדבר: מדהים.

דן תיכון: איזה קול, סופראן לירי, כמו אשתי.

עמנואל זיסמן: יש לי עוד הפתעה.

דן תיכון: מה הוא צועק שם כל הזמן.

דליה איציק: חבר הכנסת בוים, באיזה מקום אתה?

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

אלי גולדשמידט: שקט פה יחסית.

דן תיכון: שקט מאוד.

דן תיכון: חבר הכנסת טריף, חזור למקומך.

סאלח סלים: בבתי-החולים הודיעו היום לחולים לא להגיע לבתי-החולים.

דן תיכון: אוה, אתה עוזר לי כבר.

דן תיכון: עד עכשיו הסתדרתי מצוין.

סאלח סלים: אם לא מטפלים בחולים הם מגיעים לבתי-הקברות.

דן תיכון: חבר הכנסת סלים, אתה רוצה שאקרא אותך לסדר?

דן תיכון: גם לך יש פריימריס?

בנימין בן-אליעזר: יש לו פרימוס.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-אליעזר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אריה מכלוף דרעי: סגור את הטלוויזיה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תאמין לי, איש לא רואה בשעה כזאת.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, יש לי הצעה לסדר, להמשיך פה ביום שני.

דן תיכון: שמעתי אותך.

יוסי שריד: מה בוער?

בנימין נתניהו: הקושי של האופוזיציה לשבת ולהקשיב פשוט לנתונים – לבזות, ללגלג, לצחקק, לצעוק ולהפריע.

בנימין נתניהו: תמשיכו ככה, אבל רואים אתכם ושומעים אתכם.

בנימין נתניהו: אני מציע שתשבו ותשמעו את העובדות עד הסוף.

בנימין נתניהו: אנחנו פתחנו את שוק התחרות בתרופות.

בנימין נתניהו: זה יוריד את מחיר התרופות באופן משמעותי.

בנימין נתניהו: אנחנו פתחנו בפעם הראשונה גם את שוק התחבורה הציבורית.

בנימין נתניהו: זה כבר הוריד את מחירי התחבורה הציבורית בקווים התחרותיים.

בנימין נתניהו: זה משפר את השירות, זה נותן אפשרויות חדשות לאזרחים להגיע ממקום למקום בצורה טובה יותר וזולה יותר.

בנימין נתניהו: דיברתי קודם לכן על עיירות הפיתוח.

בנימין נתניהו: כל עיירות הפיתוח שהוזכרו כאן, בלי יוצא מן הכלל, נכנסו לתוכנית שנקראת "עידוד 99".

בנימין נתניהו: זו תוכנית שמיועדת ל-20 עיירות פיתוח.

בנימין נתניהו: זה פרויקט של 320 מיליון שקל.

בנימין נתניהו: אנחנו הקצינו את הכספים הללו למתן טיפול נקודתי, וזה נוסף על יום לימודים ארוך שהונהג בעיירות הפיתוח; זה נוסף על חינוך חינם בגיל הרך שהולך קודם כול לעיירות הפיתוח; זה נוסף על מחשבים שהולכים קודם כול לעיירות הפיתוח.

בנימין נתניהו: אני כמובן כולל את שכונות המצוקה וכמובן את כל היישובים במגזרים השונים, במגזר הבדואי, הדרוזי, הערבי וכדומה.

בנימין נתניהו: כשהעלינו את כל הדברים הללו וגם דברים אחרים, באנו להוסיף על התקציב.

בנימין נתניהו: היקף התקציב הוא 215 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: היקף התוספות כולן הוא כדלה

בנימין נתניהו: לן – נדמה לי שסגן השר מיכאל איתן לא נתן את הפירוט, אז אני מבקש לתת אותו – כ-170 מיליון שקל לחינוך או למוסדות החינוכיים שקשורים בסיעות השונות, בתביעות הקואליציוניות השונות.

בנימין נתניהו: אגב, זה סכום שדי דומה, ואני מציע לכם לבדוק את תקציב 1995/96 של מפלגת העבודה.

בנימין נתניהו: אני מוכרח להגיד, אני לא בא אליהם בטענות, להיפך.

בנימין נתניהו: גם שם ניתן ביד רחבה לחינוך התורני, משום שיש באמת פערים היסטוריים גדולים מאוד.

בנימין נתניהו: אבל מי שדיבר על מיליארדים או על מיליארד, טעה והטעה.

דן תיכון: חבר הכנסת דרעי, הוא כבר נרגע אז אתה מתחיל אתו מחדש.

בנימין נתניהו: כ-290 מיליון שקל נתנו להתיישבות בגולן, בבקעה, בערבה, ביהודה, שומרון ועזה.

בנימין נתניהו: הוספנו כ-80 מיליון שקל ל"מחשב לכל ילד", לתיירות בירושלים וכדומה.

בנימין נתניהו: מי שדיבר על שוד הקופה הציבורית, מי שדיבר על פריצת תקציב, מדובר פה על רבע אחוז מהתקציב.

בנימין נתניהו: מדובר פה על תוספות קטנות יותר משהיו בשנה שעברה, ואנחנו ערב בחירות.

בנימין נתניהו: מדובר פה בהיקף סיוע לסיעות הדתיות; פחות או יותר מה שנתנה מפלגת העבודה כשהיא היתה בשלטון.

בנימין נתניהו: לכן, כל האמירות האלה על הביזה, על השוד, על פריצת התקציב – הכול עורבא פרח.

בנימין נתניהו: אין פה שוד, אין פה ביזה, אין פה שום פריצה תקציבית.

בנימין נתניהו: אנחנו עומדים יפה מאוד בתקציב, כי אנחנו יודעים לשמור על הקופה.

בנימין נתניהו: מי שיודע לשמור על הקופה יודע גם לשמור על המדינה.

בנימין נתניהו: ואתם תדברו חינוך, ואנחנו נעשה חינוך.

בנימין נתניהו: אתם תדברו אבטלה, ואנחנו נצמצם את האבטלה.

חיים אורון: אנחנו רואים.

בנימין נתניהו: אתם תדברו בריאות ואנחנו עושים בריאות, מוסיפים את המיטות.

 אברהם-בייגה שוחט: על מה אתה מדבר?

בנימין נתניהו: אתם תדברו תשתיות, ואנחנו משקיעים בכבישים.

בנימין נתניהו: אתם תדברו צמיחה, ואנחנו נביא את הצמיחה הזאת על בסיס כלכלי איתן ולא על-ידי אוברדרפט לאומי, שעשה את ישראל למדינה לא יציבה.

בנימין נתניהו: הכול התחילו לשאול: לאן הולך המשק הישראלי?

בנימין נתניהו: ואנחנו עושים דבר נוסף:

בנימין נתניהו: אנחנו עושים את זה לא באופן סלקטיבי, לא למגזרים המקורבים לנו.

בנימין נתניהו: אנחנו נותנים לכולם, למושבים, וכן לקיבוצים, ולשכונות, ולעיירות הפיתוח.

בנימין נתניהו: אנחנו מכבדים את ההתחייבויות שלכם.

 אברהם-בייגה שוחט: אף מלה לא אמת.

בנימין נתניהו: וכן למגזרים האחרים, לכולם, לבדואים, לדרוזים, לערבים, לכולם.

 אברהם-בייגה שוחט: אף מלה לא אמת.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט.

סאלח סלים: גם לערבים אתם נותנים.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח סלים, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

סאלח סלים: – – –

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

בנימין נתניהו: אנחנו רואים את המחויבות שלנו לכל חלקי העם, ובראש ובראשונה לאלה הנזקקים, אבל אנחנו גם רואים את המחויבות שלנו לנהל כלכלה נכונה, כלכלה שלא תביא אותנו לעברי פי פחת, שיהיה בקופה כסף לשלם את כל ההתחייבויות הללו.

בנימין נתניהו: וכשנבטיח משהו נוכל לקיים אותו ואנחנו מקיימים אותו.

בנימין נתניהו: וכשנדבר על הורדת גירעון, נוריד אותו.

בנימין נתניהו: וכשנדבר על הורדת אינפלציה, נוריד אותה.

בנימין נתניהו: וכשנדבר על סלילת כבישים, נסלול אותם.

בנימין נתניהו: וכשנדבר על מתן מחשבים, ניתן אותם.

בנימין נתניהו: את כל הדברים הללו אמרנו שנעשה, עשינו ונעשה גם בארבע השנים הקרובות.

בנימין נתניהו: אני מבקש מהכנסת לאשר את התקציב לשנת 1999.

בנימין נתניהו: המהלך הזה, להערכתי, יכול לזכות בתמיכה של כל מי שרוצה לראות צמיחה, חברה מתקדמת, משק טכנולוגי והגברת הביטחון בארץ הזאת.

בנימין נתניהו: יש לנו עוד הרבה עבודה, הרבה עבודה כדי להשלים את המלאכה, ואנחנו נעשה זאת.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, יש הודעה נוספת, בשורה שאני רוצה למסור כאן.

דליה איציק: יש בשורה.

בנימין נתניהו: אנחנו מתכוונים להעביר לפני סוף הקדנציה את החוק שעבר בקריאה ראשונה לביטול מס רכוש.

בנימין נתניהו: זה חוק מעוות, או יותר נכון זה מס מעוות.

בנימין נתניהו: קיבלנו פניות רבות מאוד מציבור רחב, ואנחנו מתכוונים לעשות זאת בחודשיים הקרובים.

סופה לנדבר: רק עכשיו התעוררת?

סופה לנדבר: לקראת הבחירות?

בנימין נתניהו: אני רוצה להודיע על כך באופן רשמי.

בנימין נתניהו: אני גם מוכן להניח מכתב רשום פה, על שולחן הכנסת, על מנת שהדבר יהיה ברור.

חיים אורון: אין לך קולות להצבעה.

דליה איציק: אין לך רוב.

בנימין נתניהו: אנחנו בהחלט מתכוונים לעמוד ביעד הזה ולהעביר את החוק הזה שהגיע זמנו לפני שנים רבות.

קריאות: – – –

רפאל אלול: זו לא עסקה.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת אורון, אני רוצה לומר לך שמאות אנשים מצלצלים לכנסת ומביעים מחאה על התנהגות חברי הכנסת.

דן תיכון: אז בואו נגמור את העניין.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים להצבעות.

דן תיכון: אנחנו מתחילים להצביע על הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית – –

אריה מכלוף דרעי: לא צלצלו.

דן תיכון: – – לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, בקריאה שנייה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, צריך הפסקה של חמש דקות לפני ההצבעה.

דן תיכון: אני מוכן, אבל צריך להביא את העניין הזה לכלל סיום.

אלי גולדשמידט: אם לא – נעשה הצבעה אישית.

סאלח טריף: חמש דקות, אדוני.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, מעתה ואילך אני מדבר אך ורק אתך.

דן תיכון: תפתח את גיליון ההסתייגויות, בשם החוק.

מאיר שטרית: אדוני, האם אני יכול למסור הודעה לפני ההצבעות?

דן תיכון: לא, אין עוד הודעות.

דן תיכון: אין.

דן תיכון: יש כל מיני אנשים שרוצים.

מאיר שטרית: אדוני, זו הודעה שנוגעת להצבעות.

דן תיכון: זו הודעה שנוגעת לסדר ההצבעה?

מאיר שטרית: כן.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: משפט אחד.

מאיר שטרית: אדוני, אני פשוט מבקש להודיע, כדי שהדברים לא יישארו בלתי בהירים או נהירים, כי לאור העובדה שחבר הכנסת בני אלון מסיעת מולדת הסכים לפנייתי היום להסיר את ההסתייגות שלו בדבר הנושא של ערוץ-7, ובכך הוא אפשר לכנסת, לנו ולוועדת ההבנות, לקיים את ההבנות ולהגיע היום לדיון ולהצביע – הודעתי שאני מתחייב כראש הקואליציה להביא לכך – – –

רחבעם זאבי: על דעת ראש הממשלה.

מאיר שטרית: על דעת ראש הממשלה.

מאיר שטרית: הודעתי שאני מתחייב להביא לכך, שבתוך שבועיים, בתוך זמן קצר יחסית, נביא לכנסת את החוק שיטפל בערוץ-7 ואת חוק ההסדרים לגבי הקיבוצים והמושבים.

