ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 242, 1998-10-27 00:00

דן תיכון: היום יום שלישי, ז' בחשוון התשנ"ט, 27 באוקטובר 1998.

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: חברי הכנסת, לפני שנעבור לסדר-היום אני רוצה לומר כמה מלים.

דן תיכון: בימים האחרונים אני שומע צלילי מוזיקה צורמת.

דן תיכון: מתגברים קולות ההסתה הגוררים אותנו פעם נוספת לנתיב מסוכן, לדרך ללא מוצא.

דן תיכון: לפני ימים אחדים הוטחו ביצים בחבר כנסת שעה שמילא בנאמנות את התפקיד שנבחר למלא, במהלך אירוע פוליטי.

דן תיכון: מאז שב ראש הממשלה מארצות-הברית, אנחנו שומעים קריאות מצמררות לעברו: "בוגד".

דן תיכון: חברי הכנסת, התמרור השחור של רצח רבין טרם הוסר.

דן תיכון: הרצח הוא כתובת של דם על הקיר שאסור לנו לשכוח אותה.

דן תיכון: דווקא היום, כשהסדר מדיני בדרך, אסור לתת לשנאת אחים להרים ראש.

דן תיכון: שנאת אחים היא טרגדיה שעלולה, חס וחלילה, להוביל למלחמת אחים.

דן תיכון: אני קורא לכולנו לנהוג בסבלנות ובסובלנות ולכבד איש את השקפות רעהו.

דן תיכון: ההסתה חייבת להיפסק.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

דן תיכון: רבותי, הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה – דברי פתיחה של שר האוצר.

דן תיכון: בבקשה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שישיבת הכנסת תופסק, וששר האוצר יצא אל אלפי הסטודנטים שעומדים בגן-הוורדים; שיבוא ויגיד להם את האמת שלו, שישמע את האמת שלהם, שייכנס אתם למשא-ומתן.

אלי גולדשמידט: הוא לא מדבר אתם, ראש הממשלה לא מדבר אתם.

אלי גולדשמידט: זה ציבור של עשרות אלפי אנשים במדינת ישראל שעושים מילואים, שנותנים את נשמתם, והממשלה הזאת מצפצפת עליהם.

אלי גולדשמידט: מן הראוי שאתה, כיושב-ראש, תפסיק את הישיבה הזאת, תפנה אל שר האוצר שיצא אליהם, שידבר אתם, ותחדש אותה אחרי זה.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: שר האוצר יבחר לעצמו את לוח הזמנים מתי להיפגש עם הסטודנטים.

נסים דהן: אין פה אף חבר כנסת.

תמר גוז'נסקי: – – – זאת השאלה.

אלי גולדשמידט: מה שקורה כרגע במליאה לא מעניין, מעניין מה שקורה בגן-הוורדים, ושר האוצר לא מדבר אתם.

תמר גוז'נסקי: – – –

אלי גולדשמידט: הם לא מעניינים את ראש הממשלה.

חיים דיין: תודה רבה, חבר הכנסת גולדשמידט, נתתי לך לדבר.

חיים דיין: בבקשה, אדוני שר האוצר.

יובל נאמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

אלי גולדשמידט: אני מבקש ששר האוצר בתחילת דבריו יתייחס אל הסטודנטים.

נסים דהן: אין אפילו חברי כנסת שישמעו.

אלי גולדשמידט: חברי הכנסת נמצאים בגן-הוורדים.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, תודה.

חיים דיין: אפשרתי לך לדבר, אמרת את דבריך, תודה רבה.

חיים דיין: בבקשה, אדוני שר האוצר.

יובל נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חזרתי לפני שעה קלה מדרכו האחרונה של דני ורגס, השם ייקום דמו, שנרצח אתמול בקריית-ארבע, היא חברון.

יובל נאמן: הבכי והכאב של אלמנתו, בני משפחתו וכל המלווים, על חיי אדם צעיר שנכרתו בידי בני עוולה, צריכים לחדור ללב כל אחד ואחד מאתנו, על מנת שנעשה כל שביכולתנו למנוע אסונות נוראים כאלה בעתיד, ושברכת השלום האמיתית תשרה על כולנו.

יובל נאמן: הנני שולח מעל במה זו ברכת ניחום אבלים לאלמנתו, לבנו בן השלוש ולכל בני משפחתו.

יובל נאמן: "המקום ינחם אתכם בין שאר אבלי ציון וירושלים ולא תוסיפו לדאבה עוד.

יובל נאמן: " רצח יהודים וערבים חפים מפשע, ובתוכם אתמול מוחמד א-זלמוט שנרצח בשומרון, ימיט אסון על כולנו.

יובל נאמן: תנחומינו למשפחתו האבלה.

יובל נאמן: רצח הוא רצח ללא הבדל בין אדם לאדם.

יובל נאמן: שהרי כולנו נבראנו בצלם אלוקים, כי בצלם אלוקים ברא את האדם.

יובל נאמן: קול דמי הנרצחים זועקים אלינו מן האדמה.

יובל נאמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להניח בפניכם היום הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1998, ונוסף על כך מסגרת תקציב רב-שנתי לשנים 2001–2000.

אלי גולדשמידט: אדוני שר האוצר, ברשותך, תאמר כאן במליאה דברים על משבר ההשכלה הגבוהה – – –

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אני לא אאפשר לאיש להפריע למהלך הדיון.

אלי גולדשמידט: אני מבקש משר האוצר שיאמר משהו לגבי הסטודנטים, מה הוא מתכוון לעשות ואיך הוא מתכוון לפתור את הבעיה של הסטודנטים, לפני שהוא פותח בנאום המסורתי של תקציב המדינה.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: הוא צריך להתייחס לסטודנטים.

אלי גולדשמידט: בפתיחת הדברים הוא התייחס לרצח, וזה חשוב מאוד.

אלי גולדשמידט: אני חושב, שמן הראוי ששר האוצר, שר בכיר בממשלה, יתייחס לנושאים שעומדים על סדר-היום ויאמר מה הוא מתכוון לעשות.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה לא יכול להכתיב לשר האוצר מה לומר.

חיים דיין: אני מבקש לא להפריע עוד במהלך הדיון.

חיים דיין: אני מקווה שהשר יתייחס בהמשך דבריו לנושא הזה.

חיים דיין: בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני שר האוצר – – –

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני תומך בדבריו של חבר הכנסת גולדשמידט, אבל אני רוצה לבקש ממנו שאולי קודם ייתן לשר דיווח – מה עשה שר האוצר הקודם למען הסטודנטים.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: בבקשה, אדוני שר האוצר.

יובל נאמן: – – – וכן חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת 1999), התשנ"ט–1998, ועקרונות המדיניות הכלכלית לשנת התקציב הבאה.

יובל נאמן: כמה מלים על המשבר הכלכלי בעולם, חברי הכנסת הנכבדים.

אלי גולדשמידט: יש משבר אצל הסטודנטים.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יובל נאמן: השנה אירעה רעידת אדמה כלכלית בעולם.

אלי גולדשמידט: תקרא אותי לסדר.

אלי גולדשמידט: אני קורא לשר האוצר: מה אתה עושה בנושא הסטודנטים?

אלי גולדשמידט: לפני שאתה מספר לנו על יפן ועל קרן המטבע ועל המשבר בגרמניה, אתה תדבר על הסטודנטים.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, זה מפריע למהלך הדיון.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקש לא להפריע למהלך הדיון.

יובל נאמן: חברי הכנסת הנכבדים, השנה אירעה רעידת אדמה כלכלית בעולם.

יובל נאמן: מקור הרעש היה בדרום-מזרח אסיה.

יובל נאמן: הזעזועים של רעש זה מתקדמים – – –

אלי גולדשמידט: יש כאן רעידת אדמה במדינת ישראל, תטפל בה.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה מאלץ אותי לקרוא אותך לסדר בפעם השלישית.

חיים דיין: כיושב-ראש סיעה, תמנע ממני את האי-נעימות הזאת.

חיים דיין: אני מבקש ממך לא להפריע למהלך הדיון.

אלי גולדשמידט: הוא לא יכול לומר מלה על הסטודנטים?

אלי גולדשמידט: אני מבקש שיאמר משפט אחד – – –

אברהם רביץ: הוא לא חייב.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, קראתי אותך לסדר בפעם השנייה, ואני מבקש לכבד את המליאה.

תמר גוז'נסקי: – – –

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אני יושב-ראש סיעת העבודה, אני מרכז את האופוזיציה, אני מבקש מלה על הסטודנטים.

חיים דיין: אתה לא יכול להכתיב לשר האוצר מה לומר בפתח דבריו.

אלי גולדשמידט: אני מבקש.

תמר גוז'נסקי: – – –

חיים דיין: הוא שמע את בקשתך.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אני קראתי אותך לסדר בפעם השנייה.

חיים דיין: תכבד את המליאה, תאפשר לשר האוצר להשיב.

חיים דיין: הוא שמע אותך, ואני מקווה שהוא ירצה להתייחס לדבריך.

חיים דיין: תודה.

אלי גולדשמידט: אתן לו עוד צ'אנס אחד.

יובל נאמן: מקור הרעש היה בדרום-מזרח אסיה.

אלי גולדשמידט: עוד הפעם דרום-מזרח אסיה.

יובל נאמן: הזעזועים של רעש זה מתקדמים, הורסים ופוגעים בשרשרת כלכלות של מדינות רבות; מאינדונזיה ועד תאילנד, יפן וקוריאה, משם לעבר רוסיה ומדינות מזרח-אירופה, והלאה לברזיל ולמדינות דרום-אמריקה.

יובל נאמן: בכך, חברי הכנסת הנכבדים, לא תמה הדרך.

יובל נאמן: הזעזועים מגיעים גם לארצות-הברית ולמדינות אירופה המערבית, ודרכן כמובן גם אלינו, למדינת ישראל.

שלום שמחון: אמרתם שזה אי של יציבות.

יובל נאמן: כבר עכשיו השווקים הפיננסיים בארצות-הברית, באירופה וגם אצלנו חשים בזעזועים, אם כי לא באותה עוצמה שחשו בה מרבית השווקים המתעוררים.

יובל נאמן: בשעה שכלכלות העולם מחוברות בנימים של מידע וטכנולוגיה, בשעה שהיום העולם הוא שוק אחד גדול של קונים ומוכרים – –

אלי גולדשמידט: אדוני שר האוצר, אני מבקש ממך בפעם השלישית לומר לסטודנטים את דבריך.

אלי גולדשמידט: אדוני שר האוצר, תתייחס בבקשה לסטודנטים.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

חיים דיין: אני מצטער מאוד, אני מבקש ממך לעזוב את אולם המליאה.

אלי גולדשמידט: אבקש מחברי להמשיך ולתבוע משר האוצר להתייחס לסטודנטים.

אלי גולדשמידט: אותי הוא הוציא, תמשיכו אתם.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט, כולנו שותפים למאבק הזה.

חיים דיין: אי-אפשר להפוך את הבית הזה ואת המליאה הזאת – – –

אלי גולדשמידט: הבית הזה הוא בית רלוונטי למה שקורה בחברה הישראלית.

אלי גולדשמידט: מה שהוא אומר הוא לא רלוונטי.

אלי גולדשמידט: (חבר הכנסת א' גולדשמידט יוצא מאולם המליאה.

אלי גולדשמידט: )

חיים דיין: אמרתי ששר האוצר ישיב.

חיים דיין: אתה לא יכול להפר את השקט בתוך המליאה ולא לאפשר לשר האוצר לדבר.

יובל נאמן: – – גוף המחובר למערכת עצבים אחת, הרי שעל טעויות במדיניות כלכלית של מנהיגים במדינות כמו אינדונזיה ותאילנד משלמים במשכורותיהם עובדי המדינה ברוסיה, ועל מדיניות כלכלית שגויה ברוסיה ישלמו תושבי אירופה המערבית במקומות עבודתם.

יובל נאמן: כלכלנים ואנליסטים מתפתים לקבוע, כי כלכלות של מדינות שלמות קורסות בגלל גירעון ממשלתי לא נשלט; בגלל גירעון אדיר במאזן התשלומים; בגלל איבוד שליטה על האינפלציה; בגלל בריחה של משקיעים.

יובל נאמן: כנסת נכבדה, אלה הן רק התוצאות; לא הגורמים.

יובל נאמן: כלכלות רבות קורסות היום בגלל מדיניות כלכלית מוטעית, בגלל תהליך קבלת החלטות כושל, בגלל קוצר-רואי כלכלי, בגלל חוסר אחריות ציבורית.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני השר, מה עם מצוקת הסטודנטים?

עבד-אלוהב דראושה: תתייחס לשביתת הסטודנטים.

יובל נאמן: נוכח המשבר הכלכלי בעולם, גם למדיניות הכלכלית של הממשלה חשיבות קריטית להדיפת הזעזועים, על מנת שלא יתרגשו גם עלינו.

יובל נאמן: חברי הכנסת הנכבדים, כלכלת ישראל נמצאת על קו פרשת מים שאליו מתנקזים שני ערוצים מרכזיים: האחד, שאותו הזכרתי, הוא המשבר העולמי, והשני הוא התמורות העוברות על החברה ועל הכלכלה בישראל.

יובל נאמן: המשק בישראל עובר בשנים האחרונות תהליך כואב ומהיר של שינוי מבני.

יובל נאמן: ההתפתחות חסרת התקדים של תעשיית ההיי-טק בישראל הפכה את ישראל לאחת המדינות המובילות בעולם בתחום הפיתוח הטכנולוגי.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני השר, תתייחס בבקשה לסטודנטים.

יובל נאמן: היום נמצאות בתהליך הפעילות בישראל כ-3,000 תוכניות סטרט-אפ בתחום הטכנולוגיה המתקדמת.

יובל נאמן: אנו המדינה השנייה בעולם, אחרי ארצות-הברית, במספר כה גדול של תוכניות פיתוח בתחומי ההיי-טק.

יובל נאמן: רבותי, מה מלמד נתון זה?

יובל נאמן: הוא מלמד, כי חלק נכבד מהייצור והיצוא שלנו הוא תוצר של עבודת פיתוח וטכנולוגיה מתקדמת.

יובל נאמן: הוא גם מלמד אותנו, ששוק העבודה משווע למהנדסים ולאנשי טכנולוגיה ומחשבים.

יובל נאמן: מנגד, התעשיות המסורתיות, עתירות העבודה, תעשיות הטקסטיל, העץ והפלדה, נתקלות בקשיים.

יובל נאמן: תעשיות אלה מתקשות, לצערנו, לעמוד בתחרות העולמית על מחירים נמוכים, על כוח אדם זול, על שווקים חדשים.

יובל נאמן: במציאות שנוצרה, חלק ממפעלים אלה נסגרים, ועובדים נפלטים אל מחוץ למעגל העבודה.

יובל נאמן: עובדים אלה אינם מהנדסים, עובדים אלה אינם אנשי מחשבים, עובדים אלה אינם יכולים להשתלב בגל הטכנולוגי הסוחף היום את המשק בישראל.

יובל נאמן: כך יוצא, כי בצדו של השינוי המבני המבורך, ובצד הברכה הכלכלית שמביאות עלינו תעשיות ההיי-טק, מכת האבטלה במדינת ישראל מעמיקה, לצערנו, פערי השכר מתרחבים, וכך מתהווה ונולדת בעיה חברתית, כך נוצרת מצוקה כלכלית.

יובל נאמן: אל גורם זה של האטה יש להוסיף את ההאטה הנגרמת עקב המיצוי הכלכלי של השפעות צד הביקוש בגל העלייה המבורך מתחילת שנות ה-90 וכניסת המשק למסלול הנמוך במחזור העסקים.

יובל נאמן: כנסת נכבדה, צוק עתים זה, של משבר כלכלי ומיתון עולמי מול התמורות החשובות שעובר המשק בישראל – תמורות שלהן מחיר חברתי קשה – מחייב אותנו, היום יותר מאי-פעם, להיות זהירים יותר, אחראיים יותר, לעקוב בדריכות אחר המתרחש כאן ובעולם.

יובל נאמן: אין מקום לטעויות.

יובל נאמן: סטייה מהנתיב עלולה להסתיים, חס וחלילה, בהידרדרות לתהום שבצד הדרך: חלילה וחס עוד מובטלים, פחות חינוך, פחות בריאות, פחות ביטחון לתושבי המדינה.

יובל נאמן: אנו חייבים לנהל מדיניות כלכלית אחראית ולהימנע מטעויות.

יובל נאמן: חברי הכנסת הנכבדים, שעת דמדומים זו היתה יכולה להפוך בקלות ליום דין לכלכלת מדינת ישראל, אלמלא השכלנו בשנתיים האחרונות לנקוט בעוד מועד מדיניות כלכלית אשר בנתה סכר יציב שיגונן עלינו מפני השיטפון המאיים של המשבר הכלכלי בעולם; סכר אשר בלם הידרדרות חמורה של המשק בישראל ואף חיסן אותו, מדיניות כלכלית אשר הפכה את המשק בישראל ממשק צעיר ומתעורר למשק ער ובוגר.

יובל נאמן: הממשלה קיבלה בשנתיים האחרונות החלטות כלכליות אמיצות וקשות.

יובל נאמן: המדיניות הכלכלית שנקטנו נשענה על ארבעה בסיסים, ארבע תכונות יסוד: עקביות, אמינות, יציבות ואחריות.

יובל נאמן: אלה תכונות יסוד הכרחיות לרכישת אמון הציבור ולרכישת אמון הקהילה העסקית בארץ ובחוץ-לארץ.

יובל נאמן: אפתח בעקביות ובאמינות שבהחלטות המתקבלות ובתהליך יישומן – – –

רן כהן: כבוד השר – – –

יובל נאמן: החלטות הממשלה בתחום הכלכלי חייבות להיות עקביות ואמינות.

יובל נאמן: אין ערך למדיניות כלכלית שאיננה עקבית ואמינה.

יובל נאמן: הסקטור העסקי, יזמים מחוץ-לארץ והקהילה הבין-לאומית עוקבים בזכוכית מגדלת אחר החלטות הממשלה.

יובל נאמן: כל סטייה או גילוי לא עקבי של החלטות הממשלה, תוצאתם המיידית היא חוסר אמון של המשקיעים והציבור.

יובל נאמן: מדיניותה הכלכלית של ממשלת ישראל היא עקבית: אנו מקטינים באופן עקבי את הוצאות הממשלה, שומרים באופן עקבי על מסגרת התקציב, שומרים באופן עקבי על תוואי הירידה של הגירעון הממשלתי, ומחויבים באופן עקבי לשינויים מבניים ולהסרת חסמים במשק.

רן כהן: כבוד השר, לך ודאי לא נעים.

רן כהן: לא יאה לכנסת שאין ממשלה ואין שרים.

יובל נאמן: כנסת נכבדה, אין כל טעם במדיניות עקבית ואמינה אשר אינה יציבה.

יובל נאמן: אנו מנהלים מדיניות כלכלית יציבה ואיתנה בדרך לפתיחתו של המשק כלפי העולם.

יובל נאמן: בצד בניית שובר גלים המגונן על הנמל שלנו, אנו דואגים לשמור את הנמל שלנו פתוח לעולם.

יובל נאמן: הסכמי סחר עם מדינות רבות בעולם, הפותחים אותנו לשווקים חדשים, פותחים את המשק לתחרות משוכללת ובריאה.

יובל נאמן: נוסף על כך, בשנת היובל למדינת ישראל השלמנו את תהליך הליברליזציה במטבע-חוץ.

יובל נאמן: זהו מהלך נוסף לחיזוק המחויבות של ישראל לתהליכי הגלובליזציה הכלכלית בעולם.

יובל נאמן: מדיניות זו מוכיחה את האמון שלנו ושל העולם במשק מדינת ישראל.

יובל נאמן: מובן שהנהנה הראשי ממדיניות יציבה ואיתנה זו הוא האזרח בישראל: הירידה במחירים, המגוון הרחב יותר של שירותים וסחורות, השירות הטוב יותר ואיכות החיים הגבוהה יותר.

יובל נאמן: במדיניות כלכלית נכונה לא מספיק לנקוט רק צעדים של עקביות, אמינות ויציבות; אל עקרונות יסוד אלה חייבת להצטרף אחריות של כל אחד ואחד מנציגי הציבור.

יובל נאמן: מי שאינו נוטל אחריות להחלטותיו, כאילו לא קיבל אותן כלל.

יובל נאמן: שרי הממשלה וחברי הכנסת, כולנו מחויבים לשמירת מסגרת תקציב המדינה, מחויבים לשמור על יעד הגירעון ומחויבים להמשיך ולבצע שינויים מבניים במשק.

יובל נאמן: החלטות אלה משפיעות באופן ישיר על כל אזרח ואזרח בישראל, הן משפיעות על מקום עבודתו, על הכנסתו ועל חסכונותיו.

יובל נאמן: בכל פעם שאנו מחליטים על צעד בתחום הכלכלי חייב לעמוד לנגד עינינו האזרח, כי כלפיו אנו אחראים ולו אנו חייבים לתת דין-וחשבון.

יובל נאמן: ולכן, גילוי אחריות אישית ודוגמה אישית הוא אחד החובות הבסיסיים שלנו בניהול מדיניות כלכלית.

יובל נאמן: אם נמשיך לנהוג בעקביות בקבלת ההחלטות הכלכליות, אם נמשיך לעמוד יציבים ואיתנים נוכח המתרחש בעולם, אם נגלה אחריות אישית ודוגמה אישית, אזי נתחסן מפני המשבר הפוקד את הכלכלה בעולם, נוכל גם להתמודד עם האיומים ולנצל את ההזדמנויות הגלומות במשק בישראל.

יובל נאמן: מדיניות התקציב לשנת 1999: חברי הכנסת הנכבדים, גם השנה אימצה ממשלת ישראל מדיניות כלכלית אשר מאפייניה הם עקביות, יציבות, אמינות ואחריות.

יובל נאמן: להלן הצעת התקציב לשנת הכספים 1999 וההדגשים העיקריים המוצעים: כלל תקציב המדינה לשנת 1999 מסתכם ב-215 מיליארד שקלים; היקף ההוצאה ללא החזר חובות עומד על סך 183.3 מיליארד שקלים; ההכנסות ממסים צפויות לעמוד בשנת 1999 על 126.3 מיליארד שקלים; הגירעון הכולל המתוכנן בתקציב הוא 2% מהתוצר – זהו המשך המסלול שנקבע בחוק הפחתת הגירעון, התשנ"ב–1992, כפי שתוקן בשנת התשנ"ז, מסלול של חזרה לתוואי של ירידה בגירעון התקציבי, עד לרמה של 1.5% תוצר בשנת 2001; תקציב השירותים החברתיים נשמר ברמתו הריאלית, למרות הקיצוצים בתקציב; ההשקעה הישירה להרחבת תשתיות גדלה בכמיליארד ש"ח; הצעת תקציב המדינה לשנת 1999 מתבססת על היקף עלייה חזוי של 60,000 עולים.

יובל נאמן: אשר להכנסות המדינה ממסים ממשלתיים: בשנת 1999, על-פי החזוי בתקציב המוגש לכם, חברי הכנסת הנכבדים, יסתכמו הכנסות המדינה ממסים ב-124.5 מיליארד שקלים.

יובל נאמן: הגידול הריאלי של ההכנסות ממסים מסתכם בסך 3.46 מיליארדי שקלים, לעומת אומדן הגבייה בפועל בשנת 1998.

יובל נאמן: הכנסות אגף מס ההכנסה, ללא העמקת גבייה, יסתכמו ב-1999 בכ-69.1 מיליארד שקלים.

יובל נאמן: מסים עקיפים: הכנסות אגף המכס והמע"מ, ללא העמקת הגבייה, יסתכמו בשנת 1999 בכ-52.1 מיליארד שקלים.

יובל נאמן: לצורך מימון הגירעון בתקציב תימשך המגמה של הקטנת משקל הגיוס באמצעות איגרות חוב ושמירה על משקלן של ההכנסות מהפרטה.

יובל נאמן: כן תואץ המגמה של הגדלת מגוון איגרות החוב מבחינת סוגי ההצמדה ומועדי הפירעון, ויינקטו פעולות להגדלת סחירותן ונזילותן.

יובל נאמן: גיוס הון בחוץ-לארץ: בשנה הבאה מתכנן משרד האוצר לגייס בשוקי ההון הבין-לאומיים כ-9.7 מיליארדי שקלים.

יובל נאמן: מתוך סכום זה, כ-8.8 מיליארדי שקלים ישמשו להחזר חובות המדינה במטבע-חוץ, והשאר – 0.9 מיליארד שקלים, ישמשו למימון הגירעון בתקציב.

יובל נאמן: הכספים יגויסו מהמקורות הבאים: גיוס על-ידי ארגון ה"בונדס" באיגרות ובשטרות, הלוואות בנקאיות והנפקות עצמאיות בשוקי ההון הבין-לאומיים.

יובל נאמן: חברי הכנסת הנכבדים, המדיניות הכלכלית של הממשלה מכוונת השנה להגביר את שיעור הצמיחה והיקף התעסוקה במשק.

יובל נאמן: הממשלה החליטה על שורה של צעדים, שנועדו ליצור תנאים נוחים יותר להגברת היקף פעילותו, ובכך להאיץ את תהליך הצמיחה והגברת התעסוקה במשק.

יובל נאמן: כמו כן, הושמו דגשים בתקציב המדינה, בהתאם לסדרי עדיפויות שקבעה הממשלה.

יובל נאמן: להלן הדגשים העיקריים: הרחבת ההשקעות בתשתיות – ההשקעות בתשתיות משפיעות על שיעור הצמיחה ארוך הטווח של המשק.

יובל נאמן: תשתית מודרנית ויעילה היא תנאי הכרחי לצמיחה של המגזר העסקי.

יובל נאמן: הרחבת ההשקעות בתשתית תתרום להגברת הצמיחה, לא רק בהגדלת הפעילות המשקית הכרוכה בעצם ביצוע של עבודות התשתית, אלא גם, ואולי אף בעיקר, בהרחבה של תשתיות מתקדמות המהוות תנאי להאצת התפתחותו של המגזר העסקי.

יובל נאמן: הצעת התקציב כוללת גידול של קרוב למיליארד שקל בהשקעות הממשלה בתשתית, בהשוואה לתקציב המקורי לשנת 1998.

יובל נאמן: עיקר הגידול מצוי בתחום ההשקעות בתחבורה, שיגיעו ל-3.1 מיליארדי שקלים – גידול של כ-30% לעומת התקציב המקורי לשנת 1998.

יובל נאמן: בד בבד עם גידול ההשקעה הממשלתית בתשתית, צפוי כי גורמים שאינם ממשלתיים יגדילו את השקעותיהם בהיקף של כ-3 מיליארדי שקלים, דהיינו גידול של כ-20% בהשוואה להיקף ההשקעות של גורמים אלה בשנת 1998.

יובל נאמן: אלה הן השקעות של חברות ממשלתיות, תאגידים על-פי חוק וחברות אחרות, המהוות את עיקר ההשקעה בכמה תחומי תשתית, כגון חשמל, תקשורת, תחבורה יבשתית, ימית ואווירית, מים וביוב.

יובל נאמן: מאבק באבטלה, הכשרה מקצועית ושינויים בשוק העבודה: ההאטה בהיקף הפעילות במשק נותנת את סימניה בשוק העבודה – כוח העבודה האזרחי ממשיך לגדול בשנת 1998 יותר מאשר התוספת של מקומות תעסוקה במשק, דבר אשר מתבטא בעלייה בממדי האבטלה.

יובל נאמן: אחת המשימות החשובות של הממשלה במצב זה היא לפעול בתחום ההכשרה המקצועית, במגמה לשפר ככל הניתן את טיב ההתאמה בין כישוריהם של דורשי העבודה לבין דרישות המשק וצרכיו.

יובל נאמן: לפיכך החליטה הממשלה להגדיל את מסגרות ההכשרה המקצועית למובטלים בכ-30,000 מקומות, בעלות של כ-100 מיליון שקל.

יובל נאמן: בהחלטה זו מודגש מסלול ההכשרה הפנים-מפעלית, וכן מובטח למובטל החופש לבחור במוסד שבו יעבור את ההכשרה מבין מסגרות הלימוד שאישר משרד העבודה והרווחה.

יובל נאמן: כך צפוי שיגדל שיעור ההשמה המוצלחת בעבודה של בוגרי הקורסים להכשרה מקצועית בתום הכשרתם.

יובל נאמן: הממשלה תפעיל, בשיתוף עם המועצה להשכלה גבוהה, תוכנית מיוחדת שתגדיל משמעותית את מספר הלומדים את מקצועות האלקטרוניקה והמחשבים, כך שבתום ארבע שנים יוכפל מספר מקבלי התארים בתחומים אלה במוסדות להשכלה גבוהה.

יובל נאמן: אשר לשאלתו של חבר הכנסת גולדשמידט, אילו הוא היה שואל אותי לפני כן היה נודע לו, שרק הבוקר, ב-06:00, נפגשתי עם קבוצה של סטודנטים.

יובל נאמן: בשבועות ובחודשים האחרונים נפגשתי אתם פעמים מספר והסברתי להם את הדברים הבאים: יש הסכם שחתומים עליו הסטודנטים, הממשלה והמוסדות להשכלה גבוהה, על גובה שכר הלימוד עד שנת 2001.

יובל נאמן: בתוך ההסכם יש מנגנון לבירור טענות כל אחד מהצדדים אם יש שינוי תנאים או אם יש טענות בקשר לשכר הלימוד.

יובל נאמן: הצעתי לסטודנטים לפני למעלה משישה חודשים לנצל את המנגנון הקבוע בהסכם ולפנות לבורר אשר הוסכם עליו – כבוד השופט שטרוזמן, שיבחן את כל הטענות של הסטודנטים, אחת לאחת, ויקבע אם יש מקום לשנות את שכר הלימוד שנקבע בהסכם ובאיזה שיעור.

יובל נאמן: לצערי הרב, הסטודנטים לא נענו לקריאה זו, ואני מנצל את במת הכנסת לחזור על מה שאמרתי להם גם הבוקר: הדרך פתוחה לבירור ענייני של כל טענות הסטודנטים במנגנון שנקבע בהסכמה בין הצדדים.

יובל נאמן: הממשלה החליטה לנקוט כמה צעדים נוספים בתחום שוק העבודה, ובהם: עידוד החזרתם למעגל העבודה של מובטלים, בד בבד עם צמצום תופעת ניצולה לרעה של הזכות לדמי אבטלה אצל חלק ממקבלי דמי האבטלה; הקלה על מפעלים בענפי תעשייה מסורתיים עתירי עבודה, המאופיינים במספר גבוה יחסית של מקבלי שכר מינימום – בדרך של הצמדת שכר המינימום בשנתיים הקרובות למדד המחירים לצרכן במקום לשכר הממוצע במשק.

יובל נאמן: אני רוצה לומר מלים מספר על תקציב הביטחון.

יובל נאמן: תקציב הביטחון לשנת 1999 יהיה גבוה ריאלית בכ-670 מיליון שקל בהשוואה לתקציב של שנת 1998.

יובל נאמן: גידול זה נועד לאפשר רמת מוכנות גבוהה יותר של הצבא נוכח איומים ביטחוניים שונים ומתן מענה על צרכים אסטרטגיים.

יובל נאמן: בה בעת תתייעל מערכת הביטחון.

יובל נאמן: שירותים חברתיים: תקציב ההוצאה הממשלתית לשירותים חברתיים לשנת 1999 נשמר ברמתו הריאלית, למרות הקיצוצים בתקציב בכללו, ויעמוד על כ-93.5 מיליארד שקלים – כרבע מהתוצר המקומי הגולמי של מדינת ישראל.

יובל נאמן: תקציב גמלאות הביטוח הלאומי לסוגיהן מסתכם בכ-35 מיליארד שקלים, שהם כ-9% תוצר.

יובל נאמן: מקורות המימון הם הקצבות אוצר המדינה למוסד לביטוח לאומי בסך 16.6 מיליארד שקלים, והגבייה העצמית של דמי הביטוח הלאומי.

יובל נאמן: תקציב החינוך: התקציב הרגיל של משרד החינוך, התרבות והספורט לשנת 1999 מסתכם ב-20.05 מיליארד שקלים, ותקציב הפיתוח – בכ-991 מיליון שקלים.

יובל נאמן: נוסף על כך, תקציב ההשכלה הגבוהה הסתכם בכ-4.8 מיליארדי שקל.

יוסי כץ: אתה יכול לפרט איפה קיצצתם?

יובל נאמן: הדבר יבוא לבירור מפורט בדיון בוועדת הכספים של הכנסת, שם נראה את הקיצוצים בכל סעיף, בכל משרד.

יוסי כץ: שהציבור ישמע את זה.

יובל נאמן: חוק יום לימודים ארוך יופעל ביישובים ובשכונות, בהתאם לתוכנית מוסכמת עם ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, בהיקף של עד 100,000 שעות לימוד.

יובל נאמן: השלב השני בתוכנית המחשוב של בתי-הספר יופעל בשיתוף עם הרשויות המקומיות ומפעל הפיס, בהיקף של כמיליארד שקל במרוצת חמש שנים.

יובל נאמן: יחל יישום תוכנית חומש לשלושה מגזרים – המגזר הערבי, מגזר הבדואים בצפון ומגזר הבדואים בדרום – עם העדפה מתקנת בכל תחומי העשייה החינוכית, לרבות בינוי ופיתוח מוסדות חינוך.

יובל נאמן: יימשך יישומו של חוק החינוך המיוחד.

יובל נאמן: אשר לתקציב הבריאות: התקציב הרגיל של משרד הבריאות לשנה הבאה מסתכם בכ-13.5 מיליארד שקל.

יובל נאמן: תקציב הפיתוח – עוד ב-362 מיליון שקל.

יובל נאמן: תקציב בתי-החולים הממשלתיים הכלליים מסתכם בכ-4.1 מיליארדי שקל.

יובל נאמן: בתקציב משרד הבריאות לשנת 1999 נכלל סכום של 8.7 מיליארדי שקלים למימון ההפרש בעלויות סל שירותי הבריאות של קופות-החולים לבין ההכנסות ממס הבריאות.

יובל נאמן: קליטת עלייה: מדינת ישראל התברכה בכ-850,000 עולים חדשים, שהצטרפו לאוכלוסייתה מאז שנת 1990.

יובל נאמן: הצעת התקציב לשנת 1999 הוכנה, כאמור, על בסיס ההערכה כי בשנה זו יגיעו כ-60,000 עולים חדשים.

יובל נאמן: הממשלה גם מוכנה להיערכות למספר גדול יותר של עולים לישראל, והיה אם "גשמי ברכה" אלה יתממשו עקב המצב ברוסיה או בארצות אחרות, יממן תקציב המדינה תוכניות אלה, ככל שהגידול בעלייה הברוכה יחייב זאת.

יובל נאמן: דיור ושיכון: נושא דיור ושיכון ניצב במוקד סדר-היום בשנים האחרונות, נוכח הצורך לענות על הביקושים.

יובל נאמן: הממשלה פועלת כדי ליצור תנאים שיאפשרו פתרון דיור במחיר סביר לכלל האוכלוסייה, ובמקביל למקד את הסיוע לקבוצות אוכלוסייה חלשות.

יובל נאמן: בשנה הבאה ייערכו מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הבינוי והשיכון לשיווק קרקע לבניית 60,000 יחידות דיור.

יובל נאמן: חברי הכנסת הנכבדים, בדברי סקרתי בפני חברי הכנסת הנכבדים את האיומים שמזמן לנו המשבר הבין-לאומי והתמורות שעובר המשק בישראל, שילוב של התרחשויות המצריך ניהול זהיר ואחראי של מדיניות כלכלית.

יובל נאמן: כמו כן, הצגתי בפני חברי הכנסת את הצעדים שנקטנו בשנתיים האחרונות על מנת לבנות את שובר הגלים שיאפשר לנו לעמוד בפני הסערות.

יובל נאמן: לבסוף, הבאתי בפניכם דגשים עיקריים בהצעת התקציב לשנת 1999.

יובל נאמן: כפי שכבר ציינתי, למדיניות הכלכלית של הממשלה ארבעה בסיסים: אמינות, עקביות יציבות ואחריות.

יובל נאמן: אולם, לעתים לא די בארבעה בסיסים אלו.

יובל נאמן: ברצוני לציין בסיס הכרחי נוסף הדרוש, לדעתי, לניהול מדיניות כלכלית בשעה של משבר עולמי ותמורות במשק בישראל – יש צורך גם ביצירתיות ובמעוף.

יובל נאמן: בימים אלה מסיים משרד האוצר עבודה מאומצת של חודשים רבים, הגיבוש הסופי של התוכנית לשינויים במבנה מערכת המס, ואני מקווה שהיא תובא בקרוב לדיון בבית זה.

יובל נאמן: השינויים במבנה מערכת המס יכללו ארבעה מרכיבים: הפחתת שיעור המס הכולל; הרחבת בסיס המס; שינוי מערכת האכיפה והפיכתה למערכת יעילה ומרתיעה והטלת חובת דיווח כללי.

יובל נאמן: השינויים המוצעים יגבירו את הרצון לעבוד – המשק בישראל יהיה אטרקטיבי יותר עבור משקיעים ויזמים, הפחתת שיעור המס תמנע את בריחת ההון האנושי, תגביר את הצמיחה ותיצור מקומות עבודה נוספים במשק.

יובל נאמן: הרחבת בסיס המס והגברת האכיפה תבאנה למערכת צודקת יותר ופרוגרסיבית.

יובל נאמן: חברי הכנסת הנכבדים, לפניכם מונחת הצעת התקציב לשנת 1999.

יובל נאמן: בחודשים הקרובים ייערכו דיונים עמוקים ומפורטים בהצעה.

יובל נאמן: אני קורא לחברי הכנסת, בשעה דרוכה זו בכלכלה העולמית, בשעה שהמשק עובר תמורות כה חשובות, לראות את טובת כלל הציבור ולשים את הדגש בטובת כלל המשק.

יובל נאמן: אבקש מהכנסת לאשר בקריאה ראשונה את הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1998, וכן את הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999), התשנ"ט–1998, ולהעבירן אל ועדת הכספים של הכנסת לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יובל נאמן: הנני תפילה ותקווה, כי נושא אישור התקציב ותיקוני החקיקה הדרושים להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית, בקריאה ראשונה, והעברתם לדיון מפורט בוועדת הכספים, לא יהיו נושא למחלוקת בכנסת על רקע סוגיית ההסכם שנחתם בשבוע שעבר ב"וואי פלנטיישן".

יובל נאמן: התקציב נוגע לכל אחד ואחת מתושבי המדינה, ואין לעשותו קרדום לחפור בו במחלוקות הפוליטיות.

יובל נאמן: מדינת ישראל לא תוכל לתפקד החל ב-1 בינואר 1999 ללא תקציב, וייגרם נזק חמור לכלכלת המדינה, לאמינותה בקהילייה הפיננסית הבין-לאומית ולחוסנו של המשק, אם גם נושא התקציב והחוקים הנלווים ייגררו למחלוקת הפוליטית בנושא ההסכם עם הרשות הפלסטינית.

יובל נאמן: אני מקווה, כי חברי הכנסת יתעלו מעל לשיקולים המפלגתיים ויבחנו את התקציב בדיוני ועדת הכספים לגופו של עניין לקראת אישורו בקריאה שנייה ושלישית בסוף חודש דצמבר 1998.

יובל נאמן: הנני מאחל לכנסת דיון ממצה ומפורט בתקציב ובחוקים הנלווים עד לאישורו הסופי.

יובל נאמן: לעניין זה אני רואה חובה לעצמי לצטט מתפילה שחיבר רבי אלימלך מליז'נסק, זכר צדיק לברכה, מגדולי החסידות, והדברים יפים במיוחד בימים אלה.

יובל נאמן: וכך היא התפילה: אדרבה, תן בליבנו שנראה כל אחד מעלת חברינו ולא חסרונם ושנדבר כל אחד את חברו בדרך הישר והרצוי לפניך, ואל יעלה שום שנאה מאחד על חברו חלילה ותחזק התקשרותנו באהבה אליך, כאשר גלוי וידוע לפניך.

יובל נאמן: שיהא הכול נחת רוח אליך, וזה עיקר כוונתנו.

יובל נאמן: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לאדוני שר האוצר.

חיים דיין: רבותי חברי הכנסת, מדברי הפתיחה של שר האוצר אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חיים דיין: ראשון הדוברים – נציג סיעת העבודה, חבר הכנסת אברהם שוחט.

חיים דיין: אחריו – נציג הליכוד; אין לי השם שלו פה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

דן תיכון: אנחנו לא מצביעים על חוק התקציב, אם כי גם זה אפשרי.

דן תיכון: הכנסת מחליטה להסמיך את ועדת הכספים לפתוח בדיוניה על הצעת התקציב והצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, בתום דברי שר האוצר.

דן תיכון: זאת אומרת, אנחנו מצביעים על כך שהדיונים בחוק התקציב יחלו בוועדת הכספים מחר בבוקר.

רפאל פנחסי: רק בחוק התקציב.

דן תיכון: רק בחוק התקציב.

דן תיכון: אני קראתי את ההצעה.

דן תיכון: אם יש התנגדות אז לא נצביע.

נסים דהן: יש התנגדות.

אלי בן-מנחם: למה?

אלי בן-מנחם: נצביע נגד.

דן תיכון: זו בסך הכול הצעה טכנית, וזה הנוהג.

דן תיכון: רבותי, אני ניגש להצביע בסעיף ההסמכה, כדי לאפשר לוועדת הכספים להתחיל לדון בהצעת התקציב ובהצעת חוק התקציב.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

 אברהם-בייגה שוחט: תוסיף אותי, אדוני היושב-ראש.

 אברהם-בייגה שוחט: הצבעה מס' 1 בעד החלטת הכנסת – 23 נגד – אין נמנעים – אין החלטת הכנסת להסמיך את ועדת הכספים לפתוח בדיוניה על הצעת התקציב והצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1998, נתקבלה.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט מצטרף לבעד.

חיים רמון: אני גם מצטרף לבעד, אף שזה נוהג טכני, כי בעבר – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון גם כן.

דן תיכון: 25 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דן תיכון: ההצעה בעניין ההסמכה שבה ניתן רישוי לוועדת הכספים – – –

ראובן ריבלין: אין זמן, צריך להתחיל בפעימה.

נסים דהן: ועדת הכספים בטח תטחן מים.

נסים דהן: בסוף לא יאשרו את זה, לא בקריאה ראשונה ולא בקריאה שנייה.

נסים דהן: בשביל מה לטחון מים?

דן תיכון: רבותי, 25 בעד.

מאיר שטרית: תצרף אותי.

דן תיכון: שטרית בעד, גבאי בעד.

דן תיכון: רביץ, סולודקין ועמיר פרץ.

אברהם רביץ: אני יודע שהתקציב נגזר, בין השאר, מחוק ההסדרים.

אברהם רביץ: איך נוכל לדון בזה ללא זה?

דן תיכון: אם אתה רוצה לפתח דיון סביב העניין הזה, יש ועדת כנסת, היא תחליט.

דן תיכון: אני יכול לומר לך מניסיוני, שאני לא בטוח שאתה צודק, אם תסתכל בחוק ההסדרים במשק המדינה.

אברהם רביץ: חלק מההכנסות בנוי על ההסדרים.

דן תיכון: לא חלק מההכנסות ולא חלק מההוצאות.

דן תיכון: כל מה שקשור להכנסות, האמן לי, לא יאושר בלאו הכי.

דן תיכון: אבל נראה מה יהיה.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

דן תיכון: הדובר הראשון של האופוזיציה, חבר הכנסת אברהם שוחט, מקבל כמנהג המקום 20 דקות.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להגיד שאתייחס לעניין הסטודנטים בסוף דברי, כדי למנוע שאלות וקריאות ביניים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לומר לך, אדוני שר האוצר, ולכם, רבותי חברי הכנסת, שלפי מיטב שיפוטי, ואני חושב שאני לא טועה הרבה, זה 15 שנים לא עמד שר אוצר בדיון תקציב כאשר אמתחתו ריקה כל כך, והישגיו עלובים כל כך.

 אברהם-בייגה שוחט: תוצאות המדיניות הכלכלית של הממשלה ברורות וחדות כל כך; מטען ענק של כישלונות רובץ עליך ועל ראש הממשלה, שכן הוא מעורב רבות בדיונים הכלכליים, אבל הוא לא מצא לנכון, לצערי הרב, להיות כאן בדיון על התקציב.

 אברהם-בייגה שוחט: אני יכול להגיד לך, אדוני שר האוצר, שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, כיבד את הכנסת בנוכחותו בכל דיון תקציבי שהיה, ונדמה לי שהוא היה עסוק לא פחות מראש הממשלה הנוכחי.

 אברהם-בייגה שוחט: בפתיחת דברי אני רוצה להגיד, שכל הנתונים שיבואו לחזק ולאשש את אשר אמרתי בפתח דברי לגבי הכישלון הקולוסלי של הממשלה לקוחים מספר התקציב שהונח כאן, מהתקציב הלאומי שהונח כאן, מהדוחות של בנק ישראל ומהנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – האחרונים בהם פורסמו לפני כשבוע ימים.

 אברהם-בייגה שוחט: כדי להזכיר לך מה היא מדיניותך, אקרא לך את משפט המפתח מספר התקציב בשנה שעברה.

 אברהם-בייגה שוחט: וכך נאמר: "במרכזה של הצעת התקציב ל-1998 העמידה הממשלה הצעה מרכזית אחת בלבד, חזרתו של המשק לצמיחה בת-קיימא, המושתתת על צמיחה במגזר העסקי.

 אברהם-בייגה שוחט: צמיחה כזאת תביא לירידה הדרגתית באבטלה".

 אברהם-בייגה שוחט: זה בעמוד הראשון של תקציב השנה שעברה, וזה משפט המפתח למדיניות שלכם.

