ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 278, 1999-01-19 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, היום יום שלישי, ב' בשבט התשנ"ט, 19 בינואר 1999 – ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: חברי הכנסת, כמו תמיד, אנחנו שמחים לארח בכנסת משלחת מקוריאה.

דן תיכון: רבותי חברי האספה הלאומית של קוריאה, אתם אורחים רצויים אצלנו, ואני מקווה כי תרגישו כאן כמו בבית.

דן תיכון: פעם היתה קוריאה עבורנו ארץ רחוקה, שוכנת בקצה תבל.

דן תיכון: היום שבים ישראלים רבים מקוריאה כשהם מאוהבים בארץ השומרת על צביון מסורתי בצד המודרניזציה.

דן תיכון: ביקורים הדדיים כמו ביקורכם עכשיו וביקורים של נציגים ישראלים בכירים בסיאול, ובהם ראש הממשלה נתניהו, קידמו את ההיכרות ההדדית וחיזקו את הקשרים בין המדינות.

דן תיכון: אגב, זאת המשלחת השנייה שמבקרת ביומיים האחרונים, וראוי לציין את יושב-ראש האגודה לידידות, חבר הכנסת מאיר שטרית, שמלווה את שתי המשלחות.

דן תיכון: קשרי הכלכלה בין ישראל לבין קוריאה מתרחבים בהתמדה.

דן תיכון: כולנו מקווים, כי בכוח המרץ, השקדנות והחריצות שאתם מגלים תדעו להתמודד עם המשבר הכלכלי שעובר על ארצכם.

דן תיכון: למרות המרחק העצום והשוני התרבותי המפריד בינינו, לקוריאנים ולישראלים יש הרבה מהמשותף.

דן תיכון: שני העמים הם נציגים של תרבויות עתיקות המתקיימות אלפי שנים.

דן תיכון: ישראל ואף קוריאה ידעו את טעמה של המלחמה האכזרית.

דן תיכון: שתי המדינות השתקמו ולמדו להתמודד עם נחשולי אחים מהגרים שזרמו אליהם כדי לבנות להם בית חדש.

דן תיכון: הן קוריאה והן ישראל הציעו לפליטים בית וסיוע לקידום חייהם.

דן תיכון: אני רוצה לבשר לכם, כי בארץ מתגוררים בני קוריאה המדברים עברית ומכירים היטב את הארץ והעבר העשיר שלה.

דן תיכון: הם משמשים מורי דרך לתיירים מקוריאה שהגיעו בעבר בהמוניהם.

דן תיכון: בין הכנסת לפרלמנט הקוריאני קמו אגודות ידידות המאפשרות לנו להכיר טוב יותר את שני העמים.

דן תיכון: אני בטוח, כי ביקורכם הנוכחי יתרום להידוק הקשרים בין שני הפרלמנטים.

דן תיכון: אני מאחל לכם ביקור פורה בישראל.

דן תיכון: כאמור, בישראל שתי משלחות מקוריאה, רבותי.

דן תיכון: התשנ"ט–1999

דן תיכון: אדוני חבר הכנסת רביץ, בדואר האלקטרוני של הכנסת התקבלו, נכון לזה הרגע, למעלה מ-1,000 מברקים.

דן תיכון: הדואר, או המחשב של הכנסת כורע תחת הנטל, וכולם מתנבאים ברוח אחת – יש מחלוקת גדולה בין יהודי ארצות-הברית לבין היהודים בישראל; משהו מטריד את יהודי ארצות-הברית.

דן תיכון: מה שאמרתי – למעלה מ-1,000 פניות – היה נכון לפני שעה.

דן תיכון: אני לא יודע מי נותן להן את המספרים המתאימים – – –

נסים דהן: e-mail.

דן תיכון: בסדר, את ה-e-mail, אבל, מי נותן להן את המספרים של הכנסת?

דן תיכון: אני מציע לכולם, לחברי הכנסת – – –

אברהם פורז: באינטרנט זו לא בעיה למצוא.

דן תיכון: בסדר, אבל צריך להבין איזה גירוי צריך להיות לאנשים.

דן תיכון: אתה בטח עושה את זה כל יום – נכון?

אברהם פורז: כן.

דן תיכון: חשבתי, שאתה ודאי שלחת היום e-mail לפרלמנט ברומניה.

אברהם פורז: אני שולח לעצמי כל הזמן e-mails, אחרת אני לא – – –

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: רבותי, בכל זאת, יש בעיה.

דן תיכון: עתה, לסדר-היום של היום.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת שטרית, אני מדבר אליך כדי שתבין את הבעיה.

דן תיכון: התעוררה כאן בעיה תקנונית בכל מה שקשור בחוק שירותי הדת היהודיים.

דן תיכון: אני מבין שהחוק הזה הונח על שולחן חברי הכנסת לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית.

תמר גוז'נסקי: איפה הוא?

דן תיכון: הוא כבר הונח

נסים דהן: הוא הונח.

דן תיכון: אני אומר "הונח אתמול" – בלשון עבר.

נסים דהן: הנה, הוא הונח.

נסים דהן: יש לכולם.

דן תיכון: ואנחנו אכן ייעדנו לחוק הזה זמן רב, כדי שכל מי שחפץ, רוצה ועשוי להועיל לעניין יוכל לעשות זאת באמצעות הסתייגויות רבות; כל אנשי הכנסת אמורים היו להישאר כאן, כדי לאפשר לכל המסתייגים להשמיע את השגותיהם וגם לנסות לגמור את הדיון כך שאפשר יהיה להצביע על החוק הזה ביום חמישי, ובעקבותיו כן או לא – על חוק התקציב ועל חוק ההסדרים, או בסדר ההפוך: חוק ההסדרים וחוק התקציב.

דן תיכון: אלא שאחר-הצהריים נכנסו אלי היועצים המשפטיים של הכנסת בלוויית חבר הכנסת דדי צוקר והעלו השגה באשר לצורה שבה הונח החוק על שולחן חברי הכנסת.

דן תיכון: מסתבר, שמאחורי כל העניין הזה יש בעיה.

דן תיכון: גם אני, כשקראתי בחוץ-לארץ שהחוק לא עבר בקריאה שנייה או לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית בוועדה, שאלתי ביום ראשון איך אפשר להניח את החוק הזה ובאיזו מתכונת הוא הונח.

דן תיכון: הטענה היתה, שבעצם הצורה שבה הניחו את החוק על שולחן חברי הכנסת איננה נכונה, שהרי כל סעיפי החוק אושרו בוועדת החוקה, חוק ומשפט, אך לא החוק בכללותו, כפי שנוהגות הוועדות לעשות – מצביעים כל הזמן על הסעיפים, ולאחר שהסעיפים מאושרים מצביעים על כל החוק, בדומה להצבעה בקריאה שלישית במליאה; הסעיפים אושרו, והחוק בשלמותו לא אושר.

דן תיכון: לכן התעוררה בעיה, איך מניחים את החוק הזה על שולחן הכנסת, באיזו מתכונת, מה זו הסתייגות ומה זה החוק.

דן תיכון: יש לנו ניסיון בחוק דומה, שנדון בוועדת הכספים ושימש כתקדים בוועדת הכנסת.

דן תיכון: החוק עוסק בביטול הצורך להצביע כמה פעמים על תהליך ההפרטה – מה שנקרא בכנסת הקודמת: חוק אנטי דן תיכון; לנטרל את דן תיכון.

דן תיכון: האם אתה זוכר?

דן תיכון: מעניין שמי שרצה אז לנטרל רוצה היום – –

מאיר שטרית: – – – לשנות.

דן תיכון: – – לשנות את החוק, לבטל את החוק הזה.

דן תיכון: מה שקרה הוא, שהחוק הוגש במתכונת הבאה: כאילו החוק אושר, והיו לו הסתייגויות רבות.

דן תיכון: הצורה שבה צריך היה להגישו היא – לקחת את החוק כפי שעבר בקריאה ראשונה, וזהו החוק העיקרי, ואת כל הדברים האחרים להגיש בצורת הסתייגויות.

דן תיכון: הדבר נעשה בצורה שונה – הפוכה.

דן תיכון: לכן, התעוררה הבעיה, ואנחנו העדפנו להעביר את כל הנושא לדיון בוועדת הכנסת, כדי שזו תחווה את דעתה באשר לצורה שבה מגישים חוק לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית, בהתחשב בעובדה שהחוק לא עבר בוועדה אלא רק הסעיפים עברו.

דן תיכון: לכן, מה שנעשה באלה הרגעים הוא: לא לוקחים את החוק בחזרה, לא מושכים אותו, כי את זאת יכולה לעשות רק ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדיין לא קיימת פסיקה של ועדת הכנסת.

דן תיכון: לפיכך, צריך להמתין שוועדת הכנסת תחווה את דעתה, כמובן, על-פי התקנון שנמצא לוקה בחסר בעניין הזה.

חנן פורת: – – –

דן תיכון: יכול להיות שהדיון בחוק הזה יחל רק בשעה מאוחרת בלילה או מחר.

שבח וייס: יתחילו?

דן תיכון: יחל.

דן תיכון: לגבי ההצבעות, בימים שני, שלישי ורביעי לא יהיו הצבעות בנושאים שנויים במחלוקת.

דן תיכון: כך סיכמו חברי הכנסת אלי גולדשמידט ומאיר שטרית, בשל בקשתם של כמה חברי כנסת ואילוצים שונים של ביקור בכל מיני מקומות.

דן תיכון: אני מכבד את ההחלטה הזאת שהתקבלה בעת ששהיתי בחוץ-לארץ.

דן תיכון: לפיכך, ועדת הכנסת תתכנס היום ותדון בנושא החוק.

אברהם פורז: יושב-ראש ועדת הכנסת בכלל לא יישן.

דן תיכון: אז יש לו ממלא-מקום.

דן תיכון: לכן, תהיה ההחלטה אשר תהיה; אם תהיה הסכמה, אני מניח שיש לנו גם מחר זמן להתחיל בחוק.

דן תיכון: לגבי יום חמישי, שוב נצטרך לראות איפה אנחנו עומדים עם כל סל החקיקה הזה שקרוי: חוק התקציב וחוק ההסדרים – האם אפשר לקיים את הדיון ביום חמישי או שאי-אפשר לקיים אותו?

אברהם פורז: אני מבין שוועדת הכספים עדיין לא – – –

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אם היא לא תחליט, אז זה לא יידון.

דן תיכון: הרי אני לא יכול להיות קוסם.

דן תיכון: לכן אמרתי שהכול נמצא בתהליך נזיל, וההחלטה עדיין לא נפלה.

דן תיכון: בסך הכול, ביקשתי להבהיר עניינים, כי הסעיף עדיין מופיע על סדר-היום, אבל יכול להיות שבצורה שבה הוא מופיע בסדר-היום לא יהיה אפשר לפתוח את הדיון בהסתייגויות, כי בעצם החוק הוא הסתייגות וההסתייגות היא החוק.

דן תיכון: רבותי, רשות הדיבור – – –

חנן פורת: אני רוצה להבין.

חנן פורת: מתי – – –?

חנן פורת: מחר בבוקר תתכנס ועדת הכנסת.

דן תיכון: לא, היא צריכה להתכנס היום.

חנן פורת: היום?

דן תיכון: היום.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, אולי תחכים אותנו בנושא ועדת הכנסת.

דן תיכון: אתה מצוי אצל הדברים שאני אומר?

מאיר שטרית: אני מצוי בדברים שאתה אומר.

מאיר שטרית: ועדת הכנסת לא מתכנסת היום וגם לא מחר.

חנן פורת: למה?

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, תתקרב למיקרופון, כדי שישמעו אותך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מצוי בדברים שאתה אומר.

מאיר שטרית: ועדת הכנסת איננה מתוכננת להתכנס היום, ולמיטב ידיעתי גם מחר היא איננה מתוכננת להתכנס.

מאיר שטרית: אתה שואל אותי?

מאיר שטרית: אני מספר עובדות.

מאיר שטרית: מחר היא איננה מתוכננת להתכנס.

מאיר שטרית: לכן, ספק – – –

אברהם רביץ: אפשר לשנות.

דן תיכון: יושב-ראש ועדת הכנסת נמצא כאן?

מאיר שטרית: לא.

דן תיכון: אתה כממלא-מקום?

מאיר שטרית: אני יכול למלא את מקומו כיושב-ראש ועדה רק אם הוא מבקש.

מאיר שטרית: אני שומע שיש ישיבה מחר בשעה 10:30.

מאיר שטרית: יכול להיות שהוא מזמן מחר בבוקר ישיבה בשעה 10:30, ואז הנושא הזה יידון בוועדת הכנסת.

דן תיכון: הוא מבין על מה מדברים?

מאיר שטרית: אני חושב שכן.

מאיר שטרית: אם לא, נסביר לו.

אברהם פורז: אם הוא לא מבין, הוא יבין.

מאיר שטרית: אם לא, אני בטוח שיסבירו לו היטב בישיבה.

שבח וייס: כיוון שהוא מבין, אולי בגלל זה היא לא מתכנסת.

ראובן ריבלין: אולי הוא מבין יותר טוב ממה שאנחנו חושבים.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: בסדר, אתה אומר שנקבעה ישיבה למחר ב-10:30.

מאיר שטרית: ב-10:30, ולכן אני אומר – – –

אברהם רביץ: המציאו את הטלפונים, אפשר למצוא אותו.

דן תיכון: לא, מצאו אותו.

מאיר שטרית: מצאו אותו.

מאיר שטרית: הנה, הוא אומר שתתקיים ישיבה מחר ב-10:30.

אברהם רביץ: גם היום אפשר לקיים ישיבה.

מאיר שטרית: ועל כן ספק בעיני, אדוני היושב-ראש, אם אפשר לקיים דיון ביום חמישי השבוע.

מאיר שטרית: יכול להיות שכל העניין יידחה לשבוע הבא.

דן תיכון: טוב, אני בטוח שיש לך קשר עם פנחסי, חבר הכנסת רביץ, ואם לא לך, אז לדהן.

חנן פורת: ברשותך.

דן תיכון: כן, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת.

חנן פורת: אני רוצה לומר דבר בקשר לחוק הזה, אבל דבר בקשר לעבודת החקיקה בכנסת בכלל בימים שלקראתנו.