מאיר שטרית: נביא אותם ביחד להצבעה בכנסת בתוך שבועיים.

מאיר שטרית: תודה, אדוני.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אני יכול להתחיל?

חיים אורון: – – – אלקטרונית.

דן תיכון: אלקטרונית.

דן תיכון: לשם החוק קיימת הסתייגות של קבוצת שוחט.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 52 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת א' שוחט לשם החוק לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 48, נגד – 52, אין נמנעים, ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: נעבור להצבעה על ההסתייגות של קבוצת אורון לשם החוק.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 3 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 52 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ח' אורון לשם החוק לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 51, נגד – 52, אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: מה עם קבוצת שטרית?

מאיר שטרית: ההסתייגות יורדת.

דן תיכון: ההסתייגות יורדת.

דן תיכון: נעבור להסתייגות של עזמי בשארה לשם החוק.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 4 בעד ההסתייגות – 50 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת ע' בשארה לשם החוק לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 50, נגד – 56, אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

מאיר שטרית: תעבור להצבעה ידנית.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אני יכול להמשיך את ההצבעה בהרמת ידיים?

חיים אורון: עוד קצת, עוד קצת.

דן תיכון: נעבור להצבעה על ההסתייגות לשם החוק של קבוצת גוז'נסקי.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 52 נגד – 57 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לשם החוק לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 52, נגד – 57, נמנע אחד.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: נעבור להסתייגות חברי הכנסת מקסים לוי ודוד לוי לשם החוק.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 6 בעד ההסתייגות – 56 נגד – 54 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת מ' לוי וד' לוי לשם החוק נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 56, נגד – 54, נמנעים – אין.

דן תיכון: ההסתייגות נתקבלה.

דן תיכון: נעבור להצבעה על ההסתייגות של דוד ראם.

דן תיכון: הוא ישנו כאן?

דן תיכון: – איננו.

דן תיכון: נעבור להסתייגות של קבוצת אלון לשם החוק.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

קריאות: הוא מסיר את ההסתייגות.

דן תיכון: מסיר.

דן תיכון: שמואל הלפרט, האם אתה מסיר את ההסתייגות שלך לשם החוק?

שמואל הלפרט: מסיר.

דן תיכון: חבר הכנסת לייזרזון, האם אתה מסיר את ההסתייגות שלך?

אברהם יוסף לייזרזון: מסיר.

דן תיכון: נעבור עתה להצבעה על ההסתייגות של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 49 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת א' פינס-פז לשם החוק לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 49, נגד – 53, אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: הסתייגותו של חבר הכנסת אבי יחזקאל – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 54 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת א' יחזק

דן תיכון: אל לשם החוק לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 54, נגד – 56, אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: חבר הכנסת הירשזון, אתה מסיר?

אברהם הירשזון: כן.

דן תיכון: חבר הכנסת אברהם פורז, להצביע?

דן תיכון: בעד ונגד ההסתייגות של חבר הכנסת אברהם פורז.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 51 נגד – 55 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת א' פורז לשם החוק לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 51, נגד – 55, ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה בקריאה שנייה על שם החוק.

מאיר שטרית: יש קריאה לשינוי בוועדת כספים.

דן תיכון: מישהו רוצה לדבר כאן?

חגי מירום: למה לא ממשיכים בהצבעה, אדוני?

דן תיכון: יושב-ראש ועדת הכספים מבקש למסור הודעה.

חגי מירום: שימסור.

דן תיכון: אני לא יכול לומר לו מתי להתחיל לדבר.

דן תיכון: אני לא עומד עם סטופר.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, לפי סעיף 127, למשוך את הסעיף הדן בשם החוק חזרה לוועדה.

דן תיכון: רבותי, אני עובר להצבעה על בקשתו – – – רק רגע, חבר הכנסת רביץ, אני שואל אותך, אם הצעתך תתקבל, אנחנו מפסיקים את הדיון, ואתה יורד לוועדת הכספים ומכנס אותה?

אברהם רביץ: כן.

דן תיכון: רבותי, על-פי בקשתו של יושב-ראש ועדת הכספים, אני עובר להצבעה.

דן תיכון: מי בעד הצעתו להפעיל את סעיף 127?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה – 55 נגד – 52 נמנעים – 1 ההצעה להחזיר את שם הצעת חוק ההסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, לוועדת הכספים נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 55, נגד – 52, נמנע אחד.

דן תיכון: הדיון נפסק.

דן תיכון: ועדת הכספים מתכנסת בתוך חמש דקות.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 03:02 ונתחדשה בשעה 03:40.

דן תיכון: )

דן תיכון: רבותי, הישיבה מתחדשת.

דן תיכון: אדוני המזכיר, אנא מסור את החלטת ועדת הכספים לפי סעיף 127(ב) לתקנון.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הריני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטה מטעם ועדת הכספים בדבר הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999.

א' האן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דן תיכון: אני מצביע על החלטת ועדת הכספים.

דן תיכון: אני חוזר ואומר, החלטת ועדת הכספים.

דן תיכון: מי בעד, מי נגד – אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 12

דן תיכון: רק רגע, אני מבטל את ההצבעה.

חגי מירום: למה?

דן תיכון: כי ראית איך אנשים רצים.

דן תיכון: רבותי, אני שוב מצביע, רבותי, על החלטת ועדת הכספים.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 13 בעד הצעת ועדת הכספים – 52 נגד – 49 נמנעים – אין הצעת ועדת הכספים לשם החוק נתקבלה.

דן תיכון: 52 בעד, 49 נגד.

דן תיכון: רבותי, אני עובר להצבעה בקריאה שנייה על שם החוק לפי החלטת ועדת הכספים, לפי הנוסח החדש.

דן תיכון: רבותי, אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 14 בעד שם החוק, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 49 נמנעים – אין שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 56, נגד – 49, אין נמנעים.

דן תיכון: שם החוק על-פי החלטת הוועדה אושר בקריאה שנייה.

חיים אורון: סעיף 1 – ידני.

דן תיכון: לגבי כל אחד ואחד – ידני?

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות של האשם מחאמיד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת ה' מחאמיד לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגויות של קבוצת דראושה?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ע' דראושה לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות של חברת הכנסת דליה איציק – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: ההסתייגות של חברת הכנסת ד' איציק לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות של קבוצת אורון?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ח' אורון לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות של קבוצת שוחט – ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת א' שוחט לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: קבוצת שטרית?

דן תיכון: – מוריד.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות של קבוצת מקסים לוי?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חברי הכנסת מ' לוי וד' לוי לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגויות של קבוצת גוז'נסקי?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת אופיר פז-פינס?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת א' פינס-פז לסעיף 1 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלון, מה אתך?

בנימין אלון: מוריד.

דן תיכון: מוריד.

דן תיכון: חבר הכנסת ויינברג – מוריד.

דן תיכון: הירשזון – מוריד.

דן תיכון: לסעיף 1 בקריאה שנייה, על-פי נוסח הוועדה.

חיים אורון: אלקטרונית.

דן תיכון: אלקטרונית.

דן תיכון: רבותי, לשבת.

דן תיכון: רבותי, מי שלא ישב לא יצביע, זה לא יעזור, אני לא אחכה עוד.

דן תיכון: אני חוזר: קריאה שנייה, סעיף 1 על-פי נוסח הוועדה – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 49 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 57, נגד – 49, אין נמנעים.

דן תיכון: סעיף 1 אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: סעיף 2(1).

דן תיכון: שטרית, אתה מוריד?

דן תיכון: מוריד.

דן תיכון: תמר גוז'נסקי.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לסעיף 2(1) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות של אבי יחזקאל.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות של דליה איציק.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חברת הכנסת ד' איציק לסעיף 2(1) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות של שלום שמחון.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חיים אורון.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלון – מוריד.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת שוחט.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: אני עובר לסעיף 2(2), לפנות את כל ההסתייגויות.

דן תיכון: שטרית, אתה מוריד?

מאיר שטרית: כן, אדוני.

דן תיכון: קבוצת גוז'נסקי.

חיים אורון: הוא לא יכול, יש שם עוד אחרים.

דן תיכון: בסדר, אני רואה, לכן אני אומר קבוצת גוז'נסקי.

דן תיכון: אני חוזר, סעיף 2(2), קבוצת גוז'נסקי – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות של נודלמן, מקסים לוי – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חברי הכנסת מ' נודלמן, מ' לוי וד' לוי לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: קבוצת שלום שמחון, מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ש' שמחון לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: הירשזון מוריד.

דן תיכון: אופיר פינס-פז – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת א' פינס-פז לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: קבוצת אורון, מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ח' אורון לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: קבוצת שוחט, מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת א' שוחט לסעיף 2(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: אלון – מוריד.

דן תיכון: סעיף 2(3).

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת האשם מחאמיד.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת ה' מחאמיד לסעיף 2(3) לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לסעיף 2(3) הצבעה אחת ולסעיפים 3–4 הצבעה אחת עד ההסתייגות של דוד אזולאי בנושא עכו, בסעיף 4.

דן תיכון: את אורון אתה מוריד?

חיים אורון: כן, אני מוריד את כל ההסתייגויות עד שם.

דן תיכון: שוחט אתה מוריד, דראושה אתה מוריד, שטרית – מוריד, גוז'נסקי – מוריד, אברהם יחזקאל – מוריד, שמחון – מוריד, נודלמן – מוריד, צבי ויינברג – מוריד, קבוצת אלון – מוריד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: זה כל סעיף 2.

חיים אורון: 2(3).

דן תיכון: אני מצביע על הסעיף השני בקריאה השנייה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: על-פי נוסח הוועדה.

דן תיכון: הצבעה מס' 16 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 50 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 57, נגד – 50, אין נמנעים.

דן תיכון: הסעיף השני אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף 3, קבוצת גוז'נסקי.

דן תיכון: להוריד – אתה לא יכול לומר בשמה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לסעיף 3 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: קבוצת אלון – מוריד, ויינברג – מוריד.

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת א' פינס-פז לסעיף 3 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: אורון מוריד, שוחט מוריד.

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על סעיף 3.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 17 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 55 נגד – 50 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 55, נגד – 50, אין נמנעים.

דן תיכון: סעיף 3 אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף 4 – קבוצת האשם מחאמיד, מי בעד?

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ה' מחאמיד לסעיף 4 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: לחלופין – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: קבוצת אורון, שוחט, דראושה, יצחק כהן ועמיר פרץ – – –

חיים אורון: עד אזולאי.

דן תיכון: רגע, אבל אני מוכרח להוריד בהסכמת האנשים, לא בהסכמתך.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת א' שוחט וקבוצת חבר הכנסת ע' דראושה ושל חברי הכנסת ד' ראם, א' פינס-פז, י' יהב, י' כהן וע' פרץ לסעיף 4 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: בן-אליעזר – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: ההסתייגות של חברי הכנסת ב' בן-אליעזר וא' אושעיה לסעיף 4 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: שטרית – מוריד.

דן תיכון: גוז'נסקי – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות של שמחון – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: ושל חברי הכנסת א' יחזקאל וא' מאסלה לסעיף 4 לא נתקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

קריאה: – – –

דן תיכון: עכשיו אתה מדבר?

דן תיכון: רק רגע, חבר הכנסת אנה שניידר, בואי לכאן, זוהי ההסתייגות המפורסמת?

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית וחבר הכנסת אורון, בואו לכאן, יש כאן בעיה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: גברתי שרת התקשורת, טוב, לא מעניין אותה.

דן תיכון: תחזרו למקום שלכם.

דן תיכון: רבותי, אם אני מצביע, אתם נכנסים לפלונטר שלא תצאו ממנו לעולם.

נסים דהן: אפשר למשוך את החוק.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר ואומר.

דן תיכון: יש כאן בעיה קשה, אבל שהמליאה תחליט.

אלי גולדשמידט: רק יושב-ראש ועדת הכספים יכול לבקש.

דן תיכון: אף אחד עוד לא מבקש שום דבר.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, אתם רוצים לשבת?