 אברהם-בייגה שוחט: אמרת שזאת ממשלה אמינה, מדיניות כלכלית אמינה.

 אברהם-בייגה שוחט: זאת היתה המטרה.

 אברהם-בייגה שוחט: נראה מה קרה.

 אברהם-בייגה שוחט: התוצר העסקי, אדוני שר האוצר, יגדל, כנראה, על-פי הלשכה המרכזית, ב-1% בשנת 1998.

 אברהם-בייגה שוחט: ההנחה היתה – 3.4%.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להזכיר לך, שב-1995 עלה התוצר העסקי ב-9%.

 אברהם-בייגה שוחט: ב-1998 ירדו ההשקעות, לפי התחזית שלכם, ב-2.6%.

 אברהם-בייגה שוחט: הן ירדו ב-6%.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להזכיר לך, שב-1995 גדלו ההשקעות ב-8.3% ולא ירדו ב-6%.

 אברהם-בייגה שוחט: אמרתם שהאבטלה תהיה 8%.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו כבר יודעים שהיא תהיה 9%.

 אברהם-בייגה שוחט: 2.

 אברהם-בייגה שוחט: כדי להזכיר לך, ב-1995 האבטלה החלה לרדת מתחת ל-7%.

 אברהם-בייגה שוחט: היצוא, שהוא העיקר בכלכלה הישראלית – אמרתם שהגידול בו יהיה 7%.8.

 אברהם-בייגה שוחט: ומה היה, אדוני שר האוצר?

 אברהם-בייגה שוחט: היה בדיוק 3%.

 אברהם-בייגה שוחט: כמה היה ב-1995, שמא שכחת, חס וחלילה?

 אברהם-בייגה שוחט: 11%.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אמרתם, לא נורא.

 אברהם-בייגה שוחט: האבטלה גדלה, ההשקעות ירדו, התוצר כמעט לא גדל.

 אברהם-בייגה שוחט: יש לנו דברים נפלאים.

 אברהם-בייגה שוחט: ועמד פה ראש הממשלה ואמר, שבשנת 1997 ההשקעות של משקיעי חוץ שברו את כל השיאים והיו 3.3 מיליארדי דולרים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להזכיר לך משהו, אדוני שר האוצר.

 אברהם-בייגה שוחט: ב-1992 השקעות החוץ היו בערך 140 מיליון דולר.

 אברהם-בייגה שוחט: עם פתיחת תהליך השלום והקמתה של הממשלה החדשה, ב-1996, הגיעו השקעות החוץ ל-2.7 מיליארדי דולרים, כמעט פי-20.

 אברהם-בייגה שוחט: ב-1997 אכן הזרימה המשיכה.

 אברהם-בייגה שוחט: לא קוטעים השקעות ברגע.

 אברהם-בייגה שוחט: השנה, בשנת 1998, ככל הנראה, על-פי נתונים של תשעה חודשים, תהיה ירידה של 60% בקצב השקעות החוץ, והמספר יהיה בערך 1.4 מיליארד דולר.

 אברהם-בייגה שוחט: אמרתם דבר שני, אדיר: הורדנו את האינפלציה ברמה, הורדנו אותה לאינפלציה אירופית.

 אברהם-בייגה שוחט: עמדתם, אתה וראש הממשלה, על כל דוכן, מעל כל במה, ואמרתם, אינפלציה אירופית.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני שר האוצר, אתה יודע כמוני, כמו שכולם יודעים, שהאינפלציה תהיה 7%–8% השנה.

 אברהם-בייגה שוחט: לא תהיה אינפלציה אירופית.

 אברהם-בייגה שוחט: כישלון מוחלט.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה להיכנס למרכיבים נוספים, ממה הם נבעו, אבל כל אחד מבין, שגם השיפור בחשבון השוטף לא נבע מהגדלת היצוא, שכן היבוא גדל מאז מאוד.

 אברהם-בייגה שוחט: לא נבע מהקטנת הצריכה הפרטית, שכן היא עלתה.

 אברהם-בייגה שוחט: שיפור המצב בחשבון השוטף נבע משני דברים – הוא נבע מהקטנות בהשקעות בהיקף גדול, כפי שהזכרתי, והוא נבע משיפור תנאי הסחר, דבר שהוא מבורך כשלעצמו, אבל כמו שהוא בא כך הוא הולך.

 אברהם-בייגה שוחט: תקציב המדינה שמונח על שולחן חברי הכנסת איננו תקציב שונה במהותו מהתקציב של השנה שעברה, ולכן גם התוצאות הכלכליות תהיינה זהות.

 אברהם-בייגה שוחט: אפילו אתם כתבתם, שהירידה בהשקעות תימשך, שהתוצר לנפש יישאר נמוך ויהיה שלילי, שהצמיחה תהיה נמוכה.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני כבר אומר לך, אף לא אחד מאתנו מאמין למספרים שלכם, כי צריך לקחת את השנה שעברה, לראות בדיוק מה כתבתם ולראות בדיוק למה הגעתם בתוצאה של השנה.

 אברהם-בייגה שוחט: אין פתרון אמיתי למערכת הבריאות, יש שחיקה במערכת החינוך.

 אברהם-בייגה שוחט: כל ההנחות התבדו, גם הנמוכות שבהן.

 אברהם-בייגה שוחט: הקיצוץ המצטבר בחינוך בשנתיים האחרונות היה של מיליארד שקל.

 אברהם-בייגה שוחט: בקופות-החולים למיניהן נוצר חוב גדול מאוד, כך שאנחנו יודעים שמערכת הבריאות לא עומדת על בסיס יצוק ואיתן.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה להיכנס לנושא הריבית ולפעילות בנק ישראל.

 אברהם-בייגה שוחט: היינו עדים למהלכים שליוו את פעולת הממשלה הזאת.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל יש אחריות גדולה מאוד לך, אדוני שר האוצר, ולראש הממשלה, מכיוון שנתתם גיבוי למדיניות שהביאה אותנו למיתון, לחוסר צמיחה ולאבטלה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד עוד מלה, שמתייחסת לדמגוגיה שמלווה את ראש הממשלה בתחום הכלכלי.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא פונה אליך בעניין הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה אמר שהיה גירעון נורא.

 אברהם-בייגה שוחט: נכדינו יצטרכו לשלם, במשך דורות, את הכספים שלקחנו בגלל הגירעונות.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אתייחס בשני משתנים לעניין הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: ב-1992, כאשר הגענו לשלטון, החוב של הממשלה, פנימי וחיצוני, היה 125% תוצר.

 אברהם-בייגה שוחט: ב-1996, כאשר הממשלה הוחלפה, החוב היה 108% תוצר.

 אברהם-בייגה שוחט: ירידה של 17%, בערך 4% בשנה.

 אברהם-בייגה שוחט: שנתיים אתם בשלטון והחוב ירד בסך הכול ב-2%, כלומר – 1% לשנה.

 אברהם-בייגה שוחט: לכן, כל הדיבורים על שעבוד של הכלכלה הישראלית ושל החברה הישראלית הם דיבורי סרק.

 אברהם-בייגה שוחט: ומנין הנתונים האלה?

 אברהם-בייגה שוחט: תואיל לפתוח את ספר התקציב בעמוד 25 ותראה שכל מלה שאני אומר נכונה ואמיתית.

 אברהם-בייגה שוחט: זה נובע מדבר אחד, שכן הרסתם את הצמיחה במשק ולכן החוב, במונחי תוצר, נשאר כל כך גבוה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מוכרח לומר אותו דבר בעניין הגירעון.

 אברהם-בייגה שוחט: תפתח, בבקשה, בעמוד 24 ותראה, בדיוק, מה היה הגירעון כשנכנסנו לממשלה ב-1992.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אקח את הגירעון בפועל: קרוב ל-5%; ב-1993 הוא ירד ל-2.4%; ב-1994 הוא היה 2%; ב-1995 ו-1996 היתה עלייה של 3.2% ו-4.7%.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל בסיכומו של דבר ניהלנו משק אחראי, משק צומח, משק שנוצרו בו חצי מיליון מקומות עבודה, משק שהיצוא בו עלה בארבע שנים ב-50%, אדוני השר; 12% בשנה, לא 3% כפי שהיה ב-1998.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד לך, שהדברים האלה לא קשורים במצב הבין-לאומי, לא קשורים לכל אותם דברים שהיום אתה משתמש בהם לצורך כיסוי ערוותה של הממשלה והתוצאות הכלכליות שלה.

 אברהם-בייגה שוחט: אין ספק, יכולה להיות השפעה, אני גם אגיע לזה, אבל מה היית אומר כאן היום על התוצאות שהחלו להיווצר ב-1997 ובחצי הראשון של 1998, לפני שבכלל היה איזה משבר בעולם?

 אברהם-בייגה שוחט: איזה תירוץ היית מביא לנו?

 אברהם-בייגה שוחט: ססמה נוספת שאתה כל כך אוהב להשתמש בה, ואני אפנה אותך ואת חברי הבית לעמוד 176 בספר התקציב.

 אברהם-בייגה שוחט: מה כתוב שם?

 אברהם-בייגה שוחט: – שב-1997 ו-1998 הכבדת נטל המס לשנה היתה של 2.4 מיליארדי שקלים.

 אברהם-בייגה שוחט: הכבדת נטל המס, אדוני השר, לא הקלה במס.

 אברהם-בייגה שוחט: וכתוב באותו מקום: לעומת זה, בשנים 1996–1993 היתה הקלה של 2.2% תוצר, כלומר 8 מיליארדי שקלים כל שנה פחות במס – מס הכנסה של חברות, מס הכנסה אישי, הורדה במע"מ, במס מעסיקים, במס נסיעות.

 אברהם-בייגה שוחט: איזה פער יש בין הדמגוגיה הפוליטית שמלווה את ראש הממשלה, ובמקרה הזה גם אותך, כשבאים ואומרים: אנחנו, המדיניות שלנו היא הורדת המס, כאשר בספר התקציב שנכתב על-ידיכם, על-ידי משרדך, בעמוד שהזכרתי, כתוב באופן מפורש ששיעור הנטל עלה כחלק מהתוצר, וכתוב – אני מוכרח להגיד שאנשי האוצר היו מספיק הגונים לכתוב – שב-1993–1996 היה תהליך הפוך לחלוטין.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד לך משהו על ההשוואות שאתה משווה אותנו – – –

חיים אורון: זה נכון גם לגבי היקף – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אני יודע.

 אברהם-בייגה שוחט: אני משאיר גם לחברים אחרים להגיד כמה דברים.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני רוצה להגיד לך, איזו השוואה אתה עושה למצב בעולם כשאתה מביא אותנו לתאילנד, לאינדונזיה, לרוסיה שאי-אפשר לשלם שם שכר.

 אברהם-בייגה שוחט: מה ההשוואה הזאת בכלל?

 אברהם-בייגה שוחט: אלה מדינות של תוצר של 3,000, 4,000 ו-4,500 דולר לנפש.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו מדינה שקיבלתם אותה ב-17,000 דולר לנפש.

 אברהם-בייגה שוחט: תגיד לי – – –

קריאה: – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אני אגיע לזה.

 אברהם-בייגה שוחט: תן לי שם של מדינה אחת מהמדינות בתוצר מעל 15,000 דולר לנפש שהיו בה קריסה והתמוטטות.

 אברהם-בייגה שוחט: מה הסיפורים האלה שלא יוכלו לשלם אצלנו שכר?

 אברהם-בייגה שוחט: מה אנחנו – תאילנד בתוצר?

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו אינדונזיה?

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו ברית-המועצות עם כל הבעיות שמלוות אותה?

דן תיכון: רוסיה.

 אברהם-בייגה שוחט: רוסיה.

 אברהם-בייגה שוחט: ולכן אני אומר לך, שכל הדיבורים האלה, שמשווים אותנו אליהם, וכל ההצדקה ליצירת סכר שלא בנית אותו – הסכר האמיתי לחוזקה של הכלכלה הישראלית הוא הטכנולוגיה שלה, התשתית האנושית, התוצר שהיה, של 17,000 דולר, זה הסכר שמגן עלינו; לא האבטלה שיצרת, לא הירידה בהשקעות שיצרת, לא חוסר הגידול ביצוא שהבאתם אליו – כל הדברים האלה רק החלישו אותנו.

 אברהם-בייגה שוחט: ואל תחבר אותנו לגורמים שאינם ממין העניין.

 אברהם-בייגה שוחט: תראה לי מדינה אחת עם 15,000 דולר לנפש שהיה בה משבר קולוסלי.

 אברהם-בייגה שוחט: אחת.

 אברהם-בייגה שוחט: אחת ויחידה שהיתה בה בעיה קשה מאוד היתה מדינת ישראל בשער החליפין; המדינה היחידה בהיקף כזה של תוצר.

 אברהם-בייגה שוחט: זה נבע, אתה יודע בדיוק כמוני, ממדיניות שאתה נתת לה גיבוי, של חוסר שיווי משקל בריבית, שהביאה הנה כסף, שכאשר הוא הגיע הנה קראנו לו: משקיעים, וכאשר הם יצאו החוצה החלפנו את הכובע וקראת להם: ספקולנטים.

 אברהם-בייגה שוחט: אלה אותם אנשים; אלה אותם גורמים.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל כאשר הם נכנסים מצד אחד של הדלת הם משקיעים וכשהם יוצאים החוצה מהדלת הם הפכו לספקולנטים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד מלה על הסכמי השכר שאתה משתמש בהם מפעם לפעם.

 אברהם-בייגה שוחט: הסכמי השכר ב-1993 היו מרחיבים.

 אברהם-בייגה שוחט: 75% מעובדי השירות הציבורי קיבלו השלמת הכנסה.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני השר, אני מקווה שאתה יודע מה משמעות השלמת הכנסה לעובד – – –

אמנון רובינשטיין: השפלה יומיומית.

 אברהם-בייגה שוחט: היתה ועדה ציבורית שבעצם חיכו למסקנות שלה בעניין השכר באוניברסיטאות.

 אברהם-בייגה שוחט: לא היה הסכם עם המורים.

 אברהם-בייגה שוחט: הסכמי עבודה היו לתשעה חודשים.

 אברהם-בייגה שוחט: היו גם שגיאות במשא-ומתן הזה, בעיקר עם הסגל הרפואי.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא מתבייש שמורה, BA, עם עשר שנות ותק, מרוויח 4,000 שקל, ולפי דבריך הוא היה צריך להרוויח 3,000 שקל בחודש – – –

אמנון רובינשטיין: גם אחרי ההעלאה זה נמוך מדי.

 אברהם-בייגה שוחט: אחרי ההעלאה זה 4,000 שקל.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא חושב שעובדת סוציאלית, אדוני השר, היתה צריכה לעבוד ב-2,500 שקל אל מול המצוקות והעומס שמוטל עליה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני גאה שלא היתה השלמת הכנסה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להגיד לך, שגם היום יש עובדים, פארא-רפואיים, למשל, שמתחילים את עבודתם ב-3,100 שקל בחודש אחרי לימוד של שלוש שנים באוניברסיטה והשתלמות מקצועית של שנה או שנתיים.

 אברהם-בייגה שוחט: אל תספר שהשכר במגזר הציבורי, אצל האנשים האלה – גבוה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך, אתם, במידה מרובה, מנסים להוליך אותנו שולל.

 אברהם-בייגה שוחט: אמרתם שקיבלתם משהו שקורס.

 אברהם-בייגה שוחט: אם קיבלתם משהו קורס ושיפרתם אותו, למה הדירוג בעולם לא עלה?

 אברהם-בייגה שוחט: למה בפעם הראשונה שמדינת ישראל קיבלה דירוג של A מינוס היה בנובמבר 1995, בשיא המשבר שאמרתם, במדיניות בלתי אחראית?

 אברהם-בייגה שוחט: העולם לא יודע לקרוא?

 אברהם-בייגה שוחט: המומחים של "סטנדרד את פור" לא יודעים לקרוא את כלכלת ישראל?

 אברהם-בייגה שוחט: ואם המצב כל כך שופר, אולי חבר הכנסת ריבלין יסביר לי למה לא העלו את הדירוג?

 אברהם-בייגה שוחט: הרי קיבלתם משק הרוס, לדבריכם, ויצרתם פה גן-עדן; יצרתם גן-עדן של אבטלה, יצרתם גן-עדן של חוסר השקעות, יצרתם גן-עדן של ירידה ביצוא, אי-גידול ביצוא.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מציע לכם לראות את הדברים ואת המספרים בצורתם הנכונה, ולא לבנות איזו תפאורה שאינה קיימת.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, אומר כמה מלים על חוק ההסדרים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מוכרח להגיד, שכאשר אני הייתי שר האוצר הצלחתי שבשנה האחרונה לתפקידי כלל חוק ההסדרים בערך עשרה עמודים, ולא 60 עמודים; משנה לשנה הורדתי נושאים ודברים גם מטעמי כבודה של הכנסת, גם מטעמי נוהל חקיקה תקין וגם מהטעם של ניסיון לדחוף לוועדה הלא-נכונה נושאים שהיא אינה עוסקת בהם.

 אברהם-בייגה שוחט: הייתי מקיים דיונים עם יושב-ראש ועדת הכנסת, עם יושב-ראש ועדת הכספים ועם היועצים המשפטיים באוצר, על מנת לסנן ככל האפשר ולבוא עם חוק הסדרים קטן.

 אברהם-בייגה שוחט: מה קיבלנו הפעם?

 אברהם-בייגה שוחט: קיבלנו שוב חוק של 60 עמודים עם 50 תיקוני חקיקה – חלקם המכריע לא רלוונטי כלל לוועדת הכספים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך, שהכנסת לא תיתן לדבר הזה לקרות.

 אברהם-בייגה שוחט: אני יודע, שגם יושב-ראש הכנסת מעורב בעניין.

 אברהם-בייגה שוחט: זה יגיע לוועדת הכנסת, זה יגיע לוועדת הכספים, וחוק ההסדרים ירוסק ולא יישאר כפי שהוא.

 אברהם-בייגה שוחט: מה, למשל, הצעתם?

 אברהם-בייגה שוחט: הקטנת העדכון או שינוי העדכון של הקצבאות של הביטוח הלאומי על כל המגזרים: על השלמת הכנסה, על הנכים ועל כל מה שאתה רוצה.

 אברהם-בייגה שוחט: באיזו ארגומנטציה?

 אברהם-בייגה שוחט: פעם בשנה במקום ארבע פעמים בשנה, בארגומנטציה שאנחנו באינפלציה נמוכה.

 אברהם-בייגה שוחט: שכחת כנראה מה שקרה בחודש האחרון.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה עדיין לא יודע כנראה מה יהיה מדד אוקטובר.

 אברהם-בייגה שוחט: במי פוגעים בטכניקה הזאת?

 אברהם-בייגה שוחט: – בחלשים ביותר.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לך, שב-7% אינפלציה, עדכון חד-שנתי במקום ארבע פעמים בשנה, זו שחיקה של 3.5% של הקצבאות מדי שנה.

 אברהם-בייגה שוחט: של מי? לא של משתכרי השכר הגבוה.

 אברהם-בייגה שוחט: אין לי ספק, שהכנסת לא תיתן לזה לקרות.

דן תיכון: לסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא אעבור על כל הדברים, אבל בכל אופן אסיים בשניים-שלושה דברים.

אורי אור: אל תשכח את הסטודנטים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אגיע לזה.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה, שר החינוך וראש הממשלה, כרגיל במקומותיכם, עשיתם מסיבת עיתונאים פנטסטית וענקית.

 אברהם-בייגה שוחט: הבאתם את חוק יום לימודים ארוך.

 אברהם-בייגה שוחט: יש מחלוקת על האופי, על הטכניקה ועל הדרך, וזה לא חשוב כרגע.

 אברהם-בייגה שוחט: מה אתה מציע היום בחוק ההסדרים?

 אברהם-בייגה שוחט: במקום לסיים את התהליך ב-2001, לסחוב אותו עוד שלוש-ארבע שנים עד 2004 ו-2005.

 אברהם-בייגה שוחט: אם זה כך, מדוע עשיתם מסיבת עיתונאים כזאת וכיחשתם וכיזבתם לכל אזרחי מדינת ישראל?

ראובן ריבלין: לא ידענו שקודם נצטרך לשלם את חוק הדיור הציבורי.

 אברהם-בייגה שוחט: הבנתי.

ראובן ריבלין: לא ידענו שבייגה שוחט יחתום – – –

דן תיכון: אתה מוכרח לומר, שזה רעיון מעניין.

 אברהם-בייגה שוחט: הבנתי.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל, גם חוק הדיור הציבורי.

אחמד סעד: גם את החוק הזה רוצים – – –

ראובן ריבלין: – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אבל, חבר הכנסת ריבלין, גם חוק הדיור הציבורי.

 אברהם-בייגה שוחט: גם הוא הוצע להקפאה.

אחמד סעד: הוצע להקפאה כבר שנתיים.

 אברהם-בייגה שוחט: אז יש מקום ליום לימודים ארוך.

ראובן ריבלין: אולי נחזור.

 אברהם-בייגה שוחט: יפה.

אברהם פורז: אם חוק הדיור הציבור יבוטל, האם יחזירו – – –?

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לסיים ולהגיד כך: קודם כול, בעניין הסטודנטים – אדוני שר האוצר, אתה יודע – – – חבר הכנסת ריבלין, תן לי.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה שהוא ישמע אותי.

דן תיכון: לסיים.

דן תיכון: זה חרג לחלוטין.

דן תיכון: אפילו חבר הכנסת פנחסי מעיר לי.

 אברהם-בייגה שוחט: אתה יודע שההסכם – הבוררות והפשרנות בנושא הסטודנטים הן לדברים טכניים ולא לשינוי מהותי.

 אברהם-בייגה שוחט: לכן, כשאתה אומר שיש תהליך בוררות, הוא לא לשינוי מדיניות.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא בא ואומר, ואני יודע שאני מסתכן בנפשי, שכל תביעות הסטודנטים צודקות.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל נדמה לי שקרה משהו אצלנו בחברה.

 אברהם-בייגה שוחט: הייתי מציע לך לנסות לנהל אתם משא-ומתן, אפילו אם צריך להקים ועדה ציבורית נוספת – אף שזה תוך כדי הסכם – שתשקול את הדברים ובתוך שלושה חודשים תגיע למסקנה.

דן תיכון: אדוני השר, גם לי תמיד היו נשארות רשימות של נושאים שלא הספקתי – – –

 אברהם-בייגה שוחט: כן, אני כבר שמתי בצד.

דן תיכון: הזמן היה – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו לא נסכים – – –

רפאל פנחסי: עשית אותו כבר שר – – –

דן תיכון: סליחה.

ראובן ריבלין: פעם שר תמיד שר.

דן תיכון: פעם שר תמיד שר.

רפאל פנחסי: בחוץ-לארץ זה הולך כך.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא נכנסתי לעדיפויות בתוך התקציב, ועינינו חזו וראו אילו שינויים היו בוועדת הכספים.

 אברהם-בייגה שוחט: עינינו חזו גם בחיזיון, שאני מקווה שלא תעמוד בו השנה, של עמידתך כאן בהודעה מה הם הדברים שעשית בגין הסכמים קואליציוניים שהיו בלחץ לאישור התקציב: כמה כספים הלכו למפד"ל, כמה לחרדים, כמה לרמת-הגולן וכמה ליש"ע.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה לפרט את הדברים כעת.

 אברהם-בייגה שוחט: עדיין תהיה לנו הזדמנות.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אין ספק שמעבר למדיניות השגויה גם סדר העדיפויות בתוך התקציב גרוע ושלילי.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מאוד מקווה שהמשק הישראלי לא יעבור שנה שלישית של מדיניות כזו ותוצאות כאלה.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל, לצערי הרב, כל התחושה אומרת וכל המומחים אומרים – גם הפוליטיים, גם באוניברסיטאות וגם בארגונים הכלכליים – שצפויה לנו שנה יותר גרועה מהשנה שעברה.

 אברהם-בייגה שוחט: לפיכך, לא נתמוך בתקציב ולא נתמוך בחוק ההסדרים.

 אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: עתה, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

דן תיכון: יושבים כאן עובדי האוצר, ואני לא יודע אם מישהו טרח להודות להם.

 אברהם-בייגה שוחט: תן לי.

דן תיכון: בבקשה.

 אברהם-בייגה שוחט: מעבר לוויכוח הענייני, אני באמת צריך לברך את צוות האוצר: את המנכ"ל, ואני רואה פה את ראש אגף התקציבים.

 אברהם-בייגה שוחט: לא רואים, אך יש אנשים נוספים.

דן תיכון: יש עוד שם למעלה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני באמת רוצה לברך אותם.

 אברהם-בייגה שוחט: אפשר להסכים אתם ואפשר לא להסכים אתם, אבל כולנו יכולים להסכים על דבר אחד – שהם אנשים מקצועיים ובין הטובים שבעובדי המדינה.

דן תיכון: בשם הכנסת, אנחנו מודים לכל עובדי האוצר שעשו את העבודה הענקית הזו, בין שאנחנו מסכימים או לא מסכימים.

דן תיכון: תודה רבה לכולם.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אין זה מתפקידו של הדובר הראשון מטעם הליכוד להציג את התוכנית, שכן שר האוצר מדבר בשם הממשלה ובשם כל הקואליציה.

חיים אורון: חבר הכנסת ריבלין, תדבר על הפעימה – – –

ראובן ריבלין: עם זאת, אי-אפשר שלא לציין את הריטואל השנתי שאנחנו כל כך בקיאים בו.

ראובן ריבלין: והנה, אם חשבנו שהשנה הדיונים יהיו הרבה יותר רציניים, ברגע שעלה שר האוצר לדוכן – מרכז מפלגת העבודה, יושב-ראש הסיעה, אפשר לומר: יושב-ראש האופוזיציה, נציג האופוזיציה בכנסת, קם וזעק זעקה גדולה למען אותם סטודנטים שיש בהם רבים גם מבני חברי הקואליציה.

ראובן ריבלין: הייתי עם שר האוצר, לפני 35 שנה, סטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים, וגם שם ידענו ושיננו: היזהרו בבני עניים, כי מהם תצא תורה.

ראובן ריבלין: והנה, עובדה שאחד מהם – לא עני, עשיר מאוד ברוחו – הוא לימים פרופסור, לימים עורך-דין מפורסם וגם שר האוצר המגיש תקציב מדינה.

ראובן ריבלין: אבל, הנה קם חבר הכנסת אלי גולדשמידט, חבר כנסת מכובד, ומתחיל להתריס כלפי שר האוצר בזעקה נוראה: ומה עם הסטודנטים?

ראובן ריבלין: ומה עם הסטודנטים?

ראובן ריבלין: ומה עם הסטודנטים?

ראובן ריבלין: האמת היא, שרק לפני קדנציה אחת, לפני פחות משלוש שנים, יכולה היתה הממשלה שחבר הכנסת גולדשמידט היה מתומכיה, לבוא ולפתור את הבעיה שאנחנו עומדים בפניה היום, בעיית הסטודנטים.

ראובן ריבלין: עמד כאן שר האוצר דאז, ואני יכול לומר לך, שמומחים אומרים לי ששכר הלימוד לא השתנה ריאלית מהתקופה שאתה היית לתקופה של השר נאמן.

ראובן ריבלין: אם כך הדבר, מדוע הזעקה הגדולה דווקא עכשיו?

ראובן ריבלין: אם כי אני מצטרף לזעקת הסטודנטים וחושב שמן הראוי ששר האוצר, שהוא אדם המקורב לאקדמיה ואדם היודע מה החשיבות הרבה בהשקעה במשאבי אנוש, לא צריך להתייחס לאותו סעיף שבו נאמר שצריך ללכת לבוררות, אלא לבוא ולדון בנושא לעומקו ולנסות לפתור את הבעיה.

ראובן ריבלין: אבל הנה, ראו מה קורה כאן, ידידי הטובים היושבים שם באלפי בתי ישראל.

ראובן ריבלין: הזעקה הגדולה היא, שמה שרואים מכאן כשאתה באופוזיציה לא רואים משם כשאתה בקואליציה.

ראובן ריבלין: הרי ברור – – –

דן תיכון: זה תמיד כך.

ראובן ריבלין: נו, ודאי.

ראובן ריבלין: אלי גולדשמידט חבר כנסת מעולה, חבר כנסת בעל נימוסים והליכות, אדם שלא נקרא אף פעם לסדר, והיה מוכן במפגיע להיקרא לסדר שלוש פעמים, אדוני היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני מציע להחזירו הנה, כי הוא עשה זאת למען מטרה שהוא חושב שהיא מספיק חשובה על מנת להיות מוצא ממליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: הוא עשה זאת רק כדי להתריס כלפי שר האוצר על כך שהוא לא עושה מה שגם שר האוצר שהיה פה לפני רגע, שר האוצר לשעבר, לא עשה.

ראובן ריבלין: אף שבייגה הוא איש נחמד, איש טוב ובאמת איש מעולה, נעים מאוד לומר תמיד "שר האוצר לשעבר, בייגה שוחט".

אחמד סעד: ואם היה עוול בעבר, אז לא צריך – – –?

ראובן ריבלין: אין לי ויכוח אתך, רק יש זעקה כשאתה זועק: תקנו את העוול, כאשר אתה עומד במשך 50 שנה באופוזיציה, מגן על מזי הרעב וצועק כל הזמן: אם הייתם נותנים לי, הייתי יכול לסדר את זה.

ראובן ריבלין: הם היו כל כך הרבה שנים במקום הזה, והם רוצים להיות במקום הזה תוך חודשים מספר.

ראובן ריבלין: הרי ב-230 מיליארד, רוב התקציב הוא תקציב נוקשה.

ראובן ריבלין: ודאי יושב-ראש הכנסת בקיא ממני כמה מתוך 230 מיליארד הוא תקציב נוקשה.

דן תיכון: 215.

ראובן ריבלין: הנה, 215 מיליארד הם תקציב נוקשה, ואני חשבתי ש-210 הם תקציב נוקשה.

דן תיכון: לא, זה התקציב.

ראובן ריבלין: 215 – כמה מהם הם תקציב נוקשה?

ראובן ריבלין: תבואו ותאמרו: 80%, 85%, ויש כאלה שאומרים לפי הספרים 90%.

ראובן ריבלין: הרי בסך הכול, באותם כספים שהם כספים פנויים, כמה כבר יכול בן אדם לעשות?

אחמד סעד: צריך להיות סדר עדיפויות.

ראובן ריבלין: ודאי, ואז בא הנושא של סדר עדיפויות.

ראובן ריבלין: אם הסטודנטים הם בסדר העדיפויות, או דיירי הדיור הציבורי הם בסדר עדיפויות, או יום לימודים ארוך הוא בסדר העדיפויות, או כל הנושא של טיפול בגמלאים, של טיפול בנושאי חינוך, סעד, פנים ונושא הבריאות שהוא במצוקה אדירה.

ראובן ריבלין: הרי אנחנו זועקים על כל דבר בנושאים שהם בנפשנו, בחיינו.

אברהם פורז: יכול להיות עוד דבר בסדר העדיפויות – להוריד מסים.

ראובן ריבלין: בסדר העדיפויות יש גם תוכנית להוריד מסים, להגביר את הגבייה ולהוריד מסים.

אברהם פורז: אבל אפשר גם להוריד מסים על-ידי הקטנה נוספת בתקציב המדינה.

ראובן ריבלין: אני לא נכנס אתך עכשיו לאותם פירוטים ולאותם הגיגים שעליהם ודאי נעבוד ונעמול בין קריאה שנייה – –

דן תיכון: החלטת לחסל אותנו, כן?

ראובן ריבלין: כן.

אברהם פורז: אני יודע שלשר האוצר יש תוכנית גרנדיוזית.

אברהם פורז: אם הוא יצליח בה, אני מסופק.

אברהם פורז: אבל הדבר הזה שעל הכנסה בינונית – – – 60% ועל הכנסה מעל 25,000 שקל בחודש רק 50% הוא לא סביר.

דן תיכון: תרשה לי לנצל את ההערה ולהשיב לחבר הכנסת רביץ.

דן תיכון: בשלב זה אל תעלה את הטענה מה קורה לצד ההכנסות, הרי צד ההכנסות מבוסס על הרפורמה של שר האוצר, והלוואי שתתגשם בתחום המס.

דן תיכון: אז כל צד ההכנסות בכלל נעלם מעינינו, אנחנו לא יודעים מה יקרה שם.

אברהם פורז: הרפורמה היא אפס.

דן תיכון: לכן, אני לא רוצה לחזור לטענה שלך בעניין חוק ההסדרים.

דן תיכון: למען השם, אל תחזור על הטענה הזאת.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, הטענה מבוססת על ההנחה שאין אובדן הכנסות המדינה.

אברהם פורז: זאת רפורמה שהיא נייטרלית.

דן תיכון: לא, חבר הכנסת רביץ שאל אותי שאלה – אני לא רוצה לחזור עליה – מה עם צד ההכנסות, אז אמרתי לו שצד ההכנסות בכלל נעלם מעינינו; הרי יש רפורמה, היא Built-in בתוך התקציב, כך אני מקווה וכך אני מאמין, אבל היא לא הוצגה בפנינו, נאמר לנו שבשלב מאוחר יותר תבוא רפורמה מקפת, ואני מברך את שר האוצר אם יצליח ליישם את הרפורמה.

דן תיכון: אם שיעורי המס במדינת ישראל ירדו, אני מניח שזה יהיה דבר חשוב.

דן תיכון: אני מניח שלא יוכלו גם לבטל את כל הפטורים המיוחדים, רק חלק מהם; אבל כל הדבר הזה לא הוצג בפנינו.

דן תיכון: אגב, אם זה היה בתוך חוק ההסדרים, הייתי מבין יותר מאשר דברים אחרים שנכללים.

דן תיכון: תמשיך בבקשה.

אברהם פורז: אבל, אדוני היושב-ראש, ההנחה היא – – – אובדן ההכנסות – – – גם בלי רפורמה, כי ההנחה היא שהרפורמה איננה משפיעה על הכנסות המדינה, היא נייטרלית במובן הזה.

דן תיכון: מנין אתה יודע?

אברהם פורז: זאת ההנחה.

דן תיכון: איזו הנחה?

דן תיכון: שמעת?

אברהם פורז: כי אחרת – – –

דן תיכון: אמרו לנו רפורמה תמורת ביטול כל הפטורים, ועכשיו אומרים לנו רפורמה בשלבים מול ביטול חלק מן הפטורים.

דן תיכון: חבר הכנסת פורז, אתה מעלה על דעתך – אני לא יודע אם זו שנת בחירות, אבל זה ודאי דיון על תקציב בחירות.

ראובן ריבלין: אם כי צריך לשבח את שר האוצר שכמעט שאין סימן לתקציב בחירות, אף שכולנו יודעים שבמצב הפוליטי – – –

דן תיכון: זו שנת בחירות.

ראובן ריבלין: איש לא יכול לשער מה ילד יום ומה תלד שעה במצב המדיני והפוליטי שאנחנו נמצאים בו ובימים הנוראים שאנחנו נמצאים בהם.

ראובן ריבלין: נשארו לי עוד 30–40 דקות לדבר כאן בגלל הזמן שלקחו ממני.

רפאל פנחסי: הוא הוסיף לך.

דן תיכון: הוספתי לך.

ראובן ריבלין: אני יודע.

ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר, חבר הכנסת פורז, מי כמוך יודע, שהרי בסיעתך או בסיעתו של חבר הכנסת אורון נמצא אדם מופלא, רן כהן.

ראובן ריבלין: איש נמרץ ביותר, שער לכל מצווה, והאמת היא שהיו לנו תוכניות רבות, שכן תראו בספר התקציב מדברים על גמלאות הביטוח הלאומי – 35 מיליארד, חינוך ותרבות – 21 מיליארד, השכלה גבוהה – 5 מיליארדים, עבודה ורווחה 3.4 מיליארדים, מערכת הבריאות, לרבות מס הבריאות – 21 מיליארד, קליטה 2 מיליארדים; ועוד אמר שר האוצר, שאם יהיה צורך, גם יועמדו סכומים אחרים, ועוד: רשויות מקומיות, דתות, תמלוגים לנכים – 7 מיליארדים.

ראובן ריבלין: הנה אנחנו רואים, שאף שצורכי עם ישראל רבים, מוצא חברינו רן כהן כמעט בכל שבוע – ממצווה למצווה – הוא עוד לא הספיק לומר חזק חזק ונתחזק, וכבר מייד הוא הולך ומחפש לו מצווה חדשה.

ראובן ריבלין: רק לפני שבוע הוא הצליח להביא לידי חקיקת חוק הדיור הציבורי, שעלותו מי ישורנה; אי-אפשר לדעת, אבל מדובר במיליארדים רבים.

ראובן ריבלין: ראיתי את שמחתם של כל חברי האופוזיציה שהצליחו בעת זו להביא לידי חקיקת חוק שכל כך בקלות – כל כך בקלות, חבר הכנסת אורון – הייתם יכולים לעשות זאת בזמן כהונת

ראובן ריבלין: כם כחברים בממשלה, כממריצים בממשלה.

חיים אורון: רובי, אם נעשה את הכול בזמן כהונתנו, מה אתם תעשו?

ראובן ריבלין: נכון, אתה צודק.

ראובן ריבלין: ואומנם, חבר הכנסת אורון, רצינו לעשות עוד רבות, אלא מה?

ראובן ריבלין: אספר לך למה הדבר דומה.

ראובן ריבלין: היה אדם שבא פעם למס הכנסה ושאל: כמה אני חייב לכם?

ראובן ריבלין: הם אפילו לא מצאו את שמו בין הנישומים, לקחו נשימה ואמרו לו: אתה חייב 10,000 שקל.

ראובן ריבלין: פתח חבילה, התחיל לספור ונתן להם 10,000 שקל.

ראובן ריבלין: ראו שהביא לשם עשרות אלפים, מאות אלפים.

ראובן ריבלין: שנה לאחר מכן כשבא, שאל אותם: כמה אני חייב לכם?

ראובן ריבלין: לקחו נשימה ואמרו: אתה חייב לנו 200,000 שקל, ונתן להם 200,000 שקל, ואמרו: אוי ואבוי, למה לא לקחנו יותר?

ראובן ריבלין: בשנה השלישית שבא, הוא שאל אותם: כמה אני חייב לכם, חברי במס הכנסה?

ראובן ריבלין: אמרו לו: אתה חייב 5 מיליונים, אמר: חכו רגע, לקח את מכונת ההדפסה, הביא להם אותה ואמר:

ראובן ריבלין: הדפיסו את הכסף בעצמכם, אני בכלל לא רוצה לקחת מכם דבר.

ראובן ריבלין: כך הוא הדבר.

ראובן ריבלין: אנחנו נעביר לרן כהן את קופת המדינה.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, הוא שואל למה בתקופה שאתם באופוזיציה עוברים כל החוקים האלה שאתה מתנגד להם כשאתה בקואליציה.

דן תיכון: האם אתה יכול להסביר לי פעם?

חיים אורון: מסיבה פשוטה, כי אין לכם קואליציה.

ראובן ריבלין: איפה האחריות הלאומית?

ראובן ריבלין: איפה האחריות?

דן תיכון: אתה עכשיו באופוזיציה לא אחראי, נכון?

חיים אורון: גם אם אתאמץ, לא אתחרה עם כמה חוקים שניסו להעביר פה.

דן תיכון: אבל לא הצליחו, תאמין לי.

חיים אורון: כי היתה קואליציה.

חיים אורון: תעשה בחירות.

דן תיכון: מה זה משנה?

דן תיכון: נניח שאין קואליציה, אז אתה צריך לטבע את הכלכלה?

דן תיכון: אני שואל אותך, האם זו לא המדינה שלך?

דן תיכון: זו מדינה שלי?

דן תיכון: האם הנכדים שלי לא חיים כאן?

דן תיכון: האם הנכדים שלך לא חיים כאן?

חיים אורון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת אורון, יש הבדל גדול בין העובדה שהאופוזיציה רשאית להתריס כלפי הקואליציה והממשלה בכל עת ולהוציא דיבתה רעה לבין הדבר הברור לכולנו, שמדינת ישראל היא מדינת כולנו.

חיים אורון: בטח.

ראובן ריבלין: ויש אחריות ציבורית לכולנו, וגם שכל טוב צריך שיהיה וגם מידה רבה, שהרי אם מביאים את העניינים בחוקים פופוליסטיים, שכאילו מקנים לאותם אנשים שכל כך זקוקים לדברים – לא נותנים להם מאומה.

חיים אורון: רובי ריבלין, האמן לי, והיושב-ראש יסכים אתי, שזה חוסר אחריות.

חיים אורון: כל התקציב הזה, שמוגש היום ככה, אחרי מה שקרה בחודשים האחרונים, הוא חוסר אחריות.

חיים אורון: תשאל את דן תיכון.

ראובן ריבלין: שר האוצר הביא את המושכלות הכלכליות שלו.

דן תיכון: איך הייתי אומר?

דן תיכון: הוא לא רלוונטי.

דן תיכון: לבייגה שוחט הייתי אומר – הוא לא רלוונטי.

דן תיכון: אמרתי לבייגה שוחט שזה לא רלוונטי.

זאב בוים: בייגה שוחט דיבר על הגירעון, איך הוא הוריד אותו בכמה שנים.

זאב בוים: בשנת 1996, איך פתאום, בשנת בחירות – – –

ראובן ריבלין: אני מוכרח לדבר בשבחו של שר אוצר לשעבר דן מרידור.

ראובן ריבלין: דן מרידור, שישבתי אתו – – –

 אברהם-בייגה שוחט: – – – אני לא מסוגל להבין את זה.

 אברהם-בייגה שוחט: תסתכל על שנת 1992.

דן תיכון: רבותי, אנחנו צריכים להתקדם.

דן תיכון: לא קופחת מבחינת לוח הזמנים.

ראובן ריבלין: אני אף פעם לא מקופח.

דן תיכון: לא שומעים, לא שומעים.

זאב בוים: ראיתי איזו עלייה היתה בשנת 1992.

 אברהם-בייגה שוחט: אה, היתה עלייה.

דן תיכון: רבותי, להירגע.

דן תיכון: זה מתחיל להיות מעניין, אבל להירגע.

ראובן ריבלין: חברי הכנסת, אני לא רוצה להרגיז אתכם, כי אנחנו שותפים במפעל ציוני גדול.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, יש קופסאות אבל הן ריקות.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, שאלה אחרונה, אתה שר אוצר לשעבר, אדם מכובד, חוק הדיור הציבורי הוא חוק טוב למדינת ישראל, במסגרת היעדים של 1999?

יצחק כהן: הוא לא טוב למשפחות החלשות.

 אברהם-בייגה שוחט: כאשר היינו בשלטון הועלה על-ידי האופוזיציה וכמה אנשים מאתנו חוק יום לימודים ארוך, שהיה צריך לעלות הרבה מאוד כסף.

 אברהם-בייגה שוחט: ביבי נתניהו הצביע בעד, כולכם ישבתם פה והצבעתם בעד, וגם אתה.

 אברהם-בייגה שוחט: אולי תסביר לי, זאת היתה הצבעה הגיונית?

דן תיכון: נניח, לשיטתך, חבר הכנסת בייגה שוחט – – –

זאב בוים: אבל התחילו לבצע אותו?

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, אתה מכיר את חבר הכנסת אלי דיין?

דן תיכון: אתה זוכר אותו?

דן תיכון: אני מקווה שאתה תוסיף לרשימה הזאת גם את חבר הכנסת אלי דיין.

דן תיכון: תודה.

חיים אורון: כמה שעות אתה מדבר, אני לא מבין.

ראובן ריבלין: אני דיברתי?

ראובן ריבלין: רק שמעתי אתכם מדברים עם היושב-ראש.

ראובן ריבלין: אני רוצה לסיים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שוחט, יש הבדל, מבחינתי, אהבתי את השר שוחט ואני אוהב את חבר הכנסת שוחט, אבל יש הבדל תהומי בין השר שוחט לחבר הכנסת שוחט, כי באופוזיציה כמו באופוזיציה, מצביע חבר הכנסת שוחט על הצעות שהשר שוחט לא היה מעלה בדעתו לאפשר בכלל להביאן לכנסת.

ראובן ריבלין: מה שרואים מכאן לא רואים משם, ונאמר גם בהמשך שמה שיש לנו השגות לגבי התקציב – – –

חיים אורון: – – – תהיה כאן ותראה שזה לא כל כך נורא.

ראובן ריבלין: אני חרד מאוד, אבל גם הדברים האלה אפשריים.

ראובן ריבלין: במדינה דמוקרטית העיקר הוא שאפשר להחליף.

ראובן ריבלין: זה העיקר.

דן תיכון: טוב, רבותי, תודה רבה.

דן תיכון: חבר הכנסת רפאל פנחסי, ואחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אלי דיין – – –

דן תיכון: לא, כשמזכירים יום לימודים ארוך, הוא שכח פתאום את אלי דיין, עם המשבר בלילה.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני השר, איפה מרכז הקואליציה בוועדת הכספים?

רפאל פנחסי: היושב-ראש עצמו נמצא, בשביל מה אתה צריך את המרכז?

צבי הנדל: פורת בוועדת החוקה.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, מונח לפנינו התקציב לשנת 1999.

רפאל פנחסי: זה מחזה שחוזר על עצמו כל שנה.

רפאל פנחסי: מביאים אותם קרטונים, אותם ספרים, באים, מתווכחים, כבר מסמיכים את ועדת הכספים לרדת ולהתחיל את הדיון, אבל מה שבאמת תמוה בעיני זה חוק ההסדרים.

רפאל פנחסי: מדי פעם זה הלך והצטמק והיום זה הלך ותפח.

רפאל פנחסי: יש שם סעיפים רבים, שאני לא חושב שיש להם קשר עם התקציב.