חנן פורת: אני אינני סבור, שהוויכוח החובק זרועות עולם בין היועצים המשפטיים יש בו נפקא מינה כל כך גדולה.

חנן פורת: מאחר שאין לנו שיקול דעת שלא להניח חוק שאושר בקריאה ראשונה והובא לוועדה לצורך הכנתו לקריאה שנייה ושלישית – אין שיקול שלא להניח אותו בסופו של דבר, גם אם הוועדה אינה תומכת בו, על שולחן הכנסת.

דן תיכון: לא, השאלה היא איך – – –

חנן פורת: השאלה תהיה מה היא ההצעה ומה ההסתייגות.

חנן פורת: בסופו של דבר, בעיקרה זאת שאלה פרוצדורלית, שהרי הכנסת תצטרך להכריע וכל אחד יכריע אם הוא תומך בהצעה או בהסתייגות.

חנן פורת: אני מקבל שהדבר הזה מחייב את הסידור הנאות, אבל הוא בסופו של דבר עניין של פרוצדורה ולא של מהות, ואני מאמין שהדבר הזה יסודר.

חנן פורת: אני רק רוצה להעמיד את כולנו על לוח הזמנים שעומד בפנינו.

חנן פורת: אם אנחנו רוצים באמת שהכנסת תעשה את עבודת החקיקה שלה, בצורה מכובדת, גם בדברים גורליים שנוגעים לכל מערכות המדינה, בכללם הנושא של חוק ההסדרים וחוק התקציב, אני מאוד מבקש שנעשה כל מאמץ מחר בבוקר – – –

מקסים לוי: למה אתה מתנה את זה?

מאיר שטרית: אולי אתה יכול להסביר לי למה אי-אפשר להביא את חוק ההסדרים לכנסת בלי קשר לחוק?

נסים דהן: מפני שאין לך רוב.

חנן פורת: קודם כול, כולנו מודעים לכך – – –

נסים דהן: מפני שאין לך רוב.

חנן פורת: אנחנו מודעים לכך שההצבעות תוכלנה להיערך – – –

ראובן ריבלין: מה יהיה אם לא יהיה רוב – – –?

נסים דהן: אנחנו נישאר פה עד שיהיה רוב.

ראובן ריבלין: – – –

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, אתה מרשה לי לסיים את דברי?

דן תיכון: חבר הכנסת דהן, אתה רוצה לדבר?

דן תיכון: אז תן לו לגמור.

חנן פורת: מה שאני מבקש לומר – – –

מקסים לוי: למה מתנים את זה בכלל?

מקסים לוי: מי שמתנה את זה יכול לסכן את החוק שלו.

חנן פורת: חבר הכנסת מקסים לוי, אתה יודע היטב כמה דברים אתה התנית.

חנן פורת: אני אינני נכנס כעת לגופם של דברים, אני נכנס לשאלת לוח הזמנים.

חנן פורת: כל אחד מאתנו, או כל קבוצה בכנסת הזאת, יש לה דברים שהם בנפשה, ואתה יודע זאת לא פחות טוב מאחרים.

חנן פורת: אבל מה שאני רוצה לומר הוא, שאם מחר בבוקר נסיים את הדיון בוועדה – ובאמת זה לא נפקא מינה אם זה יהיה כך או אחרת – אם באותו יום, מחר, נגמור את ההסתייגויות עם החלופין וחלופי חלופין מעתה ועד עולם ונסיים את הדיון בזה, נוכל להביא להצבעה, ואני מבין שההצבעות הראשונות תוכלנה להיעשות רק ביום שני בבוקר – –

נסים דהן: אין הצבעות בימי שני, שלישי ורביעי.

חנן פורת: – – לצערי הגדול, זה הוא הסידור.

חנן פורת: נוכל להביא ביום שני בבוקר את החוק הזה להצבעה.

חנן פורת: אני פונה אל הרב רביץ, שהוא האחראי לוועדת הכספים – – –

דן תיכון: חבר הכנסת.

חנן פורת: – – – חבר הכנסת הרב רביץ, שהוא האחראי לוועדת הכספים – להכין את כל מה שנדרש.

ראובן ריבלין: היושב-ראש של הוועדה.

חנן פורת: אני מבין שגם שם יש בעיה של הצבעות בימים האלה של עיד אל-פיטר, או שמא לא?

חנן פורת: על כל פנים, שיעשה את הדברים האלה ושהמערכת תפעל, כדי שנוכל לסיים את הנושא הזה – גם של החוק הזה וגם של חוק ההסדרים וחוק התקציב בתחילת השבוע הבא.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף מלה אחת, ברשותך.

חנן פורת: כולנו בירכנו את חברי הכנסת הערבים לרגל יום חגם, אבל אנחנו נמצאים במצב שנותר לנו בסך הכול שבוע ימים.

חנן פורת: בימים האלה, אדוני היושב-ראש, לפנינו עוד שורה של חוקים שעמלנו עליהם ממש במשך חודשים ארוכים, חלקם חוקים של שנים: חוק החברות, חוק עוולות מסחריות ועוד שורה שלמה של חוקים.

חנן פורת: אני ממש אינני יודע איפה נמצא – – –

דן תיכון: אני יכול להבטיחך שהחוקים האלה יאושרו בקדנציה הזאת.

חנן פורת: אני מקווה.

דן תיכון: אבל לא יאושרו חוקים שצצים בן-רגע ככה.

חנן פורת: לא, אני לא מדבר על חוקים שצצים בן-רגע.

חנן פורת: אני מדבר על אותם חוקים כבדים, חוק החברות, חוק עוולות מסחריות, ונדמה לי שיש לנו עוד שניים-שלושה חוקים שכבר עמלנו עליהם בעבודה רבה, בעיקר בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

חנן פורת: וגם אם נצטרך בשבוע שלאחר מכן לכנס את הכנסת עוד ליום או ליומיים כדי להשלים את הדברים, אני ממש מבקש ממך, כי אחרת נהיה לבוז אם לא נעשה את המלאכה שמוטלת עלינו.

חנן פורת: תודה.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת דהן.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אני מבין – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פורת, כאן מציעים מאחורי גבי שאולי תציע לבטל את חוק פיזור הכנסת, אז נספיק את הכול.

דן תיכון: זה לא שלי, אני לא מקורי.

חנן פורת: אתה יודע שאני הצבעתי נגד חוק פיזור הכנסת.

דן תיכון: כבר לא בטוח בעד מה הצבעת.

דן תיכון: באיזו קריאה?

חנן פורת: בדוק את זה.

דן תיכון: בקריאה הראשונה?

חנן פורת: בשתי הקריאות.

חנן פורת: בדוק את זה.

דוד צוקר: הרבה יותר קל למשוך את החוק עצמו.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אני מבין שהוויכוח הוא מה היא המתכונת הנכונה להגיש את החוק לכנסת.

נסים דהן: אין ויכוח שהחוק יכול להיות מונח על שולחן הכנסת גם במתכונתו הנוכחית.

נסים דהן: השאלה היא אם המתכונת השנייה, שלא מונחת, גם היא צריכה להיות מונחת לפנינו או לא.

נסים דהן: אין ויכוח שהמתכונת המונחת לפנינו היא אחת הצורות שצריכות להיות מונחות.

דוד צוקר: לא, היא צריכה לבוא בתור הסתייגות.

נסים דהן: אבל גם כהסתייגות זה חלק מן ההנחה.

נסים דהן: אפשר להתחיל לדון על מה שמונח לפנינו או כהסתייגות או כמהות של החוק – –

דן תיכון: אין דבר כזה.

נסים דהן: – – כי זה חלק מהצורה שזה מונח לפנינו.

נסים דהן: הרי זה לא דבר חדש שלא יהיה קיים יותר, זה חלק מהצורה שזה צריך להיות מונח.

נסים דהן: ההמשך הוא כאילו שחסר חלק מההסתייגויות.

נסים דהן: נראה את זה כתיקון להסתייגויות.

נסים דהן: כשיש תיקון להסתייגויות, מתחילים לדון בהסתייגויות הקיימות ואת המשך התיקון מגישים במשך הזמן.

נסים דהן: עשינו את זה בחוק התקציב ובכמה אפשרויות.

נסים דהן: כשיש המשך להסתייגויות או תיקון להסתייגויות, דנים בהסתייגויות הקיימות על שולחן הכנסת ואת השאר מגישים במשך הזמן.

נסים דהן: אני לא רואה כל מניעה להתחיל עוד היום לדון בהסתייגויות הקיימות.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס.

ראובן ריבלין: בוא נעבור לסדר-היום, אדוני.

דן תיכון: יש לך כמה חוקים טובים במס רכוש, מס שבח מקרקעין?

ראובן ריבלין: – – –

דן תיכון: אני רואה שכל בעלי הבתים יושבים כאן.

ראובן ריבלין: כולם מחכים, נרשמנו לדיון – – –

חנן פורת: אתה נותן לשבח ומקבל קרב איתנים על הפרוצדורה.

שבח וייס: לא, בכלל לא.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אני חושב שההערה של חבר הכנסת נסים דהן ראויה לבדיקה.

שבח וייס: זה לא מצב מדוקדק.

שבח וייס: האמת היא, שכאן יכולה להיות הכרעה תקדימית של יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: עם זאת, אני חושב שההסתמכות על חוות דעת של היועצים המשפטיים של הכנסת בעניין הזה חיונית, כי בחקיקה אנחנו צריכים להיות מאוד זהירים, בעיקר ערב פיזור כנסת.

שבח וייס: מאוד זהירים.

שבח וייס: אולי אחד השיקולים של היועצים המשפטיים יהיה גם הרעיון של חבר הכנסת נסים דהן, משום שאתה יכול להגיע עם מניפולציה חוקית עד גבול מסוים – אני אומר חוקית – מעבר לזה, היא כבר מניפולציה.

שבח וייס: זאת הערה אחת.

שבח וייס: הערה שנייה, חבר הכנסת חנן פורת, זה לא טוב – וטוב שיושב-ראש הכנסת מגן על העניין הזה בתקיפות – שאנחנו נעשה הצבעות, כאשר תשעה חברים מוסלמים שלנו, של הבית הזה, נמצאים בחגם, ולכן אני חושב שהוא נוהג בסדר גמור.

שבח וייס: לא נורא, נתאפק יומיים.

שבח וייס: זה קצת יתארך ככה, וזה יכול היה ליפול גם ביום ראשון או שני.

חנן פורת: תאמין לי שנושא המועצות הדתיות – – – זה לא בדיוק צריך – – –

שבח וייס: סלח לי, הם חברי כנסת כמונו.

שבח וייס: סליחה, חבר הכנסת חנן פורת, הם חברי כנסת כמונו, וחוץ מזה שכל הסיעה שלי, אדוני היושב-ראש, אצלם.

שבח וייס: כל הסיעה שלי אצלם.

שבח וייס: אני נשארתי פה כדי שיהיה איזה סימן שמישהו – – –

דן תיכון: כנראה אתה בטוח שתיבחר.

שבח וייס: לא, אני לא בטוח.

שבח וייס: אני חושב שתפקידו של חבר כנסת הוא לעבוד.

שבח וייס: להסתובב בארץ זה נהדר, אבל קודם כול למלא את שליחותו בכנסת, בעיקר אם הוא רוצה לשכנע אנשים לעבוד בכנסת.

שבח וייס: אני מאחל לחברינו המוסלמים הרבה ברכות, ולחברי שמברכים אותם – שיואילו בטובם לברך אותם גם בשמי.

שבח וייס: אנחנו נעשה את מלאכתנו, אבל לא נחטוף הצבעות.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר, האחרון.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי, אני רוצה להעיר, בעיקר לחבר הכנסת דהן, דבר אחד.

דוד צוקר: בנייר שהונח לפנינו היה הכול, אם כי בצבעים הלא-נכונים; כלומר, במקום הלא-נכון.

דוד צוקר: היה חסר רק דבר אחד, וזאת הבעיה, ולכן המלצת היועצים המשפטיים היתה מהירה, וכך גם הכרעת היושב-ראש היתה מהירה.

דוד צוקר: לפנינו לא הונח אלא דבר אחד בלבד: את המלצת הרוב בוועדת החוקה.

דוד צוקר: כלומר, על מה הצביעה ועדת החוקה?

דוד צוקר: זה לא הונח בפנינו.

דוד צוקר: מאחר שהיועצים המשפטיים ויושב-ראש הבית ראו שזה לא פגם של מה בכך, הם אמרו: בבקשה לחזור אחורה, ותביאו לנו את זה באופן תקין.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו מתקדמים.

דן תיכון: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי היום הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק החברות הממשלתיות, (תיקון מס' 12), התשנ"ט–1999.

א' האן: לדיון מוקדם: הצעת חוק שסימנה פ/2690 – הצעת חוק לקליטת העלייה, התשנ"ט–1999, של חבר הכנסת רומן ברונפמן וקבוצת חברי הכנסת.

א' האן: תודה רבה.

א' האן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דן תיכון: רבותי, הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקוני חקיקה), התשנ"ט–1999, של חבר הכנסת אברהם פורז – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דן תיכון: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכספים.

דן תיכון: מה מציע פורז?

דן תיכון: אילו הקלות הוא נותן לעם ישראל היום?

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברשותך, תרשה לי להשיב על קריאת ביניים של חבר הכנסת מקסים לוי.

אברהם רביץ: חבר הכנסת מקסים לוי, אני משתמש בזכות שלי לעמוד כאן ולהשיב לך על קריאת ביניים ולרבים מהשומעים אותנו היום.

אברהם רביץ: שאלת שאלה מאוד קשה וכואבת: מדוע אנחנו כורכים את שני אלה יחד?

אברהם רביץ: אני אשם בדבר הזה, ואני רוצה לומר לך, שיכול להיות שנגיע למצב, כפי שיושב-ראש הכנסת מצפה לו, שחוק ההסדרים בכלל ישבוק חיים לכל חי ולא יבוא עלינו יותר חוק כזה, אבל אנחנו חיים היום עם חוק ההסדרים.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לך, שרבים מחברי הכנסת רצו לתלות את חוק ההסדרים בכל מיני נושאים, שהם לכל הדעות הרבה פחות חשובים מהנושאים שאני קשרתי אותם בו.