דן תיכון: רבותי, אני מצביע על ההסתייגות של חבר הכנסת דוד אזולאי ואפי אושעיה בעניין עכו, חוק ערי הפיתוח – עם תסבוכת נוראית.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 97 נגד – 4 נמנעים – אין ההסתייגות של חברי הכנסת ד' אזולאי וא' אושעיה לסעיף 4 נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 97, נגד – 4, אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות התקבלה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, לפי סעיף 127, למשוך את סעיף מס' 4 לדיונים בוועדת הכספים.

דן תיכון: רבותי, יושב-ראש ועדת הכספים מבקש להוריד את סעיף 4 בשלמותו לדיון חוזר בוועדת הכספים, לאחר שהתקבלה הסתייגות.

דן תיכון: מי בעד ההצעה הזאת?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה – 99 נגד – 5 נמנעים – 1 ההצעה להחזיר את סעיף 4 של הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, לוועדת הכספים נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 99, נגד – 5, נמנע אחד.

דן תיכון: אני רוצה להוריד את ההסתייגות של פורז.

חיים אורון: אני מציע להתקדם עוד קצת, אולי יהיה עוד משבר, אז נעשה את זה ביחד.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, בוא לכאן.

דן תיכון: חבר הכנסת פורז, אני מצביע על ההסתייגות של חבר הכנסת – – –

אריה מכלוף דרעי: יושב-ראש הוועדה הלך, רגע.

דן תיכון: לא, אני צריך להוריד את ההסתייגות של פורז.

דן תיכון: רבותי, אני מצביע על ההסתייגות של חבר הכנסת פורז.

דן תיכון: נא לשבת.

אריה מכלוף דרעי: רגע, היושב-ראש לא הגיע.

דן תיכון: זה לא משנה.

דן תיכון: אם זה ירד, ירד הכול, עם עוד הסתייגות.

דן תיכון: מה שרוצה פורז זה עוד יותר גרוע.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות של פורז ומי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 3 נגד – 101 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת א' פורז לסעיף 4 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 3, נגד – 101, ההסתייגות נדחית.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, בוא הנה.

דן תיכון: אתם צריכים להחליט מה אתם רוצים פעם אחת ולתמיד.

דן תיכון: רבותי, הפסקה.

דן תיכון: ועדת הכספים מתכנסת מייד.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 04:01 ונתחדשה בשעה 04:15.

דן תיכון: )

דן תיכון: רבותי.

קריאה: לא צלצלו.

דן תיכון: צלצלו מזמן.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, אני יכול להצביע?

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אני יכול להמשיך?

מאיר שטרית: שיצלצלו, אדוני, שייכנסו.

דן תיכון: כבר צלצלו מזמן.

דן תיכון: רבותי, אני מתחיל להצביע.

מאיר שטרית: – – – להוריד, במסגרת ועדת ההבנות, את כל ההסתייגויות עד עמוד X.

דן תיכון: בסדר, לא אכפת לי.

דן תיכון: שיודיע לי.

קריאה: – – –

דן תיכון: רק רגע, אבל השאלה אם אתה מייצג גם את עזמי בשארה ואת כל השאר.

חיים אורון: אני מייצג את שוחט, את עזמי ואותנו.

חיים אורון: את כל האופוזיציה, את כל הקואליציה העתידית.

דן תיכון: חבר הכנסת ויינברג, אתה מסיר את הכול?

צבי ויינברג: כן.

דן תיכון: חבר הכנסת נודלמן, אתה מסיר את הכול?

מיכאל נודלמן: כן.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, מסירה את הכול?

אחמד סעד: כן.

קריאה: היא לא פה.

דן תיכון: זו קבוצה.

דן תיכון: מה זה היא לא פה?

שאול יהלום: אבל הקבוצה מורידה – – –

דן תיכון: צריך לשאול את הקבוצה.

דן תיכון: אי-אפשר לומר: היא איננה כאן.

קריאה: – – –

דן תיכון: לא נכון.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, מבחינתי עד סעיף 12.

דן תיכון: כולל 12?

יצחק כהן: לא, אדוני, עד 10.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: כבר יש מתנגדים.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: שב, שב במקום.

דן תיכון: אנחנו מצביעים.

חיים אורון: על 10 אי-אפשר להצביע.

דן תיכון: אנחנו נעבור סעיף סעיף וננקה את הסעיף.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: סעיף 5, אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד הסעיף בקריאה שנייה?

דן תיכון: מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 5 נתקבל.

דן תיכון: הסעיף אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף 6, אין הסתייגות.

קריאה: יש.

דן תיכון: פורז הוריד.

דן תיכון: לפי נוסח הוועדה בקריאה שנייה, מי בעד סעיף 6 – ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 6 נתקבל.

דן תיכון: סעיף 6 אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף 7 אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 7 נתקבל.

דן תיכון: הסעיף התקבל בקריאה שנייה, על-פי נוסח הוועדה.

דן תיכון: לסעיף 8 אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד? תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 8 נתקבל.

דן תיכון: סעיף 8 נתקבל על-פי נוסח הוועדה.

דן תיכון: לסעיף 9 אין הסתייגויות.

קריאות: – – –

דן תיכון: לסעיף 9 אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד סעיף 9 על-פי נוסח הוועדה – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 9 נתקבל.

דן תיכון: הסעיף התקבל בקריאה שנייה.

דן תיכון: סעיף 10 נפל.

ראובן ריבלין: – – –

דן תיכון: לפני סעיף 10, נפל.

קריאות: – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: אנה שניידר, בואי הנה.

דן תיכון: איפה אנה שניידר?

דן תיכון: רבותי, לפני סעיף 10.

דן תיכון: מה קורה להסתייגויות שלך?

חיים אורון: לא, היא נפסלה.

חיים אורון: ההסתייגויות האלה לא עמדו בקריטריונים.

דן תיכון: רק רגע, אבל יש חלק שני שכן עומד בקריטריונים.

דן תיכון: רבותי, אני ניגש להצביע על ההסתייגות של חבר הכנסת יצחק כהן לפני סעיף 10(1), פסקה (2), באמצע עמוד 18: "בסעיף 106, בסעיף קטן (ד) – (א) בפסקה (2), אחרי 'היתה מוצדקת' יבוא".

דן תיכון: אפילו טעויות יש כאן.

דן תיכון: אתה אתי?

חיים אורון: כן.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצביע על הסתייגותו של חבר הכנסת יצחק כהן לפני סעיף 10(1).

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 46 נגד – 40 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת י' כהן לפני סעיף 10(1), פסקה (2), נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 46, נגד – 40, נמנע – אחד.

דן תיכון: ההסתייגות התקבלה.

חיים אורון: תגיד לי, אתה יודע מה שאתם עשיתם?

דן תיכון: אני לא יודע אם הם יודעים מה שהם עשו.

שלום שמחון: חבר הכנסת יצחק כהן, אתה לא יודע איזה נזק גרמת.

ראובן ריבלין: לא ידענו על איזו הסתייגות אנחנו מצביעים.

דן תיכון: הגברת אנה שניידר, בואי לכאן.

דן תיכון: אני עוצר כאן, ואתם לא שמים לב.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן, אתה יכול להסביר לנו על מה הצביעו כאן?

דן תיכון: אתה יודע?

יצחק כהן: כן.

דן תיכון: על מה הצביעו כאן?

יצחק כהן: אני מדבר על עמוד 21.

ראובן ריבלין: לא, הוא אמר עמוד 18.

יצחק כהן: אדוני, עמוד 18.

מאיר שטרית: אדוני, ההסתייגות הזאת מוסרת.

דן תיכון: לא, זה לא הולך ככה.

סאלח טריף: חבר הכנסת יצחק כהן, אתה השתגעת?

שלום שמחון: לא לזה התכוונת, ובדיוק ההיפך עשית.

שלום שמחון: עכשיו גרמת נזק עוד יותר גדול.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן, תקשיב לי עכשיו.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, הרי מקובל שכאשר ההתנגדות היא קנטרנית וטורדנית – – – אבל אם ההתנגדות מתקבלת, אפשר – – –

מאיר שטרית: אדוני, בכלל אסור היה להצביע על ההסתייגות הזאת.

מאיר שטרית: בוועדת הכנסת – – –

דן תיכון: יש לי חדשות – – –

מאיר שטרית: בוועדת הכנסת ההסתייגות הזאת נמחקה.

דן תיכון: יש לי חדשות בשבילך, רק חצי ההסתייגות נמחקה.

מאיר שטרית: בעמוד 18, הסתייגות לפני סעיף 10(1), סעיף קטן (1) של חבר הכנסת יצחק כהן – – –

דן תיכון: בעמוד 18 רק החצי הראשון – –

מאיר שטרית: נכון, על זה הצבענו.

דן תיכון: – – נמחק.

דן תיכון: החצי השני אושר בוועדת הכנסת.

מאיר שטרית: לא, אדוני.

דן תיכון: אבל לי לא אכפת.

מאיר שטרית: אדוני, שניהם נמחקו.

דן תיכון: היא יודעת.

דן תיכון: תאמין לי שהיא יודעת.

מאיר שטרית: אני לא יודע אם היא יודעת.

מאיר שטרית: בפני הפרוטוקול של הוועדה, אדוני.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, ההסתייגות הזאת נמחקה בוועדת הכנסת.

דן תיכון: לא.

מאיר שטרית: כולה.

מאיר שטרית: הפרוטוקול פה.

דן תיכון: אתה לא יודע.

דן תיכון: אתה לא בקיא, תאמין לי.

מאיר שטרית: אדוני, אני קורא לך מהפרוטוקול.

מאיר שטרית: אדוני, כתוב בעמוד 18, הסתייגות לפני סעיף 10(1), סעיף קטן (1), של חבר הכנסת יצחק כהן.

דן תיכון: מה שנמחק זה בתי-כנסת ומקוואות וחובת בניית דירות קטנות.

מאיר שטרית: אדוני, שתיהן – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן, בוא תדבר אתי עכשיו ולא עם דרעי.

דן תיכון: מה אתה רוצה לגבי החלק הזה?

יצחק כהן: מחוק.

דן תיכון: מחוק?

דן תיכון: בסדר.

מאיר שטרית: תודה רבה.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר, ההצבעה האחרונה מבוטלת, חבר הכנסת יצחק כהן הוריד את ההסתייגות שלו.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, כדי למנוע הערות תקנוניות, להצביע עוד הפעם זה עדיף מאשר למחוק משהו שהתקבל פה ברוב.

דן תיכון: לא, אבל הוא הוריד את זה, הוא ביטל את זה.

חיים אורון: אבל הוא הוריד אחרי הצבעה.

חיים אורון: אני חושב שזה עדיף.

דן תיכון: תאמין לי, שאם אני מקבל את הטיעון שלך, אני צריך ב-127 לערוך סדרה ארוכה של הצבעות כדי לבטל את ההחלטות הקודמות.

חיים אורון: אני חושב – – –

דן תיכון: לא.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר – – –

דוד צוקר: שאל אם מישהו מתנגד להצעה.

דן תיכון: אני חוזר, אני מצביע על ביטול ההצבעה הקודמת של חבר הכנסת יצחק כהן.

דן תיכון: מי בעד ביטול ההצבעה הקודמת?

דן תיכון: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה – 87 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה לבטל את הצבעה מס' 21 נתקבלה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההצבעה הקודמת בוטלה.

דן תיכון: בעד – 87, נגד – 1, נמנע אחד.

דן תיכון: ההצבעה בוטלה.

דן תיכון: אני עובר לסעיף 10.

דן תיכון: האם כל ההסתייגות הורדו?

אריה מכלוף דרעי: אולי תגיד באיזה עמוד אנחנו.

דן תיכון: בעמוד 19; או שאני צריך לשאול כל אחד עוד הפעם?

אריה מכלוף דרעי: לא.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אם למישהו יש התנגדות, שיאמר עכשיו.

דן תיכון: אני מצביע על סעיף 10 כולו בקריאה שנייה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

ראובן ריבלין: זה כולל או לא את 10(2)?

אריה מכלוף דרעי: לא.