רפאל פנחסי: אני אתן דוגמה, תחום שאני הייתי בו כשר התקשורת – ביטול המונופול של "בזק", סעיף 50 לחוק הבזק.

רפאל פנחסי: למה זה צריך להיות בספר התקציב, אתה יכול להגיד לי?

רפאל פנחסי: נכון, הייתי בין הראשונים שדחפו לבטל מונופולים ולהביא תחרות – זה מבורך; אבל למה זה צריך להיות צמוד לתקציב?

רפאל פנחסי: מה החובה שבסעיף הזה?

רפאל פנחסי: אתה גם עומד על כך שכל השינויים האלה יעברו לוועדת הכספים, וזה למעשה סעיף שהמקום שלו הוא ועדת הכלכלה.

רפאל פנחסי: שם יש התמחות ושם משנים את הסעיפים האלה.

רפאל פנחסי: למה זה חייב להיות בוועדת הכספים ולמה זה צריך להיות צמוד לחוק התקציב?

יצחק כהן: אדוני מציע לפצל?

רפאל פנחסי: אני חושב ששר האוצר היה עושה נכון, אם היה מביא את הסעיפים הנחוצים לתקציב, ואז היתה לו פה תמיכה מקיר לקיר וכולם היו דוחפים את העניין ורוצים שזה לא יהיה מפוצל ורוצים שזה יעבור.

רפאל פנחסי: אומנם ועדת הכספים עמוסה ולא יכולה להיכנס לפרטי פרטים, אבל כבר שנים עושים את זה; אלא שצריך להביא דברים שקשורים עם התקציב עצמו.

רפאל פנחסי: ישבתי ודפדפתי ויש שם קרוב ל-50 נושאים שאין כל קשר.

רפאל פנחסי: אדרבה, יעלה שר האוצר וישכנע אותי שיש קשר בין ביטול סעיף 50 של חוק הבזק לתקציב; אולי אני אהיה צמוד אליו ואדחף את הכול.

רפאל פנחסי: גם בכל מיני נושאים אחרים ראיתי את זה.

רפאל פנחסי: אחד הדברים, ואולי אני לא צריך להגיד את זה פה, רק לפני שבוע הצביעה הכנסת והפילה את ביטול העדכון של שכר השרים.

רפאל פנחסי: נכון שיש לזה השלכות ויש לזה קשר, אבל היית צריך להביא את זה בפעם השנייה כחוק נפרד, כהחלטה נפרדת.

רפאל פנחסי: יכול להיות שכאשר ראש הממשלה יבוא לפה ויטיל את כובד משקלו, הוא יעביר את זה, אבל למה לעשות את זה בתוך חוק ההסדרים, כמקשה אחת, ואז אם לא מאשרים את זה, כל החוק לא מאושר?

רפאל פנחסי: זה לא מכובד.

רפאל פנחסי: לפני שבוע נחל האוצר כישלון והכנסת לא אישרה.

רפאל פנחסי: היה הפרש גדול בין אלה ששוללים לבין אלה שתומכים, אבל למה להכניס את זה בחוק ההסדרים?

רפאל פנחסי: אני מאמין, שכאשר יבוא הנושא לדיון, אין לי ספק שהוא ירד לוועדת הכנסת; יבוא שר האוצר או יבואו נציגיו, יסבירו לנו וישכנעו אותנו שזה צריך להיות כמקשה אחת וזה צריך להיות צמוד לספר התקציב וזה צריך ללכת לוועדת הכספים ולא לוועדות הנוגעות בעניין.

רפאל פנחסי: תוך כדי הנאום של שר האוצר, של שר האוצר לשעבר ושל אחרים דפדפתי בחוברות של כל משרדי הממשלה, ויש שם כמה דברים שנראים לי תמוהים.

רפאל פנחסי: נכון, יש סדר עדיפויות וכל ממשלה עושה לה את סדר העדיפויות שלה – זה רוצה נושא כזה וזה רוצה נושא כזה – אבל יש נושאים שהם של כל עם ישראל.

רפאל פנחסי: אני לא מבין למה שם צריך דווקא קיצוצים והורדות.

רפאל פנחסי: למשל, משרד השיכון – יש סעיף שנקרא דירות נ"ר, דירות שניתנות למשפחות נזקקות; יש סעיף לעולים ויש סעיף לעם ישראל בכללו.

רפאל פנחסי: בשנת 1998 הסעיף הזה היה 56.105 מיליון, בשנת 1999 הסעיף הוא 53 מיליון – הורדה של 3 מיליונים.

רפאל פנחסי: ב-3 מיליונים אפשר לקנות עשרות דירות, ואלה דירות שהמדינה רוכשת ומעמידה לאותן משפחות נזקקות, שהן באמת מסכנות.

רפאל פנחסי: או בסעיף של כלל האוכלוסייה, בסעיף הזה דירות נ"ר ב-1998 – זה 32.034, ובשנת 1999 – 29.714 מיליון.

רפאל פנחסי: אותו דבר לגבי סעיף של שיקום שכונות – 43.206, וזה ירד ל-40 מיליון.

רפאל פנחסי: יש עוד סעיף אחר, שפתאום קפץ – בשנת 1997 הוא היה 20 מיליון, ב-1998 לא כתוב כמה, וב-1999 יש למעלה מ-100 מיליון.

רפאל פנחסי: איך נקבע סדר העדיפויות ואיך הדברים האלה נראים?

רפאל פנחסי: אני מסתכל על משרד אחר, משרד החינוך והתרבות.

רפאל פנחסי: אני רואה בסעיף תרבות כללית, שיש שם גידול יפה של 10%, מגדילים מ-302.565 מיליון ל-335.799 מיליון – למעלה מ-10% גידול.

רפאל פנחסי: כשאני מסתכל בתרבות החרדית, יש שם גידול, אולי של 2%, מ-36,430,000 ל-37 מיליון, ובתרבות תורנית ציונית – גידול מ-8,634,000 ל-54,081,000, ואולפנות והנחלות לשון – מ-17 מיליון ל-39 מיליון.

רפאל פנחסי: אבל כאשר אני מגיע למשרד הדתות, באותם סעיפים יש הורדה משמעותית לא רגילה, בסעיף תרבות תורנית-חרדית במשרד הדתות היה ב-1998 49,509,000, ובשנת 1999 – 37 מיליון.

רפאל פנחסי: ירידה של 12 מיליון.

רפאל פנחסי: אז איך נקבעים סדרי העדיפויות של המשרד והשוויון, שכל האוכלוסייה צריכה לקבל אותו דבר?

רפאל פנחסי: יש סעיפים שיש בהם קפיצה גדולה מאוד, ויש סעיפים שיש בהם ירידה גדולה מאוד.

רפאל פנחסי: למשל, הרבנות הראשית, זה משרד שמתחיל להיות כסמך עצמאי, אז אני מבין שכל שנה הוא צריך לגדול בתקציבים, ויש ירידה מ-16,417,000 ל-15,938,000.

יצחק כהן: התייעלות.

רפאל פנחסי: למשל, אחד מהנושאים שנלחמתי עליהם כשהייתי סגן שר במשרד לענייני דתות – בתי-העלמין.

רפאל פנחסי: נכון, יש פה למערכת האוצר סדר עדיפויות, יש דווקא גידול בסעיף הזה, מ-14,538,000 ל-18,702,000, אבל זה לא מספיק.

רפאל פנחסי: אתה יודע מה מצב בתי-העלמין בכל הארץ?

רפאל פנחסי: קוץ ודרדר יצמח לך.

רפאל פנחסי: אין גדרות ואין מספיק פיתוח, ושם אין אנשים שיכולים לבוא להפגין, זה לא סטודנטים, להבדיל, שיחיו ויאריכו ימים הסטודנטים שבאים להפגין.

רפאל פנחסי: בבתי-העלמין שוכבים מתחת למצבות, ואלה ההורים של כולנו.

רפאל פנחסי: למה זה צריך להיראות כך?

רפאל פנחסי: למשל, בסעיף של מבני דת אני רואה ירידה.

רפאל פנחסי: היה 39,896,000, וב-1999 – 38 מיליון, ירידה ב-1999 של קרוב ל-1,800,000.

רפאל פנחסי: אני חושב שסעיף מבני דת זה אחד הסעיפים הזועקים לשמים.

רפאל פנחסי: ברוך השם שלעם ישראל יש תורמים שבאים ומשקיעים ומנציחים את זכר יקיריהם ובונים בתי-כנסיות ומקוואות.

רפאל פנחסי: אבל, איך אפשר לבנות בתקציב של 40 מיליון?

רפאל פנחסי: אפילו אם ניקח ועדה בין-משרדית – בדקתי במשרד השיכון – עוד 17 מיליון, משרד הפנים עוד כמה, בסך הכול זה לא מגיע ל-80 מיליון.

רפאל פנחסי: איך אפשר לתת מענה לכל הארץ על דרישה של בתי-כנסיות ומקוואות, בו בזמן שהאוכלוסייה בשנים האחרונות, ברוך השם, היתה מבורכת, היתה עלייה גדולה מברית-המועצות, יש דרישה למבני דת ואין תקציבים, אז איך אנחנו יכולים להתמודד עם הדברים האלה?

רפאל פנחסי: חשבתי שלפחות שר האוצר בא ומבין את הצרכים, נפגשו אתו, דיברנו אתו.

רפאל פנחסי: כשאני מסתכל על הסעיפים, אני רואה שלדירות נ"ר יש באמת ירידה משמעותית, התרבות הכללית והתרבות התורנית גדלו באותו אחוז.

רפאל פנחסי: או קיצוץ לכולם בשווה, או העלאה לכולם בשווה.

צבי הנדל: תיקנו פה עיוות של שנים.

צבי הנדל: תרבות חרדית היה קרוב ל-40 מיליון, לתרבות ציונית היה 80 מיליון לרשויות המקומיות.

חיים אורון: בדיחות עד שתים-עשרה בלילה.

רפאל פנחסי: אני רוצה לענות לו על זה.

רפאל פנחסי: קודם כול, אתם קיבלתם מאותו סעיף של תרבות חרדית במשרד הדתות; גם המפד"ל היתה שותפה וקיבלה שווה בשווה, גם היום היא מקבלת.

רפאל פנחסי: תרבות חרדית-תורנית במשרד הדתות – היתה מקבלת שווה בשווה.

רפאל פנחסי: אני יכול להיות אחראי למה שאני אומר.

ראובן ריבלין: אנחנו לא בעסק, הם שניהם מקבלים – חרדית ציונית וחרדית לבד.

רפאל פנחסי: יש גם תרבות תורנית.

צבי הנדל: לתרבות כללית אתה מקבל יותר מפי מיליון.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת ראובן ריבלין, יש לי חדשות בשבילך, שולמית אלוני היתה שרת התרבות – – –

צבי הנדל: תזכיר לי מי זאת.

רפאל פנחסי: השרה לשעבר שולמית אלוני, שהיתה אחראית לתרבות והאמנויות, הגדילה את הסעיף הזה מ-169 מיליון ל-300 מיליון, כך שאתה לא יכול לבוא ולהגיד שהציבור הכללי מקופח.

רפאל פנחסי: היא נתנה לזה עדיפות, וזה ממשיך עכשיו.

רפאל פנחסי: אני רואה שזה גדל מ-302 – – –

שמריהו בן-צור: ש"ס תמכה בה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פנחסי – – –

רפאל פנחסי: חבר הכנסת ריבלין אומר שתרבות כללית כביכול מקופחת.

רפאל פנחסי: אני רוצה לשאול שאלה אחרונה את שר האוצר, אף שהוא לא נמצא כאן.

שמריהו בן-צור: אתה תמכת בשרה אלוני, אני רק מזכיר לך.

שמריהו בן-צור: אתם, ש"ס, תמכתם בה.

רפאל פנחסי: אתה רוצה להפיל את הממשלה עכשיו ולהחזיר את שולמית אלוני.

רפאל פנחסי: תהיה לך ממשלה אחרת?

צבי הנדל: שולמית אלוני.

רפאל פנחסי: מה אתם רוצים?

רפאל פנחסי: הולכים עכשיו לבחירות, אתם רוצים להחזיר אותה.

חיים אורון: בדיוק, פנחסי.

רפאל פנחסי: זה מה שאני אומר לו, אז מה הוא מדבר?

רפאל פנחסי: אני רוצה לשאול את האוצר, אדוני הממונה על התקציבים, מר דוד מילגרום, אני רוצה להפנות את השאלה אליך, מאחר ששר האוצר לא נמצא כאן.

רפאל פנחסי: ראיתי עוד שינוי, מה מסתתר מאחורי זה?

רפאל פנחסי: עד היום בסעיף הישיבות, במשרד לענייני דתות, היה סעיף אחד של סכום אחד.

רפאל פנחסי: היום פתאום ראיתי, שאתם חילקתם את זה לכמה סעיפים לפי גילאים, לפי אולפנות, לפי ישיבות לצעירים, ישיבות למבוגרים.

רפאל פנחסי: מה מסתתר מאחורי זה?

רפאל פנחסי: למה היו צריכים להפריד?

רפאל פנחסי: בהשכלה גבוהה ובדברים אחרים זה מופיע כסעיף אחד.

רפאל פנחסי: למה פה, במשרד לענייני דתות, פיצלתם לתת-סעיפים, וכל סעיף הוא בפני עצמו?

רפאל פנחסי: כוללים, ישיבות קטנות, ישיבות גדולות, אולפנות וכו'.

רפאל פנחסי: מה מסתתר מאחורי זה?

רפאל פנחסי: אולי תוכל לתת לי תשובה על זה.

דן תיכון: הוא לא יכול לדבר.

חיים אורון: דוד מילגרום הוא לא בהשכלה גבוהה.

רפאל פנחסי: אני שואל למה עד היום, 40 שנה, זה היה סעיף אחד?

רפאל פנחסי: למה השנה לראשונה פיצלו את הסעיף הזה לסעיפים נפרדים?

נסים דהן: תהיה רגוע, כשזה יגיע לוועדת כספים, נבדוק את זה.

דן תיכון: שר האוצר הלך?

דן תיכון: הוא שואל שאלות, אין מי שישיב.

חיים אורון: רושמים את כל השאלות.

דן תיכון: – – – למקום שגם המלך הולך אליו לבד.

יצחק כהן: נתת היום שיעור במה זה ציוני.

רפאל פנחסי: זמני תם, ואני מקווה שאכן בוועדת הכספים, כפי שאמר חברי וידידי, הרב חבר הכנסת נסים דהן, ישאלו את כל השאלות האלה, ויבדקו אותן יותר לעומק ויוכלו לתת תשובות.

רפאל פנחסי: יושב פה גם יושב-ראש ועדת הכספים, אני מקווה שאכן ידאגו שיהיה שוויון ושלא תהיה קפיצה של קיצוץ במקום אחד מעל הקיצוץ הרגיל שהממשלה קיבלה, ובמקום אחר – תוספת מוזרה, שלא נראה לי ההסבר לה.

רפאל פנחסי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת צבי הנדל, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

יצחק כהן: עכשיו יסבירו לנו מה זה ציוני.

צבי הנדל: חבר הכנסת איציק כהן הוא גדול הציונים בארצנו, באמת.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קבעתי לעצמי כלל: בעזרת השם, כל עוד ייתנו לי לדבר כמה דקות לקראת כל שנת תקציב חדשה, יש נושא אחד שאחזור עליו כל פעם מחדש.

צבי הנדל: חבל שידידנו הטוב שר האוצר לשעבר, החבר בייגה שוחט, איננו פה בשביל לשמוע אותי עוד הפעם, כי אני נהנה לראות אותו כשהוא שומע אותי.

אברהם רביץ: שר האוצר לשעבר ישנו.

צבי הנדל: אמרתי בייגה שוחט.

צבי הנדל: אני רוצה לחזור על זה עוד הפעם, כי אולי יש צופים שמסתכלים עלינו ומאזינים לנו היום, והם אולי לא זוכרים, אז לטובתם.

צבי הנדל: השמאל, שמדבר גבוהה גבוהה על התקציב הפזרני ועל חלוקת הכספים וכו', דאג שבשנת הבחירות, בשנת התקציב לקראת שנת הבחירות יוגדל התקציב על מנת שיהיה אפשר לחלק לציבור מטעמים, ב-1% מהתוצר הלאומי הגולמי.

צבי הנדל: להזכיר לכולם, שעל ימי ארידור העליזים, שכולם זוכרים אותם, כי אז השמאל לא היה בשלטון, איזה "עליהום" אדיר היה; אמרו שהוא מפזר כסף, שהוא מחלק מתנות חינם.

צבי הנדל: אז הוסיפו לתקציב 0.5% מהתל"ג – מהתוצר הלאומי הגולמי – ואז התוצר הלאומי הגולמי היה הרבה יותר קטן מאשר בשנה שעליה אני מדבר.

צבי הנדל: זאת אומרת, כפול, הרבה יותר מכפול, ואצלו זה עבר בשקט.

צבי הנדל: כולם מחאו לו כפיים, יש לו תקשורת אוהדת; והוא מחציף פנים, והוא עוד מסוגל לעמוד פה בעזות מצח ולהעיר הערות.

צבי הנדל: זה ידידנו בייגה שוחט.

אברהם פורז: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

צבי הנדל: מובן שגם חבר הכנסת פורז תמך בו, וכולם תמכו בו.

צבי הנדל: אחרי שאני אגמור אני מוכן לדבר אתך מאחורי הפרגוד, זה נושא אחד.

אברהם פורז: האם אתה זוכר איזה אחוזי אינפלציה היו אצל ארידור?

אברהם פורז: אם אתה זוכר, תגיד לי.

צבי הנדל: אני מדבר עכשיו על לקיחת כספי ציבור ועל חלוקה לקראת שנת בחירות.

צבי הנדל: על זה דיברתי – שלוקחים כסף ציבורי ומחלקים אותו לקראת בחירות, וברוך השם שגם זה לא עזר, אבל הפעם, כיוון שאתם נחמדים אולי נעזור לכם כן לחזור לשלטון, אבל זה נושא אחר, שנדון בו אחר כך.

יצחק כהן: הוא עשה הפרדה.

צבי הנדל: אדוני שר האוצר, אני חושב שלפעמים כשמגישים תקציב מותר מדי פעם לבוא עם בשורה חדשה לציבור, וגם אם לא היה מקובל עד היום, לפעמים צריך לראות גם את הדורות הבאים וגם בהם להשקיע.

צבי הנדל: יש נקודה אחת שאני מאוד מבקש שהאוצר יכניס אותה לתקציב כבר בשנת הכספים הקרובה, והיא בתחום החינוך – חינוך חינם לגילאי ארבע בכל הארץ.

צבי הנדל: פעם היה מקובל, שבאזורי עדיפות לאומית כאלה – חלק הורידו מהם, חלק לא הורידו מהם.

צבי הנדל: מעולם לא ניתן לשכבות חלשות בשכונות שמסביב לתל-אביב, בשכונות שמסביב לירושלים, לאוכלוסייה חלשה, ויש כאלה הרבה.

צבי הנדל: אני מציע שבשנת הכספים הנוכחית זו תהיה בשורה חשובה להרבה מאוד משפחות עובדות, שזה עולה להם הון תועפות, על מנת שתהיה להם הפריווילגיה לצאת לעבודה.

צבי הנדל: אני מציע שיינתן חינוך חינם מגיל ארבע.

נסים דהן: אם הנושא הזה יוסדר תצביעו בעד, או שיש בעיה אחרת?

צבי הנדל: אני מדבר על כולם, אדוני ידידי היקר, על כל ילדי ישראל, כולם.

נסים דהן: אני מסכים.

צבי הנדל: אני יודע שאתה מסכים, אני אשתדל – – –

נסים דהן: אם התביעה הזאת תמולא, האם תצביע בעד התקציב?

צבי הנדל: תאמין לי, שאיך שנצביע, שר האוצר ידע לפני ההצבעה עד הנקודה האחרונה.

נסים דהן: זו כל רשימת הקניות שלכם?

צבי הנדל: אני מציע שלא לחזור לניסיונות של השנה שעברה ולא להטיל גזירות חדשות על הגמלאים, זה לא סכום ענק כזה.

צבי הנדל: ויש בזה בכל זאת משום נתינת כבוד לאותו גמלאי שמגיע לגיל כזה.

צבי הנדל: אני חושב שהמשחק הכמעט קבוע כל שנה אולי הוא בבחינת עז שבסוף התכוונתם להוציא אותה, אני מקווה שזה כך, אבל גם אם הוא לא עומד בבחינה כזאת, אני מציע שלא יוטלו גזירות על הגמלאים.

יצחק כהן: שר האוצר לשעבר הגיע.

נסים דהן: חבר הכנסת הנדל, חבר הכנסת בייגה שוחט חזר, כדאי שתחזור על המחמאות שנתת לו בתחילת דבריך.

צבי הנדל: למה אתה מפריע לי?

צבי הנדל: תאמין לי שחבר הכנסת בייגה שוחט מכיר את זה היטב.

צבי הנדל: אדוני השר, אני מציע שמתן הנחות במס לאזורי פיתוח ייכנס לתוקף החל משנת התקציב הבאה, על-פי המלצות ועדת השופט טל לכל האזורים – אזורי הפיתוח ועיירות הפיתוח – אותן הנחות מס שניתנו לרשימת יישובים מוגבלת לפי הסכמים חצי פוליטיים עד היום, מ-1 בינואר 1999, בצורה מסודרת, בצורה ממלכתית, על-פי קריטריונים, ייכנסו לתקציב המדינה, וכל מי שהולך לגור בקצות הארץ: צפון, דרום, מקומות שמוגדרים כאזורי עדיפות לאומית א', או לפי הכללים של השופט טל, ועדה שהוא עמד בראשה – יהיה חשוב מאוד להכניס את זה בשם ובמלכות, ולא להתכתש על זה כל שנתיים-שלוש שנים מחדש.

צבי הנדל: ונקודה לפני אחרונה – הגדלת תקציב התשתיות ליצירת דינמיקה שתקטין את האבטלה.

צבי הנדל: כל כך הרבה דובר בזה, שאין טעם לחזור על הארגומנטים.

צבי הנדל: זה מעט ומאוחר, וזה לא נוצל בשנה שעברה.

צבי הנדל: אני חושב, שהשנה, ב-1999, חייבים במאסה גדולה – אני לא יודע אם ארצות-הברית מעבירה לנו כסף נוסף או לא מעבירה, בשביל לקנות אותנו על חלקי ארץ-ישראל, אני לא יודע כמה היא מעבירה על כל דונם.

צבי הנדל: אבל, בכל מקרה, בין שהיא מעבירה ובין שהיא לא מעבירה, בין שג'ומס מבסוט ובין שג'ומס לא מבסוט, אני מציע שיוקצב לעניין הזה סדר גודל של מיליארד שקל תוספת לתשתיות.

צבי הנדל: זה יביא גם ברכה אמיתית לתשתיות – רכבות וכבישים וכו' – וגם ייתן איזה מנוע, איזו דינמיקה לבעיה של האבטלה, שהיא חמורה מאוד, ומי שסובל ממנה, אותה משפחה שסובלת ממנה – בשבילה זה אסון גדול.

צבי הנדל: אנחנו מודדים את זה תמיד באחוזי אבטלה וכו', אם זה במספרים ערטילאיים כאלה או אחרים, אבל כשזה קורה במשפחה פנימה וראש המשפחה לא יוצא לעבודה בבוקר, זו הרגשה איומה גם כלפי המשפחה, גם כלפי הילדים, גם כלפי השכונה, גם כלפי עצמו.

צבי הנדל: לכן, בנושא הזה חייבים להיכנס למאבק חזיתי בכל הכוח, ונראה לי שאחד הדברים המרכזיים כאן הוא נושא הרחבת התשתיות.

צבי הנדל: הדבר האחרון שרציתי לעמוד עליו הוא אולי דבר שולי בעיני חלק מהאנשים, בעיני לא.

צבי הנדל: הממשלות למיניהן בתקופות שונות ידעו לעשות הסדרים למגזרים שונים, הסדר כספי לרשויות המקומיות, ואני הייתי חלק מהם, הסדר כספי למושבים, הסדר כספי לקיבוצים.

צבי הנדל: מדי פעם יש "ברוך", יש נושא אחד שהוא בגדר טבו ושכולם מפחדים ממנו, כי הוא נוגע לדתיים.

צבי הנדל: אני מבקש משר האוצר שיעשה הסדר חובות למועצות הדתיות, שייבדק, שייבחן, אבל לא ייתכן שהגוף הזה, שנותן שירותי דת בישראל, בגלל הסטיגמה שמנסים להדביק לו, ובהצלחה, לא יטופל ולא ייעשה לגביו הסדר חובות אמיתי, כמו שנעשה במגזרים אחרים.

צבי הנדל: ואני מבקש שב-1999 הדבר הזה ייעשה.

זאב בוים: את הסטיגמה הוא מדביק לעצמו.

צבי הנדל: מאחר שאתה לא יודע ולא בדקת, אולי אתה מכיר מועצה דתית אחת ואולי היא לא נחמדה – אני אומר לך כראש רשות מקומית, שהמועצות הדתיות יעילות שבעתיים בממוצע מהרשויות המקומיות שאתה ואני עמדנו בראשן.

צבי הנדל: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים אורון.

זאב בוים: זה גוף של – – –

צבי הנדל: זה גוף שלך, שלי ושל כולנו.

צבי הנדל: גם הילדים שלך מתחתנים – – –

זאב בוים: חבר הכנסת הנדל, יחידה ברשות המקומית בעניין הזה נותנת שירותים טובים יותר מכל המערכת שאתם בניתם.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, אני יכול להוציא את חבר הכנסת אורון לדרך?

דן תיכון: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי הכנסת, במסגרת הזמן המוגבל אני מתכוון להתמודד עם שאלת התקציב בעיקר בנקודה אחת מרכזית: עד כמה התקציב שהוגש לנו כאן מתמודד עם הבעיה המרכזית שהכלכלה, המשק והחברה בישראל נתונים בה.

חיים אורון: תקציב הוא אחד מכלי המדיניות המרכזיים של ממשלה.

חיים אורון: היות ששר האוצר בנאומו אמר פעמים מספר, שאחד היעדים המרכזיים של המדיניות הוא העקביות, אז אני שואל אותך, אדוני שר האוצר, באופן עקבי, האם אתם באמת מתכוונים ששנת 1999 תתחרה בשנת 1998 בתור השנה הכי גרועה בעשור?

חיים אורון: כי שנת 1998 היא כבר השנה הכלכלית הכי גרועה בעשור האחרון.

חיים אורון: ויש לי הרגשה ברורה, אדוני שר האוצר, שמה שמוגש כאן כחלק ממדיניות יותר רחבה עומד לתת "פור" גדול לשנת 1999, שהיא תהיה שנה גרועה אף יותר מאשר שנת 1998.

חיים אורון: אפשר בתקציב לחשוב כל מיני דברים, אפשר לשנות את המספרים – אגב, עשינו את זה כבר בשנה שעברה, אתם זוכרים?

חיים אורון: ערב הגשת התקציב אמר ראש הממשלה לפקידי האוצר: לא מוכן.

חיים אורון: מה זה צמיחה של 2%–2.5%?

חיים אורון: תכתבו, כמה – בייגה – 3.6?

חיים אורון: אני קורא עכשיו על 3.6 שהפך ל-1.6.

חיים אורון: ואני מקווה שעד סוף השנה הוא יישאר 1.6 גידול בתל"ג.

חיים אורון: פה כותבים בתקציב הלאומי, שהתוצר העסקי בשנת 1999, אדוני שר האוצר, יהיה בין 1.9 ל-2.4 – יגדל.

חיים אורון: השנה הוא גדל ב-0.9.

חיים אורון: מישהו מקרב חברי הכנסת יסביר לנו פה בדיוק מאילו מקורות צופים את הגידול הזה בתוצר העסקי?

חיים אורון: מה קורה?

נסים דהן: 60,000 עולים.

חיים אורון: 60,000 עולים, 60,000 העולים לא יגדילו את התוצר.

חיים אורון: 0.9 לא הופך את זה ל-1.9.

חיים אורון: מה המשמעות של המספרים הללו, אדוני שר האוצר?

חיים אורון: ואתם יודעים את זה, שגם תחזית ההכנסות לא תהיה נכונה, משום שלא יעמדו בתחזית המסים.

חיים אורון: ואז נשאלת השאלה, לאן מוליכים את כל הסיפור הזה?

חיים אורון: אתמול העלו את הריבית ב-2%.

חיים אורון: הנגיד אומר: אני נשאר נאמן ליעד אינפלציה של 4%.

חיים אורון: אפשר להגיע ליעד אינפלציה אפילו נמוך יותר, אם תקפיאו את כל המשק.

חיים אורון: תכניסו אותו להקפאה יותר ויותר עמוקה ויעמדו ביעד האינפלציה.

חיים אורון: אנחנו כבר עכשיו בשיעורי אבטלה של 9.2%.

חיים אורון: פה מדובר על 9.1% לסוף השנה הבאה.

חיים אורון: מישהו מאמין בזה?

חיים אורון: אפשר לעמוד בזה?

חיים אורון: זה יתבצע?

חיים אורון: אז סוגרים את המספרים.

חיים אורון: ואני בכל זאת שואל, ואני יודע שזה במחלוקת, ולשר האוצר ולפקידי האוצר יש עמדה עקרונית.

חיים אורון: אני יוצא עכשיו מהפולמוס של תחילת הישיבה ואני שואל בכל זאת: האם בשנה כזאת 2% גירעון זה קדוש?

חיים אורון: ואם היינו ב-2.4%?

חיים אורון: חבר הכנסת צבי הנדל ביקש מיליארד שקלים לתשתיות, זה מיליארד שקל.

חיים אורון: 2.39%, כי צריך לרדת.

חיים אורון: מה היה קורה?

חיים אורון: רק אני אומר את זה?

חיים אורון: אני שומע מה שקורה היום בעולם.

חיים אורון: לצערי זה לא זכה מספיק להד.

חיים אורון: קלינטון נשא שני נאומים כלכליים-חברתיים, כי העולם עסק בדברים אחרים באותם ימים.

חיים אורון: היו לו מסקנות שונות ממה שאתה ציינת פה, אדוני שר האוצר, ממה שקרה בעולם, ממידת הצורך באחריות ולעתים במעורבות ובדחיפה.

חיים אורון: כי המנגנון הזה שאתם בונים אותו כאן הוכח, לשיטתכם, לא לשיטתי, כבלתי יעיל.

חיים אורון: משחררים חסמים, משחררים חסמים, משחררים חסמים, כל כמה שנים משחררים חסמים כך שהעסק נתקע יותר ויותר, כאילו כל הברקסים ננעלו ביחד.

חיים אורון: אז על מה אתם בונים עכשיו גידול?

חיים אורון: על מה?

חיים אורון: אני יודע מה יקרה פה בשבועות הקרובים.

חיים אורון: כשהתכוננתי קצת לדיון הזה, קראתי את התקציב הלאומי של השנה.

חיים אורון: קראתי אותו לפני שנה.

חיים אורון: אני לא אומר שקראתי אותו גם לפני שנתיים, אבל אני קצת מכיר אותו ואני קצת מכיר גם לפני שלוש שנים.

חיים אורון: בלי קשר לשאלה מה קורה במשק, תמיד אותם פתרונות.

חיים אורון: אנחנו בצמיחה של 6%.4, צריך להעביר את התקציב, צריך להעלות את הריבית ולהקפיא את האינפלציה.

חיים אורון: אנחנו בצמיחה שלילית – אותם תבשילים.

חיים אורון: מה, זאת כלכלה חד-כיוונית?

חיים אורון: זאת כלכלה חד-ממדית?

חיים אורון: על כל דבר, בכל מקום אותה תשובה?

חיים אורון: אני מכיר את בית-הספר.

חיים אורון: הבנק העולמי רץ עם התזה הזאת על פני כל העולם.

חיים אורון: היום יש כבר צוותי מחקר כדי לשאול מה קרה, לשאול מה בכל זאת קרה, איך בכל זאת הגיעו למצב הזה?

חיים אורון: פה מתייחסים תוך כדי הדיון למה שקרה בדרום-מזרח אסיה, למה שקרה בארצות כאלה ואחרות.

חיים אורון: אני לא מציע ללמוד מהם שום דבר.

חיים אורון: אני רק מציע לשאול את השאלה, האם תרופה שהוצעה כאן, מעל דוכן הכנסת, כשהמשק היה בשיעור אבטלה של 6.2% ובשיעורי צמיחה של 5% ו-6%, ובגידול יצוא של 7%–8%, 10%–15% – האם אותן תרופות תקפות גם כאשר הכול הפוך?

נסים דהן: זה אחרי דף 7.

חיים אורון: איזה מין כלכלה זאת?

חיים אורון: אני מציע, חברים יקרים, לקיים את המחלוקת האמיתית.

חיים אורון: יש פה מחלוקת אמיתית בין גישות שונות.

חיים אורון: קורה משהו באירופה וממשלות משתנות שם.

חיים אורון: נכון שהיום הפער בין קוהל לשרדר הוא לא כמו שהיה פעם בין ליברלים לסוציאליסטים, אבל יש ביניהם הבדל.

חיים אורון: כאשר בלייר מחליף את תאצ'ר, או את מייג'ור, הוא מבצע מדיניות שונה.

חיים אורון: היתה מדיניות שונה בקדנציה שחבר הכנסת בייגה שוחט כיהן בה, והיא באה לידי ביטוי, וגם היו טעויות.

חיים אורון: ביקרתי אותו בחלק מהנושאים שבהם עשו, כי חשבתי שבכמה תחומים היה צריך לעשות יותר, בכלל זה בשאלות שפה כל פעם שואלים אותי: איפה הייתם?

חיים אורון: אבל המדיניות החד-כיוונית הזאת, כל פעם אותו דבר – – –

נסים דהן: זה אותו נגיד.

חיים אורון: חבר הכנסת דהן, אני מבקש ממך, לכבודו של הנגיד, האחריות למדיניות הכלכלית היא של הממשלה, בכלל זה שני שרי ש"ס.

חיים אורון: הפטנט הזה למצוא מישהו שהוא הכתובת, הנגיד אחראי לנושא הריבית – – –

נסים דהן: תשאל אותו, הוא יגיד לך שזה הנגיד.

חיים אורון: תשמע טוב, הנגיד אחראי לנושא הריבית, ואתה יודע כמו שאני יודע, כמו שבייגה יודע, כמו ששר האוצר יודע, שאם שר האוצר וראש הממשלה היו אומרים לנגיד: לא יותר, זה היה כך.

חיים אורון: שר האוצר אמר אתמול: אני מקבל את המדיניות.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל הנגיד אמר שזה היה מתואם אתו.

חיים אורון: שר האוצר אמר את דעתו, אז עזוב אותי עכשיו מוויכוח עם הנגיד.

חיים אורון: הוא לא יושב פה.

חיים אורון: אני רוצה להעיר עוד הערה בסוף דברי.

חיים אורון: אדוני שר האוצר, אין לך פה, בכנסת הזאת, קואליציה להעביר תקציב.

חיים אורון: אין קואליציה להעביר תקציב.

חיים אורון: האסון הכי גדול – – –

שלום שמחון: גם בשבוע שעבר אמרנו את זה, הוא עמד פה וקרא.

ראובן ריבלין: תפקידו של שר האוצר להעביר תקציב – – –

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, אין היום בכנסת קואליציה להעביר תקציב.

נסים דהן: לזה אני מסכים.

חיים אורון: אפשר היום להעביר דרך הבית הזה משהו שימלא את החלל שבתוך הקופסאות.

חיים אורון: נתפור בחוטים גסים משהו בוועדת הכספים.

חיים אורון: זה לא תקציב המדינה שעונה על הצרכים.

חיים אורון: אני מודה, הסיבה לכך שאני רוצה להחליף את הממשלה הזאת קשורה קודם כול בנושא המדיני.

חיים אורון: אבל הצטרפו פה והצטלבו שני הנושאים יחד.

חיים אורון: דיוני התקציב הם עילה נוספת להגיד לראש הממשלה: נגמר.

חיים אורון: בואו נסכים ביחד על מועד בחירות.

חיים אורון: בתוך ההסכמה הזאת, חבר הכנסת רביץ, נסכים גם מה עושים בתקופת המעבר, כי מחר לא יצביעו על התקציב.

חיים אורון: מחר לא יצביעו על התקציב כי אין פה רוב לתקציב בקריאה ראשונה.

חיים אורון: נסכים איך עוברים את תקופת המעבר.

חיים אורון: תכונן ממשלה שתהיה לה מדיניות גם בנושא המדיני, גם בנושא הכלכלי וגם בנושא החברתי.

חיים אורון: אני מאמין שהיא יכולה להוציא את החברה והמשק ואת מדינת ישראל מאחת התקופות היותר-קשות שלה.

חיים אורון: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת חיים אורון.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, עמיתי, כבוד שר האוצר, אין ספק שהשעה הזאת, השנה הזאת, השנה הבאה, אלה הן שעות ושנים קשות לכלכלת ישראל.

יורי שטרן: הן קשות במיוחד כי גם המשק העולמי נמצא בצרות צרורות.

יורי שטרן: אנחנו רק קיבלנו לא את ספר התקציב אלא את ספריית התקציב הזו, וצריכים ללמוד אותה.

יורי שטרן: אבל ממה שאנחנו יודעים עד כה ברור לי, שיש בהצעת התקציב כמה הישגים ויש בה פגמים שלדעתי לא מאפשרים לתמוך בה.

יורי שטרן: אתחיל בהישגים.

יורי שטרן: שלא כמו קודמי, חבר הכנסת חיים אורון, אני חושב שכן כדאי היה ונכון היה מה שעשתה הממשלה, שעמדה על חוק תקציב המדינה ולא הגדילה את הגירעון.

יורי שטרן: זה לא היה מסיבה שגירעון של 2.3% או 2.4% הוא הרסני ו-2% זה מקובל.

יורי שטרן: אלא שיש חוק, וברגע שאנחנו שוברים את מסגרת החוק אנחנו פותחים דלת לכל מיני שינויים אחרים, ואסור לעשות את זה.

יורי שטרן: כל עוד המציאות מאפשרת לנו לעמוד במסגרת חוק התקציב, אני מציע לעמוד בה.

נסים דהן: מי שקבע את החוק גם יכול לשנות אותו לפי התנאים והנסיבות.

נסים דהן: זו לא גזירה משמים.

יורי שטרן: כן, אבל אז אתה פותח פתח לפריצת גירעון בשיעורים הרבה יותר גדולים.

יורי שטרן: אני מקווה שלא נגיע למצב – עלולים להגיע, אבל אני מקווה שלא נגיע למצב שנצטרך לפרוץ את חוק התקציב.

יורי שטרן: יש תוספת השקעות בתשתיות, יש תוספת השקעות בהסבה ובהכשרה מקצועית, יש דברים נכונים, יש איזונים יותר טובים במשק, אבל אין מענה על כמה סוגיות מרכזיות בחיי החברה והכלכלה, ואציין רק כמה מהן.

יורי שטרן: בראש ובראשונה, אמרתי זאת קודם ואגיד את זה שוב היום, ואגיד את זה גם מחר בהצבעה – לא יכול להימשך מצב שבו אין מדינת ישראל נותנת פתרון למצוקת הדיור, וקודם כול למצוקת הדיור הסוציאלי, ל-150,000 בתי-אב שהם גם עניים, גם שוכרים דיור בשוק החופשי ומקבלים ממשרד השיכון סיוע קטן והולך בגלל הפיחות.

יורי שטרן: כבוד שר האוצר, כל עוד אין תשובה לאנשים אלה, שמדי חודש נאלצים לשלם עוד 300 שקל בממוצע עבור שכר דירה, ואין להם מאיפה לקחת, וזה בא על חשבון הלחם והתרופות – כל עוד לא מצאת ולא הבטחת פתרון לאלה, אין באפשרותי ובאפשרותם של עוד כמה מחברי בסיעת ישראל בעלייה לתמוך בהצעת התקציב.

יורי שטרן: שנית, מעבר לפתרונות המיידיים, מדינת ישראל חייבת להתייחס לסוגיה של דיור סוציאלי כולה.

יורי שטרן: אנחנו המדינה היחידה היום בעולם המערבי שמלאי הדירות הציבוריות בה מצטמצם והולך.

יורי שטרן: במיוחד אחרי קבלת חוק הדיור הציבורי אין שום בנייה חדשה, אין שום פתרונות חלופיים.

יורי שטרן: מה נעשה?

יורי שטרן: אנחנו מדינה קולטת עלייה, מדינה עם פערים כלכליים וחברתיים גדלים והולכים; יש לנו עניים, יש לנו זקנים, יש לנו בודדים, משפחות חד-הוריות, יש צעירים שאין להם כסף.

יורי שטרן: איפה הם יגורו?

יורי שטרן: ואף שהגדלנו יחד את המשכנתאות, אין מממשים אותן, כי הפער בינן לבין מחירי הדירות הוא עצום.

יורי שטרן: הצענו תוכנית לחידוש בנייה להשכרה.

יורי שטרן: יכולות להיות תוכניות אחרות, אין שום התייחסות.

יורי שטרן: כל עוד אין לנושא הזה פתרון, אי-אפשר לתמוך בתקציב המדינה.

יורי שטרן: הנושא הזה הוא בראש ובראשונה נושא חברתי, הוא גם נושא כלכלי, כי זה אחד הביקושים הסמויים במשק שאפשר להחיות אותו ולהניע מחדש את גלגלי המשק.

יורי שטרן: הרי ענף הבנייה במדינת ישראל הוא ענף מוביל צמיחה, או ענף מוליד מיתון, תלוי איך הוא מסתובב, איך הוא עצמו מתפתח.

יורי שטרן: יש פה ביקושים סמויים שהממשלה כן אחראית למימושם.

יורי שטרן: נקודה נוספת – מדיניות הצמיחה.

יורי שטרן: אי-אפשר לפתור את בעיות האבטלה רק על-ידי טיפול במבנה התעסוקה, רק על-ידי הסבה והכשרה מקצועית.

יורי שטרן: צריכים לראות שוב איפה יש ביקושים ואיך להגדיל את הביקושים הפנימיים והחיצוניים.

יורי שטרן: אין בתקציב המדינה שום התייחסות מיוחדת ואין שום מדיניות מיוחדת לעידוד היצוא הישראלי.

יורי שטרן: אני לא מדבר על ביטוח שער בצורה הקודמת ולא על הסבסוד הישיר שהוא אסור היום לפי הסכמים בין-לאומיים.

יורי שטרן: יש צורות אחרות של עידוד היצוא, גם באמצעות הכלים שבידי מכון היצוא, שהוא מוסד לתפארת, גם באמצעות פעילות הרבה יותר רחבה והרבה יותר יזמית ויזומה במוסדות הבין-לאומיים מול המדינות האחרות.

יורי שטרן: יש הרבה מה לעשות.

יורי שטרן: אי-אפשר לסמוך רק על הפיחות, כי הפיחות אצלנו בא במקביל להחלשת הכלכלות האחרות, ולכן גם מוצרים של אחרים יהיו זולים יותר והתחרותיות שלנו לאו דווקא גדלה מזה.

יורי שטרן: אין בתקציב, אין במדיניות הכלכלית – אם בכלל יש לנו כזאת – שום תשובה על העניין הזה של הגדלת היצוא.

יורי שטרן: מערכת הבריאות – גם הסיכום המצער ביותר שהושג עם קופות-החולים, שמשמעותו גביית כספים מהציבור, אי-אפשר להבין מה קורה אתו.

יורי שטרן: פטרנו את השכבות החלשות, את מקבלי הבטחת הכנסה, את מקבלי דמי מזונות מביטוח לאומי ואת הנכים מתשלום עבור ביקור אצל רופא, אבל הקופות גובות תשלום בעד ביקורים אלה.

יורי שטרן: איפה אנחנו נמצאים?

יורי שטרן: איפה החוק ואיפה ההחלטות, ואיפה הדבר בפועל?

יורי שטרן: אנחנו הפכנו את מערכת הבריאות לאיזה כלי שאין לו רצפה.

יורי שטרן: ככל שנכנס יותר כסף לתוכו, הוא לא מספיק.

יורי שטרן: בשינויים המבניים שהתקציב מדבר עליהם אין שום התייחסות למערכת הבריאות שהופכת להיות יותר ויותר יקרה עבור תקציב המדינה, יותר ויותר יקרה עבור האזרח, והיא משרתת אותו פחות ופחות טוב.

יורי שטרן: אלה הדברים שחייבים למצוא עליהם מענה, ובלעדי המענה, זה תקציב שאינו מספק את צורכי מדינת ישראל, גם באותן הגבלות שחלות היום על המשאבים שאנחנו יכולים להקצות למשק.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת יורי שטרן.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד סעד, ואחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנתונים בהצעת חוק התקציב וחוק ההסדרים מעידים על שלושה דברים עיקריים.

אחמד סעד: דבר ראשון – לפי הנתונים, השנה הבאה תהיה שנה לא פחות אפורה, לא פחות שחורה מהשנה הזאת או מהשנה הקודמת.

אחמד סעד: לפי התקציב בשנה הבאה המשק ימשיך ויהיה כמו שהיה בשנה הזאת וגם כמו שהיה בשנה שעברה – הוא ימשיך לשקוע בביצת הקיפאון.

אחמד סעד: האוצר משער שקצב הצמיחה יגיע ל-2%.

אחמד סעד: זאת אומרת שלפי התקציב הזה אין אצל משרד האוצר, אצל הממשלה, תוכנית להתמודד עם הבעיה הראשונה בחברה, במשק, והיא בעיית האבטלה.

אחמד סעד: להיפך, לפי הנתונים שיעור האבטלה יעלה מ-9.1% ל-9.3%.

אחמד סעד: אני שואל, איך שר האוצר אומר במסיבת העיתונאים שתהיה צמיחה כלכלית בשנה הבאה?