אברהם רביץ: אני אתן לך רק דוגמה אחת או שתיים.

אברהם רביץ: היה חבר כנסת שרצה לתקוע את חוק ההסדרים וממילא את חוק התקציב בנושא של כרטוס אחיד של חברות התחבורה – האם יהיה כרטוס או לא יהיה כרטוס.

אברהם רביץ: הוא אומר: אני לא רוצה כרטוס אחיד, ואם יהיה כרטוס, אין חוק ההסדרים.

אברהם רביץ: או דבר הרבה יותר חשוב אפילו, שיהיה כוח אכיפה לשר הבריאות על מנהלי קופות-החולים.

אברהם רביץ: זה חשוב מאוד, אבל אם תהיה אכיפה, אין חוק הסדרים ואין תקציב.

אברהם רביץ: אני אומר לך במלוא הידידות, האמן לי, ואתה יודע זאת, שבשבילנו הנושא של שירותי הדת הוא לא סתם עוד חוק.

אברהם רביץ: יש מחלוקת בבניין הזה, אבל בשבילנו – בנפשנו הדבר, בנפש קיומו של העם היהודי לדורותיו; בנפש קיומו של העם היהודי להמשיך את השרשרת הקיומית הזאת, שתמיד נמשיך להיות עם כזה.

מקסים לוי: אתה מדבר על אנשי אופוזיציה.

אברהם רביץ: לא, אני מדבר על אנשי קואליציה.

אברהם רביץ: מקסים, הבאתי לך דוגמאות מהקואליציה, לא מהאופוזיציה.

אברהם רביץ: אין לי בעיה עם האופוזיציה.

מקסים לוי: אני לא בקואליציה הזאת.

מקסים לוי: אם אתה מביא את חוק עיירות הפיתוח למימוש מחר בבוקר, יש לך הצבעה שלי ושל חברי.

מקסים לוי: למה שאני אצביע בעד – – –

אברהם רביץ: זה עוד דבר.

אברהם רביץ: אני מדבר רק על הלינקג', אני מדבר רק על החיבור.

אברהם רביץ: מדוע אני עושה חיבור בין הדברים האלה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על שנתת לי אפשרות להתבטא בנושא, שהוא לא הנושא שלשמו עליתי.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת לפניכם לקריאה שנייה ולקריאה שלישית היא פרי יוזמתו המבורכת של חברנו, חבר הכנסת אברהם פורז.

אברהם רביץ: הצעת החוק כוללת שני נושאים: 1.

אברהם רביץ: מכירת שתי דירות מגורים זולות בפטור ממס, לצורך מימון רכישת דירה יקרה יותר.

אברהם רביץ: בחוק מס שבח מקרקעין נקבע פטור ממס לגבי מכירת שתי דירות מגורים, שמחירן יחד אינו עולה על 1.2 מיליון ש"ח.

אברהם רביץ: סכום זה צמוד למדד ומתעדכן בינואר כל שנה.

אברהם רביץ: לפי נוסח החוק, מי שמוכר שתי דירות במחיר כולל העולה על הסכום האמור אפילו בשקל אחד, אינו זכאי כלל לפטור.

אברהם רביץ: זה דבר ממש חסר היגיון.

אברהם רביץ: בהצעת החוק שלפנינו מוצע לקבוע, שמי שעומד בתנאי הפטור, אך הסכום הכולל שבו מכר את שתי דירות המגורים עולה על 1.5 מיליון, ישלם מס שבח רק על ההפרש שבין הסכום האמור לבין הסכום שבו נמכרו הדירות.

אברהם רביץ: בהצעת החוק המקורית היתה כוונה לקבוע סכום של 1.3 מיליון.

אברהם רביץ: ועדת הכספים החליטה להביא בחשבון גם את העדכון של ינואר 1999, ולפיכך העמידה את הסכום על 1.5 מיליון ש"ח.

דן תיכון: ברשותך, אני רוצה להבין.

דן תיכון: אני כבר מבולבל מכל התיקונים של החוק הזה.

דן תיכון: נניח שהוא מכר דירה ב-1.5 מיליון וקנה ב-1.7 מיליון.

דן תיכון: איזה מס הוא ישלם?

אברהם פורז: הוא ישלם רק על ההפרש, רק על ה-200,000.

אברהם רביץ: על ההפרש שבין 1.5 מיליון ל-1.7.

נסים דהן: על ה-200,000.

דן תיכון: רק על ה-200,000?

אברהם רביץ: כן, רק על ה-200,000.

דן תיכון: ואם הוא מכר את הדירה ב-2.5 מיליונים?

נסים דהן: על ההפרש.

נסים דהן: בכל מקרה רק על ההפרש.

דן תיכון: והאוצר הסכים לחוק שלך?

אברהם פורז: כן.

נסים דהן: כן, העברנו את החוק בוועדה.

אברהם רביץ: אנחנו אומרים, שכדי לשמור על מטרת החוק ולא לאפשר לעשירים להתעשר עוד יותר, נקבעה תקרה, אדוני היושב-ראש, לשווי מכירת שתי הדירות גם יחד, של סכום שאינו עולה על 2.5 מיליונים.

אברהם רביץ: 2.

אברהם רביץ: פה יש מין תיקון של לאקונה בחוק, בפרשנות שניתנה לחוק המקורי.

אברהם רביץ: "היום הקובע" לעניין פטור ממס שבח על "דירת מגורים מזכה" – בתיקון מס' 34 לחוק מס שבח מקרקעין, שנכנס לתוקף ביום 28 בפברואר 1997, נקבעו כללים לעניין פטור ממס על "דירת מגורים מזכה".

אברהם רביץ: "היום הקובע" לעניין הגדרת "דירת מגורים מזכה" נקבע ליום 1 בינואר 1998.

אברהם רביץ: לפי נוסח החוק המקורי לא היה ברור אם הפטור יחול על דירות שנמכרו בתקופה שבין 28 בפברואר 1997 ועד 1 בינואר 1998.

אברהם רביץ: מוצע להבהיר, כי ההוראות המתייחסות ל"דירת מגורים מזכה", תחילתן ביום 1 בינואר 1998, והן חלות גם לגבי דירות שנמכרו בתקופה שבין 28 בפברואר 1997 ועד ליום 31 בדצמבר 1997.

דן תיכון: מה זה אומר בעברית פשוטה?

אברהם פורז: זה יצר מצב שהוראת המעבר גורמת לכך, שאם אתה מוכר היום, אתה חייב במס שבח, ואם אתה דוחה את זה בשמונה חודשים, אתה פטור.

אברהם פורז: היה מין דבר כזה, שמיום כניסת החוק לתוקף ועד שמונה חודשים לאחר מכן לא היתה הוראת מעבר.

אברהם רביץ: נכון.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שכל אלה שמכרו עד אז דירות – פשוט המתינו להצעת החוק הזאת שתתקן – – –

נסים דהן: – – –

אברהם רביץ: כן, להעברה.

אברהם רביץ: כמובן – ובלבד שנמסרה הודעה על המכירה למנהל מס שבח עד ליום 19 בפברואר 1998.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, כאן מדובר בהקלות.

אברהם רביץ: לא הוגשו כל הסתייגויות להצעת החוק, ואני מציע לחברי הכנסת להצביע בעדה.

אברהם רביץ: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אני מבין שההבדל הוא בעצם בין המס השולי לבין המס על כל הסכום מהתחלה.

אברהם רביץ: כן, גם זה.

נסים דהן: הפעם מחלקים מתנות לפני הבחירות, חבר הכנסת פורז מחלק.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פורז מחלק את המתנה.

דן תיכון: בסדר, בסדר.

דן תיכון: לפני שלוש שנים הוא ניסה, וזה לא עבר.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקוני חקיקה), התשנ"ט–1999, בקריאה שנייה.

דן תיכון: לשם החוק ולסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד אישור הסעיפים הללו בקריאה שנייה?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד סעיפים 1–2 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

דן תיכון: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דן תיכון: החוק עבר בקריאה שנייה.

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על חוק מס שבח מקרקעין (תיקוני חקיקה), התשנ"ט–1999.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

חנן פורת: אנחנו בעד המעמד הבינוני.

שבח וייס: אנחנו בעד או נגד?

מקסים לוי: כשחבר הכנסת פורז מציע, צריך לחשוב פעמיים.

שבח וייס: זהו, אני מסתכל על חבר הכנסת מקסים לוי.

שבח וייס: הצבעה מס' 2 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק מס שבח מקרקעין (תיקוני חקיקה), התשנ"ט–1999, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דן תיכון: חבר הכנסת פורז, עכשיו תסביר לנו בדיוק על מה הצבענו.

דן תיכון: תגיד לי, זה טוב לקבלנים, זה רע לקבלנים?

אברהם פורז: זה לא עניין של קבלנים.

נסים דהן: זה לא קשור לקבלנים.

דן תיכון: אתה הופך ליקיר הקבלנים עכשיו?

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתנצל מראש על כך שלכאורה אני נראה כטרחן העוסק בזוטות.

אברהם פורז: דברים לא חשובים, תיקונים קטנים בחוק מס שבח – מה זה כבר חשוב?

דן תיכון: למה?

דן תיכון: זה חשוב מאוד.

אברהם פורז: אני רוצה לומר לכם, שמדובר באנשים שלגביהם זה חשוב מאוד, מאוד מאוד חשוב, ואם אנחנו לא רוצים להטיל קנס על נישואין – ואנחנו לא רוצים להטיל קנס – אנחנו צריכים לאפשר לשני בני זוג, שלכל אחד מהם היתה, נניח, דירה קטנה, והם רוצים למכור את שתיהן בפעם אחת ולקנות דירה יותר יקרה, לא להיענש על-ידי האוצר, ולא לחייב אותם לשלם מס שבח שלא מגיע מהם.

אברהם פורז: זה בעצם התיקון הראשון בהצעת החוק והוא אומר: אם אתם, שניים, קונים דירה במחיר עד 1,500,000 שקלים, אתם פטורים לגמרי, ואם קניתם ב-1,600,000 שקלים, הרי רק על ה-100,000 השוליים תשלמו מס שבח; ולא, היה מצב שברגע שעברתם בשקל אחד את הסכום המרבי – קודם זה היה 1,200,000 שקלים – אתם משלמים מייד מס שבח על כל הכסף הזה.

אברהם פורז: אם כן, זה חוק לעידוד הנישואין.

אברהם פורז: חוק טוב, נכון, חבר הכנסת חנן פורת?

אברהם פורז: אנחנו לא רוצים לעודד אנשים לחיות בלי נישואין, חלילה.

אברהם פורז: התיקון השני גם הוא תיקון מאוד חשוב.

אברהם פורז: במהלך שנת 1997 בא האוצר ברעיון שעל פניו נראה נכון והכנסת אימצה אותו.

אברהם פורז: היא אמרה: אנחנו פוטרים דירות מגורים ממס שבח.

אברהם פורז: אחת לארבע שנים אדם יכול למכור דירת מגורים בפטור ממס שבח, גם אם יש לו 100 דירות, ואם זו דירה יחידה, הוא יכול למעשה למכור אותה כל הזמן, אבל – – –

נסים דהן: כל יום.

אברהם פורז: כל יום.

אברהם פורז: הוא יכול כל יום להחליף.

אברהם פורז: אגב, בעניין הזה אני אספר לך סיפור איך מגלגלים את זה ממס הכנסה, עם איזה פטור – –

נסים דהן: אני אספר לך.

אברהם פורז: – – עם בניית קוטג'ים, אבל נעזוב את זה כרגע.

דן תיכון: לא, לא, זה חשוב דווקא.

אברהם פורז: יש היום שיטה שבה אדם קונה מגרש.

נסים דהן: קבלן לעצמו.

אברהם פורז: קבלן קונה מגרש, בונה עליו קוטג' עצמי ומוכר אותו.

אברהם פורז: הוא פטור ממס לחלוטין.

דן תיכון: מוכר אותו פעם בארבע שנים.

אברהם פורז: לא, אם היא יחידה – – –

ראובן ריבלין: כן, אבל יכולים להרים את המסך.

אברהם פורז: הוא גר בדירה בשכירות, אין לו דירה משל עצמו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פורז, אבל אז יכולים לבוא ולקבוע שהוא סוחר במקרקעין ולחייב אותו – – –

אברהם פורז: לא, לא הייתי אומר כך.

ראובן ריבלין: יכולים לחייב אותו לא במס שבח, אלא במס הכנסה – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת ריבלין, אתה יודע שכאשר יש בעיה עם פרשנות, היא כבר לא טובה, אבל בעיקרון מה פה הטריק?

אברהם פורז: הטריק היה והינו כזה: כשאין לך דירה משל עצמך ואתה גר בשכירות, אתה קונה מגרש, בונה קוטג' ומוכר אותו, קונה מגרש, בונה קוטג' ומוכר אותו – זה היה פטור לגמרי, גם ממס הכנסה, כי בשלב הראשון כאילו בנית את הבית לעצמך, ולכן אין מס הכנסה.

אברהם פורז: בשלב השני אתה מוכר דירת מגורים – פטור ממס שבח.

אברהם פורז: לא חשוב, נעזוב את זה.

אברהם פורז: באו אנשי אגפי המסים ואמרו: אם יש לך דירת מגורים, והיא מושכרת למשרד ואתה מוכר אותה, אנחנו לא מסכימים שתהיה פטור ממס שבח.

אברהם פורז: אנחנו מסתכלים על הדירה הזאת כאילו היתה משרד, ואז חובה לשלם שבח.

אברהם פורז: ואז באנו ואמרנו: תראו, רבותי, יש היום עשרות אלפי דירות, או אלפי דירות כאלה, שמושכרות למשרדים.

אברהם פורז: לפעמים יש חוזה לתקופה ארוכה.

אברהם פורז: נניח שמישהו השכיר למשרד עורכי-דין, במקום שמותר לעשות שימוש חורג, דירה לחמש שנים.

אברהם פורז: ויש מקרים כאלה, כל אחד מאתנו יודע.

אברהם פורז: אם אנחנו מעבירים את החוק כך, יצא – – –

ראובן ריבלין: כבר העברנו.