אריה מכלוף דרעי: הצבעה מס' 23 בעד סעיף 10 – 52 נגד – 40 נמנעים – אין סעיף 10 נתקבל.

דן תיכון: בעד – 52, נגד – 40, אין נמנעים.

דן תיכון: סעיף 10 כולו אושר בקריאה שנייה.

חיים אורון: אפשר את כל סעיף 11.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: שאלתי אותם אם זה כולל את (2).

ראובן ריבלין: לא הצבענו על (2).

דן תיכון: הצבענו.

קריאה: שאלתי אותך באמצע.

דן תיכון: אתה שאלת אותי תוך כדי ההצבעה לאחר – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דרעי, אני מבטל את ההצבעה הקודמת על סעיף 10 כולו.

דן תיכון: אני חוזר.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, יש הסתייגות של קבוצת דראושה וקבוצת גוז'נסקי.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, לא אכפת לי שזה ייקח זמן, אבל אני אלך על-פי הסדר.

דן תיכון: סעיף 10(1) – גנדי, מה עם ההסתייגות שלך?

רחבעם זאבי: מסיר.

דן תיכון: שטרית, גוז'נסקי, אושעיה?

מאיר שטרית: מסיר.

דן תיכון: מסירים.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק מסירה, חבר הכנסת אופיר פינס-פז מסיר, חבר הכנסת מיכאל נודלמן מסיר, חבר הכנסת ויינברג מסיר, חבר הכנסת הירשזון מסיר, לחלופין מסיר, חבר הכנסת אלון מסיר, חבר הכנסת לייזרזון מסיר, חבר הכנסת אורון מסיר, קבוצת שוחט מסירה.

דן תיכון: לסעיף 10(2) – – –

יצחק כהן: לא מסיר.

דן תיכון: רק רגע, תיכף נתחיל.

דן תיכון: קבוצת דראושה, גוז'נסקי, שטרית, נודלמן ויצחק כהן.

יצחק כהן: לא מסיר.

דן תיכון: לא מסיר.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה על סעיף 10(2).

דן תיכון: ההסתייגות של יצחק כהן, רבותי.

דן תיכון: בעד? נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 40 נגד – 56 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ע' דראושה, קבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי וקבוצת חבר הכנסת מ' שטרית ושל חבר הכנסת מ' נודלמן וחבר הכנסת י' כהן לסעיף 10(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 40, נגד – 56.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: אופיר פינס-פז.

דן תיכון: הירשזון.

דן תיכון: יצחק כהן.

יצחק כהן: לא מסיר.

דן תיכון: לא מסיר.

דן תיכון: רבותי, ההסתייגות של יצחק כהן.

דן תיכון: מי בעד ומי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 58 נמנעים – 2 ההסתייגות של חבר הכנסת י' כהן לסעיף 10(2) לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 33, נגד – 58.

דן תיכון: ההסתייגות נפלה.

דן תיכון: אלון – נפלה.

דן תיכון: רבותי, אני מצביע שוב, חזרנו לאותה נקודה.

דן תיכון: סעיף 10 על-פי נוסח הוועדה – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 26 בעד סעיף 10, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 43 נמנעים – 1 סעיף 10, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 50, נגד – 43, נמנע אחד.

דן תיכון: סעיף 10 עבר בקריאה שנייה.

דן תיכון: ריבלין, אתה רוצה לשבת קרוב לכאן ולא לצעוק מרחוק?

דן תיכון: רבותי, לסעיף 11 – אורון.

חיים אורון: להצביע, בלי ההסתייגויות האחרונות.

דן תיכון: אני חוזר, יש מישהו שרוצה הצבעה על ההסתייגות שלו לסעיף 11?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אני מצביע על סעיף 11 על-פי נוסח הוועדה בקריאה שנייה.

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 27 בעד סעיף 11 – 53 נגד – 46 נמנעים – אין סעיף 11 נתקבל.

דן תיכון: 53 בעד, 46 נגד.

דן תיכון: סעיף 11 עבר בקריאה שנייה.

דן תיכון: אני עובר לסעיף 12.

חיים אורון: אני מבקש להצביע על ההסתייגות שלי.

דן תיכון: רק רגע, אני אנקה אותו.

דן תיכון: לפי מיטב זיכרוני יש בעיות בסעיף הזה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית.

דן תיכון: רבותי, אני מצביע על ההסתייגויות לסעיף 12.

דן תיכון: שמחון, הנדל, גוז'נסקי, מבוטלת?

חיים אורון: מבוטלת.

דן תיכון: בן-אליעזר ואושעיה מבוטלת?

חיים אורון: מבוטלת.

דן תיכון: שוחט – מבוטלת?

חיים אורון: מבוטלת.

דן תיכון: קבוצת אורון מציעה.

חיים אורון: מצביעים.

דן תיכון: רבותי, מצביעים על ההסתייגות של קבוצת אורון.

דן תיכון: מי בעד ומי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ח' אורון לסעיף 12(1) לא נתקבלה.

דן תיכון: 42 בעד, 53 נגד.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: דליה איציק – מורידה.

דן תיכון: נודלמן, ויינברג, דראושה, הירשזון, דהן, אופיר פינס, שמחון – מורידים, זאבי – מוריד, שטרית – מוריד, גוז'נסקי – מורידה, דראושה – מוריד, הירשזון – מוריד, אופיר פינס-פז – מוריד, אלון – מוריד, דהן – מוריד, אורון – מוריד, שוחט – מורידה.

דן תיכון: 12(3) שטרית – מוריד, אלון – מוריד, שוחט – מוריד.

דן תיכון: 12(4) – שוחט מוריד והנדל מוריד.

דן תיכון: 12(5) – שוחט מוריד.

דן תיכון: 12(6) – הכול יורד.

חיים אורון: לא, עד אורון באמצע העמוד.

דן תיכון: אני חוזר.

דן תיכון: 12(6) באמצע עמוד 31.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, אי-אפשר כך להמשיך.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, מה קורה אתך?

דן תיכון: שב במקום שלך.

מיכאל קליינר: אני מקוזז.

דן תיכון: אתה מקוזז.

דן תיכון: רבותי, הסתייגות של חבר הכנסת אורון.

דן תיכון: מי בעד ומי נגד – אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ח' אורון לסעיף 12(6) לא נתקבלה.

דן תיכון: 41 בעד, 51 נגד.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: שוחט – יורד.

דן תיכון: אחרי 12(6), אבי יחזקאל ומאסלה – יורד.

דן תיכון: אני מצביע על סעיף 12 לפי נוסח הוועדה בקריאה שנייה.

דן תיכון: הצבעה מס' 30 בעד סעיף 12, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 42 נמנעים – אין סעיף 12, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: 51 בעד, 42 נגד.

דן תיכון: סעיף 12 על-פי נוסח הוועדה בקריאה שנייה, אושר.

דן תיכון: סעיף 13.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

אלי גולדשמידט: הוא מגלגל את זה עלי.

אלי גולדשמידט: רק שטרית ואני נשב פה.

אלי גולדשמידט: לכו, מה אתם רוצים ממני?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, תאמין לי, יש לנו עוד 3,000 הצבעות היום ואתה מרוגז כבר בהתחלה.

אלי גולדשמידט: כולם רוצים ללכת לישון, תשחרר אותם לישון.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר לסעיף 13(1) – הסתייגותו של שר התחבורה.

דן תיכון: מי בעד ומי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 66 נגד – 31 נמנעים – 1 ההסתייגות של שר התחבורה לסעיף 13(1) נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 66, נגד – 13, נמנע אחד.

דן תיכון: ההסתייגות התקבלה.

דן תיכון: דליה איציק – יורד, אופיר פז – יורד.

דן תיכון: אברהם הירשזון – יורד.

דן תיכון: אורון, מה אתך?

חיים אורון: יורד.

דן תיכון: אנחנו מצביעים על 13(2).

דן תיכון: אושעיה ובן-אליעזר – יורד, שטרית – יורד, אלון – יורד, שוחט – יורד.

דן תיכון: 13(3) – שטרית – יורד, שוחט – יורד, אבי יחזקאל ומאסלה – יורד, אלון – יורד.

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 13 על-פי הנוסח המתוקן בעקבות ההסתייגות שהתקבלה.

דן תיכון: הצבעה מס' 32 בעד סעיף 13, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 94 נגד – 2 נמנעים – 1 סעיף 13, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 94, נגד – 2, נמנע אחד.

דן תיכון: אני עובר לסעיף 14.

דן תיכון: יש כאן בעיות?

חיים אורון: סעיפים 14 ו-15 – אין הסתייגויות.

דן תיכון: לסעיפים 14 ו-15 אין הסתייגויות.

דן תיכון: כל ההסתייגויות ירדו בקריאה שנייה.

דן תיכון: מי בעד ומי נגד – אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 33 בעד סעיפים 14–15 – 53 נגד – 44 נמנעים – 1 סעיפים 14–15 נתקבלו.

דן תיכון: בעד – 53, נגד – 44, נמנע אחד.

דן תיכון: סעיפים 15–14 אושרו בקריאה שנייה.

דן תיכון: סעיפים 16, 17 ו-18 בקריאה שנייה.

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 34 בעד סעיפים 16–18 – 54 נגד – 40 נמנעים – 1 סעיפים 16–18 נתקבלו.

דן תיכון: בעד – 54, נגד – 40 ונמנע אחד.

דן תיכון: סעיפים 16, 17 ו-18 אושרו בקריאה שנייה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, לגבי סעיף 19, 19(1) ו-19(2) מצביעים.

רענן כהן: אחרי זה, לפי ההצבעה, מדובר בחוק חיילים משוחררים.

רענן כהן: מאחר שיש הסכמה, לאחר ההצבעה אסיר את ההסתייגות שלי.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: רבותי, אתם הבנתם מה שהוא אמר?

חיים רמון: כן.

דוד טל: אנחנו לא, ואתה – כן.

חיים רמון: אם לא הבנו – אתה תסביר, אז הבנו.

דן תיכון: רבותי, לסעיף 19(1), הסתייגות של גוז'נסקי, שטרית וכו' יורדת?

חיים אורון: לא, מצביעים בעדה.

חיים אורון: כולם מצביעים בעדה.

דן תיכון: לא, לא.

רענן כהן: מצביעים כולם בעדה.

דן תיכון: מי בעד ההסתייגות הזאת – אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 35 בעד ההסתייגות – 80 נגד – 1 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי, קבוצת חבר הכנסת מ' שטרית, קבוצת חבר הכנסת ב' אלון, קבוצת חבר הכנסת ח' אורון וקבוצת חבר הכנסת ש' שמחון ושל חברי הכנסת י' יהב, נ' דהן, י' כהן וא' הירשזון לסעיף 19(1) נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 80, נגד – 1, שני נמנעים.

דן תיכון: התקבלה ההסתייגות של רענן כהן.

רענן כהן: לא.

דן תיכון: בסדר, עכשיו אני עובר להסתייגות של רענן כהן.

דן תיכון: רק רגע, שימו לב, רבותי.

דן תיכון: זה לא הולך.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, יש לך הסתייגות בסעיף 19(1).

מאיר שטרית: נכון, זה מה שהתקבל עכשיו.

דן תיכון: זה התקבל עכשיו.

רענן כהן: 19(1) ו-19(2) קשורים זה בזה.

דן תיכון: רק רגע, מה עם ההסתייגות של רענן כהן?

דן תיכון: אנחנו עוברים להסתייגות ל-19(1) של רענן כהן.

רענן כהן: לא, לא.

דן תיכון: היא בסימן שאלה לעת עתה.

דן תיכון: אנחנו עוברים – אוי, איזו הצבעה זו – סעיף 19(2), ההסתייגות של שטרית, גוז'נסקי, שמחון, יצחק כהן, רענן כהן – מי בעד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 80 נגד – 1 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת מ' שטרית, קבוצת חבר הכנסת ב' אלון, קבוצת חבר הכנסת ש' שמחון וקבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי ושל חברי הכנסת רע' כהן, נ' דהן, י' כהן, י' יהב וא' הירשזון לסעיף 19(2) נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 80, נגד – 1, נמנעים – 2.

דן תיכון: ההסתייגות אושרה.