אחמד סעד: מאיפה?

אחמד סעד: אם בשנה הבאה ההשקעות יהיו פחות 3.3%, אם לא תהיה התקדמות בתהליך השלום – וכולנו יודעים שאם אין יציבות פוליטית לא תהיה יציבות כלכלית – מאיפה תבוא הצמיחה?

אחמד סעד: אם לפי תקציב ההוצאות למעלה מ-50% מופנה לביטחון, להתנחלויות, לתשלום חובות – מה יישאר להתפתחות המשק?

אחמד סעד: הממשלה לא רק שאין לה תוכנית להתמודד עם האבטלה, אלא יש לה תוכנית, וזאת האמת, להתמודד נגד המובטלים.

אחמד סעד: בחוק ההסדרים, וזה הדבר השני שאני רוצה לדבר עליו, הממשלה חושפת את תעודת הזהות שלה, שהיא ממשלה עוינת לשכבות החלשות בחברה הישראלית.

אחמד סעד: מי שקורא את התיקונים בחוק ההסדרים – הממשלה מפנה את הנשק נגד המבוטחים, נגד הזקנים, נגד הנכים.

אחמד סעד: אם הקריטריון היה שמעדכנים את הקצבאות שלוש פעמים בשנה, לפי ההצעה החדשה בחוק ההסדרים רק פעם אחת יעדכנו אותן.

אחמד סעד: זאת אומרת, רוצים להוריד אפילו את הרמה הנמוכה של השכבות החלשות.

אחמד סעד: גם בחוק ההסדרים הנשק מופנה נגד החולים, נגד הסקטור הציבורי.

אחמד סעד: למשל, איך מתמודדים עם הגירעון העצום של קופות-החולים?

אחמד סעד: הממשלה מקציבה לפי התקציב החדש חלק קטן מגירעון שעולה על 800 מיליון שקל, והשאר – או שהקופות יורידו את רמת השירותים או שיגבו מס חדש מהציבור הרחב.

אחמד סעד: זאת אומרת, ירוקנו את חוק ביטוח בריאות ממלכתי מהתוכן שלו, מהעיקרון שלו להבטיח סל בריאות אחיד לכל התושבים.

אחמד סעד: אם יטילו על הציבור לשלם, תיווצרנה בארץ שתי רמות של שירותים: שירותים על רמה גבוהה לעשירים ושירותים על רמה נמוכה לאלה שלא יכולים לשלם, ובזה ירוקנו את החוק, שהוא אחד החוקים הטובים ביותר בחברה הישראלית.

אחמד סעד: דבר נוסף, שאני אפילו יכול להגיד עליו שהוא בגדר חוצפה – רק לפני שבועיים החליטה הכנסת ברוב גדול, מכל סיעות האופוזיציה וגם מסיעות הקואליציה, בקשר לחוק הדיור הציבורי, שבא להיטיב עם שכבות חלשות כדי שהדירה תהיה שלהם.

אחמד סעד: בחוק ההסדרים רוצים להקפיא לשנתיים את החוק הזה.

אחמד סעד: זה לא להקפיא לשנתיים, אלא לקבור את החוק הזה.

אחמד סעד: דבר שלישי – והייתי רוצה ששר האוצר יהיה נוכח פה – בחוק הזה, המדיניות הכלכלית והחברתית של הממשלה ממשיכה את האפליה נגד האוכלוסייה הערבית.

אחמד סעד: אין שום בשורה של גישור על הפער העצום בין האוכלוסייה הערבית לבין האוכלוסייה היהודית.

אחמד סעד: לא מתקבל על הדעת, שאחרי 50 שנה האזרחים הערבים הם כאילו חפץ חשוד במדינה, כאילו צריך להתייחס אליהם אחרת.

אחמד סעד: אראה לכם שאי-אפשר להגיד שהמדינה הזאת היא מדינה דמוקרטית אם היא תמשיך את מדיניות האפליה נגד האוכלוסייה הערבית שהיא חלק מאזרחי המדינה.

אחמד סעד: תודה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד סעד.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת שמואל הלפרט.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה הראל.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שר האוצר לא היה איש בשורה בעת הגשת תקציב המדינה לשנה הבאה, להיפך.

שמואל הלפרט: בעקבות המדיניות הכלכלית של שר האוצר והעלאת הריבית על-ידי נגיד בנק ישראל, האבטלה תגבר והתוצר לנפש ירד.

שמואל הלפרט: תקציב המדינה יפגע קשות בחלשים, בחינוך, בבריאות ובמובטלים.

שמואל הלפרט: תקציב משרד החינוך מוקפא ולמעשה הוא הולך ונשחק זו השנה הרביעית.

שמואל הלפרט: הממשלה מתמידה במדיניות של שחיקת המשכנתאות לציבור הרחב, ועד כה איבדו המשכנתאות כ-60% מערכן הריאלי בהשוואה לשנת 1992.

שמואל הלפרט: קצבאות הביטוח הלאומי יישחקו, וזאת מכיוון שהעדכון שלהן ייעשה רק פעם אחת בשנה.

שמואל הלפרט: אני רוצה למחות על הקיצוץ בתקציב גמלת הסיעוד.

שמואל הלפרט: הממשלה החליטה לקצץ 50 מיליון ש"ח מחוק הסיעוד, המאפשר לקשישים שאינם מסוגלים לתפקד בכוחות עצמם מתן עזרה על-ידי מטפלים 10–15 שעות בשבוע.

שמואל הלפרט: מדובר באחת האוכלוסיות הקשות ביותר.

שמואל הלפרט: זהו קיצוץ שיפגע ב-4,000 קשישים, חלקם גלמודים, שבהעדר עזרה של גמלת סיעוד הם נתונים בסכנת נפשות.

שמואל הלפרט: במשרד הדתות יש קיצוצים בשיעור של 30%–40% בתחומים חיוניים.

שמואל הלפרט: כך, לדוגמה, תקציב ארגון תורני להפצת תורה קוצץ בשליש – מ-36,987,000 מיליון ש"ח ל-28,087,000 מיליון ש"ח.

שמואל הלפרט: תקציב מקוואות ועירובין קוצץ בשליש – מ-7,957,000 מיליון ש"ח ל-6,019,000 מיליון ש"ח.

שמואל הלפרט: תקציב הוועדה הבין-משרדית להקמת מבני דת קוצץ ב-2 מיליוני ש"ח במקום להוסיף עליו.

שמואל הלפרט: רשימת הקיצוצים ארוכה, ואינני יכול לפרט את כולם מחמת זמני הקצר.

שמואל הלפרט: מן הראוי להדגיש, כי התקציב היחיד שלא רק שלא קוצץ, אלא הוסיפו עליו 50%, זה התקציב למבני דת לעדות לא יהודיות – מ-4,189,000 מיליון ש"ח בתקציב 1998, ל-6,375,000 מיליון ש"ח ב-1999.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, שוב חוזר על עצמו האבסורד, שוב לא מופיעה אפילו אגורה אחת לבינוי ולפיתוח ישיבות ומוסדות תורה, שבהם לומדים רבבות תלמידים.

שמואל הלפרט: בעקבות החלטת ראש הממשלה ושר האוצר, ישבה ועדת מקצועית של רואי-חשבון – בלומברג וגביש – לבדוק את השחיקה בתקציב הישיבות.

שמואל הלפרט: הוועדה קבעה, שיש שחיקה בסך 51 מיליון ש"ח, אולם עד כה העביר האוצר על חשבון השחיקה שהוועדה החליטה עליה בסך הכול 20 מיליון ש"ח, ועוד 31 מיליון טרם הועברו, אף שאנו עומדים כעת בסוף שנת התקציב.

שמואל הלפרט: כפי שכבר הזכרתי, יש עוד הרבה נושאים שרציתי להעלותם, אולם מחמת קוצר זמני אינני יכול לעשות זאת.

שמואל הלפרט: אני קורא לשר האוצר לעשות כל מה שאפשר כדי שלא לפגוע בעולם התורה והישיבות, לא לפגוע באוכלוסיות החלשות, בבריאות, ולעשות כל מאמץ אפשרי לצמצום האבטלה.

שמואל הלפרט: תודה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת הלפרט.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת יהודה הראל.

חיים דיין: בבקשה.

יהודה הראל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התקציב שהוגש לנו, שרובנו לפחות לא הספיקו לקרוא אותו לפרטיו – את זה נעשה לאחר הקריאה הראשונה, ואני מבטיח שנעשה את זה היטב – בולט בו תקציב שמוטה לכיוון נושא האינפלציה והגירעון הממשלתי.

יהודה הראל: כלומר, תקציב שמוטה להורדת האינפלציה ולהקטנת הגירעון הממשלתי.

יהודה הראל: הוא איננו תקציב שמוטה לצמיחה.

יהודה הראל: כידוע, לצערנו, שני הנושאים האלה עומדים בניגוד.

יהודה הראל: כמו בכל נושא כלכלי, אמנות היא האיזון הנכון ביניהם.

יהודה הראל: אנחנו רוצים ותובעים וניאבק על תקציב מוטה צמיחה, ואני חושב, שאם לא להיות דמגוגי צריך להגיד, שזה על חשבון הירידה הנוספת בגירעון ועל חשבון החזון של 4% אינפלציה.

יהודה הראל: אני אזכיר – אין לנו צמיחה כבר זמן רב, ולא צפויה צמיחה עם תקציב כזה גם בשנה הבאה.

יהודה הראל: מדינת ישראל כבר ידעה אחוזים גדולים, אבל 3%–4% הם יעד אפשרי.

יהודה הראל: כל 1% צמיחה משמעותו, בין השאר, תוספת של 2 מיליארדי שקלים בסעיף הכנסות המדינה; כלומר, על הדברים האמיתיים או הפופוליסטיים או הטובים והאחרים שחברי הכנסת יציעו.

יהודה הראל: מבחינת מקורות, צמיחה של 2% שווה עוד 4 מיליארדי שקלים לתקציב, מי שישאל מאיפה.

יהודה הראל: וזה בלי לצרף לחשבון את דמי האבטלה ואת המחירים החברתיים והכלכליים שנשלם שנים על העוני המתרחב ועל הייאוש הגדל בין המובטלים.

יהודה הראל: תקציב מוטה צמיחה אנחנו נתבע ונציע בדרכים שיש למפלגה בקואליציה להציע ולתבוע וגם להשיג הגדלת התקציב לתשתיות בכלל ולתשתית החשובה ביותר, שהיא התשתית האנושית, בפרט.

יהודה הראל: אין החזר גבוה יותר מאשר בהשקעה בתשתית האנושית.

יהודה הראל: המחיר הוא מאות אלפי שקלים לאדם שלא הוכשר ולא זכה בהשכלה ולא ישלם כל חייו מס ויקבל תקציבי רווחה וישאיר אחריו בנים רבים באותו מצב.

יהודה הראל: כל מחיר שווה להשקעה באותו נער או באותו אדם.

יהודה הראל: אנחנו גיבשנו הצעות מפורטות לנושא התשתיות ולנושא התשתיות האנושיות.

יהודה הראל: צריך להשקיע גם השקעה נקודתית דרך משרד המסחר והתעשייה, שנדמה לי שדי מיטיב לעשות זאת, להגדיל את תקציבו לעזרה למפעלים באזורים מוכי אבטלה, קודם כול דרך הכשרה פנים-מפעלית ודרך העזרה בהעסקת עובדים.

יהודה הראל: אנחנו חושבים, שחלק גדול מהתקציבים האלה לא יכולים ליפול לידי משרד החינוך ומשרד הרווחה.

יהודה הראל: אני אגיד כאן אולי דברים קשים בנושא שאני מתעניין בו לאחרונה.

יהודה הראל: כל אחד מהמשרדים האלה מעביר סכום של כ-2 מיליארדי שקלים במשרד החינוך, וקצת פחות מזה במשרד הרווחה, ל-2,200 עמותות.

יהודה הראל: איש לא מכיר אותן, איש לא יודע מי הן, אף לא אחד מהתקציבים האלה מובא להחלטת ועדת הכספים, אף לא אחד מהם מובא לידיעת ועדת הכספים או הציבור.

אופיר פינס-פז: נטפל בזה ביחד.

יהודה הראל: אני אומר 2,200, לפחות.

יהודה הראל: אומרים שלא הכול גלוי.

יהודה הראל: וזה חוץ מתקציבי העמותות שמועברים דרך השלטון המוניציפלי.

סופה לנדבר: – – –

יהודה הראל: זה בכל המשרדים, ויש לי גם מה להגיד על משרד הקליטה ועל משרדים אחרים.

סופה לנדבר: תגיד, תגיד, זה מעניין.

חיים דיין: צריך לחוקק חוק, שכל תקציב שהלך בצורת רמייה יופחת מהתקציב של השנה הבאה.

יהודה הראל: לא אמרתי את המלה רמייה, אני לא נוהג כך, אבל אני אעסוק בעובדה הזאת בעתיד.

סופה לנדבר: אתה יודע כמה כסף חילקו שם?

סופה לנדבר: 11 מיליון שקלים.

יהודה הראל: הצחקת, סליחה על הביטוי הזה.

יהודה הראל: אני מספר לכם על עמותות עם כל מיני שמות מוזרים, שאין מספר לידן, שאי-אפשר לגלות איפה הן ומה הן.

יהודה הראל: כולם עולים רק על החרדים, אז אני אספר על עמותה לכדורת על דשא.

יהודה הראל: יש דבר כזה.

אופיר פינס-פז: בסוף נגלה שגם זה של החרדים.

נסים דהן: אופיר, לא הספיקו לך הביצים אתמול, אתה רוצה גם תפוחי-אדמה?

יהודה הראל: אבל אני לא רוצה כאן ללכת על הקוריוז.

יהודה הראל: העמותות האלה קיימות לא בשלטון הזה, התופעה הזאת קיימת מאז קום המדינה, והמפלגות השונות, לרבות אלה שהצטרפו אלי עכשיו, פיהן נסתם כל פעם בקבלת כסף לעמותות שלהן, ואתה יודע זאת.

יהודה הראל: וזה מעט כסף, כדי לתת הרבה כסף למקום אחר.

יהודה הראל: אני מציע שביחד נשתף פעולה בנושא זה.

יהודה הראל: בסיום דברי אני רוצה להתריע.

יהודה הראל: אני רואה את שולחן הממשלה ריק, אבל בחוק ההסדרים שהוגש לנו, וגם עליו עוד לא הספקנו לעבוד, יש בעמוד 55 הצעת חוק מחוצפת, שבאה לבטל חוק שהתקבל בכנסת לפני ימים ספורים בדבר הדיור הציבורי.

יהודה הראל: אנחנו רואים בכך פגיעה בכנסת, פגיעה בחקיקת הכנסת, וקודם כול פגיעה בדיירי השיכון הציבורי.

שלום שמחון: כל חוק ההסדרים הוא פגיעה בכנסת.

שלום שמחון: כל 50 העמודים הם כאלה.

יהודה הראל: אנחנו עדיין לא מצאנו פתרון לזה, אתה יודע זאת כמוני.

יהודה הראל: אני מדבר על הסעיף הזה, ואני רוצה להגיד מהבמה הזאת שהוא לא יעבור.

נסים דהן: שום דבר לא יעבור.

יהודה הראל: הסעיף הזה לא יעבור, ואנחנו אחראים לכך.

יהודה הראל: לבסוף, אני מציע לכולנו, ואני אומר זאת גם לחברי בקואליציה – יש מאבק או פרפורים על קיומה של הממשלה הזאת.

יהודה הראל: בקיומה של הממשלה הזאת בחודשים הקרובים תלוי הסדר הביניים שסוכם עליו.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה הראל.

יהודה הראל: תן לי רק להגיע לנקודה.

חיים דיין: כבר עברנו את הזמן, ונתתי לך גם תוספת הפסדים.

עבד-אלוהב דראושה: אבל המשפט הזה חשוב.

יהודה הראל: התקציב הוא אחת משלוש הדרכים לגרום להפלת הממשלה, להחלטה על בחירות ולמצב שבמצב דומה לו לא היה יכול שמעון פרס, כאשר היה ראש ממשלה, לבצע את הסכם חברון, מכיוון שזאת תקופת בחירות.

יהודה הראל: יש על כולנו אחריות גדולה בנושא הזה, ואני מציע להביא אותו בחשבון, כפי שמתנגדי ההסכם מביאים אותו היטב בחשבון.

אורי אור: אלה לא דברים נכונים, לא היה טרור.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה הראל.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

בנימין אלון: איפה הדרך השלישית בעניין הזה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אתחיל במה שסיים בו חברי הקודם, שאכן התקציב הוא אחת הדרכים להחלפת שלטון ולשינוי ממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לנו, ברשימה הערבית המאוחדת, יש דעה ברורה על ממשלת נתניהו ועל מצעה המדיני במיוחד; ודאי שגם על מדיניות הפנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לנו אמון בממשלה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הזמן אמרנו זאת, וכל הזמן גם התנהגנו לפי הקביעה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אי-אפשר להתעלם מכך שבשבוע האחרון נחתם הסכם מדיני, נחתם הסכם שאם יבוצע יש בו, אכן, כדי לקדם וכדי להחיות את תהליך השלום שגסס וכמעט הגיע לסופו.

נסים דהן: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, בעמדה עקבית זו, היות שאנו רואים עצמנו מחויבים לתהליך השלום, אנו רואים בעניין הזה פתח של תקווה, ובכיוון הזה הכרזנו היום, לאחר ישיבת סיעה מיוחדת, שאם אכן נראה שממשלת נתניהו ומר נתניהו הולכים לבצע את התחייבויותיהם לתהליך השלום – לא נרשה להפיל אותם בנושא הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו גם היתה עמדתנו בהצבעת האי-אמון של הימין המזערי, הקיצוני, השולי ביותר בבית הזה, כאשר הצבענו נגד הצעתם להפיל את הממשלה אתמול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו דנים עכשיו בעניין של התקציב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שמעתי את דברי שר האוצר הנכבד וגם קראתי, לפי הפנייתו, כי הוא רוצה, בשנה הבאה, להציג או לממן את תוכנית החומש בחינוך הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה לומר לו – הוא איננו כאן עכשיו ואין שום נציג של הממשלה, אבל דברי יגיעו אליו – א.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לגמרי לא בטוח, כבוד השר, שאכן תממנו את תוכנית החומש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד הרגע הזה ועד לפני שבוע-שבועיים, כל התשובות היו שאין כסף גם לתוכנית הזאת, שאתה כל כך מתפאר בה ומעלה אותה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שאכן כך יהיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אכן כך יהיה ותמומן התוכנית הזאת, כמה היא תסגור?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איזה פער היא תכסה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מעט מזעיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המדיניות היסודית של הממשלה הזאת היא מדיניות של אפליה גזעית נגד האוכלוסייה הערבית במדינה הזאת, מדיניות של הגברת הפערים והרחבתם, מדיניות של הגברת העוני באוכלוסיות החלשות ובמגזר הערבי במיוחד, והמשך מדיניות הרווחה למגזרים החזקים, וכמובן ביישובים היהודיים, עם שוני פה ושם גם לגביהם.

טלב אלסאנע: התנחלויות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חלק גדול מהכסף, חברי טלב אלסאנע, אכן הולך להתנחלויות, כי המדיניות שהיא היפוכו של השלום ושל התהליך החיובי ודאי משלמת את המחיר; ואת המחיר הזה היא משלמת לימין הקיצוני, להתנחלויות ולכל הגורמים הפורעים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי רוצה להביא פה נתונים, ורק בקצרה אומר, שאפילו בהשוואה לעיירות הפיתוח, המגזר החלש והעני ביותר ביישוב היהודי במדינת ישראל, אפילו בהשוואה לאלה – המגזר הערבי מפגר בהרבה ומהלך מאחור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעיירות הפיתוח התלמידים לומדים, ומוקדשים להם אמצעים וכספים פי-שניים, פי-שלושה ופי-ארבעה מאשר במגזר הערבי ומאשר בבית-הספר הטוב ביותר, או בעיר שמקבלת את התקציבים הגבוהים ביותר במגזר הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נדבר על המדיניות של העוני ושל האבטלה, הרי ברור וכולנו יודעים, שגם במגזר הערבי – המגזר הזה מוליך בראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכפרים והערים העניים ביותר במדינה בכלל, מספר אחת, מספר שתיים, מספר שלוש בעוני הזה ובאבטלה, הם במגזר הערבי, אף שהמגזר הערבי הוא רק 20% מהאוכלוסייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כולנו יודעים, כאשר עיירה אחת איימה להיות בראש מבחינת האבטלה, איך ראש הממשלה וכל הממשלה רצו דרומה לנתיבות, ואיך בתוך שבועיים-שלושה שבועות הכול השתנה, הכול התהפך, פתאום נמצאו תקציבים, פתאום היו מיליונים, פתאום נמצאו אמצעי עבודה ודרכי העסקה והכול נגמר.

זאב בוים: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה טוב שנותנים לעמלים בנתיבות לעבוד, עיני אינה צרה בהם, חבר הכנסת בוים, אבל הצדק מחייב, המינימום שבמינימום, שגם לעין-מאהל וגם לרהט, שהם כמה קילומטרים מנתיבות, יינתנו תקציבים ויילחמו באבטלה בהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שלא בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, היושב-ראש, אני אסכם כמה דברים בערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבל שאני לא אוכל להביא פה נתונים, בגלל קוצר הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: רבותי המאזינים, נושא הדיון היום הוא תקציב המדינה לשנה הבאה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו ברשימה הערבית המאוחדת חושבים שייתכן שיש שינוי מדיני חיובי שאותו אנו רוצים לראות במציאות, ונקבע את עמדותינו בהתאם לשינוי זה ובהתאם לביצוע הסכמי השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בנושא כספים ותקציב איננו שוכחים שתקציב זה של הממשלה קבע זה זמן רב את המשכיות מדיניות האפליה הגזענית נגד הערבים על-ידי הגדלת היקף העוני בשכבות העניות בכל הערים ובמיוחד במגזר הערבי בכל התחומים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שר האוצר התרברב כאן ואמר שהוא רוצה לתקצב את תוכניות חמש השנים בבתי-הספר הערביים ובמיוחד בנגב ובשכבות הערביות החלשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ראשית אנו אומרים שלדיבורים כאלה אין כיסוי עד עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד היום לא ראינו שום מימון במציאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שנית, אפילו אחרי מימון זה יישאר הבדל עצום בין מימון בתי-הספר הטובים ביותר, הכפרים והערים הערביים המפותחים ביותר, לבין מימון אותם מקומות שמצבם גרוע ביותר במגזר היהודי ואפילו בכפרים שנקראים ערי פיתוח, שבהם גרים החלשים והעניים של העם היהודי; אפילו שם המצב טוב בהרבה מהמצב בכפרים ובערים הערביים המפותחים ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, לא יכול להיות שנתמוך בתקציב זה, ואין לנו אמון בממשלה זו עד שתנהג במדיניות רצינית, במדיניות צודקת שלא מוסיפה עוני לעניים, שלא מגבירה את האפליה נגד הערבים, אלא תנהג ברצינות ובצורה נמרצת לצמצם פערים אלה ולתת לנו את זכותנו הקבועה והבסיסית, ושיהיה לנו חלק בתקציב, פרופורציונלי למספר תושבינו בארץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זוהי זכותנו הבסיסית והעקרונית שאותה עשקו מאתנו זה זמן רב ממשלות ישראל ומנעו אותה מאתנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נוותר על דרישה זו ועל המאמץ להשיג זכות זו בכל דרך ובכל הכוח שיש לנו בכל התחומים עד שנצמצם את הפערים ונמנע את מדיניות האפליה פעם אחת ולתמיד, אם ירצה האל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ) תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת בנימין אלון, בבקשה.

טלב אלסאנע: כבוד הרב רביץ, יושב-ראש ועדת הכספים, שם לב – – – הנאום בערבית של חבר הכנסת – – –

אברהם רביץ: – – – אינשאללה.

טלב אלסאנע: זה הדבר החשוב.

טלב אלסאנע: – – –

קריאה: – – –

חיים דיין: בבקשה, אחרי זה עוברים לפי סדר הדוברים, בהתאם לרשימות שיש.

חיים דיין: הוא הדובר האחרון מבחינת רשימת דוברי הסיעות.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

טלב אלסאנע: – – –

בנימין אלון: למה לא?

בנימין אלון: על החלק הראשון אין לי בעיה, אבל – – –

טלב אלסאנע: – – – מה, אתה לא יודע להגיד?

בנימין אלון: לשמוע את חבר הכנסת דהאמשה מבטיח רשת ביטחון לראש הממשלה – חוכומה מעאנה.

בנימין אלון: הממשלה אתך.

קריאות: – – –

קריאה: אנחנו יחד אתך?

בנימין אלון: אשריך, בנימין נתניהו, שהפרטנר שלך נתן הוראה – – –

אופיר פינס-פז: השלום.

בנימין אלון: – – – נתן הוראה לחבר'ה שלו, כדי שיקבל את ליטרת הבשר שלו, שהם יהיו חסידיך.

בנימין אלון: אז אתה רגוע, אדוני ראש הממשלה, הממשלה שלך לא נופלת – – –

טלב אלסאנע: בכל התנ"ך, אני פעם רוצה לשמוע אותך מצטט פסוק מן התנ"ך על השלום.

טלב אלסאנע: אין אף פסוק?

בנימין אלון: יש הרבה.

קריאות: – – –

בנימין אלון: יש.

בנימין אלון: אני – – –

טלב אלסאנע: אתה חובש כיפה – – –

בנימין אלון: ודאי שיש, יש הרבה פסוקים, אבל אתה הרי לא רוצה שלום; אתה רוצה מדינה פלסטינית.

בנימין אלון: ממתי אתה רוצה שלום?

טלב אלסאנע: אני רוצה שלום.

בנימין אלון: ונתתי שלום בארץ וחרב לא תעבור בארצכם ושכבתם ואין מחריד ורדפתם את אויביכם ונפלו לפניכם לחרב – זה השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה השלום?

בנימין אלון: כך כתוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

בנימין אלון: כך כתוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

בנימין אלון: כך כתוב.

בנימין אלון: אתה רואה?

בנימין אלון: יש תפיסת שלום שונה.

קריאות: – – –

בנימין אלון: לא, אלה פסוקים שקראתי מהתורה.

בנימין אלון: ביקשת פסוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

בנימין אלון: אנחנו נגיע לנושא הכלכלי, אבל אם באמת חברי הכנסת הערבים רוצים לשמוע על השלום – – –

עבד-אלוהב דראושה: הפלסטינים.

בנימין אלון: – – – הפלסטינים, אני אשמח מאוד לעשות אתכם דיאלוג לשלום, רק אני לא נופל שבי בקסם המלים שאתם אומרים בעברית ובאנגלית.

בנימין אלון: אני גם מקבל תרגום של מה שנאמר בערבית.

קריאה: תדבר בערבית.

בנימין אלון: טוב.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, תקציב המדינה הוא של 215 מיליארד שקלים הוצאות, כשהוא מדבר על הכנסות של 126 ואולי קצת יותר ממסים, והשאר מגיע בתחזית תקבולים ממקורות שונים.

בנימין אלון: אחד המקורות, שהוא פרובלמטי מאוד מבחינה עקרונית, הוא מלוות ומענקים מחוץ-לארץ, שלפי התחזית מגיעים לסך של כמעט 16 מיליארד, כלומר 15.928 מיליארד, וזה מארצות-הברית בעיקר – סיוע אזרחי, סיוע ביטחוני ועוד כמה נספחים קטנים כאלו.

בנימין אלון: אני חושב, שכשם שיש מדד כלכלי לבריאותה הכלכלית של חברה ושל מדינה, באינפלציה, במאזן התשלומים ובגירעון של התמ"ג ושל התל"ג, צריכה להיות גם אינדיקציה של מדד העצמאות הכלכלית.

בנימין אלון: איזה אחוז מההכנסות הוא משלך, מכספים שמשלמים אזרחיך במסים, או נאמר שנצרף לזה גם הלוואות שהאזרחים שלך נותנים, שהביטוח הלאומי נותן, כשהייתי דן זאת כהלוואות פנים בראייה אחרת, ואיזה אחוז מגיע ממקורות חוץ, שבסופו של דבר אתה, ראשית, חייב להחזיר את זה, ושנית, אתה מאבד עצמאות.

בנימין אלון: הרי לעצמאות הכלכלית יש השלכות על עצמאות מדיניות.

בנימין אלון: כשמסתכלים במספרים, בסופו של דבר, בנקל יכולה היתה מדינת ישראל, לו היתה חפצה, להשתחרר מהסיוע האמריקני.

בנימין אלון: תקציב של 215 מיליארד ש"ח – אם נתרגם אותו לדולרים, והיום הדולר הוא כ-4 שקלים, זה יוצא – –

נסים דהן: 52 מיליארד דולר.

בנימין אלון: – – 52 מיליארד דולר, ומתוך זה 3 מיליארדי דולר, ש-1.8 מיליארד דולר מהם הם סיוע צבאי.

בנימין אלון: קודם נדבר על הסיוע האזרחי.

בנימין אלון: 1.2 מיליארד דולר מתוך 52 מיליארד דולר הם לא דבר שאילו רצינו להשתחרר ממנו לא היינו יכולים.

בנימין אלון: הרי זה לא דבר שלאורך ימים יחזיק מעמד.

בנימין אלון: החברה האמריקנית יודעת שהיא זקוקה לכסף הזה ומצבה של מדינת ישראל הוא טוב והיא נחשבת בקרן המטבע הבין-לאומית ובמקומות רבים כמדינה מן העשירות בעולם.

בנימין אלון: כל סיוע החוץ שאמריקה נותנת לרואנדה ולעניי כל העולם מגיע ל-20 מיליארד דולר.

בנימין אלון: מתוך 20 מיליארד הדולר, בגלל ישראל – ואם אדבר בסגנון גס כמו גוי אמריקני: בגלל הלחץ היהודי האמריקני – כמעט כל התקציב של 20 המיליארדים מגיע, בגלל הלחץ של היהודים: כ-3 מיליארדים מגיעים לישראל.

בנימין אלון: יש מה שנקרא "תאומי קמפ-דייוויד" – כמעט 3 מיליארדים מגיעים למצרים.

בנימין אלון: ירדן נכנסה ל"פול" הזה.

בנימין אלון: אש"ף רוצה את שלו.

בנימין אלון: הלובי היהודי בקונגרס לוחץ שאש"ף יקבל את שלו.

בנימין אלון: הגענו כבר ל-10 מיליארדים.

טלב אלסאנע: ערפאת.

בנימין אלון: זה מתוך 20 מיליארד של כל סיוע החוץ האמריקני, כשיש מצב כלכלי בכלל לא טוב.

בנימין אלון: קלינטון באמת התגאה בהישגים הכלכליים, אבל אלו דברים שיכולים לחלוף.

בנימין אלון: היום אנחנו יודעים שגם מדד הנסדא"ק וגם מדד של חברות כלכליות שנסחרות בבורסה האמריקנית וחשבו שהן סמל היציבות – גם הן ניתנות לתנודות ולתזוזות.

בנימין אלון: יכולה להיות מציאות כלכלית של זעזוע בתוך אמריקה, שיגרום בפירוש למצב שיגידו: רבותי, לא ייתכן שמכיסו של האמריקני נפרנס את ישראל העשירה.

בנימין אלון: אני לא מדבר על אנטישמיות שיכולה להתלוות לדבר כזה.

בנימין אלון: אבל למה אני צריך להמתין לזה?

בנימין אלון: ואכן, שר החוץ נסע והתחיל להציב מין לוח זמנים להשתחררות מסיוע החוץ האזרחי, אבל אני לא רואה את זה כאן.

שלום שמחון: אבל עכשיו ב"וואי" הוא הגדיל את זה.

בנימין אלון: עכשיו, ב"וואי", צודק חבר הכנסת שמחון – – –

נסים דהן: 10% בשנה לעשר שנים.

בנימין אלון: עכשיו, ב"וואי", וזה אחד הדברים הנוראיים שבהסכם הנוראי הזה – שדרך אגב, מעניין שבאמריקה לא קוראים לו agreement, לא קוראים לו הסכם, אלא deal, כי באמת אצלם הכול deal – ב-deal הזה – – – אתה תקזז לי קצת מהמשא-ומתן הישראלי-הפלסטיני?

חיים דיין: לא.

חיים דיין: נשארו לך עוד כמה שניות.

בנימין אלון: קצת.

בנימין אלון: רחמנות.

חיים דיין: תסיים.

בנימין אלון: מייד.

בנימין אלון: זו באמת התחייבות לשני הגורמים: לרשות הפלסטינית ולישראל.

בנימין אלון: ראש הממשלה מתגאה בזה.

בנימין אלון: הוא יבוא לכאן ויגיד, שהנה עוד מיליארד הוא קיבל לכבישים וכו'.

בנימין אלון: במקביל, הוא גם דואג לעצמאות הכלכלית של הפלסטינים וממשיך לחנוק את עצמו.

בנימין אלון: זה משתלב בתפיסה הביטחונית – – –

שלום שמחון: כלומר, היה קרב על כל סנטימטר – – –

בנימין אלון: חבר הכנסת שמחון, זה משתלב בתפיסה הביטחונית המדאיגה אותי מאוד של שר הביטחון איציק מרדכי; קראתי את התפיסה הביטחונית שלו כתובה מהרצאה שהוא נתן, ואיך הוא תופס את היחסים עם אמריקה כרכיב ביטחוני – –

חיים דיין: משפט מסכם.

בנימין אלון: – – והוא הכניס את ה-CIA ליהודה ושומרון ממש כאילו המנדט הבריטי חוזר.

בנימין אלון: אנחנו עושים דברים שמפלגת העבודה לא העזה לעשות, מחשקים את עצמנו בפחות עצמאות כלכלית, מכניסים במקום השב"כ – אנחנו נתנו להם להרוג 1,500 סייענים, הם קצצו את העיניים של השב"כ הישראלי, והשלכנו את יהבנו על ג'יבריל רג'וב ואחרים – עכשיו את האמריקנים, את ה-CIA, לבדוק את המצב הביטחוני ביהודה ושומרון.

חיים דיין: נא לסכם.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אסיים את דברי.

בנימין אלון: תהיינה לנו עוד הזדמנויות לדבר על התקציב.

בנימין אלון: אני חושב שמדינה שמגיעה לשנת היובל – – –

מקסים לוי: הערה – אם תקבלו מכתב התחייבות על תקציב למולדת, תצביעו על התקציב?

בנימין אלון: מייד אענה על זה.

בנימין אלון: אני באמצע – – –

חיים דיין: לא, אל תענה, כי הזמן שלך – – –

בנימין אלון: בסדר.

בנימין אלון: אז, אדוני היושב-ראש, אני רק מסיים.

מקסים לוי: נתת – – –

חיים דיין: לא נתתי להרבה.

חיים דיין: חבר הכנסת מקסים לוי, אני מקפיד על לוח זמנים.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

חיים דיין: אני מאוד מקפיד על לוח זמנים.

בנימין אלון: מעבר למדד האינפלציה, שאר הגירעון, המאזנים וכו', חשוב לזכור את מדד העצמאות הכלכלית.

בנימין אלון: אני לא רואה את ההתקדמות בנושא.

בנימין אלון: אני רואה את השעבוד ששעבדנו את עצמנו עכשיו ב"וואי", בהסכם הזה.

בנימין אלון: כשאני מחשב את השעבוד הזה, אני מוסיף על העול הזה גם את העול שהקונגרס האמריקני מקבל על עצמו לשלם כל הזמן לפרטנרים שלנו, כמו שקורא לזה ערפאת.

בנימין אלון: אשר למולדת, לענות לו?

תאופיק חטיב: – – –

בנימין אלון: חבר הכנסת מקסים לוי, מולדת נהגה להצביע עם הממשלה בענייני תקציב כי מדינה צריכה תקציב.

בנימין אלון: אבל, כמובן, היא תשב, לאור ההתפתחות המדינית שקרתה, ותחליט כיצד היא מצביעה לגבי התקציב הזה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת בנימין אלון.

חיים דיין: חברי הכנסת, תמו ונשלמו הצעות הסיעות.

חיים דיין: על כן, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חיים דיין: אני חושב ואומר, שנושא הדיון הוא: הצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1998, בקריאה ראשונה, והחוקים הנלווים.

חיים דיין: רבותי חברי הכנסת, רשימת הדוברים נעולה.

חיים דיין: יש אפשרות לגשת ולהירשם לפני שאנחנו ממשיכים.

חיים דיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת שלום שמחון.

חיים דיין: חבר כנסת שלא יהיה נוכח במליאה, מבחינתי לא יוכל לבוא ולהירשם לאחר מכן.

חיים דיין: תבוא ותרשום את עצמך.

תאופיק חטיב: אני רשום.

חיים דיין: לכל דובר יש חמש דקות.

חיים דיין: בבקשה.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבין ששר האוצר התעייף והלך.

חיים דיין: לא.

חיים דיין: הוא קפץ לראש הממשלה לפגישה.

שלום שמחון: בשנה שעברה הוא ישב פה כל הזמן.

חיים דיין: הוא יגיע עוד מעט.

שלום שמחון: בסופו של דבר, בסיומו של התקציב הוא גם מכר די הרבה.

שלום שמחון: הוא עמד פה וקרא רשימה ארוכה.

נסים דהן: מי אחריו?

חיים דיין: חבר הכנסת דהן.

שלום שמחון: כידוע לחברי הכנסת, אני עוסק בכנסת הזאת בנושא החקלאות.

שלום שמחון: גם בדיון הזה, מאחר שחברים רבים עוסקים במכלול התקציב, אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להמשיך ולייצג את החקלאים ולומר, שעם פרסומם של ספרי התקציב לשנת 1999 ניתן לראות מעיון ראשוני, כי נמשכת מגמת הכיווץ, הצמצום והקיצוץ של תקציבים הקשורים לפעילויות של המגזר החקלאי ולפעילות החקלאית בכללותה.

שלום שמחון: הדבר מתבטא כמעט בכל סעיפי התקציב.

שלום שמחון: ניתן לראות מייד, כי משרד האוצר הונה את שר החקלאות וקיצץ את תקציב משרדו, בניגוד לסיכום בין המשרדים.

שלום שמחון: בדיונים המוקדמים הבטיח משרד האוצר להוסיף עשרות מיליוני שקלים למשרד החקלאות, ובכך הבטיח את תמיכת משרד החקלאות בתקציב.

שלום שמחון: תקציב החקלאות יקטן בשנה הבאה בכ-4%, שהם למעלה מ-10% ריאלית בהתחשב במדד הצפוי השנה.

שלום שמחון: הגדלת תקציב משרד החקלאות היתה מיועדת להגדלת ההשקעות במחקר ובפיתוח.

שלום שמחון: בפועל קוצץ תקציב המחקר החקלאי, ואילו תקציב ההשקעות נותר ללא שינוי.

שלום שמחון: הצעת תקציב משרד החקלאות היא צעד נוסף במדיניות הרמייה של ממשלת ישראל.

שלום שמחון: הצעת התקציב היא סטירת לחי לשר החקלאות, שהאמין להבטחות האוצר.

שלום שמחון: הצעת התקציב מוכיחה, שהממשלה לא למדה דבר והיא ממשיכה במדיניות של חיסול החקלאות בישראל.

שלום שמחון: בתקציב אנו רואים צמצום בתמיכות למחירי המים, וכמו כן התייקרות מכוונת של מחירי המים לחקלאות וירידה בתמיכות בענפי החקלאות.

שלום שמחון: הממשלה מתכוונת לבצע רפורמה מרחיקה לכת בענף החלב, מה שאמור לפגוע קשות ביצרני החלב.

שלום שמחון: אין לכך כל ביטוי תקציבי, אף שהדבר היה אמור להופיע בחוק ההסדרים.

שלום שמחון: חוק ההסדרים בא לאכוף על ספקי המים בישראל את היטל ההפקה, שעל-פי חוק זה ניתן לגלגלו על המשתמשים במים המופקים, והדבר יביא להתייקרות נוספת של מחירי המים לחקלאים.

שלום שמחון: במקביל, הממשלה מבטלת את קרן האיזון ושואבת אל קרבה כ-500 מיליון שקל, ששולמו על-ידי החקלאים ונצברו באותה קרן והיו מיועדים להשקעות בתשתיות מים ולעלויות ההפקה הגבוהות.

שלום שמחון: חוק ההסדרים, שבא להסדיר את עניין ההמרה של חוק אסונות טבע – וזו פגיעה נוספת – בביטוח נזקי טבע, מנוסח בצורה או באופן שהחקלאים עלולים להיוותר קירחים מכאן ומכאן, ללא חוק וללא ביטוח, וזאת מכיוון שהפעלת הנושא היא באמצעות צווים ולא באמצעות שינויים בחוק אסונות טבע עצמו.

שלום שמחון: עמד פה קודם שר האוצר והסביר לכולנו על המשבר בשוק ההון בעולם, עד כמה בכוחו של המשבר להשפיע גם על מה שקורה במדינת ישראל, ואני רוצה לשאול אותך, שר האוצר: האם לפי דעתך מה שבא מלמעלה, מה שבא מבורא עולם, לא משפיע על החקלאים במדינת ישראל?

שלום שמחון: האם חוק אסונות טבע, שהבטיח אותם מפני נזקי הטבע האלו, לא צריך להדאיג את כולנו ולהבטיח גם אותם?

שלום שמחון: האם אתה מתרץ את מה שקורה בשוקי העולם – שזה לא עניין שבידי שמים – כדבר חסר ברירה, הוא קרה והוא משפיע על כל הכלכלה הישראלית?

שלום שמחון: האם כאדם מאמין נדמה לך שצריך להפקיר את החקלאים?

שלום שמחון: לראשונה, הממשלה מפקירה את החקלאים לחסדי שמים ואינה מוכנה להתחלק אתם באחריות, כאילו החקלאים הם האחראים היחידים לפגעי הטבע.

שלום שמחון: בחוק ההסדרים אנו מוצאים חוקים כבדי משקל, כמו חוק המים וחוק אסונות טבע, שבמצב רגיל היו עוברים חודשים רבים – אדוני היושב-ראש – אם לא שנים של דיונים בכנסת, עד שהיו לובשים צורה של חוק חדש, אם בכלל.

שלום שמחון: והנה, כאן יש כוונה לגנוב מערכת שלמה של חוקים.

שלום שמחון: חוק ההסדרים תפח ליותר מ-50 עמודים ולעשרות חוקים, שמקומם לא בהכרח רק בוועדת הכספים, אבל נדמה שבחודש וחצי נעביר את כולם ונשנה את המשק הישראלי בלי ללמוד את החוקים האלה באופן יסודי.

שלום שמחון: ברצוני לסיים ולומר, שאם זהו אי של יציבות – כהגדרת שר האוצר וראש הממשלה – כנראה מפה הם לא ראו מזמן ואיבדו גם את שיווי המשקל ואת הכיוון של הובלת מדינת ישראל גם בתחום הכלכלי.

שלום שמחון: כך לא בונים תקציב.

שלום שמחון: כך לא בונים חוק הסדרים.

שלום שמחון: כך לא נאבקים ברצון לשנות את המשק הישראלי בניסיון לגנוב את דעתם של 120 חברי כנסת שישנו עשרות של חוקים.

שלום שמחון: אשר לחוק הדיור הציבורי שעבר פה לפני כמה ימים, ראו איזו רמייה מצד שר האוצר הנוכחי, באותה הזדמנות שהוא רוצה להעביר את החוק הזה, לשנות אותו ולדחות אותו קדימה – ממש באותה הזדמנות ובדלת האחורית הוא מגניב שורה של החלטות שקשורות לחוזה החכירה לדורות של המגזר החקלאי, בנושא של היטלי השבחה – ככה, בדלת האחורית, הנה בהזדמנות הזאת עשיתי את שלי ולקחתי גם את החוקים האלה.

שלום שמחון: אני חושב, שאם אין לממשלה ידיים נקיות בהעברת התקציב הזה ובהעברת חוק ההסדרים הזה, אין סיבה שכחברי כנסת נוותר, ודאי שלא בחוק ההסדרים.

שלום שמחון: עלינו להחזיר את מרבית החוקים האלה לדיון אמיתי בוועדות הכנסת השונות, על מנת להתמודד אתם ולהניח בפני הציבור הישראלי מערכת חוקים הרבה יותר טובה והרבה יותר אמינה.

שלום שמחון: ודאי שהצעת התקציב, כפי שהממשלה מביאה, לא מבשרת על שום שינוי לשום מגזר במשק, וכאן הדגשתי רק אותו מגזר שבו אני עוסק, המגזר החקלאי.

שלום שמחון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת נסים דהן.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת מיכה גולדמן.

אורי אור: מי אחרי גולדמן?

נואף מסאלחה: פיני בדש, אופיר פינס.

אורי אור: אדוני, אני יכול להתחלף עם מיכה גולדמן?

נואף מסאלחה: אתן לך, אדוני, מייד.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אורי אור, אתן לך לדבר במקום חבר הכנסת מיכה גולדמן.

יצחק כהן: זה נגד התקנון.

נואף מסאלחה: היושב-ראש עדיין קובע, לא התקנון.

נואף מסאלחה: בבקשה, אדוני.

נסים דהן: תודה רבה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשאנחנו דנים בנושא התקציב, מן הראוי שנחלק את הדיון לשניים.

נסים דהן: הדיון הראשון הוא הדיון העקרוני, ובעצם לזה נועדה הקריאה הראשונה.

נסים דהן: הדיון היסודי יותר יבוא לאחר האישור של הקריאה הראשונה.

נסים דהן: בדיון הראשון, שאנחנו עסוקים בו, הדיון העקרוני, אני לא רוצה להיכנס למספרים ולהראות כאן כיצד החלוקה של התקציב לא מוצדקת, כיצד הוסיפו במקום שהיה צריך לקצץ, במקום שהיה צריך להוסיף קיצצו, כיצד התקציב הזה יגרום לאבטלה גדולה יותר, כיצד התקציב הזה לא מתחשב בשכבות החלשות.