אברהם פורז: אני רק רוצה להסביר.

ראובן ריבלין: בקריאה ראשונה הסברת לנו.

דן תיכון: יש לו זכות, יש לו זכות.

אברהם פורז: יש לי זכות.

ראובן ריבלין: אתה רוצה לשכנע אותו – – –

אברהם פורז: ואז היינו צריכים הוראת מעבר.

אברהם פורז: הוראת המעבר נועדה למנוע פינוי חפוז של כל המשרדים מהדירות, שלא יהיה מצב שעורך-דין מפונה מהדירה ואין לו לאן ללכת.

אברהם פורז: אמרנו: לאט לאט, אנחנו נעשה תקופת מעבר עד שנת 2000, וקבענו כל מיני תנאים.

אברהם פורז: מה לעשות, אדוני היושב-ראש – – –

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר לחבר הכנסת פורז משהו מהמיקרופון?

דן תיכון: בבקשה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, אתה כל כך סובלני.

דן תיכון: תשמע, לאן אני ממהר?

אברהם פורז: אין חוק הסדרים, אין חוק תקציב, אין חוק מועצות דתיות, אז מה כבר נותר?

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פורז הוא אחד מחברי הכנסת המעולים והמופלאים של הכנסת הזאת, העוסק בחקיקה באמונה, לצרכיו ולדרישותיו של כל אחד ואחד מהעם הזה.

ראובן ריבלין: עם זאת הוא, כמובן, הציג בפנינו את הצעת החוק הזאת בקריאה ראשונה, ולאחר מכן דנו בה לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית, ואנחנו מכירים את כולה ובקיאים בכל רזי החוק.

ראובן ריבלין: אנחנו מברכים את חבר הכנסת פורז על הזמן שניתן לו על מנת לקדם את ענייני תנועתו ומפלגתו לקראת הבחירות הבאות, אבל אנחנו הבענו את תמיכתנו בחוק בהצבעתנו, ואין צורך להגזים ולהפריז בהליכי – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת ריבלין, תודה שמרגע שעליתי לכאן דיברתי רק על חוק מס שבח, ולא אמרתי מלה וחצי מלה על שום דבר אחר.

ראובן ריבלין: זו סגולתך.

אברהם פורז: אבל מה שאני רוצה לומר כאן – ואני כבר מסיים, תוך חצי דקה – הוא, שיצרנו מצב שבו אנשים, במהלך שנת 1997, מכרו דירות מגורים ששימשו כמשרד, בלי לדעת שאנחנו יצרנו פה פרצה שגרמה לחיוב במס שבח.

אברהם פורז: התוצאה היתה, שיש כמה עשרות מקרים שאנשים, שלא מידיעה ושלא בכוונה, מכרו דירות ממרס 1997 ועד סוף 1997 ונפלו למס שבח של עשרות אלפי דולרים, וזה גרם לטרגדיות איומות.

אברהם פורז: עם קבלת החוק הזה, שבמקרה זה יש לו תחולה רטרואקטיבית, כי אנחנו מתקנים שגגה שיצאה מלפנינו – דבר שלא התכוונו לו – אנחנו פותרים כמה עשרות מקרים כאלה ומונעים טרגדיות איומות.

אברהם פורז: אני רוצה להודות לכם על עזרתכם בהעברת החוק.

אברהם פורז: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דן תיכון: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 7), התשנ"ט–1999, קריאה שנייה וקריאה שלישית – של חברי הכנסת אופיר פינס-פז, שמריהו בן-צור, ענת מאור, מרינה סולודקין וסאלח סלים.

דן תיכון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, יש פה איזו טעות בהדפסה של החוק שצריך לתקן.

אברהם פורז: לא שמתי לב.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו, שמובאת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, פשוטה בתכלית.

חנן פורת: היא נוגעת לתיקון בחוק המפלגות, שלפיו יכולים להתקבל כחברים למפלגות עד כה רק צעירים מגיל 18 ואילך.

חנן פורת: על-פי הצעת חוק זו אנחנו מביאים לכך שגם בני נוער מגיל 17 ואילך יוכלו להיות חברי מפלגות לכל דבר, להשתתף בחיים הפוליטיים, להשתתף בחיים הדמוקרטיים, לבחור את הוועידה והמרכז, ובקיצור, ליטול חלק בחיים הפוליטיים במדינת ישראל.

חנן פורת: אומנם, צריך להודות שיש מחיר-מה לכך שאתה נוטל נער בגיל 17 ומכניס אותו לתוך רזי הפוליטיקה, על כל נפתוליה, ואולי על כל משבריה.

חנן פורת: עם זאת היינו סבורים, שאלה שחפצים בכך, מן הראוי לאפשר להם זאת.

דן תיכון: למה לא מהגן?

חנן פורת: אז אני אגיד לך, שכשדנו על כך בוועדה אמרנו, שאם מגיל 17 זכאי אדם, על-פי חוק שאנחנו חוקקנו, להינשא, אז הוא גם רשאי להינשא למפלגתו.

שבח וייס: יש בזה משהו.

חנן פורת: יש בזה משהו.

חנן פורת: אני שמח.

חנן פורת: שבח, הואיל ועסקנו קודם במס שבח מקרקעין, עכשיו זכיתי למס שבח וייס.

שבח וייס: ברשותך, חבר הכנסת חנן פורת, האם הורדתם גם את גיל המשמרת הצעירה?

שבח וייס: עד גיל 36 זה המשמרת הצעירה, לחלק מהם כבר יש ילדים וילדות בני 15 ו-16.

חנן פורת: תדע לך, שאצלנו במפד"ל, כשהיה בשעתו חוג הצעירים שנמנה עמו זבולון המר, זיכרונו לברכה, הצעירים הפכו להיות זקנים, אבל הם עדיין נשארו צעירים ברוחם.

חנן פורת: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, בעידן הזה של הפריימריס, לתת יישר כוח לאלה שהציעו הצעת חוק זו, אבל בעיקר אני רוצה לחלוק שבחים לחברנו אופיר פינס-פז, שמכתת כעת רגליו, שידעו הצעירים בכל המפלגות, ובעיקר במפלגת העבודה, שאופיר פינס-פז היה זה שדאג לכך שהם ישולבו בתוך המערכת הפוליטית מרצונם, אני רק מקווה, ואני מציב את זה גם כאזהרה – –

שבח וייס: שידעו גם מי מצביע.

חנן פורת: – – כתמרור אזהרה, רבותי, שלא יהיה מצב שבו, כפי שאנחנו מכירים, כשאחד רוצה להיבחר והוא מתחיל לכנס לעצמו תומכים ורושם אנשים למפלגה, שלא ייכנס לבתי-הספר ויביא אותם עדרים עדרים מגיל 17 ואילך.

שבח וייס: זה בדיוק מה שיהיה.

שבח וייס: זה החוק.

שבח וייס: זו מטרת החוק.

דן תיכון: זה בדיוק מה שיהיה כאן.

דן תיכון: זה הרע בחוק שלך.

דן תיכון: תכניס את הפריימריס של המפלגות לתוך בתי-הספר.

חנן פורת: רבותי, תעמולה בבתי-ספר אסורה, תעמולה במסגרות חינוך שונות אסורה, אבל אני חושב, שבכל זאת, בני 17 שרוצים להימנות עם חברי מפלגה והם נוטלים בה חלק, זכאים לכך.

חנן פורת: ועל כן אני ממליץ לתמוך בהצעת חוק זו, ונודה, כאמור, לחבר הכנסת אופיר פינס-פז, שיזם וגם דחף הצעת חוק זו הלכה למעשה.

חנן פורת: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה.

אברהם רביץ: אפשר להכריז על תיקון טעות?

דן תיכון: קודם נגמור את ההצבעה.

דן תיכון: סבלנות.

דן תיכון: הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 7), התשנ"ט–1999, בקריאה שנייה.

דן תיכון: לשם החוק ולסעיף 1 אין הסתייגויות.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 3 בעד סעיף 1 – 11 נגד – אין נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

דן תיכון: בעד – 11, אין מתנגדים, אחד נמנע.

דן תיכון: החוק אושר בקריאה שנייה.

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק המפלגות (תיקון מס' 7), התשנ"ט–1999.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – 1 חוק המפלגות (תיקון מס' 7), התשנ"ט–1999, נתקבל.

דן תיכון: בעד – 11, אין מתנגדים, אחד נמנע.

דן תיכון: רבותי, חוק המפלגות (תיקון מס' 7), התשנ"ט–1999, אושר בקריאה שלישית.

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

אברהם רביץ: אפשר להכריז על תיקון טעות?

דן תיכון: סליחה, רק רגע, נפלה טעות, נפל דבר בישראל בחוק מס שבח מקרקעין (תיקוני חקיקה) – של חבר הכנסת פורז.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת רביץ.

אברהם רביץ: אני מבקש לתקן טעות בחוק מס שבח מקרקעין (תיקוני חקיקה) שזה עתה התקבל.

אברהם רביץ: בסעיף 2 לחוק, בסעיף 12(ג) נאמר: (98 בפברואר 1997).

אברהם רביץ: ומכיוון שבפברואר בדרך כלל יש רק 28 ימים, הכוונה היא כמובן ל-28 בפברואר, ולא ל-98 בפברואר.

שבח וייס: הכוונה אחת לארבע שנים.

דן תיכון: רבותי, רשמנו לעצמנו את הטעות של המדפיסה ואנחנו מתקנים על-פי דברי חבר הכנסת רביץ, יושב-ראש ועדת הכספים.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דן תיכון: אנחנו ממשיכים.

דן תיכון: הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 16), התשנ"ט–1999, של חבר הכנסת חנן פורת – קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דן תיכון: בבקשה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודה ומתוודה, שכל העיסוק בסוגיה הזאת שבחוק זה אינו נעים כלל ועיקר – –

שבח וייס: מה זה?

חנן פורת: – – אבל אני חושב שהוא נדרש.

חנן פורת: אין בכוונת החוק הזה, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, למנוע קיומן של חנויות לאביזרי מין, אפילו לא קיומן של חנויות לקלטות לוהטות, ולא קיומן של חנויות, מה שקרוי בלעז peep show, כל מיני דברי הצצה ודברי תועבה למיניהם – –

שבח וייס: אתה יודע יותר ממני.

שבח וייס: לא ידעתי.

חנן פורת: – – וזאת בשל העובדה הפשוטה, שאם יש אנשים שנזקקים לכך, איננו רוצים במדינה דמוקרטית וחופשית להגבילם כל עוד אין הם פוגעים באחרים.

חנן פורת: אבל זאת בדיוק הנקודה – כל עוד אינם פוגעים באחרים.

חנן פורת: לצערנו הגדול, הגיעו אלינו לוועדת החוקה, חוק ומשפט דוגמאות שונות ופניות שונות של אנשים שנפגעים מקיומן של חנויות כאלה שעה שהן ממוקמות במקומות אסטרטגיים, בפתח בית-דירות שנמצאים בו ילדים רבים, בפתח ספרייה עירונית במקום אחד, באיזה פסאז' הומה, כשהדברים הללו פשוט פוגעים באנשים הנחשפים לעניין הזה בעל כורחם, ובפרט כשמדובר בצעירים.

חנן פורת: הצעת החוק הזאת, מורי ורבותי, שמובאת כאן לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, כל עניינה הוא להסדיר את קיומן של החנויות הללו, שאינו מוסדר כיום בחוק, במסגרת חוק רישוי עסקים.

חנן פורת: כי אם ברישוי עסקים אנחנו יכולים להרשות לעצמנו לקבוע מקומם של איטליזים או מספרות, ולקבוע לגביהם מגבלות, על אחת כמה וכמה נכונים הדברים לגבי חנויות של פרסומים ושל אביזרי מין, שבוודאי לא כל אחד רוצה להיחשף להם בעל כורחו.

חנן פורת: הצעת החוק הזאת נותנת לרשות את הסמכות, במקרים שהיא רואה שהדבר נחוץ באופן מוחשי למען שלום הציבור, או בשל הצעירים, לקבוע בעיקר שלושה דברים: 1.

חנן פורת: את מיקומן של החנויות, כדי שלא יהיו במקומות המפריעים ומכבידים; 2.

חנן פורת: את הפרסום שלהן, שלא יהיה בצורה פרובוקטיבית ופוגעת; 3.

חנן פורת: את הגיל של אלה שנכנסים אליהן, שלא יהיה פחות מגיל 17.

חנן פורת: אני חושב, מורי ורבותי, שגם אלה שדוגלים בחופש ואפילו במתירנות, צריכים להסכים, שלפחות נכון להגביל את הנושא הזה ולתת לו את העיצוב הראוי לו, כדי שלא לפגוע באנשים שאינם רוצים להיחשף לו.

שבח וייס: כמו גיל המפלגה, 17.

חנן פורת: נכון, מה לעשות.

חנן פורת: פה זה 17, בלי שנגדיר את המפלגה, חלילה, כמוצגים מעין אלה שאנחנו עוסקים בהם.

שבח וייס: גם זה יש.

חנן פורת: על כל פנים, רבותי, אני מקווה שחברי הכנסת כולם יצטרפו לתמיכה בהצעת חוק זאת.

חנן פורת: ואולי אוסיף ואציין, שבשעתו, בשעה שנושא זה הובא בפני שופט בית-המשפט העליון השופט מנחם אלון, הוא עצמו אמר, כיוון שהוא לא יכול היה להגביל בהעדר חוק, בלשון הזאת: "מן הראוי כי יבוא תיקון מתאים לחוק רישוי עסקים בדומה לתיקון שהתקבל לעניין משחקי הימור, גם לעניין מסוג זה"; דהיינו, למכירת אביזרי מין.

חנן פורת: ובכן, אנחנו מקיימים כאן גם את רצונו של בית-המשפט ומעגנים זאת בחקיקה ראויה.

חנן פורת: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברת הכנסת יעל דיין איננה, אשר על כן אין הסתייגויות ואנחנו נעבור להצבעה כהצעת הוועדה על חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 16), התשנ"ט–1999.

דוד טל: ההצבעה היא על סעיף 1 עם כל סעיפי המשנה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: ההצבעה החלה.