רענן כהן: אני מבקש להסיר את ההסתייגות שלי.

דן תיכון: עכשיו אנחנו הולכים אחורנית, וההסתייגות של רענן כהן לסעיף 19(1) – בוטלה.

דן תיכון: אורון, אתה מוריד את ההסתייגויות שלך.

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 19 על-פי הנוסח החדש.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 37 בעד סעיף 19, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגויות שנתקבלו – 84 נגד – 1 נמנעים – 1 סעיף 19, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגויות שנתקבלו, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 84, נגד – 1, נמנע אחד.

דן תיכון: סעיף 19 החדש אושר.

דן תיכון: סעיף 20, מה עם ההסתייגות הזאת, שטרית?

מאיר שטרית: להוריד.

מאיר שטרית: סעיף 20 על-פי נוסח הוועדה, מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: אפשר להצביע.

מאיר שטרית: הצבעה מס' 38 בעד סעיף 20 – 47 נגד – 23 נמנעים – 1 סעיף 20 נתקבל.

דן תיכון: בעד – 47, נגד – 23, נמנע אחד.

דן תיכון: סעיף 20 אושר בקריאה שנייה.

חיים אורון: עד סעיף 21(4) אפשר – – –

דן תיכון: עד סעיף 21(4) הוסרו כל ההסתייגויות.

דן תיכון: 21(5), שטרית, שמחון, מה קורה עם ההסתייגות הזאת?

מאיר שטרית: מסיר.

דן תיכון: דראושה מסיר, הירשזון מסיר, אלון מסיר.

חיים אורון: על סעיף 21(4) אני מבקש להצביע, מדובר בהרעת התנאים של ביטוח אבטלה.

דן תיכון: רק רגע, 21(4) – קבוצת אורון.

דן תיכון: אני חוזר, בעמוד 40 למטה: "הסעיף – יימחק".

דן תיכון: קבוצת אורון, מי בעד?

דן תיכון: מי נגד ההסתייגות?

דן תיכון: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 42 נגד – 53 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ח' אורון, קבוצת חבר הכנסת ש' שמחון וקבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי ושל חברי הכנסת י' יהב, א' הירשזון, נ' דהן, י' כהן, מ' סולודקין, ד' ראם, א' פינס-פז, ע' פרץ וי' יהב לסעיף 21(4) לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 42, נגד – 53, נמנעים – 2.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: אני יכול להצביע על כל סעיף 21?

חיים אורון: כן.

דן תיכון: סעיף 21, רבותי, על-פי נוסח הוועדה בקריאה שנייה.

דן תיכון: הצבעה מס' 40 בעד סעיף 21, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 35 נמנעים – 2 סעיף 21, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 51, נגד – 35, נמנעים – 2.

דן תיכון: סעיף 21 אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: אני עובר לסעיף 22.

דן תיכון: מסירים את כל ההסתייגויות?

חיים אורון: עד 38 – בהרמת ידיים.

דן תיכון: סעיף 22.

דן תיכון: אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד – ירים את היד; על-פי נוסח הוועדה בקריאה שנייה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיף 22 נתקבל.

דן תיכון: הסעיף אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: סעיפים 23, 24, 25 – עד איזה סעיף?

חיים אורון: עד 32, טעיתי.

דן תיכון: מסעיף 23 עד סעיף 33?

חיים אורון: 32.

דן תיכון: עד סעיף 32; מי בעד אישור הסעיפים הללו בקריאה שנייה – ירים את היד.

דן תיכון: סעיפים 23–31 נתקבלו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

דן תיכון: סעיף 32 אישרנו בקריאה שנייה.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, הצבענו גם על סעיף 32.

חיים אורון: לא, עד 31.

דן תיכון: עד 31, בסדר.

דן תיכון: לגבי סעיף 32, בן-אליעזר יורד?

חיים אורון: כן, רק שלום שמחון.

דן תיכון: ההסתייגות של שלום שמחון בסעיף 32 – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 41 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 48 נמנעים – 4 ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ש' שמחון לסעיף 32 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 34, נגד – 48, ארבעה נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה על סעיף 32 לפי נוסח הוועדה בקריאה שנייה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 42 בעד סעיף 32, כהצעת הוועדה – 51 נגד – 29 נמנעים – 1 סעיף 32, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 51, נגד – 29, נמנע אחד.

דן תיכון: סעיף 32 אושר כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

דן תיכון: סעיף 33, יש הסתייגויות?

דן תיכון: סעיף 33 בקריאה שנייה על-פי נוסח הוועדה – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 43 בעד סעיף 33 – 50 נגד – 34 נמנעים – 2 סעיף 33 נתקבל.

דן תיכון: בעד – 50, נגד – 34, נמנעים – 2.

דן תיכון: הסעיף אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: סעיפים 34, 35, 36, 37, בקריאה שנייה, רבותי, על-פי נוסח הוועדה, אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 44 בעד סעיפים 34–36 – 49 נגד – 36 נמנעים – 2 סעיפים 34–36 נתקבלו.

דן תיכון: עד 37 או כולל 36, אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: בעד – 49, נגד – 36, שני נמנעים.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, לסעיף 37 יש הסתייגויות?

חיים אורון: לא.

חיים אורון: על סעיף 37 הצבענו.

דן תיכון: לא.

דן תיכון: אתה אמרת – עד סעיף 37.

חיים אורון: תצביע.

דן תיכון: סעיף 37, לפי נוסח הוועדה – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 45 בעד סעיף 37 – 51 נגד – 40 נמנעים – 1 סעיף 37 נתקבל.

דן תיכון: בעד – 51, נגד – 40 ונמנע אחד.

דן תיכון: הסעיף אושר על-פי נוסח הוועדה בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף 38 אין הסתייגויות.

רן כהן: יש.

רן כהן: זה חוק הדיור הציבורי.

חיים אורון: יש.

דן תיכון: קבוצת דראושה וקבוצת אורון – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 46 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ע' דראושה, קבוצת חבר הכנסת ח' אורון, קבוצת חבר הכנסת א' שוחט וקבוצת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי ושל חברי הכנסת י' הראל, ע' זיסמן, א' לובוצקי, רן כהן, ש' וייס, מ' לוי, ע' מאור, ש' בן-עמי, א' ברק, ר' זאבי, י' יהב, א' אושעיה, ד' ראם, א' פינס-פז, י' כהן, ע' פרץ וד' לוי לסעיף 38 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 41, נגד – 51 ואין נמנעים.

דן תיכון: סעיף 38, על-פי נוסח הוועדה, התקבל.

קריאה: זו הסתייגות.

דן תיכון: ההסתייגות הזאת לא התקבלה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה על סעיף 38 לפי נוסח הוועדה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 47 בעד סעיף 38, כהצעת הוועדה – 29 נגד – 11 נמנעים – אין

אברהם פורז: אתה לא יכול.

אברהם פורז: יש הסתייגות שלי.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אתה צריך לדבר.

אברהם פורז: אני מדבר.

דן תיכון: אם אתה לא מדבר – – –

אברהם פורז: הנה, עכשיו, אני מדבר.

חיים אורון: אנחנו נגד.

דן תיכון: רבותי, יש הסתייגות של חבר הכנסת אברהם פורז.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 48 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 51 נמנעים – 1 ההסתייגות של חבר הכנסת א' פורז לסעיף 38 לא נתקבלה.

מאיר שטרית: – – – וגמרנו עניין.

חגי מירום: לא גמרת שום עניין.

דן תיכון: בעד – 30, נגד – 51 ונמנע אחד.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: עכשיו, אני עובר להצבעה על סעיף 38 לפי נוסח הוועדה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 49 בעד סעיף 38, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 42 נמנעים – 2 סעיף 38, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 50, נגד – 42 ושני נמנעים.

דן תיכון: הסעיף המפורסם ביותר – סעיף 38 – עובר על-פי נוסח הוועדה.

דן תיכון: סעיף 39 – – –

חיים אורון: עד הסוף.

מאיר שטרית: בהרמת ידיים.

דן תיכון: סעיפים 39, 40, 41 ו-42 – בהרמת ידיים.

דן תיכון: מי בעד נוסח הוועדה בקריאה שנייה – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיפים 39–42 נתקבלו.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

דן תיכון: אדוני יושב-ראש הוועדה, אפשר לעבור לקריאה שלישית?

אריה מכלוף דרעי: – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, לא הצבעת על התיקון שירד למטה לגבי עכו.

דן תיכון: איפה הסעיף הזה?

דוד טל: סעיף 10.

דן תיכון: רבותי, לא.

דן תיכון: זה כבר מוגזם.

דן תיכון: אני מציע שמישהו יקום ויקרא את הנוסח המוצע, ואז נוכל – – –

אריה מכלוף דרעי: – – –

דן תיכון: אדוני המזכיר, תקרא את נוסח ההחלטה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הריני מודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטה של ועדת הכספים בעניין הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, לגבי סעיף 4.

א' האן: והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999; הצעת התקציב לשנת הכספים 1999; הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1999

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על החלטת הוועדה.

נסים דהן: מה ההחלטה?

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 50 בעד הצעת ועדת הכספים – 87 נגד – אין נמנעים – 1 הצעת ועדת הכספים לסעיף 4 נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 87, אין מתנגדים ונמנע אחד.

דן תיכון: החלטת הוועדה אושרה.

דן תיכון: מי בעד סעיף 4, על-פי נוסח הוועדה, בקריאה שנייה – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: נוסח הוועדה לסעיף 4 אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: סוף-סוף הצעת חוק הסדרים במשק המדינה – – –

אברהם רביץ: למרות הסתייגותו של שר התחבורה – – –

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: היו עוד כמה הסתייגויות שנתקבלו.

דן תיכון: רבותי, הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999) – קריאה שלישית.

רענן כהן: עם ההסתייגויות שהצענו.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 51 בעד הצעת החוק – 51 נגד – 39 נמנעים – אין הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, נתקבלה.

רענן כהן: עם ההסתייגויות.

דן תיכון: בעד – 51, נגד – 39 ואין נמנעים.

דן תיכון: חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1999, אושר בקריאה שלישית.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, עכשיו עוברים לחוק התקציב בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף תקציבי 01 – – – אתה מוריד את כל ההסתייגויות?

חיים אורון: חוץ מאשר הסתייגות אחת לסעיף 8, וזה הנושא של כפל הקצבות.

דן תיכון: באיזה סעיף זה?

דן תיכון: באיזה עמוד זה?

חיים אורון: זה בעמוד 7 באמצע.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: קודם, יש לנו עד סעיף 8 ונראה.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: לא כולל סעיף 8?

דן תיכון: כלומר, סעיפים 01 – כל ההסתייגויות ירדו, 02 – כל ההסתייגויות ירדו, 03 – כל ההסתייגויות ירדו ו-04 – כל ההסתייגויות ירדו.

דן תיכון: מי בעד אישור הסעיפים הללו בקריאה שנייה?

דן תיכון: אפשר להרים את היד.

דן תיכון: הצבעה מס' 52 בעד סעיפים 01–04 – 13 נגד – 8 נמנעים – אין

מאיר פרוש: אמרת להצביע ביד או – – –

דן תיכון: רבותי, אני חוזר: סעיפים מ-01 עד 04 – כל ההסתייגויות ירדו.

דן תיכון: בקריאה שנייה – מי שהוא בעד ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיפים 01–04 נתקבלו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

חיים אורון: חבר הכנסת גולדשמידט, זה סעיף חשוב.

חיים אורון: תשבו.

אלי גולדשמידט: תגיד לנו שזה סעיף חשוב.

דן תיכון: אתה רוצה לומר משהו?

רחבעם זאבי: יש לי הסתייגות בסעיף 04.

רחבעם זאבי: הרמתי את היד.

דן תיכון: אני מצטער, אני כבר הצבעתי.

דן תיכון: נתתי לכולם הזדמנות.

רחבעם זאבי: אני הרמתי את היד.

דן תיכון: לא ראיתי.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אנחנו נעבור לאחר מכן להצביע על המילולי לקריאה שנייה.

דן תיכון: נחזור, נגיע לשם.

חיים אורון: רק תסביר לאנשים שעובדים עכשיו לפי החוברת הקטנה הזאת.