נסים דהן: הייתי רוצה לדבר על העקרונות.

נסים דהן: פתח שר האוצר בנושא של המפולת הגדולה במזרח הרחוק והזכיר כאן את תאילנד, יפן, קוריאה.

נואף מסאלחה: מלזיה.

נסים דהן: מלזיה, ברזיל, רוסיה, והוא מזכיר, בצדק – או שאפילו לא בצדק, והייתי אומר שלא בצדק – גם את ישראל.

נסים דהן: אדוני שר האוצר, האבטלה במדינת ישראל לא התחילה אחרי המשבר, לא אחרי רעידת האדמה במזרח הרחוק.

נסים דהן: לצערנו הרב, האבטלה במדינת ישראל כבר קיימת – – –

סופה לנדבר: שנתיים.

נסים דהן: כמעט שנתיים, והיא הולכת ומחמירה, והמשבר במזרח הרחוק לא הוא שגרם לאבטלה החמורה.

סופה לנדבר: הממשלה שלך גרמה לזה.

נסים דהן: את יכולה לומר כך, ואת יכולה אפילו להאמין במה שאת אומרת, ואני מאוד מקווה שאת יודעת מה שאת אומרת.

סופה לנדבר: אני מאוד יודעת.

נסים דהן: אני מקווה, אבל אני לא רוצה להתווכח על זה, כי לא זו הבעיה עכשיו.

נסים דהן: אני חושב שאת לא צודקת, אבל אני לא רוצה להתווכח על זה, וכיוון שזה לא נושא הדיון, ברמה העקרונית אני רוצה לומר: אדוני שר האוצר, המצב שנוצר לא קשור למשבר במזרח הרחוק, הוא התחיל הרבה קודם, והתרענו עליו בוועדת הכספים לא פעם אחת ולא פעמיים.

נסים דהן: כמו כן, התרענו שעלול לקרות – מה שקרה, לצערנו הרב – מה שנקרא המשבר במקסיקו, שחזר, לצערנו הרב, במדינת ישראל, אומנם בזעיר אנפין, ולא היה חמור כמו שהיה במקסיקו, אבל בהחלט ראינו פה אותם סימפטומים ואותן סיבות שהתרענו עליהן.

נסים דהן: אומנם התעשיינים היו רוצים שהפיחות שחל בשבועות האחרונים יישאר פיחות קבוע, אבל באה העלאת הריבית אתמול, שלשום, וטרפה את הקלפים.

נסים דהן: כל הפיחות, שלכאורה, על-פי טענת התעשיינים הוא פיחות מבורך, התקזז בהעלאת הריבית, ואנחנו כבר רואים שהפיחות הזה הולך ומצטמק ואפילו כבר אין לו פירות של ברכה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכון שהחברה הישראלית עוברת לאחרונה תמורות, ונכון שעברנו את קו פרשת המים, נכון שמצד אחד יש צמיחה אדירה בהיי-טק, ומצד שני יש תעשיות מסורתיות – את לא מסכימה, חברת הכנסת?

מרינה סולודקין: לא, אני לא מסכימה.

נסים דהן: כל העולם רואה, שמצד אחד יש במשק הישראלי צמיחה אדירה, לפחות בנושא של היי-טק, אבל מצד שני תעשיות מסורתיות מתחסלות ואלפי מפוטרים נזרקים לרחוב, ואין פתרון.

נסים דהן: אני חושב שהפתרון צריך להיות במסגרת התקציב.

נסים דהן: 2% גירעון זה לא קדוש.

נסים דהן: הגירעון יכול להיות גם 2.2%, או אפילו 2.1%.

נסים דהן: לא.

נסים דהן: 2.1% לא יספיק לצורך זה.

נסים דהן: גם אינפלציה של 4% לא מקודשת.

נסים דהן: במיוחד, אדוני היושב-ראש, האבסורד הגדול ביותר הוא, שהנגיד עומד מעל הבמה, מול סוללת עיתונאים, ואומר שהוא מיישם את מדיניות הממשלה.

נסים דהן: הוא רק שכח שמדיניות הממשלה היתה 7%, והוא, עם המדיניות שלו, הצליח לצמצם או לצמק את האינפלציה ל-4%, בניגוד למדיניות הממשלה.

נסים דהן: את זה הוא שכח להבהיר לכל אלה ששומעים אותו, אבל אצלנו הזיכרון עוד במקומו, הוא לא זיכרון קצר.

נסים דהן: מדיניות הממשלה דיברה על 7%–8% לשנים 1997–1998.

נסים דהן: המציאות היא, שבמדיניות של הנגיד, מדיניות הריבית ומדיניות שער החליפין, האינפלציה היתה צריכה להיות 4%, אבל רק השינויים האחרונים בשבועות האחרונים החזירו את האינפלציה ל-7%–8%.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, לאור הדברים שאמרנו, שמצד אחד אנחנו לא רואים בשורה של צמיחה בתקציב, לא רואים פתרון לשכבות החלשות, אנחנו לא רואים בתקציב – – –

נואף מסאלחה: איך תצביע, חבר הכנסת דהן?

נסים דהן: אנחנו לא רואים בתקציב אפשרויות קידום, לא בחינוך, לא בעבודה, לא בדיור לנזקקים.

נסים דהן: אם התקציב יישאר כמו שהוא, אדוני היושב-ראש, שאלת איך אני אצביע – אנחנו נצביע נגד.

נסים דהן: אני מאוד מקווה, שעד שהתקציב יבוא להצבעה שנייה ושלישית, נראה תקציב אחר לגמרי.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת מהיום בדבר מועדי המושב הרביעי של הכנסת הארבע-עשרה.

ש' כרם: תודה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: (קריאה ראשונה)

נואף מסאלחה: חבר הכנסת מיכה גולדמן – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אורי אור, בבקשה.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת פיני בדש, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פינס, ראיתי בעיתון שזרקו עליך ביצים.

נואף מסאלחה: אני חושב שזה מעשה שלא ייעשה, ואני מזדהה אתך.

חיים דיין: ממדגרה או מ"תנובה"?

אורי אור: לצערנו הרב, זה לא מהליכוד.

נסים דהן: גם הדתיים לא זרקו עליו ביצים.

נסים דהן: הוא מודה שבזה לא היו דתיים.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להסב את תשומת לבך ותשומת לב חברי שנמצאים פה לכך, שאני לא זוכר דיון תקציב שבו דיבר שר האוצר, כשאנחנו היינו בממשלה, ולא ישב בו ראש ממשלה.

אורי אור: אני לא זוכר דיון תקציב כמו זה, שבו לא ישב שר האוצר ולא שום שר אחר.

נואף מסאלחה: אני לא רואה אפילו פקידים.

אורי אור: אנחנו לא אחראים לפקידים, אנחנו יכולים לדבר על הנבחרים.

אורי אור: אני מציע, אדוני סגן היושב-ראש שמנהל עכשיו את הישיבה, שתפנה בבקשה ליושב-ראש הכנסת, כי זו פגיעה בכבודה של הכנסת, וגם יושב-ראש ועדת הכספים איננו פה.

אורי אור: אני זוכר את חברי גדליה גל – – –

נסים דהן: יש פה נציג.

אורי אור: קיבלתי.

נואף מסאלחה: אבל אתה מצביע נגד התקציב, איזה מין נציג אתה?

אורי אור: אני רוצה להגיד לך, חברי נסים דהן, שכאשר היו פה דיונים על התקציב, ישבו שר האוצר ויושב-ראש ועדת הכספים והתחלפו ביניהם ימים ולילות, בזמן שהיה פה שלטון תקין.

אורי אור: זה לא בסדר, ואני חושב שצריך להסב את תשומת לבו של יושב-ראש הבית למה שקורה פה.

אורי אור: זה זלזול בעבודתה של הכנסת.

אורי אור: מאחר שיש לי חמש דקות, אני רוצה להסב את תשומת הלב לשני נושאים שעולים בחוק ההסדרים.

אורי אור: נושא אחד הוא מה זה אמת ומה זה שקר.

אורי אור: ראש הממשלה, עם יושב-ראש הקואליציה מאיר שטרית, עשו מסיבת עיתונאים מפוארת מאוד לפני כשנה וחצי.

אורי אור: הם דיברו על יום לימודים ארוך, התפארו והשתבחו ביום לימודים ארוך – הנה אנחנו נכנסים, למרות הקשיים הכלכליים, ליום לימודים ארוך.

אורי אור: רבותי, בעמוד 50 בחוק ההסדרים, בסעיף 45 יש משפט אחד פשוט מאוד: "בחוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, התשנ"ז–1997, בסעיף 4, במקום תשס"א יבוא תשס"ד".

אורי אור: כלומר, כל החוק שאנחנו דיברנו עליו, יום לימודים ארוך ולימודי העשרה, נדחה בלי הגבלה בעצם.

אורי אור: למה?

אורי אור: כי מסתבר פתאום לראש הממשלה ולשר האוצר, שעלות יישום החוק במלואו מסתכמת בלמעלה ממיליארד ש"ח.

אורי אור: היתה מסיבת עיתונאים, וסיפרו לכולם ברוב פאר והדר שהנה אנחנו הולכים ליום לימודים ארוך וללימודי העשרה.

אורי אור: הנושא בטל בחוק ההסדרים במחי קולמוס של שורה אחת.

אורי אור: אין יום לימודים ארוך, אין שום דבר, ונשארה מסיבת עיתונאים.

אורי אור: דיברתי בהתחלה על כבודו של ראש הממשלה, שהוא חרד מאוד מכך שכמה מחברי לסיעה פגעו בו ואמרו שהוא איננו דובר אמת.

אורי אור: ומה היא אותה מסיבת עיתונאים שדיברה על יום חינוך ארוך, שבטלה בחוק ההסדרים?

אורי אור: או, אני שמח ששר האוצר הגיע.

יובל נאמן: נעדרתי ל-20 דקות לפי סיכום עם יושב-ראש הישיבה וברשותו.

יובל נאמן: אני יושב כאן כל הזמן.

אורי אור: אמרתי את זה ברגע שעליתי על הבמה.

נואף מסאלחה: החלפתי ולא ידעתי, ולכן לא הגבתי.

אורי אור: אדוני שר האוצר, אמרתי: שימו לב מה קורה, אין פה אף אחד.

אורי אור: לא אמרתי מתי יצאת.

יובל נאמן: תאמין לי שלא יצאתי לשחק גולף.

אורי אור: דרך אגב, גם אני לא.

אורי אור: ציינתי שפגע בי, שכאשר אתה נשאת את הנאום שלך על התקציב, לא ישב פה ראש הממשלה.

אורי אור: אני אומר לך, שבממשלות קודמות רבין, זכרו לברכה, כששר האוצר היה עומד פה, ישב כל הזמן והקשיב לנאום התקציב.

יובל נאמן: חבר הכנסת אור, אני יושב פה כל הזמן.

אורי אור: אתה כן, אתה בסדר.

אורי אור: נושא שני, בזמן שנשאר לי, ויש כמה דקות ששר האוצר קצת לקח לי, הוא כבודה של הכנסת.

אורי אור: בעמוד 51 בחוק ההסדרים לוקחים את החוק שאושר בכנסת, חוק הדיור הציבורי, וכותבים לנו פה: "חוק הדיור הציבורי, שהתקבל בכנסת ביום 19 לאוקטובר 1998, החוק התקבל כתוצאה מאישור הצעת חוק פרטית, אשר הסתייגות הממשלה לגביה לא התקבלה".

אורי אור: אני שואל, רבותי חברי הכנסת, האם יש הבדל בחוקיותו של החוק, שעבר שלוש קריאות, אם הציעה אותו ממשלה או אם הוא הצעת חוק פרטית?

נואף מסאלחה: ארבע קריאות להצעה פרטית.

נואף מסאלחה: זה יותר קשה.

אורי אור: לרבות קריאה טרומית.

אורי אור: מה באה הממשלה ואומרת?

אורי אור: יש איפה ואיפה.

אורי אור: חוק שהתקבל על דעת הממשלה, יבוצע; חוק שעבר ארבע קריאות ובניגוד לדעתה של הממשלה, לא יבוצע.

אורי אור: אני מקווה שחלק מחברי הקואליציה לא ייתנו לממשלה לעקוף את חוק הדיור הציבורי שאושר פה.

אורי אור: תודה רבה, אדוני.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, "ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה כי" – אתם חושבים על נסיגה עכשיו.

נואף מסאלחה: "1.

נואף מסאלחה: השרה לימור לבנת" – לא ידעתי – "מילאה את מקומו של השר לביטחון פנים בעת היעדרו מהארץ, מיום ג' בתשרי התשנ"ט, 23 באוקטובר 1998.

נואף מסאלחה: " לא ידעתי שהיתה לנו שרת ביטחון פנים.

נואף מסאלחה: "2.

נואף מסאלחה: שר התעשייה והמסחר שב ארצה ביום ג' בחשוון התשנ"ט, 23 באוקטובר 1998.

נואף מסאלחה: "3.

נואף מסאלחה: שר החוץ והשר לתשתיות לאומיות שב ארצה ביום ה' בחשוון התשנ"ט, 25 באוקטובר 1998.

נואף מסאלחה: "4.

נואף מסאלחה: שר הביטחון שב ארצה ביום ה' בחשוון התשנ"ט, 25 באוקטובר 1998.

נואף מסאלחה: "5.

נואף מסאלחה: השר לביטחון פנים שב ארצה ביום ה' בחשוון התשנ"ט, 25 באוקטובר 1998.

נואף מסאלחה: "

נואף מסאלחה: (קריאה ראשונה)

נואף מסאלחה: אנחנו ממשיכים בדיון.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פיני בדש – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, כשאנחנו באים לנתח את הצעת התקציב של הממשלה לשנת 1999, זו גם ההזדמנות לסכם את שנת 1998.

אופיר פינס-פז: מה שהכי חורה לי הוא, שהממשלה הזאת חושבת שכל הציבור מטומטם.

אופיר פינס-פז: אם אתה שומע את הסיכומים מפי שר האוצר, מפי ראש הממשלה – היום הייתי אתו בוועדת העלייה והקליטה – אתה אומר: אמריקה, זה קטן עלינו, קטן.

אופיר פינס-פז: כל אמריקני שלא בא למדינת ישראל, משהו אצלו לא בסדר, הוא לא נורמלי.

אופיר פינס-פז: פה זו ארץ זבת חלב ודבש, כולם פה מיליונרים, לפי הממשלה.

אופיר פינס-פז: אלא מה?

אופיר פינס-פז: המציאות אחרת.

אופיר פינס-פז: כל יעדי התקציב של 1998 – אפס.

אופיר פינס-פז: כישלון אחד גדול.

אופיר פינס-פז: לא יעזרו כל משחקי המלים וכל הדיבורים.

אופיר פינס-פז: אין צמיחה, יש גידול באבטלה.

אופיר פינס-פז: אין שום פרמטר.

אופיר פינס-פז: חשבנו שאולי יהיה משהו באינפלציה; אז עכשיו ברור לנו שהאינפלציה הולכת לצמוח.

אופיר פינס-פז: אין שום דבר אמיתי שהממשלה יכולה להתגאות בו בתקציב 1998.

אופיר פינס-פז: מה עם תקציב 1999?

אופיר פינס-פז: אולי התמימים שבנו ציפו שאולי בתקציב 1999 תהיה בשורה, תהיה פריצת דרך, יהיה משהו להגיד לציבור: חבר'ה, סבלתם, אנחנו הולכים לעשות אחת, שתיים, שלוש, ארבע, נצא מהמשבר.

אופיר פינס-פז: שום דבר.

אופיר פינס-פז: תקציב שמבטא קיפאון, השלמה עם המצב.

אופיר פינס-פז: אין כאן הצעה אחת שאני יכול לסמן אותה, שאומרת: חבר'ה, כתוצאה מהשינוי הדרמטי הזה, אנחנו הולכים להתמודד עם הצמיחה; תתחיל צמיחה, ירד מספר המובטלים, המשק הישראלי יעלה על פסים אחרים.

אופיר פינס-פז: אין כאן שום הצעה שהולכת לשנות בשנת 1999 את מצבו של הישראלי.

אופיר פינס-פז: אין פה שינוי סדר עדיפויות בשום תחום.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להזכיר לשר האוצר את הנאום שלו, ואני ריחמתי עליו, כשהוא הציג את התקציב בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בשנה שעברה.

אופיר פינס-פז: חברים, אם אתם זוכרים, זה היה הדבר המבזה ביותר, וזה יחזור השנה.

אופיר פינס-פז: המפד"ל קיבלה, על הדוכן הזה, 500 מיליון שקל, וצומת – 170 מיליון שקל, וישראל בעלייה – 170 מיליון שקל, ומולדת – 80 מיליון שקל, וש"ס – 250 מיליון שקל, ויהדות התורה – 200 מיליון שקל, והדרך השלישית – 70 מיליון שקל.

אופיר פינס-פז: בסיפור הזה אין צדיקים.

אופיר פינס-פז: התקציב של 1998 היה תקציב פוליטי, והתקציב של שנת 1999 הוא תקציב פוליטי.

אופיר פינס-פז: דיבר כאן חבר הכנסת יהודה הראל על העמותות – זו שערורייה, זו שחיתות.

אופיר פינס-פז: יש כאן מפלגות שחיות על עמותות, שלוקחות כסף מאתנו, מהציבור שמשלם מסים, ועושים בזה חינוך וגני-ילדים, ועושים מזה תוכניות בטלוויזיה, ומספרים איך הם נותנים חינם דברים לציבור.

אופיר פינס-פז: מה זה חינם לציבור?

אופיר פינס-פז: זה על חשבון ציבור אחר, על חשבון כספים של המדינה.

אופיר פינס-פז: הפקרות מוחלטת.

אופיר פינס-פז: אין חשב כללי, אין כלום.

אופיר פינס-פז: הפקרות.

אופיר פינס-פז: משרד החינוך, משרד הדתות, משרד הפנים – הכול משרדים פוליטיים נטו, שום דבר לא לטובת הציבור.

אופיר פינס-פז: אחרי זה מספרים סיפורים כמה הכול יפה, איזה תקציב, אין חריגה, אין גירעון.

אופיר פינס-פז: נפלא.

אופיר פינס-פז: אלא שאתם קואליציה שכל כך לא מעניינים אותה הצרכים של עם ישראל.

אופיר פינס-פז: גרוש נוסף לתשתיות אני רוצה לראות, משהו שהוא לא רק לעצמכם, לא לכיס של הבוחר שלך, אלא משהו לטובת המדינה, משהו לצמיחה, משהו לעתיד, משהו קדימה.

נסים דהן: על הקיבוצים שמעת?

נסים דהן: שמעת שיש קיבוצים במדינה הזאת?

אופיר פינס-פז: פניתי לרבנים שהם הבעלים של המפלגות שלכם: הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי אליהו.

אופיר פינס-פז: פניתי לרב שלך, עובדיה יוסף, ופניתי לרב אליהו וביקשתי מהם, לפני תקציב שנת 1999: תהיו קצת עדינים בדרישות שלכם, תהיו פחות תובעניים, פחות סחטניים, תנחו את המפלגות להרפות את ידיהן מסיר הבשר.

אופיר פינס-פז: אני מקבל תשובה מהראשון לציון הרב מרדכי אליהו, ומה הוא אומר לי?

אופיר פינס-פז: אתם לא תאמינו.

אופיר פינס-פז: הוא אומר לי: קודם כול תעזור לנו להשוות את מצבם של בני הישיבות למצב הסטודנטים.

אופיר פינס-פז: נשבע לכם.

אופיר פינס-פז: למצב הסטודנטים?

אופיר פינס-פז: הוא אומר לי: תראה, בני הישיבות מקבלים רק 8,000 שקל בשנה, והסטודנטים מקבלים 30,000 שקל בשנה.

אופיר פינס-פז: תגיד, איפה אנחנו חיים?

אופיר פינס-פז: באיזו מדינה?

אופיר פינס-פז: אני כותב לו: כבוד הרב, כל סטודנט משלם 10,000 שקל רק לשכר לימוד.

אופיר פינס-פז: איפה שכר דירה ואיפה כלכלה ואיפה כל השאר?

אופיר פינס-פז: על מה אתה מדבר?

אופיר פינס-פז: באיזה עולם אתם חיים?

אופיר פינס-פז: כמה אפשר לסחוט על הגב של המדינה הקטנה הזאת?

אופיר פינס-פז: כנראה לדברים האלה אין סוף.

נסים דהן: – – –

אופיר פינס-פז: שר האוצר אמר כאן בדברים שלו היום בכנסת, שהממשלה הזאת בנויה על ארבעה בסיסים: עקביות, אמינות, יציבות ואחריות.

אופיר פינס-פז: עקביות – אדוני שר האוצר, יש רק בממדי האבטלה ובהעדר הצמיחה.

אופיר פינס-פז: אמינות, אני שואל, איפה הרפורמה במס?

אופיר פינס-פז: אם מדברים על אמינות, אתה התחייבת קבל עם ועולם להביא אותה לפני התקציב.

אופיר פינס-פז: יציבות – יש כאן יציבות?

אופיר פינס-פז: אין כאן שום דבר שדומה ליציבות.

אופיר פינס-פז: אחריות – נו, אם להעביר מיליארדי שקלים למטרות פוליטיות שבינן לבין כלכלה וטובת המדינה אין דבר וחצי דבר – אם זה נקרא אחריות, אז אני לא יודע אחריות מהי.

אופיר פינס-פז: אני אומר, על דעתי ועל דעת חברי באופוזיציה: אנחנו את התקציב הזה לא נעביר, לא נתמוך בו, תעמדו על הראש; לא רשת ביטחון, לא הסכם מדיני.

אופיר פינס-פז: אל תפחידו אותנו, אל תאיימו עלינו.

אופיר פינס-פז: אנחנו לא ניתן ידינו לתקציב מהסוג הזה, ושלא יסחטו אותנו, ושלא יגידו לנו.

אופיר פינס-פז: אנחנו אומרים את זה כאן בראשית הדרך, כדי שלא יהיו הפתעות בסוף הדרך.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני היושב-ראש.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דוד אזולאי – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אלי גולדשמידט – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת שלמה בן-עמי.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אני זוכר שבתקציב הראשון של הממשלה הזאת שמענו כמעט אותם דברים, אותן הבטחות, שכביכול הממשלה מחויבת להידוק חגורה בגלל חובות של הממשלה הקודמת, ותוך שנה יתחילו השקעות, תתחיל צמיחה, תתחיל רווחה, והכול יבוא על מכונו.

תאופיק חטיב: אני זוכר גם פגישה עם ראש הממשלה אחרי התקציב הראשון, כאשר שאלנו אותו על אופי התקציב וצמצום הפערים במגזר הערבי.

תאופיק חטיב: הוא הבטיח שזה תקציב ראשון שבא לתקן עיוותים של התקציב הקודם של הממשלה הקודמת ובתוך שנה הכול יסתדר.

תאופיק חטיב: אני רואה עכשיו – 70% מהתקופה של התקציב של הממשלה הזאת כבר כמעט מאחורינו, ואותם דברי פתיחה, אותן הבטחות, והחגורה הולכת ומתהדקת, והפערים הולכים וגדלים.

תאופיק חטיב: השר דיבר בדברי הפתיחה שלו גם על גידול בהשקעות – איפה ואיזה?

תאופיק חטיב: מדפדוף מהיר בחלק מדפי התקציב, לא ראיתי שום סממן שיכול להעיד על גידול בהשקעות.

אחמד סעד: להיפך, שם כתוב שיהיה פחות 3%.3.

תאופיק חטיב: 3%.

תאופיק חטיב: אגב, כולם קושרים את הנושא לעניין המדיני, וזה טבעי.

תאופיק חטיב: אני חושב, שבלי יציבות מדינית, בלי שלום, אין שום סיבה שיבואו השקעות.

תאופיק חטיב: שום אדם שפוי לא ירצה לשים את כספו על קרן הצבי, לשים את כספו בדרכים עוקפות להתנחלויות.

תאופיק חטיב: כל משקיע בר-דעת רוצה לשים כסף כדי להרוויח, רוצה להשקיע כדי לפחות לנצל את הכסף הזה לרווחים עתידיים.

תאופיק חטיב: מה עם האבטלה?

תאופיק חטיב: הממשלה הקודמת נושאת באחריות, על-פי דברי הממשלה הזאת, להרבה כישלונות, להרבה גירעונות, אבל לפחות בדבר אחד היה אפשר קצת לשבח אותה – 7% אבטלה.

תאופיק חטיב: בעבודות יזומות, לא יזומות, זה כבר לא משנה לאותו אדם שרוצה לפרנס משפחה, לחזור הביתה עם משהו.

תאופיק חטיב: והאבטלה הולכת וגדלה.

תאופיק חטיב: השאלה היא, האם הססמה הזאת, הססמה של מדד נמוך, מדד חד-ספרתי, מצדיקה אבטלה של 9%–9.5%?

תאופיק חטיב: האם את אותם 220,000 מובטלים מעניין מדד של 4% או 9% או 7%?

תאופיק חטיב: מה אכפת להם אם המדד יהיה אפילו 13%?

תאופיק חטיב: הם רוצים לעבוד, הם רוצים פת לחם.

תאופיק חטיב: ובשניות האחרונות שנותרו לי אני מפנה שאלות לשר: איפה תוכניות החומש?

תאופיק חטיב: איפה השקעה בתשתית במגזר הערבי לצמצום הפערים שכבר דיברתם עליהם הרבה הרבה שנים?

תאופיק חטיב: הבטחתם בכל אמצעי אפשרי בממשלה הזאת, בממשלה שקדמה, וגם בזאת שקדמה לה, אמרתם שהמגזר הערבי קופח מעל ל-40 שנים, והגיע הזמן לתקן עיוותים.

תאופיק חטיב: וכל מה שאני רואה הוא, שאפילו מה שניתן במכה אחת למגזר הערבי, נלקח במהירות הבזק ועובר מייד להתנחלויות, לאזורי עדיפות, לתשתיות, לאזור התעשייה ברקן, שהוא בין העשירים שבאזורי התעשייה בארץ, לכבישים עוקפים, והאדם יכול לעמוד ולתמוה.

תאופיק חטיב: איך אפשר לבוא לפרטנר שרוצה בשלום ולהגיד לו: אכן אני הולך לשלום, אבל אני מגדיל את התקציב להתנחלויות?

תאופיק חטיב: והרי כולם יודעים שאלה שני דברים סותרים, מנוגדים.

תאופיק חטיב: ובסופו של דבר, אולי צריך קצת לבכות על זה שמשקיעים בורחים, ודאי שיברחו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת תאופיק חטיב, סיימת.

תאופיק חטיב: כן, אני מסיים.

תאופיק חטיב: יהיו לנו עוד הרבה הזדמנויות.

תאופיק חטיב: אבל התקציב הזה צריך לעבור בקריאה ראשונה, ולצערי נראה שהמחול שהיה בשנה שעברה יחזור גם הפעם.

תאופיק חטיב: אותה קבוצה שתמיד מאיימת, מקבלת את כל הרזרבה של התקציב ובסופו של דבר מעבירה אותו.

תאופיק חטיב: וכל אלה שנזקקים לתקציב, ונזקקים לרזרבה, נשארים בחוץ.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת שלמה בן-עמי.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, האמת היא שאני לא כל כך מבין למה הממשלה לא מסכימה לחוקק לאלתר חוק של השכלה גבוהה חינם.

שלמה בן-עמי: למה היא לא מסכימה?

שלמה בן-עמי: הרי מה זה בכלל משנה אם נחוקק חוק כזה?

שלמה בן-עמי: הרי אפשר תמיד לא ליישם אותו.

ראובן ריבלין: כי היא רוצה קודם לממן את הדיור הציבורי.

שלמה בן-עמי: אפשר תמיד לא ליישם אותו.

שלמה בן-עמי: אני חבר כנסת חדש, ועדיין איכשהו לפעמים מרגיש את עצמי טועה פה במבוכים.

שלמה בן-עמי: ב-1984 חוקק חוק שמממן גני טרום-חובה.

שלמה בן-עמי: בכל חוק הסדרים דוחים את זה בכמה שנים נוספות ונגמר הסיפור ולא קרה שום דבר.

שלמה בן-עמי: היה חוק יום חינוך ארוך, מכניסים את זה לחוק ההסדרים, דוחים את זה בכמה שנים ולא קרה כלום.

שלמה בן-עמי: ועכשיו, תראו איזה מאבק היה פה – חוק הדיור הציבורי.

שלמה בן-עמי: אני בכלל לא מבין למה הממשלה עושה מאבקים פרלמנטריים נגד חוקים.

שלמה בן-עמי: אני לא מצליח להבין למה.

שלמה בן-עמי: לא חבל על המאמץ, לא חבל על הצעקות?

שלמה בן-עמי: הרי בין כך ובין כך מבטלים זאת באמצעות חוק ההסדרים.

שלמה בן-עמי: אגב, יש פה איזה מין שיטה ייחודית עוקפת חוקים, בעצם עוקפת את הריבונות.

שלמה בן-עמי: אני לא מכיר פרלמנטריזם מהסוג הזה בשום מקום.

שלמה בן-עמי: אין משמעות לריבונות במדינת ישראל.

שלמה בן-עמי: אז או שבאמת הממשלה מתייחסת ל-120 האדונים והגברות שיושבים כאן כמטומטמים מוחלטים, כנטולי כל חוש אחריות, כנטולי כל השקפת עולם, ולכן כל חקיקה שעולה כסף, אפשר לעקוף אותה – אז מי בכלל צריך פה חוקים?

שלמה בן-עמי: אני חושב שאחד הדברים הדחופים ביותר זה קודם כול לבטל את הרעה החולה הזאת ששמה חוק ההסדרים במשק.

שלמה בן-עמי: תפסיקו להתנגד לחוקים, תנו להם לעבור.

ראובן ריבלין: זו לא המצאה של שר האוצר הזה.

שלמה בן-עמי: לא, זה לא אישי.

שלמה בן-עמי: בכלל, שום דבר כאן הוא לא אישי, הכול עקרוני.

ראובן ריבלין: זה לא אישי, בעניין הזה תשאל את בייגה.

שלמה בן-עמי: זה לא אישי, זה פרסונלי, כמו שאוהבים להגיד.

שלמה בן-עמי: הערה או שתיים לגופו של עניין.

שלמה בן-עמי: כמו שאמר חבר הכנסת שהיה לפני, חבר הכנסת תאופיק חטיב, יהיו לנו עוד הזדמנויות.

שלמה בן-עמי: מה הוא כאן אחד העקרונות הבסיסיים הבעייתיים?

שלמה בן-עמי: כשאתה בונה הרבה מאוד על תחזיות, וגם כאשר הן משתנות, אתה לא מבין שאתה לא יכול לבנות יותר על התחזיות של עצמך.

שלמה בן-עמי: הם ניבאו אבטלה של 8.1%, והם קיבלו אבטלה של 9.3%.

שלמה בן-עמי: הם ניבאו צמיחה של 3.1% וקיבלו צמיחה של 1.5%.

נסים דהן: 1.9%.

שלמה בן-עמי: אם זהו המצב, ואתה יוצר מיתון יזום על-ידי המדיניות המרסנת שלך, מי לידך יתקע שהצפי של ההכנסות ממסים, שהוא מרכיב חשוב בבניית התקציב של השנה הבאה, מי לידך יתקע שזה יתקיים כאשר לא תתקיים הצמיחה שניבאת?

שלמה בן-עמי: הרי יש בוודאי קשר בין גביית המסים, בין הפעילות הכלכלית במשק לבין היכולת לגבות מסים.

שלמה בן-עמי: ולכן יכול להיות, שכל העניין בכלל בנוי על פטה מורגנה, כפי שהוא היה בנוי על פטה מורגנה – – –

זאב בוים: עד איפה אתה הולך עם זה?

זאב בוים: עד אין-סוף?

זאב בוים: צריך איזו תחזית, נכון?

שלמה בן-עמי: בסדר, אבל התחזיות האלה, מאז הממשלה הזאת נמצאת בשלטון, לגבי ההכנסות לא פועלות, משום שהיא הורסת את התחזיות של עצמה במדיניות המיתון היזומה.

שלמה בן-עמי: אתה חייב להחליט במצב הזה שבו אנחנו נמצאים, אנחנו צריכים להתחיל להביא בשורה או שתיים.

שלמה בן-עמי: והבשורה יכולה להיות בתחום: א.

שלמה בן-עמי: שינוי סדר העדיפויות, ובעליל בארבע השנים האחרונות, זה התחיל כבר בסוף הכהונה של ממשלת רבין, יש קיפאון בהשקעות בחינוך.

שלמה בן-עמי: כל בר-דעת יודע, כל מתחיל היום בכלכלה מבין, שהדרך היחידה, המבוא לחברה המודרנית לצמיחה זה חינוך ותשתיות.

שלמה בן-עמי: והרי לך שני תחומים שנמצאים בקיפאון, האחד מוחלט והשני יחסי, בשנים האחרונות.

שלמה בן-עמי: אני רוצה לומר משהו בעל אופי עקרוני.

שלמה בן-עמי: אני קורא את הנאום של שר האוצר, ואני רואה שיש אסיה, יש שם מלזיה ויש אינדונזיה.

שלמה בן-עמי: אני באמת לא מבין למה זה רלוונטי.

שלמה בן-עמי: מדינת ישראל היא מדינה שיש בה מציאויות אופייניות לה.

שלמה בן-עמי: אי-אפשר לקחת ממקומות אחרים ולהביא לכאן.

שלמה בן-עמי: תיקחו למשל מדינות שנניח מקצצות היום במדינת הרווחה.

שלמה בן-עמי: הן מקצצות ממצב אופטימלי.

שלמה בן-עמי: אם לוקחים מדינה כמו שבדיה או מדינה כמו גרמניה, הן מקצצות כדי להתאים את עצמן לכל מיני עקרונות כלכליים, חשובים כשלעצמם, אך הן מקצצות ממצב אופטימלי מאוד גבוה.

שלמה בן-עמי: מדינת הרווחה הגרמנית היא משהו מדהים, שבדיה היא משהו מדהים.

שלמה בן-עמי: ממה אנחנו נקצץ?

שלמה בן-עמי: אם המדינות ההן מקצצות בתשתיות, הן מקבלות השקעות מהקרנות של הקהילייה האירופית לתשתית.

שלמה בן-עמי: מדינות כמו פורטוגל, אירלנד או ספרד הן מדינות שמקבלות השקעות מקרנות קהילתיות.

שלמה בן-עמי: כלומר, אי-אפשר היום לעשות מין מדיניות שפוגעת בשני הערכים המרכזיים האלה של הצמיחה הכלכלית.

שלמה בן-עמי: הממשלה הזאת באופן אובססיבי, בגלל שיקולים פוליטיים ובגלל חלוקת כספים סקטוריאלית, מונעת השקעה משני המרכיבים המרכזיים לגישור פערים – צמיחה והכנסת אנשים לעידן המודרני.

שלמה בן-עמי: זה החטא הגדול של הממשלה הזאת במשך שלוש השנים האחרונות.

שלמה בן-עמי: אין כאן שום בשורה, והדבר הזה כואב.

שלמה בן-עמי: ציפינו שתחילת הצמיחה תתאפשר על-ידי פריצת הדרך המדינית.

שלמה בן-עמי: אך באותו יום שחתמו, עוד לא יבשה הדיו, בא הנגיד והעלה את הריבית ב-2%, וקבר באותו יום את בדל הסיכוי שהיה, שהתהליך המדיני יתחיל ליצור כאן איזו הפשרה כלכלית.

שלמה בן-עמי: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת מקסים לוי.

נואף מסאלחה: אחריו – חברת הכנסת דליה איציק.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, בדקות שאני יכול לדבר ודאי שלא אוכל לדבר על כל סעיפי התקציב, אבל אומר רק שתקציב מעיד על רמת פעילות ומדיניות של ממשלה.

מקסים לוי: כך בכל ארגון, בכל רשות ובכל ממשלה.

מקסים לוי: המדיניות של שר האוצר והממשלה הזאת היא כזאת שמראה שהם לא חיים את המציאות.

מקסים לוי: אשאל רק שאלה אחת:

מקסים לוי: מתי היה שר האוצר הזה בירוחם, במצפה-רמון, בדימונה או בבאר-שבע?

יובל נאמן: יש לי בן בדימונה – – –

מקסים לוי: אני אומר לך שלא היית ולא באת מהכפר שאני נולדתי בו.

מקסים לוי: אתה אדם עשיר, אתה לא פוליטי, ואני אראה מה המגמה שאתם רוצים להגיע אליה.

יובל נאמן: לא רק שהייתי – – –

זאב בוים: – – –

מקסים לוי: ומה המגמה שאתם רוצים להגיע אליה – – –

זאב בוים: ומתי אתה היית?

מקסים לוי: תשתוק, אני לא רוצה לדבר – – –

זאב בוים: – – –

מקסים לוי: עליך אני מדבר?

מקסים לוי: תשמע כבר דברים.

מקסים לוי: תשמע, תשמע, מי הביא אותך בכלל?

מקסים לוי: אם לא עיירות הפיתוח לא היית פה בכלל.

מקסים לוי: מי אתה בכלל?

זאב בוים: – – –

מקסים לוי: אתה האחרון שצריך לדבר.

מקסים לוי: חוק הדיור הציבורי?

מקסים לוי: אתה אחרון.

מקסים לוי: על מה אנחנו מדברים?

זאב בוים: – – –

מקסים לוי: תשמע, דברים כואבים, אני מבין.

מקסים לוי: אלה דברים כואבים ותדע לשמוע אותם.

מקסים לוי: חשוב שתדע – – –

דליה איציק: חבר הכנסת מקסים לוי, הוא ברשימה אצל ביבי, זה התפקיד שלו פה, זה הדבר היחיד שהוא יודע לעשות.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, במה הדברים אמורים?

מקסים לוי: מה אני מדבר על מדיניות?

מקסים לוי: במה הפגיעה?

מקסים לוי: תראו, פגיעה במובטלים.

מקסים לוי: קודם כול למצוץ את דמם ולמנוע מהם לקבל את ההבטחה של דמי האבטלה.

מקסים לוי: איך עושים זאת?

מקסים לוי: איך מורידים את אחוז האבטלה?

מקסים לוי: אדם הולך ללשכת עבודה, ממררים לו את החיים כדי שהוא לא יוכל לקבל דמי אבטלה.

מקסים לוי: היום, בחוק שהם רוצים להעביר – –

ראובן ריבלין: – – –

מקסים לוי: – – הם רוצים להקשות על אותם אנשים.

מקסים לוי: ומה עוד?

מקסים לוי: ביטול תשלום גמלה מוגדלת למקבלי הבטחת הכנסה.

מקסים לוי: מזה הם רוצים להשיג רווח.

מקסים לוי: ומה עוד?

מקסים לוי: תשלום עבור שירותי סיוע משפטי לאותן משפחות במצוקה.

מקסים לוי: קיצוץ בתקציב גמלת סיעוד, עדכון קצבאות הביטוח הלאומי, שבמקום פעמיים בשנה זה יהיה פעם בשנה.

מקסים לוי: כמו כן, הם מבקשים לדחות את החלת חוק ערי הפיתוח.

מקסים לוי: הרי אם מדברים על חוק ערי פיתוח, ממשלות ישראל דחו את זה לשנת 1999.

מקסים לוי: יש מסמך שראש הממשלה חתום עליו, שחוק ערי הפיתוח יופעל בשנת 1999.

מקסים לוי: ומהו חוק ערי הפיתוח?

מקסים לוי: הוא נותן השכלה חינם לילדים במעונות, להשכלה גבוהה, נותן יותר צמיחה בעיירות פיתוח, עוזר ומסייע לערים.

מקסים לוי: מה רוצים פה?

מקסים לוי: לא מספיק שדחו את חוק ערי הפיתוח, אלא ששר האוצר אומר שהוא ייתן אפשרות לראשי הרשויות להעלות את הארנונה כפי שהם רוצים.

מקסים לוי: כך הוא כותב.

מקסים לוי: הוא כותב שהוא יאפשר את העלאת הארנונה בכל רשות, כדי להצדיק את ההוצאה שלהם.

מקסים לוי: איזו מדיניות.

מקסים לוי: הוא בא לספר כאן

מקסים לוי: לתושבים שהוא הולך לעשות רפורמה במיסוי, ומצד שני הוא משחיל להם בנושא רפורמה בארנונה ובמים.

מקסים לוי: מי ישלם?

מקסים לוי: 250,000 מובטלים יוכלו לשלם ארנונה?

מקסים לוי: הרי כשיעברו הבחירות, בעוד עשרה ימים, מאין ייקחו ראשי הערים?

מקסים לוי: אתם יודעים שהיו חובות שראשי ערים לא גבו, כי הם הולכים לבחירות?

מקסים לוי: אבל מחר בבוקר ינתקו להם את המים ויעמידו אותם למשפט.

מקסים לוי: מה עוד יש לנו?

מקסים לוי: פגיעה בזכויות אזרחים ותיקים.

מקסים לוי: רק לפני כמה זמן ביקשנו להעביר את חוק האזרחים הוותיקים, והממשלה הצטרפה להצעת החוק.

מקסים לוי: היום באים לבטל אותן הטבות בנושא ארנונה ובנושא מתנ"סים.

מקסים לוי: יש פגיעה בשירותים חברתיים והמשך קיצוץ בתקציב משרד החינוך.

מקסים לוי: מעונות יום, שהיו מקבלים למעלה מ-14,000 מכסות, בהן 3,000 לילדים מסכנים, ילדים של אסירים, של נרקומנים, שבאמצעותם היו הולכים למעונות ולצהרון ומקבלים ארוחה חמה והעשרה לימודית.

מקסים לוי: היום רוצים לחסל אותם.

מקסים לוי: ל-3,000 ילדים בעיירות פיתוח.

מקסים לוי: יש שחיקה במימון סל הבריאות.

מקסים לוי: התמוטטות מערכת הבריאות.

מקסים לוי: איפה ש"ס, שרק בפגרה הלכו והצביעו עבור העלאת מחיר לתרופות ותשלום לרופא?

מקסים לוי: היום באים אלי חולים ואומרים, שכדי לקבל תור לצנתור הם צריכים לחכות שנה, אבל אם הם ישלמו ביטוח משלים, יקדימו להם את התור.

מקסים לוי: רפואה לעניים ורפואה לעשירים, על מה?

מקסים לוי: הצמדת שכר המינימום ופגיעה בשכר המינימום.

מקסים לוי: יש עוד המון על מה לדבר.

נואף מסאלחה: על מה כועס חבר הכנסת בוים?

גדעון עזרא: – – –

מקסים לוי: אותה ממשלה שנבחרה בזכות ערי הפיתוח – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת גדעון עזרא, הוא ברשימת הליכוד ואני נותן לו עוד שתי דקות.

מקסים לוי: – – בזכות אותם אנשים בערי הפיתוח הם נבחרו, ועוד מדברים.

מקסים לוי: על מה מדברים אתם?

מקסים לוי: מאז הסתלקותו של מנחם בגין נטשתם בכלל את הרגש החברתי.

מקסים לוי: אתם מדברים?

מקסים לוי: על מה אתם מדברים?

מקסים לוי: על מי אתם מדברים היום?

מקסים לוי: בשם מי אתם מדברים?

מקסים לוי: בשם אותו שר אוצר?

מקסים לוי: הרי ראיתם שרק לפני כמה ימים הוא בא לפה ודיבר על חברי הכנסת בזלזול, ועוד הוא אומר שהוא לא איש פוליטי.

מקסים לוי: מי אתה?

מקסים לוי: מאיפה באת?

מקסים לוי: מה אתה מרגיש כלפי אותה משפחה במצפה-רמון או בירוחם או בדימונה?

מקסים לוי: אני סיירתי במצפה-רמון, נכנסתי לדירות, והיית צריך לראות איך אנשים חיים שם.

מקסים לוי: אני רוצה לסיים בנושא חוק הדיור הציבורי.

מקסים לוי: נגרם סדק, אולי משווע, לאותם אנשים בעיירות הפיתוח ובשכונות.

מקסים לוי: אחרי 50 שנה החוק הזה נתן להם אולי קצת אור.

מקסים לוי: הכנסת אישרה את החוק רק לפני כמה ימים, והנה מה עושה שר האוצר עם התרגילים שלו?

מקסים לוי: בחוק ההסדרים הוא מנסה למחוק חוק שהכנסת העבירה.

מקסים לוי: מי אתה?

מקסים לוי: אתה תוכל להרוס כאן את הבניין?

מקסים לוי: חוק ההסדרים לא יעבור, ואני מקווה שגם התקציב לא יעבור, משום שאינך רגיש לבעיות חברה.

מקסים לוי: מעלים את הריבית ומבקשים צמיחה.

מקסים לוי: בסעיף אחד הכניסו הסתייגות ובמקום צמיחה כתבו צניחה.

מקסים לוי: לא היתה צניחה?

מקסים לוי: לא היו 250,000 מובטלים בשנה זו?

מקסים לוי: איך זוג צעיר יקנה דירה?

מקסים לוי: איזה בנק ייתן לו 100,000 דולר, אם הוא מובטל היום?

מקסים לוי: והולכים להפריט הכול.

מקסים לוי: אני מסיים ואומר: אוי ואבוי למדיניותה של ממשלה שנבחרה בזכות קולותיהם של תושבי עיירות הפיתוח.

מקסים לוי: אני מקווה שבעזרת השם נוכל ללכת לבחירות מהר, כדי שתלכו הביתה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת דליה איציק, ואחריה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, כשהתמנית לתפקיד, כשהיצר הרע שלט בי והראייה המפלגתית הצרה היתה לנגד עיני, אמרתי: אוי ואבוי, מה עשה לנו ראש הממשלה?