דוד טל: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 7 נגד – 2 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

דוד טל: ובכן, בעד – 7, נגד – 2, אין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן, הצעת חוק רישוי עסקים עברה (תיקון מס' 16) בקריאה שנייה.

דוד טל: אני מוסיף להצבעה את חבר הכנסת ברונפמן.

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 7 נגד – 2 נמנעים – אין חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 16), התשנ"ט–1999, נתקבל.

דוד טל: ובכן, בעד – 7, שני מתנגדים, אין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן אני קובע, שהצעת חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 16), התשנ"ט–1999, עברה בקריאה שלישית.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: (הצעת חבר הכנסת ר' ברונפמן)

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק של חבר הכנסת רומן ברונפמן:

דוד טל: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה ליחיד שעמו ילד), התשנ"ח–1997, הצעה פ/1706, דיון מוקדם, הצבעה בלבד.

דוד טל: אין מסתייגים.

דוד טל: אנחנו עוברים להצבעה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: אפשר להצביע.

דוד טל: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון מוקדם בוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה ליחיד שעמו ילד), התשנ"ח–1997, לדיון מוקדם בוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

דוד טל: זו קריאה טרומית של הצעת חבר הכנסת רומן ברונפמן, הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה ליחיד שעמו ילד).

דוד טל: ובכן, עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן, אני קובע, שהצעת החוק עברה בקריאה טרומית.

דוד טל: תודה רבה, חברי הכנסת.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: אנחנו עוברים לנושא הבא:

דוד טל: הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקונים שונים) – לא משונים, שונים – של חברי הכנסת אברהם פורז, מאיר שטרית, אברהם הירשזון, עזמי בשארה וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

דוד טל: יציג את ההצעה חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

דוד טל: אני רוצה לציין, שהצעת החוק הקודמת עוברת לוועדת העבודה והרווחה.

דוד טל: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לעתים יש זמן גסיסה ארוך להרבה מאוד נושאים.

מאיר שטרית: אחד מהם, אדוני היושב-ראש, זה חוק מס רכוש.

דוד טל: אבל זה היה מוגזם לכל הדעות.

מאיר שטרית: נכון, אתה צודק.

מאיר שטרית: אנחנו רוצים לעזור לו להגיע לגסיסה מהירה.

מאיר שטרית: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהגיעה השעה שמדינת ישראל תבטל את המס המעוות הזה.

מאיר שטרית: כידוע, מס רכוש משולם היום על קרקעות תפוסות בידי אנשים, שמיועדות לבנייה, גם אם האיש איננו יכול לבנות עליהן.

אברהם פורז: לא תפוסות, פנויות.

מאיר שטרית: פנויות.

מאיר שטרית: אני מתכוון תפוסות על-ידי אנשים.

מאיר שטרית: הם צריכים לשלם מס גם אם אינם יכולים לבנות עליהן.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני סבור שהמס הזה היה מעוות מלכתחילה.

מאיר שטרית: כל עוד המס הזה נגבה במשורה וכל עוד המס הזה הביא בחשבון את מצוקתם של אנשים, אנשים שילמו בשקט את המס ולא הרעישו עולמות, כל אחד ישב בשקט ושילם אותו.

מאיר שטרית: דרך אגב, שלא תהיינה אי-הבנות, בסופו של דבר כאשר נמכרה הקרקע המס גולגל על הקליינט האחרון, זאת אומרת על הזוג האחרון שקנה את הבית.

מאיר שטרית: אבל יש 120,000 משפחות, רבות מהן גם לא יכולות בכלל לבנות על המגרש שלהן, ובכל זאת הן מחויבות מדי שנה לשלם מס של 2.5% מערך המגרש.

מאיר שטרית: המגרש הזה מטיל ביצים?

מאיר שטרית: יש כאלה שהקרקעות שלהם הופקעו על-ידי העירייה והן נאלצים להמשיך לשלם 2.5% לשנה.

מאיר שטרית: ואם הם לא יכולים לשלם 2.5% לשנה, מעקלים להם את המשכורות, לפעמים את הנכסים שלהם.

מאיר שטרית: הדברים מגיעים למצב שאנשים מסכנים, אלוהים עשה להם טובה, ויש פסוק בקוהלת, אדוני היושב-ראש, אתה איש תורה – – –

דוד טל: כן, רק אלוקים, ברשותך.

מאיר שטרית: מה אמרתי?

מאיר שטרית: אמרתי אלוקים?

נסים דהן: לא זה ולא זה, שישים כיפה לפני כן.

מאיר שטרית: יש פסוק בקוהלת, חבר הכנסת דהן – – –

נסים דהן: כיפה.

מאיר שטרית: אין לי בכיס.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דהן, יש פסוק בקוהלת שאומר: יש עושר השמור לבעליו לרעתו.

מאיר שטרית: ושואלים, איך יכול להיות עושר שמור לבעליו לרעתו?

אברהם יוסף לייזרזון: תלווה לו כיפה.

נסים דהן: כיפה.

מאיר שטרית: אין פה שום מלה – – –

נסים דהן: אתה אומר דברי תורה, תשים כיפה.

מאיר שטרית: ידידי, אני אקפיד לא לומר את שם השם.

מאיר שטרית: אומרים, איך יכול להיות שעושר שמור לבעליו לרעתו?

מאיר שטרית: בר מינן, איך יכול להיות?

מאיר שטרית: חיפשתי איזו דוגמה מתאימה לעניין הזה, ואחת הדוגמאות היא העניין הזה, שאדם יורש להוותו מגרש, מסבו או מסבתו, מהוריו, ועכשיו, מפני שהוא ירש מגרש שהוא לא יכול לבנות עליו, רק שהוא מיועד לבנייה, הוא תקוע עם המגרש הזה וצריך לשלם 2.5% מס רכוש בשנה.

מאיר שטרית: אנשים לא יכולים לעמוד בלחץ הזה.

מאיר שטרית: בזמנו ביטלו את מס רכוש על כל היתר, על עסקים, על בתים.

מאיר שטרית: זה היה בזמן ממשלת הליכוד, בשנת 1984.

מאיר שטרית: הדבר היחיד שנותר לפליטה זה המס הזה, מס רכוש על קרקעות.

מאיר שטרית: הממשלה הזאת מינתה את ועדת-גבאי, שבדקה את הסוגיה והמליצה פה-אחד לבטל את המס הזה.

מאיר שטרית: חברה לחוק הזה קבוצה גדולה של חברי כנסת, ובהזדמנות זאת אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שנתנו יד לחוק הזה.

מאיר שטרית: אני לא אקרא את השמות של כולם אלא רק את הנוכחים: חבר הכנסת אברהם פורז, חבר הכנסת עזמי בשארה, אנוכי כמובן – – –

דוד טל: לעזור לך?

דוד טל: אברהם הירשזון – – –

מאיר שטרית: אני מחפש את אלה שישנם פה.

מאיר שטרית: היתה עוד קבוצה גדולה של חברי כנסת, כמעט 20 חברי כנסת.

מאיר שטרית: החוק הזה הוגש לכנסת והועבר בכנסת לפני זמן רב, אך לצערי התעכב הדיון בו בוועדה.

מאיר שטרית: אבל הגיעה השעה, רבותי חברי הכנסת, שנעשה צדק עם האזרחים האלה, ולדעתי בסופו של דבר גם עם המדינה, ונעביר את המס האחרון הזה מן העולם.

מאיר שטרית: אל יחשבו שמדובר פה באנשים עשירים.

מאיר שטרית: יש אנשים רבים שקשה להם לגמור את החודש, אבל יש להם מגרש שלא שווה להם כלום, הם לא יכולים למכור אותו כי הוא מופקע, הם לא יכולים לשלם עליו פרוטה, כי אין להם ממה לשלם.

דוד טל: הם לא יכולים לבנות עליו מפני שהרשויות לא מאפשרות להם.

מאיר שטרית: לא רק זאת, אלא שהחובות הולכים ונערמים זה על גבי זה.

מאיר שטרית: וכשהחובות נערמים, בספרי המס יירשם לכאורה שיש חוב של מיליארדים על מס רכוש.

מאיר שטרית: בעצם לא יראו את הכסף לעולם, כי אנשים לא יוכלו לשלם אותו ולא משנה מה יהיה.

מאיר שטרית: לכן, מן הראוי לבטל את המס הזה ולהעביר אותו במהרה מן העולם, עוד בכנסת הזאת.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר, שמי שהעלתה את הנושא לתודעת הציבור זו עמותת נמ"ר –נפגעי מס רכוש – שאני רואה פה את אחד מיושבי-הראש שלה, שבתאי עזריאל – – –

דוד טל: מאוד מאוד דינמי.

נסים דהן: שכחתם את חנניה גיבשטיין.

מאיר שטרית: וחנניה גיבשטיין.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לכם כל הכבוד על העבודה הפנטסטית.

יצחק כהן: דרך אגב, הוא עשה את זה לשם שמים – – –

דוד טל: חבר הכנסת כהן, אבל זה היה דבר שהיה מעוות מיסודו.

ראובן ריבלין: – – –

מאיר שטרית: עמותת נמ"ר עשתה עבודה יוצאת מן הכלל בהבאת הנושא למודעות ציבורית, בחקירת הנושא, בבדיקת הפרטים ובמעקב אחר הנושא.

מאיר שטרית: אני משבח אותם על פעולתם זו.

מאיר שטרית: אני חושב, רבותי, שהגיעה השעה אכן לבטל את המס הזה ולהעביר אותו מן הארץ.

מאיר שטרית: אני מקווה, שבתום הדיון היום תאושר הצעת החוק בקריאה ראשונה, ונוכל להביא אותה לקריאה שנייה ושלישית עוד בכנסת הזאת.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר עוד רעיון אחד, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: מאחר שיש חובות רשומים על הקרקעות האלה בהיקף של מיליארדים, אני סבור שבקריאה שנייה ושלישית מן הראוי שנגיש הצעה לפתרון בעיית החובות הללו, ואולי ניצור איזה מדרג שיאמר: מי שישלם את חובו בתוך חודש, ישלם מהחוב 20%; בתוך 60 יום – 30%.

ראובן ריבלין: מורטוריום.

מאיר שטרית: מורטוריום.

מאיר שטרית: תוך שלושה חודשים – 40%.

מאיר שטרית: אני בטוח שאז האוצר יוכל לספוג מהחובות האלה חלק נכבד, כי אם החוב הוא מס בלתי רצוני, הוא לחלוטין יהיה בלתי אפשרי.

מאיר שטרית: אני רוצה לקבוע בזאת, שלא מדובר על מס בהיקף של מיליארד שקל.

מאיר שטרית: בתקציב המדינה לשנת 1999 כתוב: הכנסה צפויה של 800 מיליון שקל ברוטו, לרבות ריבית והצמדה וחובות שנגבים מדי שנה.

מאיר שטרית: הנטו לפי הנתונים הוא בערך 400 עד 500 מיליון שקל בשנה.

מאיר שטרית: לכן, החלופה שצריך להציע לחוק צריכה לתת תשובה לסדר גודל הזה ולא למיליארד שקל.

מאיר שטרית: אני יודע שהחוק, רבותי חברי הכנסת, מוגש פה בשלוש גרסאות, כי רצינו לעשות צדק עם כולם ולהגיש את כל הגרסאות.

מאיר שטרית: אבל לקראת הקריאה השנייה והשלישית אנחנו רוצים להגיע לחוק אחד שיבטל את המס הזה, ייצור אפשרות לטיפול בחובות העבר וגם ייתן תשובה לכלל אזרחי המדינה שהיום סובלים מהמס הזה.

מאיר שטרית: אני מודה לחברי הכנסת שהיו שותפים לחקיקת החוק.

מאיר שטרית: אני מודה ליושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת רביץ, שקידם בסופו של דבר את הצעת החוק ואני מקווה שיקדם את השלב הבא גם לאחר מכן; לחברים בוועדת הכספים, ובהם היושב-ראש, שהיה פעיל מאוד בעניין הזה, ואני מקווה, רבותי, שנוכל להביא בשורה לעם ישראל ולקבוצה גדולה באוכלוסייה שמחכה בכיליון עיניים לראות את החוק הזה מאושר.

מאיר שטרית: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת שטרית.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם פורז – ראשון הדוברים.

דוד טל: חברי הכנסת, מי שרוצה לשאת דברים, אנא אשררו את השתתפותכם.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש קצת יותר זמן, כי אני בין המציעים של החוק, אבל נרשמתי בתור ראשון הדוברים, כי הסכמתי שחבר הכנסת שטרית יציג את החוק.

דוד טל: לפנים משורת הדין אני אאפשר לאדוני.

אברהם פורז: אני נמצא בכנסת קצת למעלה מעשר שנים, ואחד החוקים הראשונים שהגשתי כשנבחרתי היה בדבר ביטול מס הרכוש על קרקע שאינה זמינה לבנייה.

אברהם פורז: מלכתחילה, כפי שכבר הוסבר כאן, מכל מס הרכוש נותר רק המס על קרקעות פנויות.

אברהם פורז: נשאלת השאלה, מדוע לכדה המדינה ברשת הזאת של מס הרכוש רק את בעלי הקרקעות הפנויות?

אברהם פורז: הרי נוצר מצב, שאדם שיש לו מגרש אחד, שערכו נניח 100,000 או 200,000 שקל, נשלם בעדו 2.5% לשנה, אבל מי שיש לו וילה מפוארת, או פנטהאוז באיזה מקום, או יש לו כמה פנטהאוזים או כמה וילות, או מי שיש לו בניין משרדים, או מי שיש לו אוסף בולים יקר או אוסף אמנות יקר, או עתיקות, או זהב, או ניירות ערך, איננו משלם מאומה.

אברהם פורז: לכן, ניסיתי לומר ולחשוב שמא הכוונה היתה כאן להטיל מס כדי לעודד את הבנייה, מה שנקרא באיזו ערגה סוציאליסטית נגד ספקולציה בקרקע, אף שאני חושב שזכותו של אדם להחזיק קרקע פנויה ולעשות בה ספקולציה, אם הוא חושב שערכה יעלה.

אברהם פורז: למה צריך להכריח אותו למכור אם הוא חושב שהמחיר נמוך?

אברהם פורז: אבל ניסיתי לומר, אולי זה ההיגיון.