דן תיכון: לא, אנחנו עובדים על החוברת הגדולה.

אברהם יחזקאל: ככה אתה מזלזל בדפים, אחרי שעבדו כל כך הרבה?

חיים אורון: אתה עובד על המספרים עכשיו?

דן תיכון: כן.

דן תיכון: אם אתה רוצה, אני מוכן להתחיל מחדש.

דן תיכון: כך אנחנו עובדים כל שנה.

דן תיכון: אני יודע, כך עבדתי 18 שנים.

דן תיכון: מה לעשות?

דן תיכון: רבותי, לסעיף תקציבי 05.

רחבעם זאבי: לא, אדוני, אני מבקש להצביע על ההסתייגות שלי, על אתר הנצחה גולני.

דן תיכון: תסלח לי מאוד, אני לא אחזור עכשיו על ההצבעות, מצטער.

דן תיכון: תגיש ערעור.

רחבעם זאבי: למי אני אגיש ערעור, לאלוהים?

רחבעם זאבי: הגשתי הסתייגות.

רחבעם זאבי: בדקתי את התקנון.

דן תיכון: אבל גם יכולת לדבר.

דן תיכון: רבותי, איזו הסתייגות?

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: אני חוזר על ההצבעה לגבי סעיף תקציבי 04 בעמוד 7.

דן תיכון: לחבר הכנסת רחבעם זאבי יש הסתייגות בעניין אתר הנצחה גולני.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אני חוזר, לסעיף תקציבי 04, הסתייגותו של חבר הכנסת זאבי.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, אתה אתי?

דן תיכון: הוא רוצה 5 מיליונים לאתר ההנצחה של גולני.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 54 בעד ההסתייגות – 46 נגד – 14 נמנעים – 4 ההסתייגות של חבר הכנסת ר' זאבי לסעיף 04 נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 46.

דן תיכון: נגד – 14.

דן תיכון: ארבעה נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות התקבלה.

דן תיכון: רבותי, אני מצביע על סעיף 04, לרבות ההסתייגות.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 55 בעד סעיף 04, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 53 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 04, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 53, נגד – 3.

דן תיכון: אין נמנעים.

דן תיכון: סעיף 04 אושר, בתוספת התיקון של 5 מיליוני שקל.

דן תיכון: 05.

דן תיכון: רק רגע, רבותי.

דן תיכון: אני מבקש לשבת.

דן תיכון: אני מבקש שיהיה שקט.

דן תיכון: מי שרוצה לחלוק על הקביעה שלי, שיאמר, שידבר.

דן תיכון: 50 – יש הסתייגויות?

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 05 נתקבל.

דן תיכון: סעיף 05 אושר.

דן תיכון: 06 – יש למישהו הסתייגויות?

דן תיכון: לך יש?

אופיר פינס-פז: לי יש הסתייגות, למטה.

דן תיכון: בעמוד 11 – סעיף 06 – ההסתייגות של אופיר פינס-פז.

דן תיכון: הצבעה אלקטרונית.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 56 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת א' פינס-פז לסעיף 06 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 30, נגד – 47.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: 06 – מי בעד?

דן תיכון: ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 06, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: סעיף 06 התקבל.

דן תיכון: 07 – יש הסתייגויות?

דן תיכון: אין.

דן תיכון: 07 – על-פי נוסח הוועדה.

דן תיכון: מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד – ירים את היד.

דן תיכון: סעיף 07 נתקבל.

דן תיכון: סעיף 07 אושר.

דן תיכון: 08, מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 08 נתקבל.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הסעיף אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: 08.

דן תיכון: 09, מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: רבותי, תרימו את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיף 09 נתקבל.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הסעיף אושר בקריאה שנייה.

חיים אורון: עד סעיף 20 אפשר בפעם אחת.

חיים אורון: לא כולל 20.

דן תיכון: עד 19.

דן תיכון: מ-12 עד 19 אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיפים 12–19 נתקבלו.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

דן תיכון: איפה זה 19?

דן תיכון: באיזה עמוד?

נסים דהן: עמוד 31.

חיים אורון: יש לי הסתייגות בעמוד 33.

דן תיכון: רק רגע, אתה רוצה על 19?

דן תיכון: על 20.

דן תיכון: אנחנו ב-20.

דן תיכון: רבותי, בעמוד 33 – הסתייגותו של חבר הכנסת אורון.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 57 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 45 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת ח' אורון לסעיף 20 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 34, נגד – 45.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: הסתייגותו של חבר הכנסת שוחט.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 58 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת א' שוחט לסעיף 20 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 27.

דן תיכון: נגד – 43.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: 20 ו-21 על-פי נוסח הוועדה.

דן תיכון: מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סעיפים 20–21, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

דן תיכון: סעיפים 20 ו-21 אושרו על-פי נוסח הוועדה.

סאלח טריף: אדוני, אני מבקש שתצביע על סעיף 22.

סאלח טריף: יש הסתייגויות.

דן תיכון: בסדר, אני שמעתי, אני אגיע אליך.

דן תיכון: באיזה עמוד נמצאת ההסתייגות שלך?

סאלח טריף: בעמוד 50.

דן תיכון: אתה אחרון.

דן תיכון: רבותי, סעיף תקציבי 22 – הסתייגות אחת של חבר הכנסת סאלח טריף בסוף ההסתייגויות.

דן תיכון: הצבעה אלקטרונית.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 59 בעד ההסתייגות – 68 נגד – 9 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת ס' טריף לסעיף 22 נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 68.

דן תיכון: נגד – 9.

דן תיכון: אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות התקבלה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה על הסעיף התקציבי, לרבות השינוי שהתקבל.

דן תיכון: מי בעד – ירים את היד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי נגד – ירים את היד.

דן תיכון: סעיף 22, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

דן תיכון: הסעיף אושר.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, האם יש בעיות בסעיף 23?

חיים אורון: לא, עד 56 בעמוד 111.

 אברהם-בייגה שוחט: רק רגע אחד, סעיף 23 בעמוד 54 למעלה.

דן תיכון: סעיף 23, עמוד 54.

דן תיכון: הסתייגותו של חבר הכנסת אברהם שוחט.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 60 בעד ההסתייגות – 25 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת א' שוחט לסעיף 23 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 25, נגד – 40, אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות לא נתקבלה.

דן תיכון: סעיף תקציבי 23 לפי נוסח הוועדה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיף 23, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: הסעיף התקבל.

דן תיכון: סעיף 24, יש למישהו?

חיים אורון: עד סעיף 56.

דן תיכון: סעיף 24 עד 56, באיזה עמוד?

חיים אורון: 111.

דן תיכון: אתה עוזר לי.

דן תיכון: לרבות 111?

חיים אורון: לא.

חיים אורון: על 111 אני רוצה הצבעה.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: עד 54 אתה רוצה, נכון?

חיים אורון: עד 55.

דן תיכון: לרבות 55?

חיים אורון: כן.

דן תיכון: עד סעיף 55 בקריאה שנייה על-פי נוסח הוועדה – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיפים 24–55 נתקבלו.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

חיים אורון: סעיף 56 – נציגות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

חיים אורון: עמוד 111א'.

חיים אורון: אבקש מכולם להצביע בעד.

דן תיכון: רבותי, סעיף 56, הסתייגותו של חבר הכנסת אורון – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 61 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 34 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת ח' אורון לסעיף 56 נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 37, נגד – 34.

דן תיכון: ההסתייגות עברה.

דן תיכון: סעיף תקציבי 56 על-פי הנוסח החדש.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 62 בעד סעיף 56, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה – 55 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 56, כהצעת הוועדה ועם ההסתייגות שנתקבלה, נתקבל.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, אם אתה לא עוקב אחרי – יכולת לתקן את ההצבעה שלך.

דן תיכון: בעד – 55, נגד – אין, נמנעים – אין.

דן תיכון: סעיף 56, על-פי הנוסח החדש, אושר.

דן תיכון: לסעיף 57 יש הסתייגויות?

חיים אורון: אין.

חיים אורון: 57, 60, 67 ו-70.

חיים אורון: סליחה, 70 לא.

דן תיכון: מסעיף 57 עד 69.

אריה מכלוף דרעי: לרבות סעיף 69.

דן תיכון: אני חוזר, מ-57 עד 67 ועד בכלל.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיפים 57–67 נתקבלו.

דן תיכון: אני עובר לסעיף 68.

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אתה רוצה לדבר אתי?

דן תיכון: יש לך הסתייגויות שם?

חיים אורון: יש לי הסתייגויות בעמוד 118 למטה.

דן תיכון: רבותי, סעיף תקציבי 70, הסתייגותו של חבר הכנסת אברהם שוחט – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה אלקטרונית.

דן תיכון: הצבעה מס' 63 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 45 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת א' שוחט לסעיף 70 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 29, נגד – 45.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: קיימת הסתייגות של חבר הכנסת אורון.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

חיים אורון: – – – הצבעה מס' 64

דן תיכון: איפה חבר הכנסת דהאמשה?

חיים אורון: – – –

דן תיכון: אה, אתה חוזר אתנו.

דן תיכון: חבר'ה, לעקוב.

דן תיכון: בסעיף תקציבי 70, ההסתייגות של קבוצת סיעת מד"ע – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 65 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 48 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת מד"ע-רע"ם לסעיף 70 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 26, נגד – 48, אין נמנעים.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: ההסתייגות של חבר הכנסת חיים אורון בעמוד 118 – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 66 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת ח' אורון לסעיף 70 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 37, נגד – 43.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: לגבי סעיף 70, מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיף 70, כהצעת הוועדה, נתקבל.

דן תיכון: הסעיף התקבל בקריאה שנייה.

חיים אורון: סעיף 72, הסתייגות של חבר הכנסת שלום שמחון.

דן תיכון: רבותי, ההסתייגות של חבר הכנסת שלום שמחון – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 67 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 46 נמנעים – אין ההסתייגות של חבר הכנסת ש' שמחון לסעיף 72 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 34, נגד – 46.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה על סעיפים מ-72 עד זו שבעמוד 137, לא כולל 137.

חיים אורון: לא כולל 137.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אני חוזר, מסעיף 72 עד סעיף 96.

דן תיכון: מי בעד הסעיפים האלה בקריאה שנייה – ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיפים 72–96 נתקבלו.

דן תיכון: הסעיפים הללו התקבלו בקריאה שנייה.

דן תיכון: לגבי סעיף תקציבי 98, הסתייגותו של חבר הכנסת אופיר פינס.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 68 בעד ההסתייגות – 36 נגד – 47 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת חבר הכנסת א' פינס-פז לסעיף 98 לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 36, נגד – 47.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: לסעיף תקציבי 98, 99 ולסעיף תקציבי קרן לבנק ישראל, הכלול גם כן – אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד הסעיפים האלה בקריאה שנייה?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיפים 98–99 וקרן לבנק ישראל נתקבלו.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

דן תיכון: אני עובר להצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999 בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף 1 אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד הסעיף בקריאה שנייה – ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיף 1 נתקבל.

דן תיכון: סעיף 1 אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: לסעיף 2 יש הסתייגויות או אין?

דן תיכון: אתה מבטל?

חיים אורון: מוותרים עד סעיף 8.

דן תיכון: לא כולל 8.

דן תיכון: אני רק רוצה לומר, שאחרי סעיף 7 בטל.

דן תיכון: אני אומר: מצביעים מסעיף 2 עד סעיף 7.

דן תיכון: מי בעד – להרים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיפים 2–7 נתקבלו.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

דן תיכון: אנחנו עוברים לסעיף 8.

דן תיכון: קיימת ההסתייגות של שר המשפטים וחברי הכנסת אברהם שוחט ורפאל אדרי.

דן תיכון: רבותי, מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 69 בעד ההסתייגות – 37 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות של שר המשפטים וחברי הכנסת א' שוחט, ר' אדרי, א' אור, א' אושעיה, ד' איציק, ר' אלול, י' ביילין, ב' בן-אליעזר, א' בן-מנחם, ש' בן-עמי, ע' ברעם, א' ברק, מ' גולדמן, א' גולדשמידט, י' דיין, ש' וייס, נ' זוילי, ר' חג'-יחיא, ס' טריף, י' יהב, א' יחזקאל, רע' כהן, י' כץ, א' כבל, ס' לנדבר, א' מאסלה, ח' מירום, נ' מסאלחה, א' סנה, א' פינס-פז, ש' פרס, ע' פרץ, ח' רמון, ש' שמחון, מ' לוי וח' אורון לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 37, נגד – 43.