דליה איציק: הביא לנו שר אוצר כל כך סימפתי, כל כך נחמד, נראה מאוד אמין – בעיה.

דליה איציק: והנה, אדוני שר האוצר, הולכת ומסתמנת בך תכונה, אני מוכרחה לומר לך, אף שאתה איש מאוד סימפתי ונחמד, אתה גיבור על חלשים.

דליה איציק: למה?

דליה איציק: ככל שאני לומדת יותר את התקציב וככל שאני מעיינת וככל שאני לומדת אותך בשנה האחרונה, אני מתרשמת שאתה לא מעז לצאת לא נגד ש"ס, לא נגד ראש הממשלה, לא נגד דברים שנראים לך – – – הבאת לכאן תוכניות מדהימות.

דליה איציק: אני רוצה להזכיר לך אותה תוכנית נהדרת, כשפגשתי אותך ביציאה החוצה ואמרת לי: אני אצליח בה, והתקפלת.

דליה איציק: אני לא באה אליך בטענה.

דליה איציק: התלבטתי מאוד איזה קו לנקוט בנאום שלי, מסיבה פשוטה.

דליה איציק: מאוד קשה להיות שר אוצר עם ראש ממשלה כזה.

דליה איציק: שר אוצר שאין לו גב מראש הממשלה לא יכול להצליח, ואפילו לא איש מוכשר כמוך.

דליה איציק: לכן, או שלא אכפת לך לגמור את הקריירה הציבורית שלך בכי רע, וזה מה שהולך לקרות, או שאתה בא אל ראש הממשלה ואומר לו: אדוני, עד כאן; או שאני נשאר שר אוצר, או שאני הולך הביתה.

דליה איציק: עצת ידיד, באמת עצת ידיד – לך הביתה, אדוני שר האוצר, מפני שיש לך ראש ממשלה שלא ייתן לך גב, ואתה יודע את זה כמוני.

דליה איציק: הוא עשה לך כמה תרגילים שצריך המון כוח כדי להתגבר עליהם.

דליה איציק: אדוני שר האוצר, אתה זוכר את הפרויקט "מחשב לכל ילד" שנתניהו הבטיח?

דליה איציק: אתה זוכר את הגאווה שאחזה בו?

דליה איציק: חיפשתי בתקציב לראות איפה המחשב.

דליה איציק: חיפשתי וחיפשתי, אפילו הרכבתי את המשקפיים החדשים שלי, ואני רואה 25 מיליון שקל – לא.

דליה איציק: 40 מיליון שקל – גם לא.

דליה איציק: 100 מיליון שקל – ודאי שלא.

דליה איציק: תקציב ה"מחשב לכל ילד" נשאר בדיוק כמו בשנה שעברה.

דליה איציק: אדוני שר האוצר, אני גם מציעה לך ללכת למגזר הערבי, תסתובב שם.

דליה איציק: בושה וחרפה לחברה הישראלית, האמן לי.

דליה איציק: אני מודה שעד שהסתובבתי בבתי-הספר האלה – פשוט להשפיל ראש, להשפיל מבט.

דליה איציק: לא יכול להיות שנדבר על החברה הערבית כעל חברה שוויונית לעומתנו, וכך נתייחס אליה.

דליה איציק: הגיע הזמן שתעשה מעשה.

דליה איציק: אדוני שר האוצר, נכון שנתניהו הבטיח הרבה מאוד דברים.

דליה איציק: זה קשה, כי מאחורי ההבטחות האלה צריך שיקים.

דליה איציק: הוא הבטיח גם ביטחון.

דליה איציק: אתה זוכר, הוא אמר שלום בטוח והביא ביטחון "פאדיחה".

דליה איציק: זה גם קורה.

דליה איציק: אבל כשאתה מסתכל על כל התוכנית שלך במשך כל השנה, אתה לא רואה לאן זה הולך.

דליה איציק: אני לא רואה לאן זה הולך.

דליה איציק: והאמן לי, אני מקשיבה לך קשב רב.

חיים דיין: את היית יושבת-ראש ועדת החינוך.

דליה איציק: נכון.

חיים דיין: איך לא הסתובבת בבתי-הספר הערביים בקדנציה הקודמת ועזרת להם לשפר את הרמה?

דליה איציק: חשבתי שרק בענייני נשים אתה לא מבין, חבר הכנסת חיים דיין.

דליה איציק: אבל היות ששאלת את השאלה – – –

חיים דיין: – – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דיין, אתה שאלת ואתה מחכה לתשובה.

זאב בוים: – – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת בוים, לא ראיתי חבר כנסת שמבין בכול כמוך.

נואף מסאלחה: אתה מבין בכל דבר וצוחק על כולם.

נואף מסאלחה: לאט לאט.

דליה איציק: חבר הכנסת חיים דיין, חשבתי שרק בעניינים של שוויון נשים אתה לא כל כך מבין, אבל אשמח להסביר לך.

דליה איציק: אני גם שמחה שאתה שואל אותי ומתעניין בשוויון בין גברים לנשים.

חיים דיין: אני מבין טוב מאוד.

חיים דיין: אני גם יכול לעזור.

דליה איציק: אני שמחה.

דליה איציק: ראיתי, עזרת לעוד מישהו.

דליה איציק: אם תוכל לעזור לי, אשמח מאוד.

דליה איציק: אבל, חבר הכנסת חיים דיין, ועכשיו ברצינות, אני רוצה שתדע שהמגזר הערבי סבל 50 שנה וכל ממשלות ישראל הבטיחו הבטחות.

דליה איציק: זה נכון, אתה צודק, אבל בקדנציה האחרונה – אף אחד לא ייקח את זה.

דליה איציק: יש נתונים, ויגיד לך את זה גם שר האוצר.

דליה איציק: מערכת החינוך ובתוכה מערכת החינוך הערבית עשתה פריצת דרך.

דליה איציק: לא מספיק, לא דומה למה שיש במגזר היהודי – אתה צודק; אבל היתה התחלה.

דליה איציק: ואתה יודע כמוני, הייתי יושבת-ראש ועדת החינוך של הכנסת ונקראתי כמה פעמים לסדר והצבעתי נגד הממשלה.

דליה איציק: אני מצפה לזה ממך בכמה נושאים.

דליה איציק: הייתי חברת כנסה צעירה, חדשה, וגם אני חששתי למעמדי.

דליה איציק: אני הרי לא גיבורה גדולה, והעזתי.

דליה איציק: אני מציעה שאת ההעזה הזאת שלך נראה לפחות בשלום הבטוח.

חיים דיין: את יודעת שאני מסוגל – – – גם בחוק הדיור הציבורי.

חיים דיין: אל תעמידי אותי במבחן.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דיין, בסדר, זה לא פולמוס ביניכם.

חיים דיין: את יכולה להביא דוגמה – – –

דליה איציק: נתתי לך תשובה.

דליה איציק: אני גם מציעה שתבדוק את אגרת החינוך שטיפלתי בה וגם את אגרת תעודת הבגרות שטיפלתי בה בהצלחה לא קטנה.

דליה איציק: סלח לי שאני מדברת על עצמי.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני גם לא ראיתי תוכנית למלחמה באבטלה.

דליה איציק: זה גם בכלל לא משנה אם ממשלות קודמות – זה גם לא מדויק, זה צעד פופוליסטי להגיד שהמציאו פתרונות כאלה ואחרים.

דליה איציק: אבטלה היא לא רק עניין למשק, אבטלה היא גם עניין חברתי, כמו שתקציב הוא גם עניין חברתי, הוא לא רק עניין כלכלי נטו.

דליה איציק: כמו שחינוך הוא לא רק עניין פדגוגי, הוא גם עניין חברתי.

דליה איציק: לא יכול להיות שתמשיך בשקט כשמדברים על 260,000 מובטלים, שדרך אגב – רובם ככולם בחרו בראש הממשלה נתניהו, וכל פעם יצפצפו עליהם ואין תוכנית.

דליה איציק: הרי זה מדהים.

דליה איציק: מה אני אגיד לך, זה נראה פשוט רשעות.

דליה איציק: אין לי הסבר אחר.

דליה איציק: תמצא עבודות יזומות, תקרא לזה באיזה שמות שאתה רוצה.

דליה איציק: לא יכול להיות שתבוא לכאן בלי שום תוכנית.

דליה איציק: איך ראש הממשלה נתן לך להביא תקציב בלי איזו תוכנית מינימלית?

דליה איציק: אני חוזרת מההפגנה של הסטודנטים.

דליה איציק: אם לא הייתי מתביישת בגילי המתקדם, הייתי מזמינה אותך לרקוד יחד אתי שם.

דליה איציק: מעולם לא ראיתי הפגנה כל כך מקסימה.

דליה איציק: הייתם שם?

דליה איציק: אחת ההפגנות המדהימות שראיתי.

דליה איציק: באמת, אדוני שר האוצר, ראית חבר'ה שזה בא להם מהבטן ומהלב, ולאף פוליטיקאי הם לא נתנו שם לדבר.

דליה איציק: הייתי כל כך גאה בהם – אף אחד.

דליה איציק: והם עמדו על זה.

דליה איציק: אתה מכיר את הפוליטיקאים, מה קורה להם כשהם רואים מיקרופון ומצלמה.

דליה איציק: כולנו לוקים בזה.

דליה איציק: לאף אחד הם לא נתנו לדבר.

דליה איציק: היית צריך לראות שם מתנחלים ואנשי כיפות סרוגות.

דליה איציק: אפילו ראיתי שם שניים עם כיפות שחורות.

דליה איציק: ערבים, יהודים ודרוזים.

דליה איציק: זה היה מחזה מדהים.

דליה איציק: האנשים האלה לא עומדים לוותר, אדוני שר האוצר.

דליה איציק: פתחתי ואמרתי לך שאתה גיבור על חלשים.

דליה איציק: תחשוב שאריה דרעי מדבר אתך, שהוא הפטרון שלהם.

דליה איציק: כשאריה דרעי מדבר אתך, אתה לא מסתכל לו בגובה העיניים.

דליה איציק: תחשוב שהוא הפטרון שלהם.

דליה איציק: תקרא להם.

דליה איציק: תהיה אמיץ, תעשה מעשה.

דליה איציק: אתה יודע, המחנה שקורא לעצמו המחנה הלאומי, תראה איזה פרדוקס.

דליה איציק: הרי מה אומר המחנה הלאומי?

דליה איציק: לנו, הוא אומר, אין סיכוי במרחב הים-תיכוני, כי אנחנו בונים על איכותו של האדם, על השבחתו של האדם.

דליה איציק: והנה, אדוני שר האוצר, אותו דבר שאנחנו מדברים עליו, השבחתו של האדם, אנחנו הורגים, אנחנו מחסלים.

דליה איציק: זאת ממשלה שהורגת את ההווה, אבל היא גם הורגת את העתיד.

דליה איציק: אדוני שר האוצר, אתה נקודת האור היחידה אולי שיכולה להגיד לו: אני לא צריך אותך במרכז הליכוד.

דליה איציק: אני לא חבר הכנסת בוים.

דליה איציק: אני לא צריך כל הזמן לצעוק פה כדי שתראה שאני צועק.

דליה איציק: אני לא צריך אותך.

דליה איציק: יש לי משרד טוב, עשיר.

דליה איציק: אני יכול לעשות כסף.

דליה איציק: יש לך כל הכוח להגיד לו: אדוני ראש הממשלה, עד כאן.

דליה איציק: תזכור את המלים שלי.

דליה איציק: עכשיו אני פונה אליך כידידה.

דליה איציק: אני מציעה לך, אדוני שר האוצר – – –

ענת מאור: איזו נקודת אור?

ענת מאור: הוא ביטל את חוק הדיור הציבורי.

זאב בוים: את יכולה לחזור על המשפט – – –

דליה איציק: כשתהיה מספיק חשוב, חבר הכנסת בוים.

דליה איציק: אני רוצה להשיא לך עצה.

דליה איציק: שמע לי, אחרת אנחנו עוד ניפגש ואתה תגיד: חברת הכנסת דליה איציק, את הצעירה, הפחות חכמה, הפחות מבינה, הפחות מנוסה, איך לא שמעתי בקולך.

דליה איציק: אתה תצא מכאן על אלונקה ציבורית – שתאריך ימים – ציבורית.

דליה איציק: שים לב לעניין הזה.

דליה איציק: יש לך קואליציה בעייתית, מסובכת, מורכבת, מפולגת, מסוכסכת, ואתה עומד לשלם את המחיר.

דליה איציק: בלי להניד עפעף הוא יטיל עליך את כל המאבק הזה.

דליה איציק: אדוני שר האוצר, אני כמעט מתחננת בפניך.

דליה איציק: הבית הזה מלוכד ומאוחד סביב המאבק של הסטודנטים.

דליה איציק: עכשיו, כאות מחאה – היום הבטחתי להם שאני אלבש את החולצה הזאת.

דליה איציק: פעם ראשונה בימי חיי שאני עושה זאת.

דליה איציק: אני מבקשת ממך שתזמין אותם לישיבה.

נואף מסאלחה: אני מבקש שתפסיקי.

נואף מסאלחה: יכולתי להוציא אותך.

נואף מסאלחה: כך נוהג היושב-ראש כשעושים דבר כזה.

חיים דיין: זו פגיעה בכנסת.

חיים דיין: זו ממש בושה.

נואף מסאלחה: זה נכון, אבל אני לא רוצה להוציא אותה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת דליה איציק, לפחות תלבשי את הז'קט שלך.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום היו שני אירועים בירושלים.

תמר גוז'נסקי: האחד, העצרת הענקית של הסטודנטים.

תמר גוז'נסקי: השני, עצרת הפגנה של דיירי הדיור הציבורי.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת ששר האוצר לא הלך לא לעצרת הזאת ולא לעצרת הזאת, משום שלשר האוצר ולממשלה שהוא מייצג אין תשובה על שום בעיה חברתית אמיתית.

תמר גוז'נסקי: יש לו מדיניות ברורה שהוא מנהל, שהממשלה הזאת מנהלת מאז החלה לכהן, והיא באה לידי ביטוי גם בתקציב הזה.

תמר גוז'נסקי: המדיניות הזאת אומרת לבזבז את הכספים עד כמה שאפשר יותר למירוץ החימוש, להתנחלויות, ולכן הגדילו את ההוצאות הצבאיות בכ-700 מיליון שקל – אני מדברת על ההוצאות הרשמיות – ובאותו זמן ובמקביל קיצצו 350 מיליון שקל בחינוך היסודי.

תמר גוז'נסקי: זאת ההשוואה, אדוני שר האוצר, זה הכסף שאתה מבזבז על ההתנחלויות ועל ההכנות למלחמה הבאה.

תמר גוז'נסקי: כנראה ראש הממשלה בטוח שהיא תהיה, כי הוא כנראה לא מתכוון לבצע שום הסכם ומתכונן למלחמה, אבל אין כסף לחינוך היסודי, צריך להגדיל את הצפיפות בכיתות.

תמר גוז'נסקי: הורים שמשלמים, יש חינוך לילדים שלהם, אבל כשצריך לתת חשמל לבתי-ספר של הבדואים, אדוני שר האוצר – לא מצאו את הכסף לתת להם חשמל, והם צריכים ללמוד בחושך.

תמר גוז'נסקי: הממשלה הזאת הפכה להיות ממשלת האבטלה בשנתיים שחלפו, אבל שר האוצר והממשלה הזאת חושבים שאבטלה היא לא רק תופעה נורמלית, לא רק תופעה שצריך לחיות אתה.

תמר גוז'נסקי: שר האוצר דיבר על טייפונים והוריקנים.

תמר גוז'נסקי: זאת כנראה התשובה שלו למובטלים.

תמר גוז'נסקי: הם צריכים להתנחם בהוריקנים ובטייפונים.

תמר גוז'נסקי: אבל ראש הממשלה ושר האוצר שלו חושבים, שאבטלה היא הזדמנות פז לפגוע בזכויות המובטלים, לקצץ בקצבאות הביטוח הלאומי, להוריד את גובה דמי האבטלה, לקצץ בשכר המינימום.

תמר גוז'נסקי: בשבוע שעבר, כאשר אמרתי לשר האוצר, שהטענה שלו שצריך לקצץ בשכר חברי הכנסת היא דמגוגיה, כי כל הכוונה שלו היא לקצץ בשכר המינימום ולקצץ בדמי האבטלה, שר האוצר נעלב.

תמר גוז'נסקי: והנה, מונח לפנינו חוק ההסדרים, יצא המרצע מן השק.

תמר גוז'נסקי: זה מה שאתה, אדוני, רוצה.

תמר גוז'נסקי: שכר הבכירים הוא עלה תאנה, משום שהיום יש במדינת ישראל אנשים שנהנים וייהנו מהקלות מס.

יובל נאמן: תורידי את עלה התאנה הזה.

תמר גוז'נסקי: לא, אנחנו לא ניתן לממשלה הזאת להעמיד פנים של שוויון חברתי.

תמר גוז'נסקי: אתם ממשלת דמגוגיה בכל תחום.

תמר גוז'נסקי: אתם מספרים שאתם דואגים למתנחלים, שום מתנחל לא יזוז, ואתם אומרים שאתם דואגים לשלום.

תמר גוז'נסקי: אתם מדברים על שכר הבכירים, וכל התקציב שלכם מכוון נגד העובדים, נגד המובטלים, נגד הקשישים ונגד הילדים.

תמר גוז'נסקי: היום אנחנו עומדים מול ממשלה שמחשקת את עצמה בעזרת חוק ההסדרים, משום שאין לה אומץ לבוא לוועדת העבודה, לבוא לכנסת ולהציע שינויים בחוק הביטוח הלאומי.

תמר גוז'נסקי: אל תעשה את המעקף הזה שעוקף דמוקרטיה ועוקף זכויות.

תמר גוז'נסקי: אבל אם אנחנו לא צריכים את כל הדברים האלה ואם כל זה לא מספיק, באה הממשלה הזאת ומציעה לנו בעצם חזון של מדינת אבטלה.

תמר גוז'נסקי: כי מה יקרה בתחזית לשנתיים הבאות, לשלוש השנים הבאות?

תמר גוז'נסקי: מה יתפתח?

תמר גוז'נסקי: אתה אומר: לא אנחנו אשמים, אחרים אשמים.

תמר גוז'נסקי: אתם בכלל לא אשמים, בוודאי.

תמר גוז'נסקי: מעלים את הריבית – זו לא אחריות של הממשלה הזאת.

תמר גוז'נסקי: מקצצים בשירותים – זו לא אחריותה.

תמר גוז'נסקי: מפטרים עובדים מהשירות הציבורי – זו לא אחריותה.

תמר גוז'נסקי: אדוני השר, מותר לילדים ללמוד בכיתה עם 30 ילד או שהם צריכים ללמוד בכיתה עם 42 ילד?

תמר גוז'נסקי: מותר שיהיה לילדים פסיכולוג, או אולי רק ההורים העשירים ילכו לפסיכולוג הפרטי?

תמר גוז'נסקי: אדוני השר, הצעת התקציב הזאת היא הצעה של הכנה למלחמה, היא הצעה של החרפת הקיטוב החברתי במדינת ישראל, פגיעה חמורה מאוד בכל השכבות החלשות; ובאותו זמן, אדוני השר, אתה מכין את הרפורמה הזאת, שתקל עוד יותר על אלה שכבר מקבלים את המיליארדים כל שנה בתור הקלות מהמעבידים.

תמר גוז'נסקי: לכן, צריך וחובה, לכל מי שדואג לעתידה של ישראל, להצביע נגד הצעת התקציב.

תמר גוז'נסקי: תודה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת נעמי חזן.

נואף מסאלחה: אחריה – חבר הכנסת יונה יהב.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, מונחות בפנינו שתי הצעות חוק, הצעת חוק התקציב והצעת חוק ההסדרים במשק המדינה.

נעמי חזן: אדוני שר האוצר, אתה משפטן, וקודם כול אני רוצה לייחד את דברי לחוק ההסדרים, כי חוק ההסדרים צריך להטריד אותך, בתור משפטן, בצורה יוצאת דופן, משתי סיבות מרכזיות.

נעמי חזן: הסיבה הראשונה – החוק הזה הוא חוק שמקפל בתוכו גישה של זילות הכנסת וזילות תהליך החקיקה.

נעמי חזן: אנחנו עמלים בבית הזה, חברי כנסת מכל הסיעות, בצורה רצינית ועמוקה, כדי לחוקק חוקים שאנחנו חושבים שהם צודקים לאזרחי המדינה, ובחוק ההסדרים הזה נמחקים במחי יד חוקים שעבדנו עליהם זמן רב.

נעמי חזן: אני אביא רק כמה דוגמאות, אף-על-פי שהן הוזכרו על-ידי קודמי: הוראת שעה לעניין שכר מינימום, תיקון חוק גמלאים – אני אגיע לחוקים הקשים, אדוני שר האוצר – תיקון בחוק האזרחים הוותיקים, תיקון חוק הסניגוריה הציבורית, תיקון חוק הסיוע המשפטי.

נעמי חזן: כל התיקונים האלה מבטלים הישגים של כנסת ישראל.

נעמי חזן: תיקון חוק יום חינוך ארוך, והחמור מכול – תיקון חוק הדיור הציבורי.

נעמי חזן: אדוני שר האוצר, אני עדיין פונה אליך כמשפטן.

נעמי חזן: איך אפשר להצדיק חוק גורף, שמוחק במחי יד עבודת חקיקה?

נעמי חזן: הדבר הזה נבצר מבינתי ברמה המשפטית.

נעמי חזן: יש בעיה נוספת בחוק ההסדרים.

נעמי חזן: בעצם המחיקה יש שינוי של תפיסת עולם של מדיניות חברתית וניסיון לשנות קונצפציה של המחוקקים על-ידי הנחתה מלמעלה של קונצפציה חברתית שונה לחלוטין, ולא כך צריך הדבר להיעשות ואין דרך להצדיק את העניין הזה.

נעמי חזן: כדי שלא תטעה ותגיד שאני אומרת דברים בעלמא, אני רוצה להביא שתי דוגמאות מהתקציב המוצע במשרד ראש הממשלה, בשני סעיפים קטנים כביכול.

נעמי חזן: אדוני שר האוצר, בסעיף 04 של משרד ראש הממשלה יש סעיף 0198 – סיוע לנפגעות תקיפה מינית.

נעמי חזן: ומה ההוצאה המוצעת?

נעמי חזן: אפס.

נעמי חזן: אין.

נעמי חזן: לא קיים.

נעמי חזן: הסעיף קיים, ההקצאה לא נמצאת.

נעמי חזן: דוגמה שנייה מאותו תקציב של משרד ראש הממשלה: אחרי שש שנים וחצי של חקיקה חוקקנו את חוק הרשות לקידום מעמד האשה, ובחוק יש חובה במשרד ראש הממשלה לתקצב את הרשות.

נעמי חזן: הפכתי את התקציב של משרד ראש הממשלה פעם אחר פעם אחר פעם, אני לא מוצאת סעיף כזה, אף-על-פי שיש חובה בחוק שהסעיף הזה יהיה.

נעמי חזן: אם כן, חוק ההסדרים הוא ביזוי הכנסת וביזוי קונצפציה חברתית וכלכלית, והדוגמאות לכך הן בקיום סעיפים אבסורדיים ובהעדר סעיפים תקציביים חשובים.

נעמי חזן: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת יונה יהב.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בנאומך, אדוני השר, הודעת שהמדיניות הכלכלית שלך מושתתת על ארבעה אדנים: עקביות, אמינות, יציבות ואחריות.

יונה יהב: לא טרחת בנאומך להבהיר את המשמעויות של המונחים האלה וכיצד הם מתחברים ומשיקים למדיניות בפועל שאתה ומשרדך מבצעים, אבל לפחות על דבר אחד לא העזת לחזור: לא טענת שהכלכלה שלנו היא אי של יציבות.

יונה יהב: להיפך, אתה הסברת את התמורות שעוברות על הכלכלה העולמית, את העליות והמורדות של הכלכלות במזרח, ושהן אינן פוסחות עלינו.

יונה יהב: אבל אני חייב לומר לך, שנודע לי רק לאחרונה, שאם בנק ישראל היה מזרים ביקושים של 60 מיליון דולרים, היינו חוסכים לנו את המהמורות ואת התמורות הכל-כך קיצוניות בשער הדולר, אבל מובן שאם נגיד בנק ישראל נמצא ב"וולדורף אסטוריה" הוא לא מסוגל לעמוד על התמורות האלה ולעצור אותן.

יונה יהב: לכן, כתוצאה מהזנחה רשלנית, כבר איננו אי של יציבות, וגם המלה יציבות אינה יאה לסך כל המדיניות שמתבצעת כאן.

יונה יהב: אם המלה יציבות לא יאה למדיניות המתבצעת, מובן שיש לזה השלכות, למשל, על אותו סעיף 46 בנאומך, שמדבר על גיוסי הון בחוץ-לארץ.

יונה יהב: אני בהחלט יודע שהגיוסים האלה נתקלים היום בבעיה מאוד רצינית, מכיוון שבהחלט במה שקרה ועובר על הכלכלה, והסטגנציה בהתפתחות הכלכלית בשנתיים האחרונות – זה בהחלט לא מהווה אטרקציה למשקיעי חו"ל במובן הכלכלי של המלה, וגם לא מהווה אטרקציה בגיוס של ארגון ה"בונדס" מבחינת איגרות ושטרות.

יונה יהב: והרי אתם מבססים חלק מהגיוס של כ-10 מיליארדי שקלים המתוכננים לשנת הכספים 1999 דווקא על אותם גיוסי חו"ל.

יונה יהב: כבר אמרו חברי, שחוק ההסדרים במשק הוא בהחלט בושה פרלמנטרית.

יונה יהב: הוא חוק שעוקף את הריבון.

יונה יהב: הוא חוק שמכניס בפח האשפה שלו, אם מותר לי להשתמש בביטוי של רחוב, דברים שלא ממין העניין.

יונה יהב: מדוע אתה מביא במסגרת חוק ההסדרים שינוי קונצפט כל כך מהותי של פנסיה תקציבית לנבחרים?

יונה יהב: מדוע אתה מביא באמצעות חוק ההסדרים את כל השינוי במבנה של קופות-החולים?

יונה יהב: מדוע אי-אפשר להביא לבית הזה דיון נוקב, שמסביר מדוע אנחנו הולכים לשינויים המבניים האלה?

יונה יהב: אני אומר לך כהאי לישנא, שהשינויים המבניים האלה הופכים את קופות-החולים האלה למבנים של דירקטוריונים פוליטיים; הצורה של הכפפת הדירקטוריונים, הצורה של עיצוב הדירקטוריונים, המבנה שאתם מלבישים עליו, ואיך.

יונה יהב: האם כשאנחנו מנסים לנתח את היעדים של התקציב ושל המשק בשנת התקציב הבאה אנחנו חייבים לדון במבנה הטכני של קופות-החולים?

יונה יהב: האם מכאן תבוא הבשורה?

יונה יהב: הרי אפילו הכותרת אומרת, שחוק ההסדרים במשק בא להסדיר את יעדי המשק ואת יעדי התקציב.

יונה יהב: האם המבנים הטכניים האלה הם יעדי התקציב שלנו?

יונה יהב: אני בהחלט מתפלא על הגישה הזאת, מאחר שאני יודע שהיא לא באה מבית-המדרש המקורי שלך.

יונה יהב: כי אתה מתפאר בתחילת הנאום שלך מההישגים שלנו בהיי-טק מבחינת הסטרט-אפים.

יונה יהב: אתה אפילו נוקב במספר של 3,000 סטרט-אפים שפועלים במדינה.

יונה יהב: יש לי הכבוד להיות ה-CHAIRMAN של הפארק התעשייתי הגדול ביותר במדינה, פארק מת"ם בדרומה של העיר חיפה, ואני אומר לך שאני מודאג לחלוטין מהעובדה של הקיצוץ הדרמטי בתקציבים של המדען הראשי.

יונה יהב: מדוע אתה לא מתמודד עם השאלה הזאת ואתה בא ומתפאר בהישגם של הסטרט-אפים האלה?

יונה יהב: הרי הסטרט-אפים האלה כמעט מחציתם נידונים לכליה.

יונה יהב: במה אנחנו נתפאר אם זה מצב העניינים מבחינה תקציבית?

יונה יהב: זה בהחלט מתקשר עם מה שקורה במוסדות להשכלה גבוהה.

יונה יהב: לנו יש היום כ-5 מיליוני יהודים, ובארצות-הברית יש כ-5 מיליוני יהודים, ו-5 מיליוני היהודים של ארצות-הברית מייצרים חצי מיליון סטודנטים ואנחנו מייצרים רק 100,000 סטודנטים.

יונה יהב: למה ביעדי התקציב שלך אין תשובה על השאלות האלה?

יונה יהב: מדוע הסטודנטים חייבים לבוא ולהתפרע מחוץ לקמפוסים שלהם כדי לעורר את דעת הקהל ואת דעת הממשלה ואת דעת משרד האוצר לשאלות האלה, כשביעדי התקציב בכלל אין תשובות על הדברים האלה, אדוני השר?

נואף מסאלחה: אתה צריך לסיים.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת יוסי כץ.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אומנם דובר כאן הרבה על חוק ההסדרים במשק ככלי אנטי-פרלמנטרי בעצם.

עזמי בשארה: האמת היא שהוא כלי פרלמנטרי.

עזמי בשארה: זה חוק כמו שאר החוקים, חברי הכנסת יכולים לאשר אותו ולא לאשר אותו.

עזמי בשארה: כלי פרלמנטרי, כמו חוק הבחירה הישירה לראשות הממשלה.

עזמי בשארה: אני לא מבין למה הכנסת מקבלת את זה.

עזמי בשארה: לא העם שלה מביא את זה אלא הממשלה מביאה את זה, כיוון שזה נוח לה.

עזמי בשארה: כך היא צריכה לעבוד.

עזמי בשארה: אם הפרלמנט רואה שהחוק הזה הוא עלבון לפרלמנטריזם, יקומו הפרלמנטרים ויעשו משהו נגד החוק הזה.

עזמי בשארה: דרך אגב, הוא כל שנה עבה יותר מאשר בשנה שלפניה.

עזמי בשארה: השנה הוא עבה יותר משום שהיתה חקיקה פעילה מאוד בבית הזה בשנה שעברה, אז הוא חייב להיות יותר עבה, בשביל לדחות חוקים כמו חוק הדיור הציבורי לשנת 2001, חוק יום לימודים ארוך לשנת 2004 וחוק ערי ואזורי פיתוח לשנת 2004.

עזמי בשארה: תסתכלו על החוקים האלה, מה המבנה שלהם?

עזמי בשארה: למה החוקים האלה בדיוק?

עזמי בשארה: אלה חוקים שמתייחסים לאזרח הישראלי הפשוט, שאין לו סקטור.

עזמי בשארה: לדעתי, היום קל להיות כל דבר במדינת ישראל.

עזמי בשארה: אפשר להיות מתנחל, יש קואליציה אדירה כאן של מתנחלים שיכולה לטרפד כל הסכם, אפילו להפיל ממשלות.

עזמי בשארה: אפשר להיות חרדי, דתי-לאומי, אפילו אפשר להיות מזרחי – – –

אברהם פורז: – – –

עזמי בשארה: לא, היא מנסה.

עזמי בשארה: יש לה שיניים.

עזמי בשארה: זה לובי עם שיניים.

עזמי בשארה: אתה לא מסכים אתי – – –

אברהם פורז: – – – שיניים תותבות.

עזמי בשארה: יותר חדות משלך.

עזמי בשארה: ויש עוד ועוד לובי'ס, אבל מובן שלאזרח הערבי אין לובי.

עזמי בשארה: יש ניסיונות להקים לובי, מצחיקים קצת, עם הסיפור הזה של נצביע לא נצביע לממשלה הזאת.

עזמי בשארה: דרך אגב, אני רוצה להזכיר כאן, אדוני היושב-ראש, כיוון שזה הועלה על-ידי כמה חברי כנסת, העניין הזה של חברי כנסת ערבים שקיבלו הוראה לתמוך בממשלה הזאת – אשריך נתניהו וכו'.

עזמי בשארה: אני לא יודע אם שמעת את הדברים – – –

נואף מסאלחה: בוא נצביע נגד.

עזמי בשארה: – – – מעל הבמה הזאת – – –

נואף מסאלחה: בוא נעשה תרגיל – – – אני ראשון.

עזמי בשארה: אני רוצה להגיד לך – – –

נואף מסאלחה: בוא נצביע נגד – – –

עזמי בשארה: – – – אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הערבים, כך תפיסתי לפחות, אני לא יודע – – –

זאב בוים: – – –

עזמי בשארה: כן, יש חלק שאמרו.

עזמי בשארה: חברי הכנסת הערבים בכנסת הזאת מייצגים חלק מהעם הערבי הפלסטיני, אזרחי מדינת ישראל.

עזמי בשארה: אנחנו לא מייצגים כאן, ושום הנהגה פלשתינית שבעולם לא תיתן לנו כאן הוראות.

עזמי בשארה: שום הנהגה.

קריאה: – – –

עזמי בשארה: זו פנינה רוזנבלום שלכם.

אברהם פורז: פנינה רוזנבלום רצה באופן עצמאי.

עזמי בשארה: אדוני היקר, אנחנו מייצגים ציבור שבחר אותנו; לא מקבלים הוראות מאף אחד, מאף אחד.

עזמי בשארה: אם אנחנו חושבים שצריך לקצר את חייה של הממשלה הזאת, נצביע בעד קיצור חייה של הממשלה הזאת – – –

חיים דיין: אם תצליח.

עזמי בשארה: זה העניין.

עזמי בשארה: כן, אם נצליח, ודאי.

עזמי בשארה: אנחנו ננסה להצליח בכל הצבעת אי-אמון.

קריאות: – – –

עזמי בשארה: חתמו הסכם שלום או לא חתמו הסכם שלום – – –

קריאות: – – –

עזמי בשארה: אני רוצה להיות כאן ברור בעניין – – –

קריאות: – – –

נואף מסאלחה: לחבר הכנסת עזמי בשארה יש רשות הדיבור.

אברהם פורז: – – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פורז.

עזמי בשארה: את הביקורת שלי על ההסכם האמור אני אמרתי.

עזמי בשארה: פורז, אל תפריז יותר מדי.

עזמי בשארה: את הביקורת שלי על ההסכם כבר אמרתי, אף שחתמה אותו ההנהגה הפלסטינית עם ממשלת ישראל.

עזמי בשארה: יש לי ביקורת עזה על ההסכם, אני גם לא אצביע בעד ההסכם הזה.

עזמי בשארה: אני לא אצביע נגדו, כי אני לא אשב עם בני אלון והמתנחלים על אותו כיסא.

עזמי בשארה: יש לי ביקורת חזקה על ההסכם הזה, ובכל זאת אני חושב שצריך כמה שאפשר לבטל, לקצר את חייה של הממשלה, ואני רוצה להגיד את זה כדי למנוע אי-הבנה.

עזמי בשארה: אני מייצג ציבור מסוים וציבור ביקורתי וציבור מפוקח מאוד לגבי מה שקורה סביבו.

עזמי בשארה: לא מקבלים הוראות מאף אחד.

עזמי בשארה: אני חושב שהתקציב הזה, אדוני, הוא תקציב של קיפאון והעדר צמיחה.

עזמי בשארה: ברור, נאמר כאן, דובר כאן הרבה על המצב המדיני.

עזמי בשארה: אני לא יודע אם שר האוצר וראש ממשלתו הפנימו חזק את העניין של הקשר בין מצב מדיני לקיפאון.

עזמי בשארה: ברור לי גם שאני לא יודע אם שר האוצר – אני חושב שהוא מודע לכך, מאחר שכל התקציב הזה נוסח בספטמבר, על בסיס המידע של אוגוסט – הביא בחשבון את כל האינפלציה שהיתה בינתיים.

עזמי בשארה: אני חושב שהמסגרת של התקציב הזה לא תחזיק מעמד בכלל בממדי האינפלציה הקיימים.

עזמי בשארה: ודאי שבעניינים של חינוך וכו'.

עזמי בשארה: גם נאמר העניין של קיפאון החינוך וכו' – שמעתי כך מפה לאוזן כל מיני הצהרות על תוכנית חומש לגישור פערים בין המגזר הערבי למגזר היהודי, אבל אני לא רואה שום מספרים ושום תוכנית, אדוני שר האוצר.

עזמי בשארה: שום מספרים ושום תוכנית; דיבורים, באמת כמו הדיבורים על מחשב לכל ילד, כפי שאמרה דליה איציק כאן – – –

חיים דיין: חבר הכנסת בשארה, משפט מסכם.

עזמי בשארה: לא, אדוני, אני מבקש ממך – – –

חיים דיין: אני רואה את השעון.

עזמי בשארה: אני יודע, אני רואה, אבל היו באמצע קריאות ביניים של לפחות שתיים-שלוש דקות.

עזמי בשארה: אני מבקש את רוחב לבך, אדוני היושב-ראש – – –

חיים דיין: אני אאפשר לך – – –

עזמי בשארה: אני חייב להגיד את שתי הנקודות הללו.

חיים דיין: – – – עוד שתי דקות.

עזמי בשארה: תודה רבה לך.

עזמי בשארה: בנושא הזה אנחנו לא נראה שום דבר רציני, להיפך, אנחנו רואים כאן דמגוגיה טוטלית, כמו בנושא האבטלה ובנושאים אחרים.

עזמי בשארה: לדעתי, גם כל המבנה התקציבי מלא דמגוגיה, אף שאני יכול לציין נקודה אחת לשבח, להבדיל מהאחרים.

עזמי בשארה: הסיפור הזה של הפנסיה התקציבית – אני מברך אתכם.

עזמי בשארה: ביטול הפנסיה התקציבית והעניין הזה של התניית גודל המשכורת של ראשי מועצות במספר התושבים – גם טוב.

עזמי בשארה: אני חושב שזה טוב; יהיו פחות מועמדים לרשויות המקומיות בכמה כפרים.

עזמי בשארה: זה בסדר.

עזמי בשארה: אבל כל השאר, גם המסגרת התקציבית, גם העיקרון עצמו, שאתה מפחית מס בעשירונים העליונים בתקווה שהם ישקיעו, כשאתה בונה על ההשקעות שלהם ודווקא בוחר לקחת מהשכבות החלשות בדיוק כאן, אתה לוקח מתשלומים לסניגוריה הציבורית.

עזמי בשארה: אפשר לגעת בדבר כזה, אדוני השר?

עזמי בשארה: למי נעשית הסניגוריה הציבורית?

עזמי בשארה: לנרקומנים, לאנשים שאין להם כסף לשלם וכו'.

עזמי בשארה: הרי היא נעשתה כיוון שהם לא יכולים לשלם לעורך-דין.

עזמי בשארה: אז אתה אומר להם: תשלמו לעורך-דין בסניגוריה הציבורית, אבל איך אפשר לחשוב על לקחת מהם?

עזמי בשארה: איך אפשר להקטין הנחות לאזרחים ותיקים באגרת רשות השידור וארנונה?

עזמי בשארה: משם יבוא הכסף?

עזמי בשארה: שם אתם פוגעים?

עזמי בשארה: איך אפשר לדבר על תקציב בריאות ועל עלייה, על מצב הבריאות במדינה הזאת, במדינת רווחה, כאשר עם כל התוספות, עם כל הבעיות, מ-8.8, התשלום של הממשלה למערכת הבריאות, אנחנו יורדים ל-8.7 בשנה הבאה.

עזמי בשארה: כלומר, יורדים.

עזמי בשארה: יורדים עם האינפלציה ועם הכול, אבל גם יורדים במספרים אבסולוטיים.

עזמי בשארה: זה פשוט לא ייאמן עד כמה התקציב הזה הוא בעצם ציני, ממש ציני, לדעתי, למרות הקונצפציה בוא נגיד הסופר-ליברלית, שלפיה אתה מוריד מסים מהעשירונים העליונים בתקווה שהם ישקיעו.

עזמי בשארה: אף אחד לא ישקיע במצב לא יציב כזה – פוליטית, מדינית וכו' – עם חוסר בהירות בכל הנוגע למדיניות הכלכלית של הממשלה.

עזמי בשארה: אני חושב, אדוני השר, שזה תקציב איום ונורא מבחינתם של האזרחים הפשוטים שאין להם סקטור ולובי בכנסת הזאת.

עזמי בשארה: זה תקציב איום ונורא.

עזמי בשארה: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת, אתה פה?

חיים דיין: חשבתי שאני נשאר פה.

חיים דיין: בבקשה.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני מתייחס לניתוח הכלכלי שלך באותה מידה של אמון שהתייחסתי להבטחות הבאות שאליהן התייחסה הממשלה ואותן היא הבטיחה בפעמים הקודמות, ואני קורא: תונהג מדיניות להבטחת תעסוקה במשק; יופעל חוק ערי הפיתוח; יונהג יום לימודים ארוך; יתוגבר פרויקט שיקום השכונות; יוגדל הסיוע למחוסרי דיור, לזוגות צעירים; הממשלה תפעל לביצוע תוכנית "בנה ביתך"; יוגדל הסיוע לסטודנטים מעיירות פיתוח ומהשכונות.

יוסי כץ: אלה הבטחות שניתנו על-ידי הממשלה שאתה מכהן בה.

יוסי כץ: נדמה לי, שאף אחת מהן לא התקיימה.

יוסי כץ: רובן גם בתוכנית שלך לחוק ההסדרים – יש בהן הרעה.

יוסי כץ: אני גם סקרן לדעת מה בוצע מהמסמך שאתה הצגת בפנינו בפעם הקודמת – שורה ארוכה של התחייבויות שלך, כשר האוצר, ושל הממשלה, כמעט לכל המפלגות בקואליציה.

יוסי כץ: מאוד מעניין מה בוצע מתוך זה ובאיזו מידה של רצינות צריך להתייחס לזה.

יוסי כץ: חוק ההסדרים שאתה מכין כולל, לא פחות ולא יותר, תיקונים ל-40 חוקים שהכנסת חוקקה.

יוסי כץ: אני שואל אותך כמשפטן: אתה חושב שזה תקין?

יוסי כץ: זו דרך של חקיקה?

יוסי כץ: מדובר ב-40 חוקים: פקודת העיריות, פקודות המועצות המקומיות, חוק ההסדרים, חוק ערי ואזורי פיתוח, חוק שכר חברי הכנסת, חוק גמלאות, חוק רשויות מקומיות (גמלאות), חוק שירות המדינה (גמלאות), חוק התכנון והבנייה, חוק ניירות ערך וחוק המים.

יוסי כץ: המצאת היטל חדש: היטל הפקה.

יוסי כץ: בכל זאת, זה משהו מקורי, ואי-אפשר להגיד שלא.

יוסי כץ: כל שר אוצר מייחל להמציא איזה מס חדש, איזה דבר חדש.

יוסי כץ: הנה, יש היטל הפקה על שם השר נאמן – משהו חדש.

יוסי כץ: כמו כן כולל חוק ההסדרים את חוק המקרקעין, חוק הגז, פקודת התעבורה, חוק מימון מפלגות, חוק הגנת הדייר, חוק ההגבלים העסקיים, חוק ההסדרים במגזר החקלאי המשפחתי, חוק קליטת חיילים משוחררים, חוק סל הקליטה וחוק הביטוח הלאומי.

יוסי כץ: דרך אגב, את כל ענף המילואים, את הכספים בענף המילואים, רוצים להעביר לאבטלה.

יוסי כץ: למה?

יוסי כץ: נגמר הכסף?

יוסי כץ: איזה מין צורה זו?

יוסי כץ: הכנסת התנגדה לזה וטרפדה את זה, ואז שמים את זה בתוך חוק ההסדרים.

יוסי כץ: כמו כן, כולל חוק ההסדרים את פקודת מס הכנסה, חוק הבטחת הכנסה, חוק ביטוח בריאות ממלכתי – ועל זה דיברו קודמי ועוד ידברו הרבה, וכן את פקודת הרוקחים, חוק ארגון הפיקוח על העבודה, חוק הסכמים קיבוציים, חוק שירותי תיירות, חוק רשות נמלים ורכבות, חוק הבזק, חוק הגליל וחוק פיצוי לנפגעי אסון טבע.

יוסי כץ: זה נכון – הממשלה הזו היא ממש אסון טבע.

יוסי כץ: מגיעים הרבה פיצויים לציבור.

יוסי כץ: כמו כן, חוק ההסדרים כולל את חוק האזרחים הוותיקים.

יוסי כץ: זה מה שאתם עושים – סטירת לחי לכנסת.

יוסי כץ: הכנסת רק לפני כמה חודשים הפכה את הקערה על פיה ותיקנה את העוול שהממשלה גרמה, ועכשיו עוד הפעם מבטלים.

יוסי כץ: זה פשוט לא מכובד.

יוסי כץ: דווקא לקחת את ציבור האזרחים הוותיקים שזכו להנחה הזו?

יוסי כץ: זה לא רק עניין של כסף, אלא זה גם עניין של איזו תחושה.

יוסי כץ: דווקא בהם משחקים כמו במטוטלת.

יוסי כץ: זו פשוט בושה.

יוסי כץ: מדינה גם צריכה לשמור על איזו מידה של כבוד.

יוסי כץ: חוק ההסדרים כולל גם את חוק סיוע משפטי, חוק הסניגוריה הציבורית, ואת חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה – אין שום כוונה לקיים אותו.

יוסי כץ: הכול – לדחות.

יוסי כץ: יש גם חוק עובדים זרים וחוק דיור ציבורי.

יוסי כץ: זהו סעיף שהוא ממש בושה וכלימה.

יוסי כץ: אדוני שר האוצר, אסיים בבדיחה, ואל תיקח זאת אישית.

יוסי כץ: מספרים על עורך-דין מעולה המומחה בדיני מסים, שהגיע אליו לקוח שנתבקש לשלם למס הכנסה מיליון שקלים חדשים.