אברהם פורז: המדינה לא רוצה שבמרכזי הערים יהיו מגרשים ריקים, היא רוצה לעודד בנייה, ולכן היא מטילה עונש על מי שלא בונה.

אברהם פורז: טוב, אני לא מסכים, אבל אני יכול להבין.

אברהם פורז: אבל, איזה היגיון יש להטיל את המס על מי שלא בונה משום שהרשויות השונות לא השלימו את הליכי התכנון שלא באשמתו?

אברהם פורז: למה להטיל עליו?

אברהם פורז: אנחנו יודעים, ועל כך שמענו לא אחת מאנשי אגפי המסים, שכ-80% מהאנשים שמשלמים מס רכוש אלה אנשים שלא יכולים לבנות על מגרשיהם.

אברהם פורז: בשום דרך הם לא יכולים לבנות, כי התכנון לא הושלם.

אברהם פורז: עכשיו כולם ודאי ידברו פה על ביטול מס הרכוש שאיננו מס צודק, אבל אני רוצה שנהיה ערים.

אברהם פורז: אני לא בטוח שההצעות העומדות להחליף את מס הרכוש יותר טובות.

אברהם פורז: הצעה אחת היא הצעת האוצר, האומרת שמס הרכוש ירד מ-2.5% לשנה ל-1.2% בשנה, אבל המימון של הפער יתבצע על-ידי העלאה דרמטית במס הרכישה ועל-ידי הגדלת מס השבח על בעלים ותיקים, קרי – אנשים שקנו או רכשו את המגרשים שלהם לפני 1960.

אברהם פורז: לא כולם מצויים בפרטי מס שבח, רבותי חברי הכנסת, אבל אתם צריכים להבין, שבגדול, מס שבח הוא כמו מס הכנסה.

אברהם פורז: הוא מגיע בשוליים ל-50%, הוא מגיע מהר מאוד ל-50%.

אברהם פורז: אבל החליט בשעתו המחוקק, לאור המלצות ועדת בן-שחר, שלגבי בעלי נכסים ותיקים, קרי – אלו שרכשו את המגרשים בתקופת המנדט ובשנים שלאחר מכן, הם ישלמו מס מופחת וקצוב.

אברהם פורז: דהיינו, מי שרכש את הנכס בזמן המנדט, ישלם מס של 12%, ולכל שנה לאחר 1948, אדוני היושב-ראש, ועד 1960 ייתוסף 1%.

אברהם פורז: דהיינו, מי שרכש עד 1960 ישלם בסך הכול – אם הוא רכש באמת ב-1960 – 24%.

אברהם פורז: את ההטבה הזאת האוצר הציע לבטל במדרגות מספר ולהשוות עם המצב הרגיל.

אברהם פורז: מה התוצאה?

אברהם פורז: התוצאה היא, שהוותיקים, שבמשך עשרות בשנים שילמו מס רכוש בגובה 2.5%, המס הלא-צודק, שאנחנו מבטלים, היום נעניש אותם פעם שנייה על-ידי זה שנעלה להם את מס השבח.

אברהם פורז: איזה היגיון יש בדבר הזה?

אברהם פורז: אני כמובן מתנגד לזה, אין לזה שום הצדקה.

אברהם פורז: אני רוצה לומר גם לגבי העניין של מס המכירה ומס הרכישה.

אברהם פורז: בכלל, כעיקרון אני חושב שאין הצדקה למס שהוא דמי מעבר; מס שמוטל על עצם העובדה שעשית פעולה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, נניח שלמישהו יש דירה ששווה 100,000 דולר או 200,000 דולר.

אברהם פורז: הוא קיבל עבודה בעיר אחרת והוא לא רוצה לנסוע 100 קילומטר כל יום; הוא מוכר את הדירה הזאת וקונה דירה באותו ערך בעיר אחרת.

אברהם פורז: למה המדינה צריכה לגבות ממנו כסף בשביל זה, פרט לעלות קטנה של האגרה, כדי לבצע מה שאנחנו קוראים טאבו, לשכת רישום המקרקעין – העברה?

אברהם פורז: למה הוא צריך להגיע במקרים מסוימים ל-4.5% מערך הדירה כשהוא לא הרוויח כלום?

אברהם פורז: הרי זה דמי מעבר.

אברהם פורז: ואותו דבר לגבי מס המכירה.

אברהם פורז: מס מכירה מוטל גם אם הרווחת, גם אם הפסדת, אם היה או לא היה.

אברהם פורז: ההיגיון הבסיסי של דיני המס צריך להיות: הרווחת – שילמת; כמו שאומר נתניהו.

אברהם פורז: הרווחת – שילמת, לא הרווחת – לא שילמת.

אברהם פורז: ולכן מי שהרוויח, יש מקום להטיל עליו מס, לא הרוויח – לא צריך להטיל עליו מס.

אברהם פורז: ולכן אין מקום גם למס המכירה וגם להגדלת מס הרכישה.

אברהם פורז: אני רוצה שלא נעשה לעצמנו חיים קלים.

אברהם פורז: בבוא העת נצטרך לא להסכים בוועדת הכספים לחלופות המוצעות של האוצר.

אברהם פורז: אם אתם שואלים אותי, מובן שעכשיו לא הזמן לדבר על השאלה, אם המדינה יכולה באופן כללי להוריד את נטל המס.

אברהם פורז: אני אומר: כן, המדינה צריכה להיות יותר קטנה מבחינת היקף המדיניות שלה, היא צריכה להוריד גם את מס ההכנסה, שאצלנו מגיע בשכבות הביניים לשיעור המטורף של 60% על הכנסות בינוניות לגמרי.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, בהכנסה של קצת יותר מ-9,000 שקל בחודש כבר משלמים 55% מס שולי.

אברהם פורז: אלה שכבות ביניים, לא אנשים עשירים.

אברהם פורז: אני לא מדבר פה על מנהלי בנקים שמקבלים רבע מיליון שקל בחודש, אני מדבר על אנשים שהם בפירוש מעמד בינוני.

אברהם פורז: והשאלה איפה מקצצים היא שאלה אחרת, היא כמובן שאלה מאוד חשובה, אבל בעיקרון את מס הרכוש צריך לבטל, ואסור לנו, בשום פנים ואופן, להסכים לחלק מההצעות שבאות לפצות את המדינה על אובדן ההכנסות.

אברהם פורז: אפשר לגבות מס כראוי ובצדק באותם מקרים שיש רווחים אמיתיים.

אברהם פורז: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברי הכנסת נסים דהן, שבח וייס, ראובן ריבלין ושמואל הלפרט – אינם באולם.

דוד טל: חבר הכנסת חיים דיין, בבקשה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהגיע הזמן באמת להעלות על סדר-יומנו ולשים את הדגש, אולי גם לבטל את מס הרכישה, ולו רק מפני שיש כל כך הרבה מסים וכל כך הרבה אפשרויות במדינת ישראל לגבות כספים מהאזרח.

חיים דיין: יש כאן עוד מס שלהערכתי הוא לא צודק ולא הוגן.

חיים דיין: חבר הכנסת אברהם פורז אמר דבר נכון בנושא החזקת קרקעות על-ידי אנשים שקיבלו אותן בירושה מהוריהם.

חיים דיין: ההורים גם צברו חובות על אותה קרקע.

חיים דיין: פתאום באים ממינהל מקרקעי ישראל או מאגף מס רכוש ודורשים את כספם, בו בזמן שלא היה שום שימוש ולא היתה שום תשואה מאותה קרקע, ומגיעים למצב כזה שפתאום מתחילים לעקל לאזרח ולקחת ממנו כספים, ולא כך צריך הדבר להיות.

חיים דיין: הדבר היותר לא ברור הוא איך אנחנו במדינת ישראל רוצים לעזור לזוגות צעירים באותה משכנתה כל כך קטנה.

חיים דיין: באים ודורשים עבור דירה ראשונה 4.5% מס רכוש, מס רכישה, ואת זה הוא צריך להוסיף על-ידי הלוואות שהוא לוקח על מנת שהמדינה הזאת תנפח את קופותיה, דבר שהוא לא צודק ולא הוגן, לפחות לגבי זוגות צעירים בדירה ראשונה.

חיים דיין: אני רוצה להתייחס לעובדה אחת קטנה.

חיים דיין: נניח שאדם רכש דירה ושילם עליה 100,000 דולר.

חיים דיין: אחרי חמש-שש שנים המשפחה גדלה, והוא החליט להעתיק את מקום מגוריו.

חיים דיין: הוא הולך וקונה דירה ב-120,000 דולר.

חיים דיין: מדוע צריך לקחת על אותם 100,000 דולר שהוא כבר שילם בעבר על דירה אחת – מדוע צריך לקחת לו עכשיו על 120,000 דולר 4.5%?

חיים דיין: האם זה לא ריבית דריבית דריבית?

חיים דיין: מדוע לא מעגנים בחוק, שאם כבר החליטו לקחת, אז רק על ההפרש, על אותם 20,000 דולר שלא לקחו?

חיים דיין: מדוע הוא צריך לשלם עבור אותם 100,000 דולר שהוא כבר שילם פעם אחת כאילו הוא עשה עסקה מחודשת?

חיים דיין: אני חושב שאולי צריך סוף כל סוף לקום באומץ ולבטל את מס הרכישה לא רק על קרקעות, אלא לבטל את החוק הזה לחלוטין, אף-על-פי שמס הרכוש בעצם בא להגן, חס וחלילה, על נזקים כתוצאה מפיגוע, כמו בקריית-שמונה, שפקידי מס הרכוש מגיעים לשם מייד ומתקנים לאזרחים את כל הנזקים שנגרמים להם.

חיים דיין: אבל אין תקציב אחר אלא לקחת מהאזרח מס רכוש, מס השבחה, כל כך הרבה מסים?

חיים דיין: הדברים האלה לא ברורים.

חיים דיין: הגענו למצב כזה, שהמדינה היום לוקחת 70% מהאזרח.

ראובן ריבלין: אין היום על הדירות האלה מס רכוש.

דוד טל: קודם כול, הרבה יותר מ-70%, אדוני.

דוד טל: זה גם מגיע ל-82%.

חיים דיין: אני חושב שיש כאן איזו הגזמה.

חיים דיין: זה כבר הפך להיות בלתי נסבל.

חיים דיין: כשבן-אדם סוף כל סוף הגיע בחייו לאיזו חתיכת קרקע שהוא רוצה לשמור על ערכה, אז בוא נחשוב כמה מסים הוא שילם עד שהוא צבר את הכסף כדי לקנות את פיסת הקרקע, כמה כסף הוא שילם במסים?

חיים דיין: הוא בא וקונה את הקרקע כדי להבטיח לו משהו, אז באים ודורשים עוד מסים על אותה קרקע, ולא רק פעם אחת אלא כל שנה ושנה.

חיים דיין: ובכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שצריך לבטל את החוק הזה בכלל, ואולי המדינה הזאת, כמו שאני מכיר, תמצא איזו אלטרנטיבה אחרת, אולי לממן את זה מקופות אחרות.

דוד טל: נעזור לך להעביר אותו מן העולם.

דוד טל: חברי הכנסת, בעצם אחרון הדוברים הוא חבר הכנסת סאלח סלים.

שבח וייס: נרשמתי אחרון.

דוד טל: קראתי בשמות של כל חברי הכנסת, אבל היות שחבר הכנסת ראובן ריבלין לא נכח, וחברי כנסת אחרים ביקשו ממני, אז לפנים משורת הדין, בניגוד למה שאני נוהג, אני מאפשר להם לומר את דבריהם.

דוד טל: אנחנו נחזור פעם נוספת על שמות כל אלה שקראנו להם ולא היו נוכחים באולם ונאפשר להם לומר דברים.

דוד טל: חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין חוק כל כך לא צודק כמו חוק מס רכוש.

יצחק כהן: החדש?

ראובן ריבלין: לא, לא, החוק הקיים, שהיוזמים ואותם אזרחים טובים באו והתדפקו על דלתה של הממשלה ועל דלתה של הכנסת על מנת להעביר את רוע הגזירה הזו מעל מקומות מושבינו, כי יש בכך למעשה משום הפקעת נחלות, פעמים רבות נחלת אבות של כל אזרחי ותושבי ארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: פעם, כשהיו משלמים מס רכוש על דירות כאיזה מס ביטוח או כאיזה דמי ביטוח, עוד היה היגיון.

ראובן ריבלין: היום, כשמדובר בקרקע, הרי זה חוק שבא להפקיע את זכויותיהם של האנשים.

ראובן ריבלין: אין מדובר כאן בזכויות של אנשים אמידים.

ראובן ריבלין: גם כל השיטה הקומוניסטית, שצריך לבוא ולפגוע בקפיטל משום שהדבר אינו צודק מבחינה חברתית, עברה מן העולם.

ראובן ריבלין: אפילו הקומוניסטים הטובים שיושבים אצלנו כאן – – –

דוד טל: שעומדים כאן.

ראובן ריבלין: סגן יושב-ראש הכנסת סאלח סלים העומד לדבר, גם הוא כבר יודע שהעניינים האלה הם "פאסה", לא שרירים ולא קיימים.

ראובן ריבלין: אני מברך את היוזמים, חברי ועדת הכספים של הכנסת, כמו גם אותם חברים שבאמת יזמו את הצעת החוק.

ראובן ריבלין: אני חושב שרבים מחברי הכנסת שותפים לה, והממשלות לדורותיהן עומדות באותה מגמה ברורה וכל כך צודקת לבטל ולהעביר חוק זה מן העולם, אבל אומרות: נכון, צודק לבטל, אבל מאין יהיה לנו מקור הכנסה אחר?

ראובן ריבלין: יש כאלה שמדברים על מיליארד ו-400 מיליון.

ראובן ריבלין: מדובר ב-400 מיליון או ב-300 מיליון שקל שחוק זה מכניס, אבל גם כאשר ההכנסה הזאת היא כל כך חיונית למדינת ישראל, לחוסנה ולעוצמתה הכלכלית, אסור שנעשה צדק על חשבון עוול.