דן תיכון: ההסתייגות לא התקבלה.

דן תיכון: לסעיפים 8, 9 ו-10 אין הסתייגויות בקריאה שנייה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: סעיפים 8–10 נתקבלו.

דן תיכון: הסעיפים הללו אושרו בקריאה שנייה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו מגיעים לסוף.

דן תיכון: רבותי, זו ההצבעה האחרונה שלי.

דן תיכון: הייתי אמור לשאת איזה נאום בן שלוש דקות, אבל אין לכם כוח.

קריאות: יש, יש.

דן תיכון: רבותי, ברשותכם אני אקרא את הנאום האחרון שלי.

אלי גולדשמידט: יש פה עוד כמה שזה הנאום האחרון שלהם – – – אני גם רוצה.

דן תיכון: רבותי, ברשותכם, זה יהיה הנאום האחרון שלי.

דן תיכון: ידידי חברי הכנסת, תקנון הכנסת מאפשר ליושב-ראש לאשר הודעה אישית.

דן תיכון: ברשותכם, אישרתי זאת לעצמי בפעם האחרונה.

דן תיכון: לכנסת נכנסתי לפני 18 שנים, כחבר בכנסת העשירית.

דן תיכון: זו היתה כנסת מהפכנית בהרכבה, חדשנית בפעילותה.

דן תיכון: כשנשבעתי אמונים בפעם הראשונה, זו היתה בשבילי זכות גדולה, זכות לשרת את המדינה ואת העם.

דן תיכון: הייתי גאה להיות חלק מהמוסד הזה.

דן תיכון: בתום הטקס עליתי ליציע האורחים הצפוף ואמרתי לאשתי, לבני, לבתי ולאבי המנוח שהשקיפו עלי מלמעלה: "היום הוא יום שמח לנו.

דן תיכון: פתחנו דף חדש.

דן תיכון: אם אפשר לומר, זהו חלום שהתגשם.

דן תיכון: אכן יבוא יום ובו אסיים את כהונתי.

דן תיכון: זה יהיה עצוב וקשה.

דן תיכון: נשתדל שדווקא הפרידה שלי מהכנסת, לכשתבוא, תהיה יום של סיפוק".

דן תיכון: נכנסתי בשמחה ואני יוצא לא בדמעה אלא בסיפוק של פרלמנטר שעשה את שלו ובהצלחה.

דן תיכון: הייתי פה, בכנסת, בשעות נפלאות ובימים של קטנות; ימים של מבחן וימים של חולין.

דן תיכון: אור וצל משמשים אותנו בערבוביה.

דן תיכון: היו לנו כאן ימים של התרוממות רוח והיו רגעי מתח ומשבר, ימים של שלום וימים של מלחמה.

דן תיכון: היו ימים של ריקנות והיו ימים שעמדו, לצערנו, בסימן האבל והיגון.

דן תיכון: תרשו לי רגע של אמת.

דן תיכון: הכנסת יקרה לי מאוד.

דן תיכון: אני מחשיב את הכנסת, את העבודה הפרלמנטרית, את הישיבות המרתוניות לתוך הלילה, שלא אחת אני עצמי הייתי אשם בהן.

דן תיכון: כאלה היו הישיבות שנועדו לאשר את תקציב המדינה ממש בדקה האחרונה, ואולי אף אחריה.

דן תיכון: חברי כנסת הביאו שקי שינה וערכנו לילות שימורים.

דן תיכון: כמה סמלי הדבר, שדווקא עכשיו, כשהדיון על התקציב עומד להסתיים, אני נושא את נאומי האחרון.

דן תיכון: לעולם לא אשכח את הישיבות הדרמטיות שבהן החלטנו החלטות גורליות.

דן תיכון: כאן, בכנסת, פתחנו את המעבר ההיסטורי ממלחמה לשלום.

דן תיכון: במלים פשוטות, אהבתי את עבודת הכנסת.

דן תיכון: כיושב-ראש הכנסת, תפקיד שאותו אני ממלא זו השנה השלישית, שמעתי קרבות רטוריים רבים.

דן תיכון: הצטערתי לפגוש, לעתים קרובות מדי, מליאה ריקה, שהתמלאה רק לקראת הצבעות חשובות.

דן תיכון: לפעמים חשבתי להזמין את חברי הכנסת לעלות ליציע ולראות את התמונה העגומה משם.

דן תיכון: השתדלתי לשוות למשכן הכנסת תוכן פנימי וחזות חיצונית יפה יותר, אשר לו היא ראויה.

דן תיכון: מילאתי בכנסת את כל התפקידים האפשריים.

דן תיכון: כיושב-ראש הכנסת בחרתי ללכת אתכם, חברי הכנסת, בדרכי.

דן תיכון: אם הרמתי קול ונזפתי פה ושם, היה זה מתוך דאגה להליכות הבית.

דן תיכון: השאלה בעיני היתה לא אם יהיו ויכוחים פוליטיים סוערים, אלא איך ננהל אותם.

דן תיכון: לכולכם אני מודה על השותפות הפורייה.

דן תיכון: 18 שנים חלפו מאז נכנסתי בשערי הכנסת.

דן תיכון: האמינו לי, אין זה קל להתרחק פתאום מהחיים האינטנסיביים שהפוליטיקה שלנו מציעה.

דן תיכון: עכשיו אני נפרד מכם לשלום.

דן תיכון: אני פורש מפני שבלבי החלטתי כי זוהי השעה שיפה לי לפרוש בה.

דן תיכון: בחרתי ללכת לפני שיאמרו: למה הוא לא הולך?

דן תיכון: – אלא חבל שהוא כבר הולך.

דן תיכון: אני חוזר הביתה, אך לא אנתק עצמי מהכנסת.

דן תיכון: אני מבטיח לצפות בכם ובחברי הכנסת החדשים מהכורסה הנוחה שבסלון ביתי, ואת גערותי אשמור לאשתי ולעצמי.

דן תיכון: אני מפקיד את כס יושב-הראש ליורשי שייבחר לאחר הבחירות.

דן תיכון: הוא שיהא מופקד על שימורה ושמירתה של הדמוקרטיה.

דן תיכון: היו לי תוכניות רבות, אולם אשאיר אותן במגירה.

דן תיכון: אחתום את דברי הקצרים במלותיה של המשוררת רחל ובתיקון קל: "רק על עצמי לספר לא ידעתי".

דן תיכון: תודה לכולכם.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת פנחסי וחבר הכנסת שבח וייס, ובזה נסיים.

דן תיכון: חברת הכנסת נעמי בלומנטל, איך לא.

דן תיכון: כמעט גדלנו ביחד.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, נכנסתי לכנסת יחד עם חבר הכנסת דן תיכון, באותו יום, ב-1981.

מאיר שטרית: ישבנו על הספסל ההוא, נעמי יושבת שם עכשיו, אני יושב שם עכשיו – יחד עם דרור זייגרמן.

מאיר שטרית: מאז, פרט להפסקה אחת באמצע שלי, כשעזבתי את הכנסת לקדנציה אחת, אני עובד עם חבר הכנסת דן תיכון לאורך כל השנים הללו, ובקדנציה הזאת ביתר קרבה, ממש מקרוב, בטיפול בכל בעיות הכנסת.

מאיר שטרית: אני מבקש לומר, אדוני היושב-ראש, שעצוב לי שאתה הולך הביתה ועוזב את הכנסת.

מאיר שטרית: הכנסת מאבדת פרלמנטר ממדרגה ראשונה, שהכיר את הכנסת ואת נפתוליה.

מאיר שטרית: היית סגן יושב-ראש הכנסת, היית יושב-ראש כנסת, היית פרלמנטר מצוין.

מאיר שטרית: עשינו יחד מאבקים רבים, מלחמות רבות מאוד.

מאיר שטרית: הכרת את התקנון על כל גווניו וחלקיו עוד לפני שהיית יושב-ראש הכנסת.

מאיר שטרית: אני חושב שגם עשית בתקופת כהונתך זו כיושב-ראש הכנסת מהפכה בכנסת.

מאיר שטרית: אם אנחנו יושבים היום באולם מואר הרבה יותר טוב, בכיסאות שונים, בכנסת יותר נקייה, יותר מטופחת, במזנון יותר מטופח, הגינה יותר מטופחת, יש תשומת לב לפרטים, ללא חשש לעשות סדר בכנסת שנבנתה לפני עשרות שנים, זה בזכות הנכונות שלך לעשות את זה ובזכות הרצון שלך והנחישות שלך לבצע את השינויים הללו.

מאיר שטרית: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהטבעת חותם בכנסת, לא רק חותם פיזי, אלא בעיקר חותם כפלרמנטר.

מאיר שטרית: אין לי ספק, שאם יזכרו את דן תיכון בכנסת, יזכרו אותו בעיקר בהיותו פרלמנטר מובהק ומעולה, ובהיותו חבר ועדת כספים מקצועי, שידע להתווכח עם כל פקידי הממשלה על כל תג ותג.

מאיר שטרית: הוא היה בקיא בחומר.

מאיר שטרית: הוא דן בדברים ברצינות, באחריות, והוא לא פספס מעולם שום ישיבה.

מאיר שטרית: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על העונג שהיה לי לעבוד אתך כסגנך וכממלא מקומך בקדנציה הזאת ועל העונג לעבוד אתך כל השנים.

מאיר שטרית: אני מקווה ובטוח שעוד נראה אותך בהמשך פעילות ציבורית גם אם לא בכנסת.

מאיר שטרית: אני מאחל לך, ללודמילה אשתך, לילדיך ולמשפחתך כל טוב.

דן תיכון: תודה, חבר הכנסת פנחסי.

דן תיכון: רבותי, נעשה זאת בקיצור.

דן תיכון: השעה מאוחרת.

דן תיכון: יסלחו לי אלה שנרשמו.

רן כהן: השעה מוקדמת.

דן תיכון: השעה מוקדמת.

דן תיכון: יסלחו לי אלה שנרשמו ונפסח עליהם.

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי, בבקשה.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, 15 שנה אני חבר כנסת, 15 שנה שאני עוקב אחר עמיתי דן תיכון, בתחילה.

רפאל פנחסי: בשבתנו יחד בוועדת הכספים, שם למדתי ממנו הרבה.

רפאל פנחסי: אני משוכנע, שלא פחות משיזכרוהו, ובצדק, כיושב-ראש הכנסת, כך יזכרוהו כחבר ועדת כספים וכמרכז הליכוד בוועדה.

רפאל פנחסי: הוא בלט שם בהתמדה, בהבנה ובחריצות.

רפאל פנחסי: גם כיושב-ראש הוועדה לביקורת המדינה הוא היה יסודי ועורר הערכה מכל חלקי הבית.

רפאל פנחסי: גם כסגן יושב-ראש הכנסת פעלנו בצמוד, וגם אז התפעלתי מכישוריו ואף נעזרתי בעצותיו.

רפאל פנחסי: כיושב-ראש הכנסת הוא רשם הישגים רבים.

רפאל פנחסי: אני זוכר את הביקורת הקטלנית שהוטחה בו על קפדנותו ורשמיותו.

רפאל פנחסי: אבל כל זה ייאמר כעת לשבחו.

רפאל פנחסי: הוא העלה את קרנה של הכנסת, גם כלפי חוץ, גם בעימות המתמיד שנכפה עלינו מצד בית-המשפט העליון, וגם כלפי פנים.

רפאל פנחסי: את דברי השבח האלו אומר אני גם בתור חבר כנסת, ובעיקר כיושב-ראש ועדת הכנסת.

רפאל פנחסי: לא תמיד היה קל לעבוד עם ומול חבר הכנסת דן תיכון.

רפאל פנחסי: הוא ידע לעמוד על שלו.