יוסי כץ: אמר לו הפרקליט: אין בעיה.

יוסי כץ: הוא עבד, טרח, נימק והופיע, ובסוף הלקוח שילם רק חצי מיליון ש"ח.

יוסי כץ: אבל הגיעה שעת התשלום לעורך-הדין, והלקוח ביקש לדעת מה שכר הטרחה.

יוסי כץ: אמר לו הפרקליט: לאור ההצלחה והעבודה המאומצת – חצי מיליון ש"ח.

יוסי כץ: צא ולמד: לא כל פרקליט מזהיר הוא גם כלכלן טוב, ולא כל מומחה למסים הוא גם שר אוצר מצליח.

יוסי כץ: אני מציע לך: עזוב את הממשלה הזו.

יוסי כץ: היא לא מתאימה לך.

יוסי כץ: אתה אדם מוכשר בצורה בלתי רגילה.

יוסי כץ: אל תהיה שותף בכיר מלא לכישלון כלכלי כל כך כבד.

חיים דיין: חבר הכנסת כץ, תודה רבה.

חיים דיין: חבר הכנסת נואף מסאלחה, בבקשה.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת שבח וייס.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת דיברו כאן, ואני חוזר על הדברים.

נואף מסאלחה: אני נגד פגיעה בחוק הדיור שרק התקבל, וזה בלתי אפשרי.

נואף מסאלחה: מה הוא הנימוק?

נואף מסאלחה: הצעת חוק פרטית?

נואף מסאלחה: הרי רוב הצעות החוק, אולי מחציתן, שמתקבלות בכנסת הן פרטיות.

נואף מסאלחה: אני לא רוצה להגיד שרוב הצעות החוק שדנים בהן הן הצעות חוק פרטיות.

נואף מסאלחה: לגבי חוק האזרחים הוותיקים, שמענו את חבר הכנסת מקסים לוי, ואני מזדהה בנושא של עיירות פיתוח.

נואף מסאלחה: אני רוצה להתמקד בנושא הערבי.

נואף מסאלחה: אדוני השר, עמדנו כאן, על הדוכן הזה, שנה אחר שנה, ודיברנו אתך.

נואף מסאלחה: אני לא רוצה להגיד דבר בלתי אחראי, אבל ניקח למשל את תקציב החינוך שהערבים כל כך מקופחים בו.

נואף מסאלחה: אתה יכול להגיד שאולי 92% או 93% מתקציב החינוך הולכים למגזר היהודי, ואנחנו לא מקבלים 7%–8% – ואני בטוח במה שאני אומר – ואנחנו 20%.

נואף מסאלחה: לבוא היום ולהגיד לך: תחלק את העוגה אחרת – יקום עליך אולי כל הבית.

נואף מסאלחה: אני רוצה להגיד דבר: קח עשירית האחוז או שתי עשיריות האחוז.

נואף מסאלחה: כמה נתת?

נואף מסאלחה: 2% גירעון.

נואף מסאלחה: כל עשירית האחוז היא מאות מיליוני שקלים.

נואף מסאלחה: אם תגיד לי "איך מכסים את זה?", אתה יודע, אדוני השר, שיש סעיפי תקציב שלא מנוצלים.

נואף מסאלחה: הייתי גם סגן שר, וידעתי זאת גם ממשרד הבריאות וממשרדים אחרים.

נואף מסאלחה: גוררים את זה.

נואף מסאלחה: איך אתה ואני יכולים לבוא לאוכלוסייה הערבית ולהגיד לה – ועוד הפעם שמעת את זה ממני, וכל עוד אתה שר אוצר תשמע את זה ממני – אין ביוב.

נואף מסאלחה: אנחנו לא מדברים על היי-טק; שם אנחנו מחוץ לתחום.

נואף מסאלחה: אנחנו לא מדברים על תעשייה; שם אנחנו מחוץ לתחום.

נואף מסאלחה: אנחנו לא מדברים על אזורי פיתוח; שרובנו שם מחוץ לתחום.

נואף מסאלחה: אנחנו לא מדברים על קליטת המשכילים הערבים.

נואף מסאלחה: אתה יכול להגיד לי: 40 משרות נתנו.

נואף מסאלחה: ואני יודע שממשלת רבין נתנה כ-160 משרות, ובירכנו על זה.

נואף מסאלחה: יש יותר מ-500 דוקטורים, בעלי תואר, PHD – לא רופאים – ותאמין לי שהם מובטלים, ויש שמות של אנשים.

נואף מסאלחה: התחרות היא תחרות אכזרית וקשה.

נואף מסאלחה: מה נגיד לבנינו?

נואף מסאלחה: אני בדיוק עכשיו עשר שנים בכנסת.

נואף מסאלחה: לא הצלחנו שיהיה ביוב בכפר-קרע, בכפר שלי.

נואף מסאלחה: אני לא רוצה לדבר.

נואף מסאלחה: יושבים כאן חברי כנסת ערבים, וביישובים של רובם אין ביוב.

נואף מסאלחה: מדובר ב-50 שנה, והתחלנו את השנה ה-51.

נואף מסאלחה: איפה סדר העדיפויות?

נואף מסאלחה: זה סדר העדיפויות, אדוני השר.

נואף מסאלחה: שום ממשלה לא משנה את זה.

נואף מסאלחה: מה הבשורה ל-18% או 20% של האוכלוסייה כאן במדינת ישראל?

נואף מסאלחה: מה נגיד להם?

נואף מסאלחה: האנשים האלה יישארו מתוסכלים?

נואף מסאלחה: יפגינו?

נואף מסאלחה: ראינו הפגנות על רקע אחר לגמרי.

נואף מסאלחה: אדוני השר, ראית איך זה התפתח על 500 דונם מעיר שהפקיעו לה 120,000 דונם.

נואף מסאלחה: זו חבית חומר נפץ.

נואף מסאלחה: אדוני השר, אנחנו בוודאי לא נתמוך בסעיפים של התקציב.

נואף מסאלחה: דרך אגב, אני לא רק חושש, אלא זה יתממש.

נואף מסאלחה: תראה מה שקורה: היום באופוזיציה יש בין 56 ל-57 חברי כנסת, עם גשר – כי אני לא יודע מה חבר הכנסת קליינר יצביע.

נואף מסאלחה: ניהלתי את הישיבה כאן ושמעתי את חבר הכנסת נסים דהן אומר:

נואף מסאלחה: תקציב כזה – אם לא יהיו בו שינויים, אני לא אצביע.

נואף מסאלחה: אני לא אצביע – זה עשרה חברי ש"ס.

נואף מסאלחה: אז, או ששמת כאן עז או עזים, וכך זה מוגדר, כלומר דברים שאתה מוכן להתפשר עליהם – – – חבר הכנסת סלאח טריף, אתה מפריע לי בדקה האחרונה.

אברהם פורז: חבר הכנסת מסאלחה, לפני כל תקציב יש כאלה שמאיימים, ובסוף הם מצביעים בעד.

נואף מסאלחה: אבל הם משיגים.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פורז, אנחנו לא יכולים להצביע על תקציב כזה, אבל הם מנצלים את ה-56 שלנו כל שנה כדי שהם יסחטו לפי סדר העדיפויות שלהם ולא לפי סדר העדיפויות שלנו, שעל-פי רוב הן דברים צודקים.

נואף מסאלחה: נכון שזה משחק פרלמנטרי ודמוקרטי ואי-אפשר לשנות אותו, ואני גם לא מציע לחברי שיצביעו בעד התקציב כדי שאלה לא יסחטו, כי אחרת אנחנו לא אופוזיציה.

אברהם פורז: הבעיה היא יותר חמורה אצל הממשלה, כי יש כמה חברים, שלפחות בעיתון כתוב, שאם תהיה פעימה הם יצביעו נגד הממשלה.

אברהם פורז: זו איזו שרה – – –

נואף מסאלחה: זה נכון, אבל, חבר הכנסת פורז, אתה יודע שלפי החוק החדש הוא יכול לעשות תקציב ביניים עד מרס, ועד אז – – –

אברהם פורז: הוא לא צריך לעשות כלום.

אברהם פורז: עד ינואר הוא יכול להוציא 1/12.

נואף מסאלחה: נכון, עד מרס.

נואף מסאלחה: ואז, בין כך ובין כך, אם אלה ימשיכו עד הסוף – יתמכו בחוק פיזור הכנסת מאפריל עד יוני.

נואף מסאלחה: אם לא – ייצבו את הקואליציה שלהם, ועד אז תהיה להם, לממשלה הזו, קואליציה, ואנחנו ומדינת ישראל נשלם את המחיר הזה לא לפי סדר עדיפויות.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אתה שומע על האבטלה יום ולילה.

נואף מסאלחה: נכון שעצירת האינפלציה היא דבר טוב – ואני נמנה עם אלה המברכים אותך על כך.

נואף מסאלחה: אינפלציה גבוהה היא דבר גרוע, ניסינו זאת, עד שנעצרה בשנת 1985, ואני יודע באיזה מחיר היא נעצרה – אבל לא על חשבון הצמיחה ולא על חשבון המובטלים.

נואף מסאלחה: אדוני השר, עליך לעשות הכול, ואיני רואה תוכנית.

נואף מסאלחה: בכנסת הזאת איננו רואים אף תוכנית ליזמות, לצמיחה, לביעור האבטלה.

נואף מסאלחה: ואתה יודע, אדוני השר, כמה חשוב שאדם ימצא עבודה למען כבודו האישי, אפילו אם הוא מקבל דמי אבטלה, שזה כלום.

אברהם פורז: יש כאלה שלא רוצים לעבוד.

נואף מסאלחה: המון אנשים, רוב העם, יהודים וערבים, הם בעד הכבוד העצמי.

אברהם פורז: אז איך יש פה כל כך הרבה עובדים זרים?

נואף מסאלחה: נדבר על בעיית העובדים הזרים בהזדמנות אחרת – יהיו לנו דיונים עד שעות הבוקר על התקציב – כי זו בעיה קשה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, יש סדר-יום ויש סדר דוברים.

חיים דיין: אני יודע.

סאלח טריף: נהוג שסגן יושב-ראש או יושב-ראש ישיבה צריך לדבר ומחליפים אותו, אבל לא באים על חשבון סדר הדוברים.

חיים דיין: איש לא בא על חשבון סדר הדוברים.

סאלח טריף: הייתי יושב-ראש וסגן יושב-ראש שלוש שנים, אז תנהגו בהגינות.

נואף מסאלחה: מה נעשה, חבר הכנסת סאלח טריף, שכל דבר שאתה עושה הוא נכון, וכל דבר שאנחנו עושים לא נכון?

נואף מסאלחה: אני קורא לחבר הכנסת חיים דיין.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

גדעון עזרא: עכשיו תורי.

נואף מסאלחה: אחרי חבר הכנסת סאלח טריף, חכה.

נואף מסאלחה: קראתי לחבר הכנסת חיים דיין, כי הוא החליף אותי.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת חיים דיין, אני מבקש שתנאם, ואחריך – חבר הכנסת סאלח טריף, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

נואף מסאלחה: אני יושב כאן שעתיים.

נואף מסאלחה: מעולם לא ניצלתי את העובדה שאני יושב-ראש.

נואף מסאלחה: אני צריך לנאום, וביקשתי שיחליף אותי, זה הכול.

גדעון עזרא: בסדר, אבל יש תור.

נואף מסאלחה: אני מסכים אתך.

נואף מסאלחה: גם חבר הכנסת שבח וייס לא היה כאן כשביקשתי.

נואף מסאלחה: הוא היה הסגן היחיד כאן, ואני צריך לנאום, אז ביקשתי ממנו, ובינתיים נכנסת, ועשינו את ההסדר, זה הכול.

נואף מסאלחה: בסך הכול מדובר בחמש דקות.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת סאלח טריף, אתה צודק לפי התקנון.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש – – – הצמד את השכר רק למדד ולא לשכר הממוצע.

אברהם פורז: חבר כנסת לא רוצה לדבר אחרי – – –

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, אני לא יודע לאן הדף הזה יכול להגיע עם כל רשימת המסים המוטלים על האזרח, אבל כל פעם אני מונה אותם מחדש: מס הכנסה על היחיד ועל חברות, מס רווחי הון, מס מעסיקים, מע"מ על מלכ"רים, מע"מ רגיל, מע"מ על מוסדות פיננסיים, מע"מ על יבוא, ביטוח לאומי על עובדים, ביטוח לאומי על מעבידים, מס רכוש, מס שבח, מס מקרקעין, מס רכישה, מס קנייה, לרבות על היבוא, מכס, מס בולים, ביטוח בריאות ממלכתי, לרבות כל התוספות, ארנונה של הרשויות המקומיות, היטל השבחה של הרשויות, אגרות ביוב על-פי גובה צריכת המים, אגרת רישוי לרכב ועל רשיונות הנהיגה, אגרות ביטוח, אגרות רדיו וטלוויזיה, אגרות חינוך, לרבות תוספות להעשרה שעכשיו אנחנו מקבלים ריבית במשק, התייקרויות במים, בחשמל, בדלק, בתחבורה.

חיים דיין: אדוני שר האוצר, אני שואל שאלה: האם זה סל בריאות או שזה סל מסים ממלכתי שהוא בור בלי תחתית?

חיים דיין: קח את ארצות-הברית, שם אדם יודע שהוא עובד, משלם X מסים, ובזאת נגמר העניין.

חיים דיין: פה, המדינה הזאת, חודרת לכיס של האדם ומבקשת ממנו שייתן מס אמת.

חיים דיין: השאלה אם נשאר לו באמת מה לתת ממס האמת.

חיים דיין: מאיפה אנשים צוברים כל כך הרבה כספים שלא מגיעים לשלטונות המס?

חיים דיין: אוספים אותו בכסף שחור – ואני לא בעד, אני נגד.

חיים דיין: מדובר בעבירות, אבל אנחנו במו ידינו גורמים להם להגיע למצב כזה, ושלא נתפלא, נלך לראות מה קורה ביריחו בקזינו, כאשר ביומיים הראשונים הכניסו 2.5 מיליוני דולר רק מישראלים, והם כבר עומדים לפתוח קרוב לארבעה בתי-קזינו ביריחו.

חיים דיין: האם אנחנו טיפשים?

חיים דיין: אנחנו פחות חכמים מהם?

חיים דיין: הם יודעים לאסוף את הכספים של היהודים ואנחנו לא יודעים לאסוף את הכספים שלנו?

מקסים לוי: מה אתה רוצה?

מקסים לוי: לפתוח קזינו בישראל?

חיים דיין: לא, לא צריך לפתוח קזינו, שילכו לשם, שהכסף של ישראלים ילך לשם, הרי אנחנו יודעים מה יהיה השימוש של הכסף הזה.

חיים דיין: את יריחו יבנו, את הרשות הפלסטינית יבנו, נשק יהיה שם, הם יממנו את כל מה שצריך לממן, ואנחנו נחייך, יפי תואר ויפי נפש – אנחנו קזינו?

חיים דיין: חס וחלילה.

חיים דיין: היום באילת יוצאות מספנות מעבר למים הטריטוריאליים, שם אפשר לשחק.

חיים דיין: בטורקיה אפשר להוציא מאות אלפי דולרים, אבל בישראל אסור, זה לא יפה.

חיים דיין: אדוני השר, הגענו למצב שהיום במדינת ישראל כל יום 20 בתי-עסק נסגרים, ולמה?

חיים דיין: כי אין תזרים מזומנים, כי אין לאנשים יותר חסכונות, הכול יצא, כי אין לאנשים יותר ביטחונות, כי הם נתנו את הכול, וכאשר כבר אין, אז הבנק אומר: אין יותר כסף.

חיים דיין: אין כסף – עסק נופל, עסק נופל – יש לו גם אנשים שחייבים לו, והגלגל רק מתרחב ומתרחב.

חיים דיין: אדוני השר, לך לראות מה קורה בבתי-המשפט, בהוצאה לפועל תיקים על תיקים של אנשים שאין להם.

חיים דיין: אנשים תמימים הפכו להיות עבריינים, כי יש להם והם לא רוצים לשלם?

חיים דיין: אין לאנשים כסף.

חיים דיין: כשאתה מדבר על שיעור הפחתת המס, הייתי מציע, אדוני השר, לקבוע כמה מס אפשר לקחת מהאזרח, ולא להשאיר את הקופות גם לרשויות המקומיות – אני שומע שכל רשות מקומית תגבה כמה שהיא רוצה מבחינת ארנונה.

חיים דיין: נכון שיש מסים, והם מוגדרים, אבל איש לא יכול לקבוע מתי יעלה מחיר הדלק, מתי יעלה מחיר הנסיעה בתחבורה הציבורית, מתי יעלו מסים בתוך המסים הקיימים.

חיים דיין: אלה הדברים המכעיסים.

חיים דיין: הדבר היותר-מכעיס – ודיברו עליו חברי חברי הכנסת הקודמים, חבר הכנסת מקסים לוי בהחלט הזכיר את מה שגם רציתי להעלות כאן ולציין – הוא, ש-3,000 קשישים ערירים במדינת ישראל, שזקוקים לטיפול צמוד 24 שעות, לא יכולים ללכת לבתי-מרקחת להביא תרופות, שוכבים עם טיטולים ולא יכולים לעמוד על הרגליים, וזה הדבר היחיד שבאים לקצץ?

חיים דיין: 50 מיליון שקל?

חיים דיין: הלב נקרע, אל תשליכני לעת זיקנה.

חיים דיין: לאן הגענו?

חיים דיין: אני כבר לא מדבר על מחוסרי דיור ועל מצבים כלכליים קשים.

חיים דיין: אני לא יודע, אדוני השר, אם עוד הפעם נגיע לאותו מעמד שבו יזכירו את עניין הביטוח הלאומי.

חיים דיין: מה הוא קו העוני במדינת ישראל?

חיים דיין: ופה יקומו כולם ויצעקו: קו העוני, קו העוני, כמה ילדים מתחת לקו העוני?

חיים דיין: צמיחה היא לא רק לדבר ולהגיד: בואו נצמיח.

חיים דיין: מה להצמיח?

חיים דיין: מה להצמיח?

חיים דיין: מי שאין לו, ימשיך לא להיות לו, ומי שיש לו, ימשיך להיות לו.

חיים דיין: אדוני השר, אני לא יודע לאן החוק הזה יוביל, אבל אני יכול לומר לך במלים פשוטות: מה שקורה היום עם הסטודנטים, עם המרד לגבי תשלום אגרת החינוך, יכול ביום אחד להוביל – במצב שאין כבר מאיפה להוציא – למרד אזרחי על תשלומי המסים במדינת ישראל, ואל לנו להגיע ליום הזה, כי אנחנו לא מתחשבים באחרים.

חיים דיין: בואו נסתכל על הרצון שלנו שיהיה טוב לאזרח במדינה, ואל נעשוק אותו.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת רחבעם זאבי – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת סאלח טריף – בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אני לא מתפלא על שחלק לא מועט מקרב ספסלי הקואליציה אינו מהלל ואינו משבח את הממשלה ואת מדיניותה הכלכלית, ואף מביא דברים נוקבים מאוד בתקציב לגבי המצב הכלכלי שבו אנחנו נמצאים, כמו שהיה לפחות בשנה הראשונה לכהונתך, או בתקציב הראשון שהבאת לכאן.

סאלח טריף: זה לא רק חברי, מקסים לוי, אלא חברים חשובים מאוד שמייצגים מגזרים חשובים בציבור הישראלי.

סאלח טריף: לפני שאתייחס לתקציב, וזמננו מועט, אני רוצה להגיד לך, אדוני השר, שכל שנה, וגם השנה, אני רוצה להביע מחאה – מחאה על חוק ההסדרים.

סאלח טריף: כיושב-ראש ועדת הפנים לשעבר, אני נמנה עם אלה שנפגעו מחוק ההסדרים הקודם, בשנת 1997.

סאלח טריף: אני רוצה להביא לידיעתך, שמה שעבר כאן, במליאה, באיומים של הליכה לבג"ץ, הוחזר על-ידי היועץ המשפטי לממשלה ובהוראתו לדיון מחדש – חוק איחוד רשויות שמורות הטבע והגנים הלאומיים.

סאלח טריף: דנו מחדש בכל החוק הזה.

סאלח טריף: אני מזהיר אתכם, שזה חוק דרקוני, ולא ייתכן שעבודה של חודשים רבים, של חקיקה מסודרת, עם עשרות ומאות יועצים ואנשים ושמיעת עדויות, תימחק בלא שום דיון, סתם בהנפת אצבע של חבר'ה של קואליציה משונה, לפעמים, שמתרחשת בוועדת הכספים, כדי להעביר חוק הסדרים, שבכל שנה נהיה עבה יותר מהשנה הקודמת.

סאלח טריף: שאלתי את עמיר פרץ, יושב-ראש ההסתדרות, האם נושא הגבלת זכותו של העובד לשבות מעוגן בחוק ההסדרים, והוא אמר לי שזה נמחק.

סאלח טריף: ראיתי גם את זה כדבר מסוכן, משום שזה אחד הנושאים שהוא בדמנו, בתפיסת עולמנו הדמוקרטית – איך להנהיג את המדינה, איך לשמוע את האנשים.

סאלח טריף: כמו שהיום השתתפתי בהפגנת הסטודנטים, הייתי סטודנט ואולי עוד אחזור – גם אדוני היה סטודנט פעם, ואני רוצה להגיד לך שהקול זועק לשמים.

סאלח טריף: המחאה קשה.

סאלח טריף: הציבור הזה הוא מציבור הסטודנטים האדיש ביותר בעולם, והוא לא התעורר לחינם ולא חטף מכות ואלות לחינם.

סאלח טריף: לכן, כל זה מוביל, אדוני השר, לכך שגם התקציב השנה אינו מוביל לפתרונות.

סאלח טריף: חברים מנו כאן בעיות רבות וגדולות, שהן בעיות קשות במשק, החל מבעיות הזקנים והוותיקים וכן הלאה.

סאלח טריף: אני יודע שהרשימה ארוכה, אבל בכל פעם שהיה תקציב, אדוני היושב-ראש, התקציב הזה הביא שורת בעיות שעומדים לטפל בהן, שורה של בעיות שעומדות להיפתר.

סאלח טריף: כאן אנחנו לא רואים את האור בקצה המנהרה.

סאלח טריף: העדר צמיחה והמשך הקיפאון נראים לעין.

סאלח טריף: נושא עליית שיעור האבטלה – שיעור האבטלה עולה זה שנתיים באופן עקבי.

סאלח טריף: הפגיעה בשירותים הציבוריים העיקריים.

סאלח טריף: דיברו חברי לפני, ואני אנסה להגיד בתמצות בגלל הזמן המועט – אי-אפשר, אדוני השר, שאתם תמשיכו להריץ או להמריץ או לסייע לכוחות השוק, לכל האנשים העשירים שנקראים העשירון העליון ולאנשי העסקים, ולעומת זאת אתם הולכים במקביל על העמקת הפער בין האנשים העניים, החלשים בחברה, לבין אותם עשירים.

סאלח טריף: זה בולט לעין.

סאלח טריף: יש מדיניות מיסוי חדשה, שאתם מצביעים עליה, של מיסוי נמוך יותר של חברות ועסקים והורדת המס השולי של העשירון העליון.

סאלח טריף: אם אתה מסתכל על זה שאתה מוריד את סל שירותי הבריאות ואת התקצוב לסל שירותי הבריאות, על מי זה יחול?

סאלח טריף: חלק מזה יחול על אותם חלשים ועניים, שכולנו צריכים לנסות ולקרב אותם לרמת החיים הטובה של המדינה.

סאלח טריף: אי-אפשר, אדוני השר, שלא להתייחס להורדת שכר העובדים.

סאלח טריף: הגענו לרמה מסוימת, ואנחנו צריכים להתייעל, אבל אי-אפשר לפגוע פעם נוספת בהצמדת השכר למדד המחירים לצרכן ולא לשכר הממוצע במשק.

סאלח טריף: אני אומר את כל זאת, וזמני מועט, ולכן אני רוצה לצנזר.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, תסלח לי, כי יש שורה של דברים שבחמש הדקות האלה לא ניתן להזכירם.

סאלח טריף: הקיצוץ המתמשך בתקציב החינוך, והזכירו זאת לפני – זה לא ייתכן.

סאלח טריף: 63% מן הנוער אינם משיגים תעודת בגרות, אדוני השר, ויש כמובן אחוז גדול מאוד של נשירה.

סאלח טריף: אני רוצה לסיים את דברי בנושא שהוא קרוב לי וללבי ונלחמתי עליו שנים רבות, אם ירשה לי היושב-ראש, והוא נושא ההגינות והצדק.

סאלח טריף: מאוד נגעו ללבי דבריו של השר בהגשת התקציב הקודם, בנושא המיעוטים בישראל.

סאלח טריף: יש שחיקה מתמדת ולא סגירת פער.

סאלח טריף: הפעם – עוד יותר.

סאלח טריף: אני אספר לך, אדוני השר – ויושבים כאן פקידי האוצר, את חיים פלץ אתה מכיר?

סאלח טריף: באים אליו ממשרד העבודה והרווחה.

סאלח טריף: ויש במדינה חוק לימוד חובה חינם.

סאלח טריף: גדעון, עוד לא עברתי את הזמן בשתי שניות.

סאלח טריף: חכה.

סאלח טריף: ברשות היושב-ראש, קצת סבלנות.

סאלח טריף: מייד אני מסיים.

סאלח טריף: כשהיה צריך לתת תקציב על-פי חוק ממלכתי לחינוך מקצועי, משום שמתוך 2,400 התלמידים 1,600 הם תלמידים ערבים, האוצר ביטל את התקציב.

סאלח טריף: זה באמת בניגוד לחוק.

סאלח טריף: אפשר ללכת לבג"ץ כל יום ולהחזיר את התקציב הזה על-פי חוק לימוד חובה חינם.

סאלח טריף: איפה נשמע כדבר הזה?

סאלח טריף: המגזר הזה עדיין סובל מפער אדיר בתשתיות, ברמת החינוך, ברמת השירותים הציבוריים ובכל נושא שאתה פוגע בו, שלא לדבר על נושא האבטלה, ואין מי שיחפש פתרונות לתעסוקה, לצמיחה, לבניית מפעלים, לקידום תעשייתי, תיירותי וכלכלי.

סאלח טריף: כל אלה, אדוני שר האוצר, רובצים לפתחך, משום שאתה הכתובת גם לנושא הצדק החברתי והשוויון בין כולם במדינה.

סאלח טריף: אני רוצה לראות תקציב שנותן אור בקצה המנהרה.

סאלח טריף: נגד התקציב הזה ודאי שאני אצביע.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חשבתי שאתה נותן צ'אנס לשר האוצר, אחרי הדברים שלך.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד שר האוצר, אני רוצה לדבר על כמה נקודות, שאולי לא דיברו עליהן, אבל נקודה אחת אני מוכרח לומר – כשאתה מסתובב בארץ הזאת אנשים כל הזמן משווים את מה שהם מקבלים למה שהחרדים מקבלים.

גדעון עזרא: כל הזמן.

גדעון עזרא: אני חושב, אדוני, שאתה צריך להיות מסוגל לנמק, אם וכאשר תבוא עם כל התוספות, מדוע אתה נותן לאלה ולא לאלה.

גדעון עזרא: היום שמעתי מראש מועצת קריית-ארבע – בונים בביתר-עילית ולא נותנים 200 יחידות בקריית-ארבע, ואני צריך להגיד לו מדוע.

גדעון עזרא: אבל אין לי תשובה טובה בשבילו.

גדעון עזרא: אני אומר רק דבר אחד: שאנחנו נוכל להסתכל לאנשים בעיניים ולהגיד שכולם שווים.

גדעון עזרא: הדבר השני הוא לגבי הסטודנטים.

גדעון עזרא: אני חושב שלגבי הסטודנטים הייתי עושה כמה דברים.

גדעון עזרא: לחיילים קרביים הייתי נותן לימודי חינם במשך שלוש שנים באוניברסיטה.

גדעון עזרא: הגשתי גם הצעת חוק בעניין.

גדעון עזרא: לגבי השביתה, לדעתי צריך לשוחח אתם, ואני לא אומר מעבר לזה.

גדעון עזרא: צריך לשוחח.

גדעון עזרא: ואם אנחנו ניזום, המשרד שלך ייזום, אני חושב שהמשרד שלך צריך ליזום – אלה בחורים צעירים, נלהבים, וכדאי לפתוח אתם בשיחות.

גדעון עזרא: אני לא אומר מעבר לזה, ואני לא מצדיק שום הפרת חוק.

גדעון עזרא: אני מבקש לשבח את מדיניות הממשלה בשנה האחרונה בנושא התחרות.

גדעון עזרא: חברות הטלפונים הסלולריים, ענף התקשורת הבין-לאומית, ראיתי כמה טיסות לאילת וכרטיסי אשראי לאחרונה – כל הכבוד.

גדעון עזרא: אני חושב שזאת הדרך, וכל האזרחים מרוויחים.

גדעון עזרא: יש כמה נושאים שהתוודעתי אליהם לאחרונה, אדוני שר האוצר, לגבי נציגויות ישראליות בחוץ-לארץ.

גדעון עזרא: יש לנו קושי לפתוח בכל ארצות העולם נציגויות, הנטל הכספי הוא כבד, ולכן נדמה לי, שכדאי למשרד החוץ להסתמך בהרבה מאוד מדינות על קונסולי כבוד בכל ארץ וארץ, עם סמכויות שיינתנו לאותו קונסול כבוד.

גדעון עזרא: הייתי לאחרונה באפריקה, וראיתי הרבה מאוד אנשים שמוכנים לעשות את התפקיד.

גדעון עזרא: מדינת ישראל תרוויח מזה בגדול.

גדעון עזרא: נציגות עולה הרבה, האבטחה עולה הרבה, וכדאי ללכת על העניין הזה.

גדעון עזרא: הדבר הנוסף, שגם אותו ראיתי בדוח, נוגע למשלחות משרד הביטחון ברחבי העולם.

גדעון עזרא: אני חושב, שהמגמה לחתוך בעניין הזה, בעידן הפקס וכל המכשירים המודרניים, בהחלט במקומה.

גדעון עזרא: אני חושב, שעל כל שליח לחוץ-לארץ צריך לחשוב פעמיים.

גדעון עזרא: ראיתי שם סעיף מוזר מאוד – משרד המשפטים, נושא חנינות לחגיגות ה-50.

גדעון עזרא: בשנה הבאה, בשנת ה-51, עומדים לתקצב את החנינות שהיו צריכים לתת בשנת ה-50.

גדעון עזרא: נדמה לי שזה מגוחך, לא צריך לתת את התקנים הללו.

גדעון עזרא: ואת ההחלטה שיחליטו, צריך לעשות בכל זאת.

גדעון עזרא: לגבי המשטרה – אין כל ספק שכמה שתוסיף, צריך להוסיף 100, 200, 300, 1,000, 2,000 שוטרים, תמיד יגידו לך: זה לא מספיק.

גדעון עזרא: לדעתי, ואני אומר את הדברים, צריך כוח-אדם איכותי במשטרה למטרות משטרתיות, ובראש ובראשונה למודיעין.

גדעון עזרא: מה שאתה עושה עם ידיעה מוצלחת אחת – 400 שוטרים לא עושים.

גדעון עזרא: וזה שאתה שם 750 שוטרים או 850 שוטרים – זה לא פותר לך את הבעיות.

גדעון עזרא: כשאתה יודע, כשכולם יודעים וכשיש 700 בלאו הכי לא קורה שום דבר, הבעיה היא כשאתה לא יודע.

גדעון עזרא: כשאתה לא יודע שיהיה פיגוע, אתה לא יודע שתהיה גנבה, אתה לא יודע שתהיה פריצה – זו הבעיה שלנו.

גדעון עזרא: אני חושב שצריך לחזק את הכוח המודיעיני במשטרה ובזה לא לחסוך.

גדעון עזרא: לגבי הכפרים הערביים – חייבים לסגור את הפער בנושא החינוך ביישובים הערביים.

גדעון עזרא: חייבים לסגור את הדבר הזה.

גדעון עזרא: מלה אחרונה – על משרד הבריאות.

גדעון עזרא: אני מתפלא איך עד עכשיו לא הצליחו להכניס את כולם לחדר סגור ולסגור את המרפאות ביישובים קטנים.

גדעון עזרא: ארבע מרפאות, שלא תהיה מרפאה אחת.

גדעון עזרא: הדבר השני: היום, כשיש מכשירים כל כך משוכללים בעולם, כשאתה צריך בלאו הכי להחליף אותם כל חמש שנים – הכיצד אנחנו לא מתכננים יותר טוב בין מרפאות בתי-החולים לבין מרפאות-החוץ של קופות-החולים?

גדעון עזרא: והמלה האחרונה היא על מס רכוש.

גדעון עזרא: זה מס שעבר מן העולם, ואני מקווה שיבוא יומו.

גדעון עזרא: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת חגי מירום.

עמיר פרץ: אם לא?

נואף מסאלחה: חברי הכנסת חגי מירום ואליעזר זנדברג – אינם.

נואף מסאלחה: אחריהם – חבר הכנסת עמיר פרץ.

נואף מסאלחה: אולי מישהו מהם ייכנס.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, חלפה שנה, והמצב חמור יותר.

סופה לנדבר: אדוני השר, אני חושבת שאף אחד מאתנו לא צריך להיות מומחה בסטטיסטיקה כדי לבוא ולומר: המצב גרוע יותר מאשר היה לפני שנה.

סופה לנדבר: לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שנת 1998 היתה השנה הגרועה ביותר במשק מאז תחילת העשור.

סופה לנדבר: הצמיחה בשנת 1998 היא הנמוכה ביותר מתחילת שנות ה-90.

סופה לנדבר: אדוני השר, אני מסתכלת עליך ואומרת: למה אתה יושב פה לבד?

סופה לנדבר: למה הוא, שהבטיח לנו לפני שנתיים נסים ונפלאות, ארץ של חלב ודבש, למה הוא לא יושב על-ידך?

סופה לנדבר: כבוד ראש הממשלה, אנחנו היום נפגשנו אתו ואני מסתכלת עליו ואומרת: כנראה כבוד ראש הממשלה, אשר באיזה מקום משוויץ בשלום שהוא הביא, בשלום שאף אחד לא היה מסוגל להביא לנו – לא פרס ולא רבין לא היו מוזכרים שם.

סופה לנדבר: הבאתי לפה גם חוברת, את החוברת הזאת ראש הממשלה הוציא לפני שנתיים, לקראת הבחירות.

סופה לנדבר: אני מסתכלת על התמונה היפה הזאת ואני אומרת:

סופה לנדבר: אם היום הוא היה צריך להוציא שוב חוברת כזאת, הוא היה מוסיף לתמונה שלו עוד תמונה, את רעייתו התומכת.

סופה לנדבר: הוא לא היה מוסיף תמונה שלך, מפני שאתה צריך להיות פה לבד ולשמוע את הדברים הקשים ביותר, מפני שבאמת קשה לעם שלנו.

סופה לנדבר: אתה יודע, פה בחוברת כתוב:

סופה לנדבר: בנימין נתניהו בראש מדינת ישראל – זה הצעד היחיד שיכול להוציא את המדינה מהמשבר.

סופה לנדבר: זה היה מצחיק אם זה לא היה כל כך כואב.

סופה לנדבר: אם היית קורא את זה, ואני אבקש שיתרגמו לך, אתה היית מסתכל היום ורואה.

סופה לנדבר: לסטודנטים – אתה היית צריך לבוא יחד אתו.

סופה לנדבר: הוא לפני שנתיים בדיוק, לאותם סטודנטים, הבטיח קרן, משהו מיוחד, שהוא יתרום להשכלה גבוהה.

סופה לנדבר: הוא הבטיח להם שהוא יוריד את מחיר הלימודים, שהוא יעלה את רמת הלימודים.

סופה לנדבר: הוא הבטיח להם נסים ונפלאות.

סופה לנדבר: הוא גם הבטיח לקשישים.

סופה לנדבר: אתה יודע, לפני שנתיים הוא אמר לקשישים שהוא יעלה את רמת הביטוח הלאומי.

סופה לנדבר: אני זוכרת איך אני נלחמתי פה עבור חוק – העלאת הביטוח הלאומי לשכר המינימום.

סופה לנדבר: והוא רץ מהחדר שלו, הגיע לפה בריצה כדי להפיל את החוק.

סופה לנדבר: אני לא אשכח לו את זה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהמון קשישים לא ישכחו לו את הדבר.

סופה לנדבר: הוא הבטיח לעולים, לשכבות חלשות, לערי פיתוח – הוא הבטיח לכולנו.

סופה לנדבר: הוא הבטיח לנו ארץ של חלב ודבש.

סופה לנדבר: ומה בעצם הוא לא הבטיח?

סופה לנדבר: אתה יודע, אני קיבלתי היום מכתב מקשיש מכרמיאל.

סופה לנדבר: הייתי צריכה לענות לו.

סופה לנדבר: אמרתי, בעצם למה אני צריכה לענות, שכבוד ראש הממשלה יענה לקשיש הזה.

סופה לנדבר: הוא כותב לי: הלכתי לקופת-חולים ואני היום צריך לשלם רק עבור הביקור 15 שקלים.

סופה לנדבר: הוא שואל אותי, ורוצה לקבל ממני תשובה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהתשובה צריכה להגיע ממנו.

סופה לנדבר: רק לפני כמה ימים אמר כבוד ראש הממשלה שאנחנו נמצאים באי של יציבות, ואתה אמרת שאנחנו ממשלה אמינה, זאת אומרת אתה אמרת על עצמך יחד עם ראש הממשלה – איזה אמינים אתם?

סופה לנדבר: במה אתם אמינים?

סופה לנדבר: באינפלציה, בדולר שקופץ, בשכר דירה שבן-אדם לא יכול לשלם?

סופה לנדבר: במה אתם אמינים, כבוד השר?

סופה לנדבר: תסתכל: היום יש אינפלציה במדינת ישראל, אין צמיחה במשק.

סופה לנדבר: במה אתם אמינים?

סופה לנדבר: אתה אומר שאתם אמינים, ואני אומרת שהיום בורחים ממדינת ישראל יזמים.

סופה לנדבר: כבוד השר, אני ממליצה לא לצחוק על העם.

סופה לנדבר: אנחנו בטח לא נצביע בעד התקציב הזה.

סופה לנדבר: אני ממליצה: תלך באמת לראש הממשלה ותגיד שאתה יושב אתנו פה שעות, ואתה צריך להוכיח לנו שאתם אמינים, כי אתם לא אמינים.

סופה לנדבר: והעם הזה, שסובל מממשלת ישראל, עם ראש ממשלה כזה, הוא ודאי וודאי מסכן.

סופה לנדבר: עם שצריך לסבול את האבטלה החריפה, את הבעיה של הסטודנטים, את הבעיה של החינוך, את הבעיות של הדיור, את כל הבעיות יחד, באריזה הזאת של תקציב 1999.

סופה לנדבר: אני אומרת לך, כבוד השר, חבל לי עליך, ותדע, כאשר הוא יצטרך להוציא חוברת נוספת, אתה לא תעמוד על-ידו, אתה לא תהיה שותף שלו.

סופה לנדבר: מי שיהיה שותף שלו זו רעייתו שרה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חגי מירום נמצא?

שמריהו בן-צור: קיבלנו החלטה שמי שלא נמצא לא נמצא.

אליעזר זנדברג: גם אם לא תחליט על זה – זה ברור.

שמריהו בן-צור: אני מתכוון לכך שהוא לא יעלה לדבר, כי אין לזה סוף.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

שמריהו בן-צור: חמש דקות, אפשר גם פחות.

אליעזר זנדברג: אני אשתדל לקצר, אדוני היושב-ראש.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אני מבקש להפנות את תשומת לבך להצעת חוק ההסדרים, עמוד 22 מתוקן, 26 במקור.

אליעזר זנדברג: זה פרק ט': תיקון לחוק הביטוח הלאומי.

אליעזר זנדברג: אני מניח שזה סעיף 27, פסקה (7).

אליעזר זנדברג: כאן מוגדר "תושב ישראל באזור" וכתוב: "במקום ההגדרה 'תושב ישראל באזור' יבוא: 'תושב ישראל באזור – מי שאילו מקום מגוריו היה בישראל היה בגדר תושב ישראל והוא אזרח ישראלי או שהוא זכאי לעלות לישראל לפי חוק השבות, והכול אם יתקיים בו אחד מאלה'".

אליעזר זנדברג: ובפסקה (7)(ג)(2) כתוב, שאותו תושב, שהוא אזרח ישראלי או יהודי שמבקש לעלות לארץ, כי כידוע רק יהודים יש להם זכות לעלות, "הוא מועסק או מתגורר בשטחי המועצה הפלסטינית, וביום ט"ו בניסן התשנ"ט (1 באפריל 1999) ובכל יום שלאחריו – – –".

אליעזר זנדברג: אדוני שר האוצר, כשאני קורא את זה, וגם התייעצתי עם משפטנים – המשמעות של סעיף 27(7)(ג) היא, שאזרחים ישראלים יתגוררו בשטח שנתון לשלטון של המועצה הפלסטינית ושאזרחים ישראלים יתגוררו בשטחי המועצה הפלסטינית, ולא סתם אזרחים ישראלים, שמא נאמר ערבי כלשהו שמבקש לבוא ולגור שם והוא עדיין אזרח ישראל, אבל הוא עובר לגור שם – הכוונה לזכאי העלייה לישראל שיגורו בשטחי המועצה הפלסטינית ב-1 באפריל 1999.

אליעזר זנדברג: ואני שואל אותך, אדוני שר האוצר, במה אנו עוסקים – האם אנחנו עוסקים כאן בהחלטה ממשלתית לוותר על יישובים, להעביר אותם לשלטון של המועצה הפלסטינית?

אליעזר זנדברג: האם מדובר כאן על מדיניות חדשה, שהרי איך אזרח ישראלי יתגורר בשטח המועצה הפלסטינית?

אליעזר זנדברג: לא היה כדבר הזה עד היום.

אליעזר זנדברג: כל אזרחי ישראל היום, כל היישובים נמצאים בשטח בשליטתנו.

שמריהו בן-צור: לא שמת לב לזה?

אליעזר זנדברג: אני שואל אותך, אדוני שר האוצר, למה התכוונתם?

אליעזר זנדברג: אני שואל אותך, אדוני שר האוצר, האם זו פליטת קולמוס?

אליעזר זנדברג: למה הכוונה?

אליעזר זנדברג: אני יכול לומר לך, שאנשים רבים מודאגים ממה שכתוב כאן.

עמיר פרץ: אני לא מגן על הממשלה – – –

אליעזר זנדברג: אתה יכול להגן עליה, חבר הכנסת פרץ, היא עשתה גם דברים טובים, כידוע לך, בפרט בתחום שאתה עוסק בו.

עמיר פרץ: אבל במקרה הזה היא מתכוונת כנראה שתושב ישראלי ביהודה ושומרון יחול עליו החוק – – –

שמריהו בן-צור: לא, אבל לא תחת שלטון פלסטיני.

אליעזר זנדברג: כן, חבר הכנסת פרץ, נכון, אני מסכים אתך שכך צריך להיות.

עמיר פרץ: אתה משפטן, גם אם שטח יהודה ושומרון לא יוכרז כשטח יישוב בשליטה פלסטינית, כל עוד לא היה סיפוח לישראל מוכרח לחול עליו חוק מיוחד.

עמיר פרץ: אני לא חושב שאתה צודק.

אליעזר זנדברג: לא.

אליעזר זנדברג: אני יכול להפנות אותך גם לדברי ההסבר.

אליעזר זנדברג: כתוב פה מפורשות: מוצע לקבוע, כי אנשים כאמור המועסקים או מתגוררים בשטחים הנתונים לאחריותה של הרשות הפלסטינית ימשיכו לשלם תשלומי ביטוח לאומי, יהיו גם הם זכאים לתגמולים.

אליעזר זנדברג: ואני שואל, מה המשמעות כאן?

אליעזר זנדברג: ואולי מן הראוי שאפילו במהלך הדיון ולא בסופו, כי שאלתי היא לא שאלה שנוגעת לתקציב עצמו – מן הראוי שתבוא ותבהיר שאין כאן ככה בדלת האחורית ניסיון לקבוע מדיניות חדשה או את העיקרון שיישובים ותושביהם יימסרו לשליטה פלסטינית.

אליעזר זנדברג: אני מאוד מודאג ממה שכתוב כאן.

אליעזר זנדברג: אני יכול לומר לך, שהתייעצתי עם משפטנים והם אומרים, שבפירוש פרשנות שכזו היא פרשנות רלוונטית, היא פרשנות שיכולה לחול, ואנחנו בתקופה מאוד רגישה, ואני אשמח אם שר האוצר יבהיר את הדברים.

אליעזר זנדברג: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה, חבר הכנסת מודי זנדברג, אני מודה לך על שנקטת סוד הצמצום.

עמיר פרץ: יש כנראה איזה פקיד שמאלן במשרד האוצר.

שמריהו בן-צור: לא.

שמריהו בן-צור: כבוד השר, זה לא שייך לשטח C.

שמריהו בן-צור: כבוד השר, מדובר תחת השלטון הפלסטיני.

שמריהו בן-צור: זה לא שטח C.

שמריהו בן-צור: שטח C זה שלנו.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

עמיר פרץ: מי שיחליט לא לחזור, בכל זאת יחול עליו החוק.

עמיר פרץ: אם יהיה איזה מתנחל שיחליט להישאר שם, אז יחול עליו החוק.

שמריהו בן-צור: מזה משתמע שיהיו יהודים תחת שלטון פלסטיני.

עמיר פרץ: אם הם יחליטו להישאר.

שמריהו בן-צור: אני לא משפטן כמוך, אדוני השר, אבל עברית למדתי קצת, לא הרבה.