ראובן ריבלין: בעניין זה, אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לציין, פרט לאגודת נמ"ר והיושב-ראש המצוין שלה, את חברי וחברנו, ראש העיר לשעבר של ראשון-לציון חנניה גיבשטיין, העושה לילות כימים על חשבונו וביוזמתו על מנת להעביר את רוע הגזירה הזאת, שהיא גזירת אדם שניתן להעבירה מן העולם.

ראובן ריבלין: הוא לא עוזב את חברי הכנסת ומתדפק על דלתם, על לבם ועל מוחם על מנת שיאמרו: כן.

ראובן ריבלין: כופה עליהם הר כגיגית.

שבח וייס: איפה חנניה?

ראובן ריבלין: חנניה לא נמצא פה כרגע.

שבח וייס: אולי ביציע.

ראובן ריבלין: לא, ביציע יושב יושב-ראש אגודת נמ"ר.

ראובן ריבלין: העקביות, השיטתיות – – –

דוד טל: הנחישות והנחרצות.

ראובן ריבלין: הנחישות ואפילו מסירות הגוף; פעמים רבות אני רואה אותו כל כך מתפקע כאשר האדם נשאר אטום לב נוכח הדרישה הכל כך צודקת.

ראובן ריבלין: ואם צעדנו עוד צעד, וצעד גדול, במסע מיליון קילומטר לביטול חוק עוול זה, עשינו את הצעד.

ראובן ריבלין: אני מברך את היוזמים, אלה שהביאו אותנו לידי מצב שנישאר היום, בזמן של פריימריס, כדי להצביע ולהעביר חוק זה בקריאה ראשונה, על מנת להכינו לקריאה שנייה ושלישית עוד בקדנציה זו.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת ריבלין.

דוד טל: חבר הכנסת נסים דהן.

דוד טל: אני פשוט חוזר על שמות כל אלה שלא היו.

נסים דהן: אני הייתי.

דוד טל: סליחה, אדוני, קראתי בשמך.

נסים דהן: קראת בשמי ולא הייתי?

דוד טל: קראתי גם קראתי.

נסים דהן: לא שמתי משקפיים.

דוד טל: אדוני, לאחר תום דבריך תבדוק בפרוטוקול ותתנצל, מפני שקראתי לך.

נסים דהן: אני חוזר ואומר, לא שמתי משקפיים.

נסים דהן: לא זזתי מהכיסא אפילו דקה.

דוד טל: אבל קראתי בשמך, מה לעשות?

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אני מתנצל.

נסים דהן: ישבתי במקומי ליד שולחני.

דוד טל: אתה עדיין עומד בשלך.

דוד טל: זה לא יעזור, אני אוציא לך את הפרוטוקול.

דוד טל: נגד הפרוטוקול אין מה לעשות, חבר הכנסת דהן.

דוד טל: אתה ודאי מסכים אתי.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, חוק מס רכוש, שכולם מדברים שצריך היה מזמן להעבירו מן העולם, הוא ירושה מנדטורית של מדינת ישראל כשהיא ירשה את המנדט הבריטי; והוא עצמו ירושה של חוק הודי בכלל.

נסים דהן: כשביטלו אותו לגבי דירות יוקרה ורכוש אמיתי, השאירו אותו דווקא לגבי קרקעות, מתוך מחשבה שעל-ידי כך שישאירו את מס רכוש על קרקעות יזרזו את בניית הארץ.

נסים דהן: על-ידי כך שאדם יצטרך לשלם מס רכוש על קרקע פנויה הוא יבנה על הקרקע הזאת, יהפוך אותה לקרקע תפוסה עם דירות, ועל-ידי זה הוא יכול לכאורה לפטור את עצמו ממס רכוש.

נסים דהן: אמרו לו: מה הבעיה?

נסים דהן: אתה לא רוצה לשלם מס רכוש?

נסים דהן: לך תבנה.

נסים דהן: אבל האבסורד הכי גדול היה, שאפילו על קרקע שאי-אפשר לבנות עליה היה מס רכוש.

נסים דהן: לכן, התירוץ הזה של מס רכוש שרצה לזרז את בניית הארץ, לא להשאיר אותה שוממה ולא להשאיר אותה פרוצה לשועלים וחיות יער, כשיש איזה מס שמזרז את האנשים לבנות, גם כן לא היה בסוף נכון.

נסים דהן: הבאתי אותה דוגמה אבסורדית.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, העבירו צינור גז במרכז הארץ.

נסים דהן: לכל אורך הצינור הפקיעו קרקעות משני הצדדים.

נסים דהן: על-פי החוק יש צינור גז ואפשר להפקיע 75 מטר מכל צד של הצינור, מכיוון שהוא היה בקוטר מסוים.

נסים דהן: זה צינור שהוביל גז מנמל אשדוד לתל-אביב.

נסים דהן: הוא חצה את כל מרכז הארץ.

נסים דהן: משני צדי הצינור, במרחק של 75 מטר מכל צד, אי-אפשר לבנות.

נסים דהן: המדינה העבירה צינור בלי לשאול אף אחד, גרמה לכך שמשני צדי הצינור אי-אפשר לבנות, אבל המשיכה לשלוח שומות מס רכוש לבעלי הקרקע.

נסים דהן: איזה אבסורד.

נסים דהן: אני שמח שהגיע הזמן שהכנסת נותנת את דעתה לביטול בחוק מס רכוש.

נסים דהן: אבל זה לא כמו שחבר הכנסת שטרית עמד כאן ואמר, שהולכים לבטל את החוק.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, כנראה לא קראתם את החוק.

נסים דהן: בחוק לא כתוב: לבטל.

נסים דהן: מצמצמים אותו מ-2.5% ל-1.2%.

נסים דהן: לא כתוב שם ביטול.

נסים דהן: לכן, השמחה על הביטול היא מוקדמת מאוד.

נסים דהן: אומנם יש שם כמה גרסאות, אבל השמחה היא מוקדמת.

ראובן ריבלין: יש שלוש גרסאות.

נסים דהן: נכון.

נסים דהן: אני רוצה להביא פה כמה דוגמאות שתמחשנה למה חשוב מאוד לבטל את מס רכוש.

נסים דהן: ראשית, אמרתי שלגבי עידוד הבנייה, אי-שיממונה של הארץ – זה לא תופס.

נסים דהן: זה כבר לא קיים היום.

נסים דהן: היום, אם זה כלכלי – יבנו; אם זה לא כלכלי, בין שיש מס ובין שאין מס – לא יבנו.

נסים דהן: אם אתה רוצה שיבנו את הארץ, תעשה שהבנייה תהיה כלכלית, שקבלנים ירוויחו, שיהיה כדאי לבנות.

ראובן ריבלין: ייתנו – יקבלו, לא ייתנו – לא יקבלו.

נסים דהן: אבל אם אתה כבר רוצה להטיל מס רכוש, תעשה אותו מס לעשירים ולא למסכנים.

נסים דהן: אם מי שיש לו יכטה בנמל יפו ישלם מס רכוש – אני מבין.

נסים דהן: אם יש למישהו אוסף בולים, או כספת בבנק מלאה זהב, והוא ישלם מס רכוש – זה לא מוצדק, אבל אבין.

שמואל הלפרט: או מי שיש לו וילה בכפר-שמריהו.

נסים דהן: אני אומר שזה לא מוצדק, אבל אבין זאת.

נסים דהן: אבל לקחת את המסכן, שירש קרקע מאבות אבותיו, כשאולי הקרקע מצויה בידיו בכלל עוד מלפני קום המדינה, ואולי אפילו מלפני המנדט הבריטי, כשהוא ואבות אבותיו ירשו את הקרקע, ורוצים לחייב אותו בתשלום מס רכוש, מס כזה שמלאים את הקרקע כל 20 שנה, 2.5% בריבית דריבית – זה לא נכון.

נסים דהן: אומרים החשבונאים שמדובר ב-40 שנה.

נסים דהן: זה לא נכון.

נסים דהן: בריבית דריבית אפשר להלאים את הקרקע כל 20 שנה.

נסים דהן: ריבונו של עולם, הרי זה לא יעלה על הדעת.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

נסים דהן: אני מודה לכל אותם אזרחים טובים שלחמו לביטול המס ולא התייאשו.

נסים דהן: נמצא אתנו כאן מר שבתאי עזריאל.

נסים דהן: אני מכיר אישית את מר חנניה גיבשטיין.

נסים דהן: אני מכיר את כל אלה שלחמו, אפילו בימים שלא היתה להם שום תקווה שהמס הזה יתבטל, כי אמרו להם: תביאו חלופות, המדינה לא יכולה לוותר על מיליארד שקל, המדינה לא יכולה לוותר על 800 מיליון שקל.

דוד טל: אבל זה לא 400 מיליון שקל.

נסים דהן: בסוף מתברר שזה לא מיליארד, שזה לא 800 מיליון שקל וזה אפילו לא 400 מיליון שקל, כיוון שהרוב המוחלט של המס לא נגבה.

נסים דהן: פשוט מאוד לא גבו מכולם.

נסים דהן: לכן אצביע בעד החלופה שמבטלת את המס ללא כל חלופת גבייה אחרת.

דוד טל: חזק וברוך.

דוד טל: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת דהן.

דוד טל: ברוח אופטימית זו נעבור לדובר הבא, חבר הכנסת שבח וייס.

דוד טל: האם אתה רוצה לדבר עכשיו?

שבח וייס: כן.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לעתים הרכב המציעים מצדיק הצבעה עבור החוק.

שבח וייס: אתה יכול לפעמים, על-פי ההרכב הפוליטי, לבדוק אם החוק הזה הוא חוק שנוטה ליותר צדק חברתי, או לפחות צדק חברתי.

שבח וייס: עכשיו, צדק חברתי בשבילי במדינה רב-אתנית הוא גם כאשר רוצים לעשות צדק עם קבוצה אתנית שבאופן יותר גורף נפגעת מאיזה עניין.

שבח וייס: זה לא עושה את הכנסת לסקטוריאלית, וסקטוריאליזם בעיני איננו פסול מראש.

שבח וייס: לפעמים הסקטוריאליזם הוא דרך ליצירת יותר שוויון בחברה.

שבח וייס: אני אומר זאת, כי יש גישות טכניות של הטכנולוגים של המשטר נגד כל סקטוריאליזם, נגד כל הצעה שמשקפת איזו קבוצה אתנית.

שבח וייס: זו שטות.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, היתה תקופה שהיחס – חבר הכנסת חיים דיין, זה סיפור מעניין, מה שאתם עושים שם – – –

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים, אתה הצטרפת – – –

שבח וייס: אני לא בטוח שזה יוכר כטקס גיור בפרהסיה.

נסים דהן: יש פה שלושה דיינים.

נסים דהן: יש פה גיור כהלכה.

שבח וייס: או שאתם רוצים פשוט לומר, שמרגע זה ואילך הוא מושל בכיפה.

נסים דהן: צירפנו אותו לש"ס.

חיים דיין: הוא אמר לי שהוא רוצה לעבור לש"ס ושמנו לו כיפה.

שבח וייס: אתם לא יודעים מה הוא מרגיש.

שבח וייס: אולי בשבילו זה רק "זובור".

יצחק כהן: הוא עובר עכשיו רק גיור רפורמי.

קריאות: – – –

שבח וייס: אדוני היושב-ראש – – –

דוד טל: חברי הכנסת.

שבח וייס: זה מאוד משעשע.

שבח וייס: אבל בכל זאת אני מבקש.

דוד טל: חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת שבח וייס לדבר.

דוד טל: חבר הכנסת לייזרזון.

דוד טל: בבקשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, יש פה אווירת בחירות.

שבח וייס: לחבר'ה האלה אין בעיה.

שבח וייס: אין להם פריימריס ואין להם שום דבר.

שבח וייס: זה רק אני כרגע וחברי אפי אושעיה – – –

קריאה: – – –

שבח וייס: אני לא יכול כך.

דוד טל: חבר הכנסת דיין, שמא תואילו בטובכם לאפשר – – –

אפי אושעיה: יש כאלה שעושים את העבודה במליאה ויש אחרים שלא.

דוד טל: חבר הכנסת אושעיה, אתה עושה עבודה מסורה ונאמנה ביחד עם חבר הכנסת שבח וייס.

דוד טל: הגם שיש פריימריס בימים טרופים אלה וכל הספסלים הללו רצים על הגלגלים – ו"יתגלגלו", כך כתוב שם – אתם עדיין פה משרתים את האומה בצורה יפה.

דוד טל: בואו נאפשר לחבר הכנסת שבח וייס לומר את דבריו.

שבח וייס: דווקא הוא בסדר.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, היתה תקופה שלא היתה ברירה אלא להטיל מסים.

שבח וייס: נקודה.

שבח וייס: זה היה כמעט מקור ההכנסה היחיד שבאמצעותו אפשר היה ליצור את הרזרבואר הכספי כדי לקיים מדינה, חברה וחינוך.

שבח וייס: בסדר.

שבח וייס: תקופה זאת עברנו.

שבח וייס: היום יש יצירה אדירה במשק הישראלי.

שבח וייס: יש מקורות.

דוד טל: סליחה.

דוד טל: חבר הכנסת לייזרזון, זה לא מקובל.

דוד טל: אני מבקש לכבד את אולם המליאה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: בבקשה, אדוני, אני מצטער.

שבח וייס: אתה בסדר, אתה מסייע לי.

שבח וייס: אני מבין את האווירה.

שבח וייס: אבל בכל זאת אנחנו כאן בשביל לקיים את הבית ואת השליחות בבית.

שבח וייס: התקופה הזאת כבר עברה מן העולם, ויש אנרגיות כלכליות גדולות מאוד למדינת ישראל.

שבח וייס: היא כבר מספיק חזקה כלכלית כדי שבשיקולי מיסוי גם ייעשו שיקולים של צדק.

שבח וייס: גם אני בדעתם של החברים שהיו כאן לפני, שעצם בעלות על איזה נכס, על קרקע, איננה הופכת את האדם לקפיטליסט מנצל.

שבח וייס: יש כאלה ויש כאלה שאין להם קרקע, אלא יש להם עסקים אחרים.

שבח וייס: גם עסקים אחרים זה לא אוטומטית מנצל – – –

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: כן, יש כלים הוגנים, מס הכנסה פרוגרסיבי במדינת ישראל, יחסית מן הגבוהים בעולם, מכשיר טוב, אני חושב שלפעמים גם מותר קצת להעלות אותו, כדי לשרת מטרה חברתית.