רפאל פנחסי: לפעמים הוא עקשן, לפעמים לא ברור, אבל תמיד תמיד הוא הגון.

רפאל פנחסי: אני, כמייצג את הספרדים ואת החרדים, יכול להעיד, שהוא היה שותף נאמן לתיקון עיוותים.

רפאל פנחסי: מעולם הוא לא היה שותף להסתה דמגוגית, ותמיד דאג לכל פרט וגילה רגישות רבה לחברי כנסת דתיים בחוץ-לארץ.

רפאל פנחסי: לא בכדי בחרו בך כיושב-ראש הכנסת.

רפאל פנחסי: אני מאחל לך ולזוגתך הצלחה רבה בארץ ובחוץ-לארץ.

רפאל פנחסי: יקוים בך המאמר: "כל העוסקים בצורכי ציבור באמונה, הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרם".

רפאל פנחסי: בהצלחה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

דן תיכון: אחריו – חברת הכנסת בלומנטל, ובזה נסיים.

דן תיכון: יש עוד הצבעה אחת, רבותי.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בעקבות תוצאות הבחירות ב-1996 התכנסה הכנסת הארבע-עשרה וחבר הכנסת דן תיכון נבחר ליושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: היה מנהג בכל הכנסות שאני שירתתי בהן, ואנחנו משרתים יחד אותה תקופה, מנהג להציג מועמד כנגד מועמד הקואליציה.

שבח וייס: אני דאגתי לכך שהמנהג הזה יופר ב-1996.

שבח וייס: היה רעיון שנחשב אולי כטבעי, שתוצג המועמדות שלי, כמי שהיה יושב-ראש הכנסת השלוש-עשרה, מול דן תיכון.

שבח וייס: חשבתי שבתפקיד הזה אין צורך לעסוק בשום משחקי סרק, דווקא בשל האופי המיוחד של התפקיד הזה, אלא אם כן יש איזה סיכוי, איזו הפתעה אפשרית.

שבח וייס: זה תפקיד שמולו לא עוסקים בשום תרגילים של קואליציה ואופוזיציה.

שבח וייס: אתה נבחרת כדין, ברוב ראוי.

שבח וייס: היתה לי אפשרות לנהל אתך שיחות אחדות בזמן העברת התפקיד.

שבח וייס: אני רוצה לומר לך, דן – כך אקרא לך הפעם – שאנחנו חברים מהאזור, מחיפה, מהקריות, וגם מכאן.

שבח וייס: עם כל המשברים שהיו פה ושם, עם כל התקלות שהיו כאן, בשיפוט הוגן אתה מילאת את התפקיד הזה באופן אפקטיבי מאוד, בהגינות, גם בנשיאות וגם כאן באולם, וביחס של כבוד לכנסת ולחבריה.

שבח וייס: אני, כאיש אופוזיציה, לא הרגשתי אף פעם איזו נטייה שלך לשרת צד אחד של הבית הזה.

שבח וייס: וזהו המבחן של יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: אני רוצה לברך אותך, לאחל לך הצלחה בתפקידיך הבאים, לומר לך חזק ואמץ, ולהודות לך על השירות היוצא מן הכלל שנתת לבית הזה במשך 18 שנים, ובתוך כך גם בתקופה שהיית יושב-ראש הכנסת.

משה פלד: לודמילה רואה את השידור הזה?

דן תיכון: לא, היא ישנה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אתה רוצה לומר משהו?

חיים אורון: כן.

דן תיכון: טוב.

דן תיכון: רשות הדיבור לחברת הכנסת נעמי בלומנטל.

דן תיכון: אחריה – חבר הכנסת אורון, ואחריו – ראש הממשלה.

דן תיכון: לאחר מכן נעבור להצבעה האחרונה.

נעמי בלומנטל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, את דן אני מכירה מתחילת פעילותי הפוליטית, ומדובר על למעלה מ-20 שנה.

נעמי בלומנטל: דן, אתה הוכחת את עצמך כאדם, כמנהיג, כחבר אמת.

נעמי בלומנטל: גישתך הממלכתית וראייתך הבהירה, בעיקר בתחום הכלכלה על כל היבטיה, הקנו לך שם בקנה מידה לאומי ובין-לאומי.

נעמי בלומנטל: אתה אדם רב-פעלים, ברוך כשרונות, ליברל אמיתי.

נעמי בלומנטל: נרשה לעצמנו להמשיך ולפנות אליך לעצה, לפתרון סוגיות, לניתוח המצב כפי שאתה יודע לעשות זאת, בצורה מבריקה.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לך על תרומתך העצומה.

נעמי בלומנטל: יישר כוח גם לרעייתך לודמילה, לילדיך ולנכדיך.

נעמי בלומנטל: היית יושב-ראש כנסת יוצא מן הכלל.

נעמי בלומנטל: קידמת את הכנסת.

נעמי בלומנטל: היתה לך גישה פתוחה, ממלכתית, מנהיגותית, ועם זאת, אנחנו רואים תוצאות, כפי שנאמר קודם, בכנסת, שהיא כנסת כל כך בהירה, מבריקה.

נעמי בלומנטל: הרבה הרבה תודה.

נעמי בלומנטל: יישר כוח וצא בברכת כולנו לדרך חדשה.

נעמי בלומנטל: הצלח, דן.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

דן תיכון: אחרון – ראש הממשלה.

רענן כהן: דן, בקריית-חיים כולם מפא"יניקים.

רענן כהן: מה עשית שם?

דן תיכון: או, זה סיפור חיים ארוך.

דן תיכון: זה סיפור אמיתי של ארץ-ישראל.

חיים אורון: הנה, אני מתחיל לספר אותו, אבל לא אלאה אתכם בסיפור ארוך.

חיים אורון: אני לא מכיר את דן 18 שנה, כמו כמה חברים שדיברו לפני, כי אני לא מכהן בכנסת 18 שנה.

חיים אורון: אבל נדמה לי שאני אחד היחידים פה שמכיר אותו מילדותו, לא באופן אישי, אלא חברים שגדלו אתו בשכונה הם חברי קיבוץ שלי, ושמעתי מהם סיפורים על דן ועל משפחתו.

צבי הנדל: אל תספר.

חיים אורון: אני לא מספר.

חיים אורון: ועל הקיוסק, אם אני לא טועה.

חיים אורון: נכון?

מיכה גולדמן: הגזוז האדום והגזוז הצהוב.

חיים אורון: הנה.

חיים אורון: כאן אני עוצר.

חיים אורון: הייתי יחד עם דן במשך שבע שנים בוועדת הכספים, בעבודה מאוד אינטנסיבית – – –

שאול יהלום: תזכיר את העמותה למען המפגר.

חיים אורון: – – – תמיד משני צדי המתרס, גם כשהם היו בקואליציה ואנחנו באופוזיציה.

חיים אורון: הוא אדם שמצוי מאוד בחומר, אדם שמכיר אותו לפני ולפנים, גם מתוך עבודה רבה בשדה בתחומי פעילות כלכלית שונים, גם במשרד התעשייה והמסחר, וגם במסגרת של ייעוצים שונים.

חיים אורון: לא תמיד ראינו את הדברים עין בעין ולעתים אפילו התנגשנו.

חיים אורון: מתוך הערכה הדדית, מתוך כבוד הדדי ובמידה לא קטנה של ידידות, אני מאחל לדן הרבה הצלחה וכל טוב.

רענן כהן: זה בשם כולנו.

חיים אורון: אני בטוח שעוד ניפגש, אף שאולי לא בבית הזה.

חיים אורון: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רשות הדיבור לבייגה שוחט; אדוני ראש הממשלה, כדי שלא יטענו לקיפוח.

דן תיכון: בבקשה, בייגה.

דן תיכון: לא ידעתי שכך יהיה.

דן תיכון: רציתי לסיים עם נאומי.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, אלך טיפה אחורה, לא לימים של הכנסת, אלא לימים שיושב-ראש הכנסת עסק בדברים אחרים.

 אברהם-בייגה שוחט: במשרד התעשייה והמסחר הוא היה אחראי לאזורי הפיתוח, ושם נפגשו דרכינו, לא באולם הזה אלא במרחבים יותר גדולים, ומשם הדרכים הצטלבו לא פעם אחת ולא פעמיים.

 אברהם-בייגה שוחט: התרומה היתה גדולה מאוד בתפקידיו הביצועיים.

 אברהם-בייגה שוחט: למדתי להכיר את יכולתו של דן תוך כדי ויכוחים קשים בוועדת הכספים, כאשר נפגשנו שם, ולאחר מכן בהיותי בתפקיד שר האוצר, כאשר דן תיכון היה מרכז האופוזיציה בוועדת הכספים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לאחל לך, אדוני היושב-ראש, ולבני משפחתך כל טוב.

 אברהם-בייגה שוחט: אני חושב, ששלוש השנים האחרונות הן בהחלט סיום נאה, מכובד לכל אשר עשית.

 אברהם-בייגה שוחט: בהצלחה

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ראש הממשלה, בבקשה.

דן תיכון: אחרון.

דן תיכון: אני מתנצל בפני אלה שנרשמו.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, דן, לפני שנתיים שוחחנו ואמרת לי: זו תהיה הקדנציה האחרונה שלי.

בנימין נתניהו: אני ניסיתי להתווכח אתך ולשכנע אותך, אבל אתה אמרת: לא, אני רוצה לפרוש בשיאי.

בנימין נתניהו: אני רוצה לומר שאתה בחרת והצלחת אכן להגיע לשיא אישי, שאני חושב שמבטא את כל מה שצברת ועשית וחווית ב-20 וכמה שנים של שירות ציבורי, משום שהבאת לתפקיד הזה את כל הידע שלך בתחום הכלכלי, בתחום הציבורי, בתחום הפרלמנטרי, והיית לא רק חבר כנסת מעולה ולא רק חבר, אלא גם יושב-ראש ללא משוא פנים, ללא פניות, ומהרבה בחינות, דווקא בתקופה הזאת, העובדה שאתה יכולת לשבת בכיסא הזה, לשרת בתפקיד הזה ולתת יציבות למערכת שאיננה מתברכת תמיד באותה יציבות, זה אולי ההישג הגדול ביותר שלך.

בנימין נתניהו: בכנסת שנוטה הרבה פעמים לפילוגים ולמחלוקות, במיוחד בשנים האחרונות, העובדה ששימשת יושב-ראש – כולם ידעו שאתה עושה את הדבר הנכון, את הדבר האמיתי.

בנימין נתניהו: זה נתן עוגן לחיים הפרלמנטריים שלנו.

בנימין נתניהו: אני אישית רוצה לברך אותך גם על העזרה העצומה שנתת לי, ונתת לי כיושב-ראש כנסת ממלכתי, ואתה יכול לשמוע את הברכות שאתה מקבל כאן, ברכות כנות מהצד השני של הבית, וזה משקף, לדעתי, את האחדות שהבית כולו מרגיש ואזרחי ישראל מרגישים לגבי התרומה הגדולה שתרמת.

בנימין נתניהו: אמרת שתפרוש כשתגיע לשיא אישי שלך, אבל אני מאחל לך שיהיו לך שיאים נוספים, לאו דווקא בבית הזה, ואני בטוח שאנחנו עוד נתראה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, תודה לכולם.

דן תיכון: תודה לעובדים שנשארו אתנו עד זה הרגע, ואני אותם מוקיר יותר מכל דבר אחר.

דן תיכון: התשנ"ט–1999

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה על תקציב המדינה.

דן תיכון: חבר הכנסת רביץ, אפשר להמשיך?

דן תיכון: נתקבלה הסתייגות של גולני, ואני הרי יוצא גולני.

סאלח טריף: שתי הסתייגויות, גם שלי.

דן תיכון: וגם שלך.

דן תיכון: רבותי, אני ממשיך לקראת הקריאה השלישית.

דן תיכון: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999 בקריאה שלישית.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 70 בעד החוק – 48 נגד – 34 נמנעים – אין חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1999, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 48, נגד – 34, אין נמנעים.

דן תיכון: רבותי, תקציב המדינה לשנת 1999 אושר ויוצא לדרך.

דן תיכון: רבותי, חופשה נעימה עד לכנס הבא המיוחד.

דן תיכון: תודה רבה.