עמיר פרץ: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אין ספק שהתקציב שאתה מביא השנה הוא אחד התקציבים – –

שמריהו בן-צור: הטובים.

עמיר פרץ: – – אולי החשובים והמאוד מאוד משמעותיים למדינת ישראל.

עמיר פרץ: אבל למען האמת, אילו היו שר האוצר וממשלת ישראל צריכים לעשות מעשה אמיץ וכן, הם היו צריכים למעשה לחזור לממשלה ולומר שהדיונים שהתקיימו בממשלת ישראל היו כולם מבוססים על הנחות יסוד שונות לחלוטין מאשר המציאות שכולם כבר השלימו אתה.

עמיר פרץ: די בכך שניקח את העובדה שכל התקציב מבוסס על בסיס אינפלציה צפויה של 4% ב-1999.

עמיר פרץ: אני לא מבין, אדוני שר האוצר, תסביר לי מה המשמעות של הטייס האוטומטי בתוך התקציב שלך.

עמיר פרץ: מה יקרה בשנת 1999, וסביר מאוד להניח שהאינפלציה לא תהיה 4% כפי שצפיתם, האם כל המוסדות הנתמכים, כל מי שנשען על תקציב המדינה יהיה במצב שהוא לא יוכל לקבל עדכונים?

עמיר פרץ: האם נמצא את עצמנו במצב שמוסד אחר מוסד מתמוטטים, כי תקציב המדינה בנוי בכלל על הנחות שאין להן שום קשר למציאות?

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה, ששר האוצר שמר לעצמו את המרווח הראוי על מנת להתמודד במצב הצפוי, כאשר בניגוד למה שקורה לך ב-1998 – והמזל שלך ב-1998 שתקציב 1998 נבנה על בסיס אינפלציה של 8%, שגם היום כשמישהו חשב שהוא יכול לסיים את 1998 עם אינפלציה של 4% או 5%, הרי אתה בהחלט תסיים את התקציב של 1998, כשכל ההנחות שהיו מבוססות על 8% יעמדו רק לצדך.

עמיר פרץ: אומנם, לא ישאירו לך את העודפים שחשבת להשאיר לעצמך, אבל אני בהחלט חושב שאתה לא יכול להתעלם מכך, ואין לך ברירה אלא למשוך את התקציב כולו, לעדכן אותו ולהביא אותו על בסיס הנחות חדשות כהנחות ריאליות; גם אתה לא תתייצב היום ותתחייב שב-1999 האינפלציה בישראל תהיה 4%.

עמיר פרץ: מדוע אני מדגיש זאת?

עמיר פרץ: כיוון שיש תופעה במדינת ישראל, שאולי היא התופעה המסוכנת ביותר, יש לנו נגיד שעל מנת לקדש את המדיניות שלו ולהוכיח – – – חבר הכנסת אברהם פורז, אני מת על זה שאתה לא נמצא כל הזמן וכשאתה נכנס אתה מפריע.

אליעזר זנדברג: הוא לא מפריע.

שמריהו בן-צור: מעולם לא הערתי לו, באמת.

עמיר פרץ: לי הוא מפריע.

עמיר פרץ: אתה רואה, הנה עכשיו תעיר לו, תגן עלי.

שמריהו בן-צור: אני מגן עליך.

עמיר פרץ: אדוני שר האוצר, יש לנו נגיד במדינת ישראל – ולכן אני רוצה להתמקד בנקודה הזאת, שהתקציב ב-1999 מושתת ומונח כולו על אינפלציה של 4%; כי אם הוא יישאר כפי שהוא – הנגיד ירצה להוכיח באותות ובמופתים שהאינפלציה בישראל תהיה 4%.

עמיר פרץ: ואם הוא יצטרך לעשות את המעשה שעשה לפני שבוע ולהחליט החלטות להוסיף 2% בריבית או להעלות אותה בכמה אחוזים ובלבד שיוכל להוכיח שהוא שומר על רמת אינפלציה מסוימת, לא חשוב מה המחיר: מובטלים ברחובות, מיתון הולך וגובר, ירידה בביקושים, פעילות ממותנת בתוך המשק – אי-אפשר לשלם מחיר כל כך גבוה, אפילו אם בסוף זה יהיה מוצדק.

עמיר פרץ: מה תגיד לאותם מובטלים ששלוש-ארבע שנים – בעוד ארבע שנים תבואו ותגיד להם: צדקנו, אבל הם כבר שילמו את המחיר.

עמיר פרץ: לכן, אני חושב, שאתה, שר האוצר, מוכרח לבוא ולקבוע, שהתקציב בשנת 1999 יהיה מבוסס על אינפלציה של 5%–8%, ולא 4% קשיח.

עמיר פרץ: מעולם לא היה לנו תקציב שהיה מבוסס על מספר אחד בלבד.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר לך, אדוני שר האוצר, יש כאן רשימה גדולה של חוקים בחוק ההסדרים, אבל אני לא יכול לעבור על הכול; על חלק עברו.

עמיר פרץ: אבל בכל זאת אני רוצה לציין סעיף אחד שמתייחסים אליו בקלות, וחלק גדול מחברי הכנסת אולי פחות מתמצאים בו.

עמיר פרץ: קודם כול, נושא אחד הוא נושא התקציב.

עמיר פרץ: כל שרי האוצר הטעו את הכנסת, ולצערי הרב, גם אתה היום עמדת ובמידה מסוימת הטעית את הכנסת בשני מקרים – בנאום שלך שרשום שם, שאתה מדבר על תקציב ההעברות ומציין את הסכום הענק של תקציב ההעברות לענייני רווחה בישראל; אתה שוכח לציין – אולי לא שוכח, וכל שר אוצר עשה זאת גם קודם – שמתוך אותו תקציב העברות, 11 מיליארד שקל מועברים למעסיקים.

עמיר פרץ: אתה לא יכול, בשום פנים ואופן, להופיע פה בפני הכנסת ולומר, שכסף שמועבר למימון העלויות של המעסיקים בישראל הוא חלק מתקציב ההעברות.

עמיר פרץ: נכון שזה מועבר באמצעות הביטוח הלאומי, אבל זה לא תקציבי רווחה, בשום פנים ואופן.

עמיר פרץ: יש פה הטעיה.

עמיר פרץ: וההטעיה השנייה – – –

אברהם פורז: אבל זה גורם לפחות אבטלה, כי זה – – –

עמיר פרץ: הכול בסדר, אבל זה לא תקציב העברות.

עמיר פרץ: בוא נתווכח על העניין של מה זה עלות עבודה והמשמעות שלה, ועל כך התווכחנו מספיק.

עמיר פרץ: אני כרגע מציין עובדה, טובה או לא טובה – נתווכח.

עמיר פרץ: אתה יודע שאני בעד ויכוחים ענייניים.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת פרץ, נא לסיים.

עמיר פרץ: שני משפטים, ברשותך, אדוני.

עמיר פרץ: הנושא השני הוא נושא הבריאות.

אברהם פורז: התקציב – – –

עמיר פרץ: חבר הכנסת פורז, היושב-ראש מגביל אותי בזמן, אחרי שבזבזת את זמני הוא גם מגביל אותי.

עמיר פרץ: הנושא השני הוא סעיף הבריאות.

עמיר פרץ: מצוין כאן, שמדינת ישראל נותנת תקציב לבריאות.

עמיר פרץ: מצוין כאן קרוב ל-13 או 14 מיליארד, אני כבר לא זוכר מה היה המספר.

עמיר פרץ: אדוני שר האוצר, מדינת ישראל החליטה להפחית את עלות העבודה באמצעות מימון החלק שהיה בעבר מס מקביל.

עמיר פרץ: זה בשום פנים ואופן לא קשור למימון תקציבי של מערכת הבריאות, כי באותה מידה יכלו לבחור לעצמם דרך אחרת להשתתף בעלות העבודה של המעסיקים.

עמיר פרץ: סך כל ההשתתפות הישירה של ממשלת ישראל אולי מגיעה למיליארד שקלים במערכת הבריאות; נושאים שהיו מתוקצבים גם בעבר.

עמיר פרץ: המשפט האחרון: אני פונה אליך, אדוני השר – שר אוצר הולך שר אוצר בא.

עמיר פרץ: אסור לך בשום פנים ואופן לערער את מערכת יחסי העבודה ואסור לך בשום פנים ואופן לבוא ולפגוע בסמכות שנתונה לשר העבודה והרווחה בנושא צווי ההרחבה.

עמיר פרץ: מותר לכם להתווכח בממשלה, יש לך דרך להביא את שר העבודה לממשלה להתווכח אתו שם.

עמיר פרץ: לא ייתכן שאיזונים שנשמרים עשרות שנים, בין שהיתה ממשלת ליכוד ובין שהיתה ממשלת עבודה, אבל האיזונים האלה בין שרים נשמרו.

עמיר פרץ: אסור בשום פנים ואופן ששר אוצר יפקיע סמכויות משר העבודה כדבר טכני.

עמיר פרץ: זה דבר מאוד מהותי, לשמור על מערכת וכלים מאוזנים בתוך המשק הישראלי.

עמיר פרץ: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת נעמי בלומנטל – לא נמצאת.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חיים רמון – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שבח וייס – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת דוד מגן, בבקשה.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, הצעת התקציב וההצעה הנלווית הן הצעות ללא בשורה, ללא השראה, והייתי אומר שהן הצעות שעשירות בסימני שאלה, בהעלמות, בהטעיות ובסתירות.

דוד מגן: אני קורא ברישא, בהצעה נלווית להצעת חוק התקציב חלק מהמטרות: "חוק זה בא לקבוע הוראות שונות במטרה לאפשר הגברת הצמיחה והתעסוקה".

דוד מגן: ובהמשך כתוב: השגת יעדי התקציב וגו'.

דוד מגן: כאשר מעל כל במה אחרת מומחי האוצר, גם אתמול וגם היום מכריזים – מדויק יותר לומר נאלצים להכריז – כי אין ב-1999 שום בשורה בתחום הצמיחה, שלצערנו הרב יש גידול באבטלה מ-9.1% ל-9.3%, והסתירה לא באה לידי יישוב בהצעות אשר הממשלה מניחה בפנינו.

דוד מגן: קשה לבחון ברצינות, אדוני שר האוצר, את ההצעות שהגשת, כשהתמונות המתעתעות מדיוני התקציב אשתקד, תקציב 1998, עדיין מרצדות לנגד עינינו.

דוד מגן: ראינו כאן כיצד שר האוצר וראש הממשלה ועוזריהם מפעילים מטות קסמים כאשר כל דרישה קואליציונית ואופוזיציונית אשר נראתה להם מצאה את פתרונה מייד, כאן במליאה, ללא דיונים בהנהלת משרד האוצר ובחשב הכללי ולא אצל הממונה על התקציבים.

דוד מגן: מדובר בסכומי עתק.

דוד מגן: הדיון אשתקד עורר אצלי את השאלה וצריך לעורר אצל כל חבר כנסת את ההרהור ואת החובה לעמוד בדיונים השתא, כבר בשלב המוקדם בעת הדיון בקריאה הראשונה, ולפשפש בין דפי התקציב, לשאול את שר האוצר, להעניק תשובות על שאלות היכן מוסתרות הרזרבות השונות לשלב העסקאות האפלות.

דוד מגן: אני רוצה להדגיש באוזני חברי הכנסת, כי הכרזת האוצר בתחום האבטלה, אסור שנעבור עליה לסדר-היום.

דוד מגן: אם הממשלה תמשיך להיות אדישה כלפי הנגע החברתי הזה ואם לא תשכילו להבין כי שמירת המרקם החברתי העדין היא תנאי ליישום כל תוכנית כלכלית, הרי אתם עלולים להוביל את המשק לתהום עמוקה, עמוקה יותר מהשפל שאנו מצויים בו היום.

אברהם פורז: איך אתה מסביר שיש כל כך הרבה עובדים זרים אם יש אבטלה?

דוד מגן: אני חושב שאוכל לקרוא כמה מחקרים לגבי ענפי החקלאות והבנייה.

דוד מגן: זו בעיה מקצועית מסוג אחר לגמרי.

אברהם פורז: חקלאות אני מבין – זה שכר נמוך.

אברהם פורז: גם בבנייה אני מבין.

דוד מגן: גם זה עניינה של הממשלה.

דוד מגן: אני מתרעם מול האדישות המלווה את ההכרזה הנחרצת של הממשלה, האומרת בעזות מצח וללא מורא: כן, יהיה גידול באבטלה.

דוד מגן: הממשלה אינה מבינה, שאם אנחנו נפגע במרקם החברתי העדין הזה בערי הפיתוח ובשכונות ומעגל האבטלה ימשיך להתרחב, שום תוכנית כלכלית לא תגיע לידי יישום ושום הבראה לא תבוא לידי מימוש.

דוד מגן: נדמה היה לי בדיון אשתקד, כאשר דיברנו על השימוש בהצעת חוק הסדרים במשק המדינה, שהקריאה נופלת על אוזניים קשובות, ושר האוצר, אם כי לא הוא המציא את הפטנט הנלוז הזה של חוק ההסדרים, נדמה היה לי שהשנה, כך קיוויתי, הממשלה ומשרד האוצר יימנעו מלהשתמש באותו פטנט – פטנט נלוז.

דוד מגן: כיצד אפשר לבוא לכנסת – – –

אברהם פורז: כדי לתת לך דוגמה כמה זה נלוז:

אברהם פורז: היום היתה ישיבה של ועדת משנה של ועדת כספים ודנו בחוק ההסדרים משנה קודמת לגבי שידורי החדשות בכבלים.

דוד מגן: רציתי להצביע על שלוש דוגמאות:

דוד מגן: אותו חוק מסכן – חוק ערי הפיתוח, אשר נדחה שנה אחר שנה.

דוד מגן: השנה יש בשורה.

דוד מגן: לא מבקשים לדחות את יישומו לשנה הבאה, אלא מבשרים לנו בשורה חדשה – ידחו אותו לשנת 2004.

דוד מגן: חוק יום לימודים ארוך, שהממשלה נתבשמה על רקע חיקוקו – אנחנו שומעים על דחייה לשנת 2001.

דוד מגן: השערורייה שצריכה לעמוד בפני הכנסת היא שערורייה בפני עצמה – זה חוק הדיור הציבורי, שהכנסת במערכת אחת עובדת, ובאה ממשלה בניסיון אחד לגרוף את כל ההישגים הדמוקרטיים של הכנסת על-ידי הצבעה קואליציונית אחת במסגרת חוק ההסדרים.

דוד מגן: הזמן קצר, אדוני היושב-ראש, ואני אשמור את זכותי להמשיך ולדבר ולנסות לשכנע בשלבים הבאים של הדיונים.

שמריהו בן-צור: עוד יהיו לילות.

שמריהו בן-צור: תודה, חבר הכנסת דוד מגן.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אדיסו מאסלה – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אברהם פורז – אתה מוותר היום?

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, דיון על תקציב הוא למעשה דיון די כולל על מדיניות של ממשלה.

אברהם פורז: מאחר שבתחילת השבוע אירע דבר חשוב, אני חייב גם להתייחס אליו.

אברהם פורז: אני רוצה לומר, שאם בנימין נתניהו מקדם את השלום, אני תומך בקידום השלום, גם אם זה על-ידי אדם שנמצא בראש ממשלה כשאני באופוזיציה.

זאב בוים: יישר כוח.

אברהם פורז: והאופוזיציה לא צריכה להיות אופוזיציה לכל דבר, היא צריכה להיות אופוזיציה קונסטרוקטיבית.

אברהם פורז: הוא ראוי לברכות מבחינתי ולטעמי על מה שהוא השיג בוושינגטון.

אברהם פורז: אני חושב שזו תהיה טעות מצדנו באופוזיציה אם נעשה מהלך כלשהו כדי לסכל את המהלך הזה או להפריע לו.

אברהם פורז: אני חושב, שחברי באופוזיציה, שמשתפים פעולה עם חנן פורת, עם בני אלון ועם אחרים כדי להקדים בחירות וכדי לעשות איזה מהלכים שמטרפדים את המהלך, עושים טעות חמורה.

אברהם פורז: ייתכן מאוד, שאחרי שהכול יושלם, בעוד כמה חודשים, נחזור כל אחד לעמדות הבסיסיות שלו, אם כי אני רוצה לומר שאני אשפוט את הממשלה ואת העומד בראשה לפי מעשיהם.

אברהם פורז: אני לא מתחייב אוטומטית להיות נגדם בכל דבר.

אברהם פורז: כשהם יעשו דברים טובים, הם יזכו לברכתי.

אברהם פורז: בעניין הזה הם עשו דבר טוב.

אברהם פורז: אני גם רוצה לומר שאינני שותף למצעד שמתרחש פה, האמת היא כל שנה, של אנשים שבאים ואומרים: מדוע המדינה לא נותנת עוד ועוד ועוד ועוד.

אברהם פורז: הרי בסופו של דבר, שר האוצר הוא לא איש רע, ואגף התקציבים אין בו אנשים רעים.

אברהם פורז: הם היו רוצים לתת לכולם יותר.

אברהם פורז: למה שלא לתת לסטודנטים שכר לימוד חינם ואולי גם מלגות, ולמה לא ניתן יותר לקשישים ולמה לא ניתן יותר לנכים ולמה לא לתת בעצם לכולם יותר?

אברהם פורז: אבל באיזה מקום, כשאתה נותן למישהו, מישהו צריך לשלם את זה.

אברהם פורז: אין ארוחות חינם.

אברהם פורז: אני נמנה עם הטוענים שנטל המסים הכולל אצלנו גבוה מדי.

אברהם פורז: גם יש עיוותים פנימיים, אדוני השר.

אברהם פורז: אני גם מסכים אתך שהפטורים רחבים מדי ושיעור המס גבוה מדי, ואם בסופו של דבר נצליח לעשות איזו רפורמה שמשנה את הסדרים מלכתחילה, ועושה מערכת מיסוי הרבה יותר חכמה, אני בוודאי אתמוך בזה.

אברהם פורז: אבל אני צופה בעיות קשות מאוד בחלק מהפטורים שאתה רוצה לבטל – עוד לא הצעת אותם, אבל בוודאי יהיו קשיים לא קטנים, ולפחות הייתי מציע לך, בשלב זה, כדבר אלמנטרי, למנוע את האבסורד הזה, שעל הכנסות בינוניות שיעור המס השולי הוא 60% ועל הכנסות גבוהות הוא 50%.

אברהם פורז: הגבנון הזה, שבעצם מתחיל בהכנסה של כ-14,000 שקל לחודש, ששם מגיעים ל-60%, ונגמר במשהו כמו 25,000, ששם יורדים חזרה ל-50%, הוא בלתי סביר לחלוטין.

אברהם פורז: אני לא מדבר על כך שבכלל שכבות הביניים אצלנו משלמות שיעור מס בלתי סביר, דבר שמעודד רצון לא לעבוד או רצון להעלמה.

אברהם פורז: לכן, בעניין הזה לדעתי אתה חייב לעשות מעשה, ואני מציע לך, שאם תראה שאתה לא מצליח לעשות רפורמה מרחיקה לכת, לך בעניין הזה.

אברהם פורז: הדבר העיקרי בעיני הוא זה.

אברהם פורז: המדינה צריכה לקחת פחות מסים מאזרחיה ופחות להוציא.

אברהם פורז: בעניין הזה אני רוצה לומר לך, אם בסופו של דבר תוריד מס הכנסה אבל תטיל מס שבח על דירות מגורים או תטיל מס עיזבון או תטיל מס מתנות או תטיל כל מיני מסים אחרים, והתוצאה תהיה שהאזרח הממוצע אומנם יחסוך כל חודש במס הכנסה אבל כשהוא ימכור אחת לכמה שנים דירה הוא יחזיר בריבית דריבית את כל הכסף, לא עשינו כלום.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לך דבר אחד, שאולי לא כל כך מתאים לקו הכללי שאני מייצג, דבר שתובע הוצאה גדולה בשם ציבור שלא יכול לעשות דבר ולא יכול להתגונן, ואלה חיילי החובה בצה"ל.

אברהם פורז: אתה בוודאי מודע לזה, אני מקווה שאתה מודע לזה, שוועדת החוץ והביטחון של הכנסת קיבלה את הצעתי להכפיל את שכר חיילי החובה, גם את השכר של החיילים הקרביים.

אברהם פורז: אחרי ששכרו של חייל קרבי יוכפל הוא יגיע ל-1,000 שקלים בחודש, ושכרו של חייל ביחידה עורפית יגיע ל-500 שקל.

אברהם פורז: החיילים האלה לא שובתים, הם לא סוגרים כבישים, הם לא מאיימים בשום דבר.

אברהם פורז: לא הייתי מציע את זה אילו ידעתי שכל הציבור בישראל נושא בנטל השירות הצבאי במידה שווה.

אברהם פורז: אבל ציבור גדול אצלנו, החל מהציבור הערבי, שאנחנו לא מגייסים אותו כתוצאה מהחלטה שלנו, דרך ציבור חרדי, שלא משרת מפני שתורתם אומנותם, דרך הרבה צעירים חילונים, כשקל מאוד היום להשתחרר על-ידי איזה תרגיל – אתה בא ללשכת הגיוס ומספר סיפור ואז נותנים לך אי-כשירות, ועכשיו זה גם לא כל כך מביש; בעבר מאוד התביישו בדבר הזה.

אברהם פורז: במצב הזה, שקבוצה כל כך גדולה לא נושאת בנטל, אנחנו צריכים לאזן איכשהו את האי-שוויון הזה, ולא מצאתי פתרון יותר טוב לסגירת הפער אלא על-ידי תיגמול יותר ראוי של חיילי החובה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אם אדם משרת בשירות חובה בצבא והוא יקבל 1,000 שקלים בחודש במקום 500, והוא יוציא 500, כשהוא יגיע אחרי שלוש שנות שירות לאוניברסיטה אולי כבר יהיה לו חיסכון קטן והוא לא יצטרך לבוא אליך ולבקש ממך הקטנת שכר הלימוד ולא יצטרך לבקש ממך סיוע בדברים אחרים.

אברהם פורז: מצדי הוא יכול גם לחסוך את הכסף לטיול למזרח הרחוק או לדרום-אמריקה.

אברהם פורז: אני כאדם ליברל לא מתערב במה שהוא יעשה בכסף.

אברהם פורז: אבל היום יצרנו מצב, שחיילים שעושים עבודה קשה – קשה לשרת ביחידת שדה, קשה יותר – – –

שמריהו בן-צור: יש לי בעיה.

שמריהו בן-צור: מצד אחד נעימים לי דבריך – –

אברהם פורז: – – מצד שני הזמן עבר.

אברהם פורז: תן לי חצי דקה ואני גומר.

שמריהו בן-צור: בבקשה.

אברהם פורז: – – – לבוא לבחור צעיר שמשרת ביחידת שדה, שבה הוא מסכן לפעמים את חייו, אבל אני עוזב את סכנת החיים.

אברהם פורז: השירות קשה, באוהלים, בתנאים קשים, וכשהוא מגיע לביתו הוא אביון.

אברהם פורז: אם ההורים לא נותנים, הוא לא יכול לצאת לסוף שבוע עם חברה, הוא לא יכול לבלות בשום מקום, הוא פשוט אביון.

אברהם פורז: אני חושב שהמצב הזה הוא בלתי נסבל, ובשם הקבוצה הגדולה הזאת אני מבקש להגדיל את התשלומים.

אברהם פורז: נכון, זה המון כסף, כמעט 500 מיליון שקל, אבל את הדבר הזה אני מוכן לעשות, כי לדעתי זו חובה מוסרית שלנו כלפי הציבור הזה.

אברהם פורז: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה לחבר הכנסת אברהם פורז.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת יעל דיין, בבקשה.

יעל דיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקיצוצים שאנחנו רואים בתקציב הקרוב, ואני אדבר רק על נושא אחד, הם אומנם קיצוצים רב-תחומיים, ואני רוצה לדבר על החד-מיניות שבהם.

יעל דיין: אני רוצה לדבר על אותם קיצוצים שפוגעים בנשים, בראש ובראשונה, ובכל התחומים, ומאחר שנשים הן מחצית האוכלוסייה.

יעל דיין: אני מאוד מכבדת את דברי חבר הכנסת פורז על חיילים בשירות חובה, ומי שמייצג קבוצה זו וקבוצה אחרת, ומיעוט כזה ומיעוט אחר.

יעל דיין: יש נשים במגזר הערבי, ויש נשים בשירות חובה, ויש נשים בהתנחלויות, ויש נשים בכל תחום מהאוכלוסייה, והן יותר – – –

זאב בוים: כשאומרים בעברית, למשל, חיילים – – –

יעל דיין: אני יודעת.

יעל דיין: גם כשאומרים נשים מוכות מתכוונים גם לגברים המוכים.

זאב בוים: כשאומרים חיילים מתכוונים גם לחיילות.

יעל דיין: כשאני אומרת נשים אני מתכוונת נשים במובן הזה שהן יותר מ-50% באוכלוסייה.

יעל דיין: בכל אחד ממגזרי האוכלוסייה ומהקבוצות באוכלוסייה יש נשים, והנשים יותר מקופחות מהגברים, ולכן אני רוצה לדבר על הצרכים הספציפיים שלהן שקוצצו.

יעל דיין: אני מדברת על כל התחומים, בראש ובראשונה על תחום שהוא תחום חברתי, לא תחום נשי, לגבי האלימות כלפי נשים, אלימות גוברת, מקרי הרצח המתרבים, מקרים של מאות אלפי נשים מוכות.

יעל דיין: אנחנו ישבנו בצורה רצינית ביותר בוועדת מנכ"לים בין-משרדית שהוקמה ושמה לה ליעד באמת להיכנס לעומק העניין ולהציע הצעות שכמעט כולן תלויות-עלות, איך להתגבר על הנגע הזה, איך להקטין אותו לפחות, אם לא להתגבר עליו.

יעל דיין: בנושא הזה יש תביעות תקציביות שמתפרסות על כמה משרדים, בראש ובראשונה משרד העבודה והרווחה, המשרד לביטחון פנים, משרד החינוך וכן הלאה.

יעל דיין: בכל המקומות האלה התקציבים קוצצו.

יעל דיין: אנחנו מדברים לא רק על אלימות, אנחנו מדברים על מערכת החינוך, על נושא החינוך גם בגיל הרך, סבסוד מעונות-יום, נושאים שנוגעים ישירות לנשים.

יעל דיין: אנחנו מדברים על תוכנית חינוך לשוויון בין המינים, שלפי הערכה תהיה אחד הגורמים להקטנת האלימות.

יעל דיין: התוכנית הזו קוצצה בערך ב-90%.

יעל דיין: אנחנו מדברים על קצבאות ילדים, אנחנו מדברים על קצבאות ותקציבים לאמהות חד-הוריות, אנחנו מדברים על נשים בשוק העבודה.

יעל דיין: בכל תחום שאנחנו מסתכלים עליו – ובחנו את כל התחומים.

יעל דיין: יש יותר נשים מובטלות מגברים מובטלים, כי כאשר האבטלה עולה היא עולה יותר בקרב נשים.

יעל דיין: נשים תלויות יותר בשכר מינימום, נשים שאינן זוכות להבטחת הכנסה בגלל כל מיני קומבינציות שהן לא עומדות בהן.

יעל דיין: יש בעיה עצומה בקרב נשים משכילות ערביות, בקרב נשים שצריכות להסתפק בהרבה פחות משכר המינימום כי הן זקוקות לעבודה והן לא יכולות להגיד "לא" וללכת ולתבוע אותו מעסיק שאומר להן: בבקשה, אתן לא רוצות – לא צריך, אני אמצא מישהו אחר, פועל אחר.

יעל דיין: ישבנו עם שר האוצר בוועדה לקידום מעמד האשה, וקורה כאן פינג-פונג בלתי נסבל.

יעל דיין: נפגשנו עם כל אחד מהשרים, בראש ובראשונה עם שר העבודה והרווחה, עם שר החינוך, עם שר הבריאות בנושא סל בריאות לנשים, בנושא מחלות, והיום בילינו כשש שעות בנושא האוסטאופורוזיס והתרופות החסרות בסל, שלא לדבר על תרופות שהן באמת לא רק עניין של איכות חיים וטיפול במחלות אלא עניין של חיים ומוות.

יעל דיין: כל אחד מהשרים מזדהה אתי, מסכים אתי, בערך בסגנון של שר החינוך שמזדהה עם הסטודנטים.

יעל דיין: תודה רבה לשר אלי ישי, תודה רבה לשר החינוך, תודה רבה לשרים שמזדהים אתי ומביעים תמיכה במאבק הנשים, אלא שלנו אין לובי והם שולחים אותי אליך, שר האוצר.

יעל דיין: הם אומרים: בבקשה, תשיגו אתם, מחצית האוכלוסייה; אתם צודקים, אני מוכן לתת את זה, תשיגו את התקציב הנוסף או הלא-מקוצץ משר האוצר, אני בשמחה אייחד לזה סעיף.

יעל דיין: וככה אנחנו יושבים אחר כך עם שר האוצר, ושר האוצר, בהבעה של תום לב – ואני מאמינה בתום הלב שלך, כבוד השר – אומר לי: בבקשה, הנושא הזה נמצא בתחום נושא האלימות, זה במשרד העבודה והרווחה; הנושא של פערי שכר – כשעדיין, דרך אגב, אדוני שר האוצר, אנחנו מחכים לדוח על פערי שכר ממשרדך, דוח שמתעכב כבר שלושה חודשים, והוא מתעכב כי כפי ששמענו או הובא לאוזנינו או גונב לאוזנינו, לא כל כך מרוצים מהמסקנות שמובעות בדוח הזה.

יעל דיין: שר האוצר ישב אתנו, עם הוועדה, ושלח אותנו חזרה לשרים.

יעל דיין: אני מסרבת להקים לובי של נשים.

יעל דיין: נשים הן מחצית האוכלוסייה.

יעל דיין: אני לא חרדים, יש נשים חרדיות; אני לא מתנחלים, יש נשים בהתנחלויות; אני לא מיעוט ערבי, יש נשים ערביות.

יעל דיין: לא יכול להיות שיגידו לנו: תעשו לובי, תלחצו, תעשו הפגנות, תצאו לרחובות.

יעל דיין: חס וחלילה שמחצית האוכלוסייה תהיה לא שווה בכל התחומים, לא מוגנת, הדאגה לה תעבור מיד ליד, והפתרון צריך להיות שאנחנו נוציא את הנשים לרחובות כדי שיתייחסו אלינו כאל גורם שיש לו עוצמה פוליטית.

יעל דיין: אל מחצית האוכלוסייה השווה למחצית השנייה אסור שתהיה התייחסות כזאת.

יעל דיין: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חברת הכנסת יעל דיין.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת דוד צוקר – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אפרים סנה – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת רענן כהן – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת עוזי לנדאו – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: הנה כי כן, חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה להתחיל בשתי הערות.

האשם מחאמיד: הערה ראשונה: אני פשוט מקנא בכבוד השר על אופן העמידה שלו בפני כל הביקורת על התקציב.

האשם מחאמיד: אני יודע שאדוני פרופסור.

האשם מחאמיד: הוא לא בא כפוליטיקאי.

האשם מחאמיד: הערה שנייה: כל תקציב צריך לשאת איזה ערך שהוא, או כמה ערכים.

האשם מחאמיד: ערך ראשון, והוא אנושי ביותר, זה ערך השוויוניות.

האשם מחאמיד: תקציב שאין בו שוויוניות, לדעתי הוא תקציב רע.

האשם מחאמיד: בבואי היום לכנסת ראיתי מאות שוטרים ואנשי מג"ב.

האשם מחאמיד: חשבתי, מה קורה?

האשם מחאמיד: איזה מצור זה מול הכנסת, מסביב לכנסת?

האשם מחאמיד: מה קורה פה?

האשם מחאמיד: תהיתי.

האשם מחאמיד: אמרו לנו שהיו כ-1,000 שוטרים שמקבלים את השכר שלהם מהמדינה.

האשם מחאמיד: למה הם היו פה היום?

האשם מחאמיד: כדי להדוף סטודנטים, שמא הם יתפרעו.

האשם מחאמיד: שמעתי שהיו מעצרים של סטודנטים.

האשם מחאמיד: היו אפילו שוטרים שנכנסו לקמפוס בלבוש של סטודנטים.

האשם מחאמיד: לא מסתערבים, מסתדנטים.

האשם מחאמיד: נכנסו עם לבוש של סטודנטים לאוניברסיטה, לקמפוס, כדי שלא יזהו אותם, ויש תקציב לאנשים האלה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לדבר על דברים שונים, אבל אני לא מבין, איך סטודנט, אדוני השר, יכול ללמוד?

האשם מחאמיד: איך הוא יכול לשלם 10,000 שקל לשנה לאוניברסיטה?

האשם מחאמיד: בני למד באוניברסיטה העברית בירושלים.

האשם מחאמיד: זה עלה לי לשנה לא פחות מ-30,000 שקל – עלות כוללת של דיור, ספרים, כל מיני דברים אחרים.

האשם מחאמיד: אני לא מבין, מאיפה יביא אותו מובטל, מאיפה תביא אותה מובטלת את הכסף הזה?

האשם מחאמיד: דיברה אתי היום מישהי, קוראים לה עיישה, אשה ערבייה.

האשם מחאמיד: היא אומרת לי: אני מקבלת קצבה של 1,000 שקל בחודש.

האשם מחאמיד: אני משלמת 900 שקל שכר דירה עבור חדר.

האשם מחאמיד: נשארים לי 100 שקלים לחודש למחיה.

האשם מחאמיד: תארו לעצמכם מה קורה פה.

האשם מחאמיד: איך ישלמו?

האשם מחאמיד: אמר חבר הכנסת שבח וייס לפני יומיים, שבבית הזה יש אנשים יהירים, שמדברים בצורה מאוד יהירה, ואני אביא דוגמה.

האשם מחאמיד: מדוע במצרים, אדוני השר, בירדן, בסוריה, ארצות שכנות – והרבה פעמים ראש הממשלה אומר שהן לא דמוקרטיות; מה זה דמוקרטיה אם אין לי אפשרות ללמוד – למה שם הלימודים הם חינם מגן-הילדים ועד סוף האוניברסיטה, עד הדוקטורט?

האשם מחאמיד: אולי מישהו יגיד לי שהרמה היא לא אותה רמה.

האשם מחאמיד: אבל אני רואה שם גם פרופסורים ודוקטורים.

האשם מחאמיד: הם לומדים חינם.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לדבר על רשויות מקומיות שאין בהן ביוב.

האשם מחאמיד: תאר לעצמך, אדוני השר, שיש רשויות מקומיות, יש כפרים ויישובים ערביים שאין בהם ביוב.

האשם מחאמיד: כמובן, אדוני היושב-ראש, לאנשים לא אכפת שהאינפלציה היא 4%, 3%, 1%.

האשם מחאמיד: אנשים לא מבינים את המספרים האלה.

האשם מחאמיד: אנשים רוצים לחיות, הם רוצים פת לחם.

האשם מחאמיד: אנשים ברחוב מבינים מה זה אינפלציה של כמה אחוזים?

האשם מחאמיד: זה מה שאכפת להם, המספרים?

האשם מחאמיד: הם רוצים "תכל'ס", הם רוצים לאכול ולשתות.

האשם מחאמיד: לצערי הרב, במקום שאדוני שר האוצר ישב עם הסטודנטים הוא פשוט אמר: הם יכולים להמשיך להפגין, זה לא יעזור להם.

האשם מחאמיד: שמעתי את זה באיזו תחנה בחדשות בטלוויזיה.

האשם מחאמיד: לא יעזור, שיפגינו כמה שהם רוצים, כי אין כסף.

האשם מחאמיד: אבל רק לפני כמה ימים היה כסף, אדוני השר, 10 מיליוני שקל לתל-רומיידה בחברון.

האשם מחאמיד: יש כסף למקומות מסוימים, לאנשים שחלק מהם קראו לראש הממשלה "בוגד".

האשם מחאמיד: אני נגד זה שיקראו לראש הממשלה "בוגד", כי אנחנו יודעים לאן זה הוביל.

האשם מחאמיד: אני רוצה להזהיר מפני המצב הקיים היום בארץ.

האשם מחאמיד: אני חושש שתהיינה רציחות פוליטיות.

האשם מחאמיד: אני מאוד חושש מזה.

האשם מחאמיד: לא אמרתי רצח אחד – רציחות פוליטיות.

האשם מחאמיד: אני מגנה את זה, אבל לעצור סטודנטים ולא לעצור אנשים שאומרים על ראש הממשלה "בוגד"?

האשם מחאמיד: אני מאמין, ואני בטוח שגם כבודו מאמין, שתקציב, יהיה אשר יהיה, יש לו קשר לשלום.

האשם מחאמיד: אני שמח בלבי שהיה הסכם ב"וואי פלנטשיין", יש לי רק חששות שהוא לא יתממש.

האשם מחאמיד: אני מאחל שהוא יתממש, שנקדם את תהליך השלום, ואז באמת הארץ הזאת תתקדם, תשגשג בצורה הרבה יותר נכונה, הרבה יותר שוויונית, הרבה יותר אנושית מכפי שהיתה עד כה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת זאב בוים, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ובזה אנחנו מסיימים, אדוני השר.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי הכנסת, פטור בלא כלום אי-אפשר.

זאב בוים: בשבוע זה, כשראש הממשלה חזר עם הסכם על מה שאנחנו קוראים הפעימה השנייה, מי שרוצה שיקרא נסיגה, צריך לומר, שבנסיבות הידועות שבהן נעשה ההסכם, בסך הכול צריך לברך על ההסכם וללכת באומץ לבצע אותו.

זאב בוים: אני חושב שאפשר להצטרף לקריאה של חבר הכנסת פורז – שכידוע אינו מהקואליציה, אלא מתוך גישה אחראית ולאומית אמר את הדברים לגבי חבריו באופוזיציה, אשר מנסים לדוג בקשיים הקיימים פה ועיניהם טחו מראות את הצורך הלאומי עכשיו – לשנס מותניים וללכת קדימה בזהירות הראויה, עם ביקורת מתאימה, כדי להתקדם בתהליך השלום.

זאב בוים: אני גם רוצה לשבח את שר האוצר, ולו בשל העובדה שהוא יושב כאן ומאזין שעות ארוכות לדברי חברי הכנסת.

זאב בוים: אני רואה שהוא רושם לו דברים, אני גם אשמח אם ירשום כמה הערות שאני אעיר כאן.

זאב בוים: אני רוצה לפתוח בעניין שביתת הסטודנטים.

זאב בוים: אדוני השר, נשמעו פה דברים, אני רוצה להצטרף לקריאה אליך.

זאב בוים: זה נכון שהסטודנטים חורגים בעצם בדרישות הנוכחיות שלהם מהבנה, מהסכמה על בסיס דוח-מלץ, והם מבקשים עכשיו לפרוץ הסכם שקודמיהם חתמו בשעתו.

זאב בוים: ובכל זאת, אני מציע לנסות ולהגיע לאיזו הבנה.

זאב בוים: אולי צריך, אבל אני יודע שאי-אפשר להיענות לכל דרישותיהם.

זאב בוים: הדרישה האולטימטיבית שלהם להוריד את שכר הלימוד ב-50% נראית לי דרישה שהיא כבדה עלינו, הרי אנחנו עוסקים עכשיו בתקציב המדינה.

זאב בוים: אבל אני כן הייתי מציע להיכנס אתם לדו-שיח, להיכנס אתם לדיון, לא להיאחז בנסיבות העבר, ולנסות לבחון דרך להקל על הסטודנטים את ההוצאות הכבדות שיש להם.

זאב בוים: עם זאת אני חושב שבדיאלוג כזה צריך לחפש קרון משותף מוסכם, למשל סבסוד של שכר הלימוד בצורה דיפרנציאלית.

זאב בוים: אני לא חושב שכל הסטודנטים שווים, יש ביניהם בני עניים, וכבר נאמר:

זאב בוים: היזהרו בבני עניים כי מהם תצא תורה, והם זקוקים לסיוע, אולי לסיוע גדול יותר.

יובל נאמן: חבר הכנסת בוים, הודעתי לפני למעלה מחודש: לא יהיה סטודנט נזקק שלא יוכל ללמוד.

יובל נאמן: הודענו את זה בצורה ברורה ביותר.

זאב בוים: אני שמח על ההודעה הזאת.

זאב בוים: אני חושב שצריך לנסות להיפגש כדי למצוא את הדרכים לתרגם אותה, ואם אלה הכלים העקרוניים, אני חושב שאפשר יהיה למצוא הבנה עם הסטודנטים.

מקסים לוי: אם מדברים על עיירות הפיתוח, מדברים על כוח עבודה לקראת שנות האלפיים, ועל תעשייה מתוחכמת – מדוע לא לתת השכלה לבני ערי הפיתוח?

זאב בוים: אני חושב, שאחד המבחנים שצריך לבחון זה עניין ההכנסה, המצב הכלכלי.

זאב בוים: אני מניח שמבחן ההכנסה הזה יביא, לצערי, למצב, שחלק ניכר מהסטודנטים בני ערי הפיתוח יזכו ליתר סיוע ולסבסוד שכר הלימוד.

שמריהו בן-צור: אם אתה תוסיף על זה גם מרכיב שציין אותו חבר הכנסת פורז, המרכיב של בוגרי יחידות קרביות, נוסף על העניין של מקור סכום ההכנסה, זה מעלה תזה שלפיה אתה יכול לתגמל אותם.

זאב בוים: אני לא הולך לפתח פה את הנוסחאות האלה, יש פה כמה אפשרויות, כמה דרכים; אני רק מציע שלא להמתין שבסופו של דבר תהיה הסלמה במאבק הסטודנטים, אלא לקרוא להם ולשבת עם ראשיהם על המדוכה, עד שאפשר יהיה להגיע להבנה.

יובל נאמן: חבר הכנסת בוים, אני לא רוצה שהעניין הזה יישאר באוויר.

יובל נאמן: זה חודשים אני אומר לסטודנטים: במסגרת ההסכם יש מנגנון לבירור הבעיות.

יובל נאמן: כל החלטת הוועדה וכל החלטה של השופט שטרוזמן תכובד על-ידי המדינה.

יובל נאמן: בהחלט אין כל מקום לשביתה.

יובל נאמן: אני חוזר ואומר, שיחזרו לספסל הלימודים.

יובל נאמן: בזמן הזה שהם שובתים מזמן היה אפשר לפתור את הבעיה.

זאב בוים: אדוני השר, בכל זאת, גם אם מקובלים עלי דבריך מסיבות כאלה או אחרות, ברגע זה הסטודנטים לא מקבלים את הדרך הזאת שאתה מציע, של בוררות.

יובל נאמן: לא ייתכן מצב, שיש הסכם חתום, תהיה הפרה של ההסכם והמדינה תיתן את ידה לזה.

זאב בוים: אני עוד לא אמרתי לתת את היד.

שמריהו בן-צור: הוא איש חינוך, אדוני השר.

זאב בוים: אני עוד לא אמרתי שבלי שהדברים יתבררו אנחנו נפתח את הכיסים.

יובל נאמן: מוכנים לשבת חודשים לדון אתם לגופו של עניין.

יובל נאמן: יש מנגנון.

זאב בוים: אני מברך על האמירה הזאת, אני רק לא מציע להיאחז דווקא במנגנון שעל הסטודנטים, משיקולים שאני לא מכיר, הוא אינו מקובל.

זאב בוים: אז צריך לבחון למה.

זאב בוים: אולי הם לא יודעים מה זה.

יובל נאמן: אולי השיקול הוא, שחלק מהם מבין שהסיוע יינתן אך ורק על בסיס מצב כלכלי ומשפחתי, ולכן הם לא מעוניינים; אולי זו הסיבה?

זאב בוים: אדוני השר, יש שתי אפשרויות.

זאב בוים: אני חושב, שבעיתוי הזה ראוי לאחוז את השור בקרניו עכשיו, מאשר להיגרר אחר כך אחרי זנבו, אם נמשיך בציור הזה, וזה האופי והדינמיקה של סוג כזה של מאבקים.

זאב בוים: אדוני שר האוצר, נפגשתי עם ראשי המפגינים, ראשי הסטודנטים.

זאב בוים: ראינו אותם גם בהפגנות וישבנו אתם בסיעות ובוועדות של הכנסת, שוחחנו אתם פחות או יותר.

זאב בוים: כדי ליצור דיאלוג, אני מציע שלא להיאחז בפורמולות שעליהם הן אינן מקובלות ברגע זה לצורך ההידברות.

זאב בוים: אז אולי לא צריך להיאחז בבורר, שאומנם היה קיים בהסכם קודם.

יובל נאמן: זה לא הסכם קודם, זה הסכם עד שנת 2001, ושכר הלימוד שלהם לא עלה מבחינה ריאלית.

יובל נאמן: הם חתומים על ההסכם.

יובל נאמן: אם אני אתן את ידי להפרות הסכמים, משמעות הדבר היא קריסת כל מה שקיים במדינה הזאת.

שמריהו בן-צור: ברשותך, בוא נשים כאן נקודה.

זאב בוים: אנחנו נעשה פה נקודה.

זאב בוים: אני עוד אשוחח עם השר בארבע עיניים ונלבן את העניין הזה.

זאב בוים: לענייני התקציב, עוד לא נגענו, אבל נשמור זאת ללילות השימורים.

זאב בוים: יהיה לנו עוד זמן.

זאב בוים: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת זאב בוים.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת מיכאל נודלמן – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: אם כך, אני נועל את הישיבה.

שמריהו בן-צור: חברי הכנסת, כבוד השר.

שמריהו בן-צור: מחר, ח' במרחשוון, בשעה 09:00 – אני מדגיש: בשעה 09:00 – אנחנו פותחים את הישיבה.

שמריהו בן-צור: שלום וכל טוב.