שבח וייס: בקטע הזה אני תומך בחוק הזה – – –

דוד טל: תודה.

שבח וייס: אני חושב שהוא היה צריך לבוא אל העולם קצת קודם.

שבח וייס: נתמוך בו, ואני מאוד מודה לך ואני מודה לך על שציינת שיש כמה חברי כנסת, שאף שאנחנו בפריימריס – אנחנו כאן.

שבח וייס: אני באמת חושב שתפקידנו לעבוד בבית הזה.

שבח וייס: מי שרוצה להיבחר לבית הזה – תפקידו לעבוד בבית הזה; ועם זאת, אני מברך את חברי שעכשיו פוגשים קהל, אני מקווה שידרשו בשלומו של אותו קהל גם בשמי – –

דוד טל: תודה רבה.

שבח וייס: – – גם אני מתמודד ושדה הפעולה שלי הוא כאן.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת שמואל הלפרט.

ראובן ריבלין: מי אחריו?

דוד טל: אחריו חותם את הרשימה חבר הכנסת סאלח סלים.

אפי אושעיה: אני לא מופיע אצלך, אדוני היושב-ראש?

דוד טל: הוא מסכם.

ראובן ריבלין: אפשר כבר לצלצל כדי – – –

דוד טל: סגנית המזכיר ודאי תצלצל.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-20 במאי 1997 אימצה ועדת הכספים פה-אחד את המלצת ועדת יורם גבאי, לשעבר הממונה על הכנסות המדינה, לבטל את מס הרכוש.

שמואל הלפרט: נציגי נציבות מס הכנסה הודו, ש"מס רכוש זה המס הלא-צודק ביותר במדינת ישראל".

שמואל הלפרט: מי שמחזיק בקרקע במשך עשרות שנים כבר שילם את שוויה יותר מפעם למס רכוש.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, על הקרקע כבר מוטלים המסים הבאים: מס רכוש, מס שבח, היטל השבחה בשיעור של 50%, מס רכישה.

שמואל הלפרט: כמה מסים אפשר עוד להטיל על מקרקעין?

שמואל הלפרט: עיקר הנטל במס רכוש מוטל על קרקעות מוקפאות.

שמואל הלפרט: בדוח מינהל הכנסות המדינה של שנת 1996, בדף 474, נאמר, שהכנסה מהקרקעות המוקפאות היא 800 מיליון ש"ח מתוך 940 מיליון ש"ח, שהם סך כל הגבייה של מס רכוש.

שמואל הלפרט: נוסף על כך, השומות מופרזות ולא ריאליות.

שמואל הלפרט: הן מתעלמות מהירידה התלולה במחירי הקרקע.

שמואל הלפרט: לכן, יש לבטל סוף סוף את מס הרכוש ולחפש חלופות אחרות, שאינן פוגעות בצורה כל כך קשה במגזר אחד בלבד.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהחוק יאושר גם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית עוד בכנסת הנוכחית, על מנת לתקן עוול משווע שנמשך 50 שנה.

שמואל הלפרט: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: כולנו שותפים לקריאה לקדם את החוק הזה עוד בכנסת הנוכחית כדי להעביר אותו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים.

דוד טל: חבר הכנסת בשארה, אדוני יסכם.

דוד טל: חבר הכנסת סלים, תפאדל.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: אתה יכול להשאיר את זה ולהתחיל אחר כך.

דוד טל: בבקשה.

דוד טל: הנה אני משאיר את זה.

דוד טל: מנשאנכ, אני משאיר את זה.

סאלח סלים: תודה רבה, תודה רבה.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מברך על הצעת החוק הזאת.

סאלח סלים: הצעת חוק כזאת – פעלנו שנים רבות להצעת חוק באמת יותר טובה כדי למחוק מתקציב המדינה את עניין מס הרכוש, שהוא חוק לא אנושי.

סאלח סלים: כן, מתאים להגיד שהוא חוק לא אנושי.

סאלח סלים: הרי ידוע שבסביבות 95% מאדמות המדינה הן בבעלות המדינה, 5% מהאדמות הן בבעלות פרטית, וה-5% האלה מתחלקים בין יהודים לערבים.

סאלח סלים: זה לא חוק שנוגע לערבים בלבד או נוגע ליהודים בלבד.

סאלח סלים: נפגשנו כמה פעמים עם נפגעים מהחוק הזה ונאבקנו שנים רבות גם בזמן הממשלה בקדנציה שעברה, כשהיה חבר הכנסת בייגה שוחט שר האוצר; כמה ישיבות דנו אתו, ולצערי, הוא התעקש.

סאלח סלים: אני חושב שהוא עשה עוול לכל בעלי הקרקעות האלה.

סאלח סלים: אחרי זה, בזמן הממשלה החדשה שבאה, בראשותו של ביבי נתניהו, היה סגן שר, סגן שר האוצר – –

דוד טל: חברי הכנסת.

סאלח סלים: – – הוא מינה ועדה, יושב-ראש הוועדה היה גבאי, וועדת-גבאי המליצה למחוק את הסעיף הזה מתקציב המדינה בכלל ושלא יישאר מה שנקרא: מס רכוש.

סאלח סלים: אבל נראה שהממשלות בישראל מקבלות מה שטוב להן, מה שנוגע לצד שלהן, לא מה שנוגע לאזרחים.

סאלח סלים: אז התשובה של השרים היתה, שהחוק הזה מכניס 750 מיליון שקל בשנה; כך כתוב בספר התקציב, אבל זה לא נכון.

סאלח סלים: בסוף השנה כל פעם היו אומרים לנו: מה הכניס המס בשנה שעברה?

סאלח סלים: הוא היה מכניס 200 מיליון, 150 מיליון, ושאר הסכום רשום כחוב על האנשים.

סאלח סלים: פנו אלי עשרות אנשים, ישבתי אתם, ראיתי ניירת ממשרד האוצר שמישהו יש לו דונם או 2 דונמים או 3 דונמים, שהוא ירש מאבא, והוא יוריש אותם לבנים; והוא לא רוצה למכור אותם, כי הוא דואג לבנים שלו, כדי שהם יבנו עליהם בתים.

סאלח סלים: היום מבקשים מהם 400,000, 420,000, 450,000 שקל מס רכוש.

סאלח סלים: אפילו אם הוא יבוא למכור את האדמה הזאת הוא לא יכסה את החוב הזה לאוצר.

סאלח סלים: הוא לא יכסה את החוב.

סאלח סלים: אני גם שמח, שחבר הסיעה, עזמי בשארה, הוא אחד היוזמים את החוק הזה.

סאלח סלים: אני הייתי מציע להכניס לקריאה השנייה והקריאה השלישית מחיקה של החובות של האנשים.

סאלח סלים: זאת מטלה, זה טרטור.

סאלח סלים: האנשים שנפגשתי אתם אישית, פנסיונרים שחיים רק מהביטוח הלאומי, זקנים, חיים מביטוח לאומי – 1,500 שקל בחודש, ומבקשים מהם 200,000 או 300,000 או 400,000 שקל לשלם עבור מס רכוש.

סאלח סלים: זה בכלל חוק שצריך למחוק אותו וגם לדאוג שהחובות האלה – – –

שבח וייס: לי מחוק.

סאלח סלים: – – – למחוק בכלל, כי הוא לא הגיוני, הוא לא מכניס לאוצר המדינה – –

דוד טל: ומשפט אחרון לסיום.

סאלח סלים: – – והוא רק מטרטר את האנשים.

סאלח סלים: אל האנשים האלה באים גם מהמשטרה וגם עיקולים; מעקלים להם מהקצבה, מהביטוח הלאומי – – –

דוד טל: תודה.

סאלח סלים: לכן, יש לברך על החוק הזה – –

דוד טל: תודה.

סאלח סלים: – – ולהתקדם הלאה עד שזה יימחק לגמרי.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אחרון הדוברים – חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – הצבעה, אם חבר הכנסת ריבלין יאפשר לנו.

ראובן ריבלין: חשבתי שאדוני מתכוון להצביע מייד.

דוד טל: אחרי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בשארה יענה אחרי – – – אנחנו יכולים להצביע והוא יברך.

דוד טל: אדוני רוצה שקודם נצביע ואחר כך תוכל לברך?

עזמי בשארה: – – –

דוד טל: בסדר, אין לו התנגדות.

דוד טל: הוא מקבל את ההצעה – – –

עזמי בשארה: זה לפי התקנון?

דוד טל: אפשר.

דוד טל: אם אתה רוצה לברך – – –

קריאות: – – –

עזמי בשארה: אז לא יהיה אף אחד באולם.

עזמי בשארה: בשביל מה?

עזמי בשארה: תן לי לדבר עכשיו, יש אנשים שישמעו.

ראובן ריבלין: – – –

עזמי בשארה: רובי, באמת.

עזמי בשארה: אתה תישאר באולם היחיד ככה.

דוד טל: יאללה.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אף שזה באמת חוק שעבדו עליו שני לובים – לובי של בעלי קרקעות, באמת בכלל, ולובי של בעלי קרקעות ערבים או בעלי מגרשים ערבים – בעצם זה חוק שיפטור הרבה הרבה אנשים במדינה הזאת, יהודים וערבים כאחד, מעול כספי אדיר שנגבה שלא בצדק ולפעמים אפילו לא נגבה, מאחר שאנשים לא יכלו לשלם.

עזמי בשארה: באמת מה שנאמר כאן, שהאוצר מעריך שהסכום 700 מיליון שקל מס שנגבה הוא לא נכון; לפי ועדת-גבאי זה 500 מיליון, כי לא היתה גבייה.

עזמי בשארה: זה חוק שמאוד מאוד היה קשה לאכוף ולממש אותו, והגיע הזמן שהוא יעבור מן העולם אפילו מסיבות מעשיות.

עזמי בשארה: מזמן מזמן כבר לא מדובר רק בבעלי קרקעות ערבים; מדובר בבעלי מגרשים ערבים ויהודים, אבל אני רוצה לייחד את דברי כיוזם החוק, בשיתוף פעולה עם הוועד נגד מס רכוש – אל-לג'נה ד'ד ד'ריבת אל-אמלאכ – שקם במגזר הערבי לפני שנים.

עזמי בשארה: אני רוצה להתרכז בעניין האוכלוסייה הערבית כאן, אף שלדעתי החוק הזה הוא לא רק חוק שהופנה נגד האוכלוסייה הערבית והכריח הרבה אנשים, חקלאים ערבים בעבר, כאשר הוא גם נגבה על אדמה חקלאית, למכור קרקע מפני שלא יכלו לעמוד בתביעות המס הזה.

עזמי בשארה: מזמן הוא כבר צומצם למגרשי בנייה – גם מגרשי בנייה שהם לא למסחר.

עזמי בשארה: כלומר, אם למישהו היה מגרש בנייה שרצה להוריש לילדיו ורצה להחזיק בו, מפני שאין תוכניות בנייה ולא מחלקים חלקות אדמה לבנייה בחלק גדול מהכפרים הערביים, הדרך היחידה היתה להוריש מגרש לבנים.

עזמי בשארה: הוא לא יכול היה להחזיק בו לבנים שלו.

עזמי בשארה: אפשר שאלה בנים שירשו מגרש ולא יכלו לממש את התוכניות שלהם לבנייה מפני שאין תוכנית מיתאר.

עזמי בשארה: החזיקו את המגרש הזה תקופה ושילמו מס שלא בצדק.

עזמי בשארה: הם רצו לבנות, ולא יכלו לבנות.

עזמי בשארה: זה פשוט מס שכל כולו חוסר צדק.

עזמי בשארה: לא רק זאת, זה הכריח אנשים למכור.

עזמי בשארה: לא רק זאת, אלא לדעתי היה בו גוון אידיאולוגי.

עזמי בשארה: עניין הקרקע קיבל זה זמן רב איזה מין טבו באידיאולוגיה הציונית, והגיע הזמן לקצת נורמליזציה בנושא הזה.

עזמי בשארה: ועדת-רונן מציעה זאת וועדת-גבאי מציעה זאת, יש כל מיני ועדות שכבר מציעות נורמליזציה ביחס לאדמה ולקרקע – לא לתפוס את העניין תמיד בצורה אידיאולוגית, כאילו רכוש פרטי – גם של יהודי וגם של ערבי – של אדמה הוא לא משהו שאנשים אוהבים לראות במדינה הזאת, ואני לא מבין למה.

עזמי בשארה: הגיע הזמן להסתכל בצורה נורמלית גם על רכוש יהודי של קרקע וגם על רכוש ערבי פרטי של אדמה.

עזמי בשארה: אין דרך אחרת במדינה נורמלית ומתוקנת.

עזמי בשארה: מה עוד שבעצם מדובר במס רכוש, אבל הוא לא מס רכוש.

עזמי בשארה: זה בדיוק כפי שאמר אחד מחברי הכנסת כאן, ואני חושב שזה היה חבר הכנסת נסים דהן:

עזמי בשארה: על יכטה לא גובים ועל בניינים לא גובים, אבל על אדמה, על קרקע, גובים גם כשהיא לא למסחר.

עזמי בשארה: מס על הון – הון זה לא רק רכוש.

עזמי בשארה: הון זה רכוש שמופעל כדי להרויח כסף.

עזמי בשארה: אם יש לך רכוש שאתה לא מפעיל בתהליך ייצור, אז הוא לא הון.

עזמי בשארה: הון זה השקעה.

עזמי בשארה: לפעמים מגרשים הם לא השקעה.

עזמי בשארה: אתה מחזיק את זה לבנים, לבני הבנים וכו', כדי שיהיה להם ביטחון לחיים, ואתה אף פעם לא מממש רווחים על זה מפני שאתה משתמש בזה אישית.

עזמי בשארה: מה שהוא לא למטרת רווח הוא לא הון, בדיוק כפי שלא גובים כסף על עמותות, שכן הכסף הזה הוא לא הון להשקעה.

ראובן ריבלין: אפילו על – – – לא משלמים.

עזמי בשארה: כן.

עזמי בשארה: אז לא כל כסף הוא הון.

עזמי בשארה: הון הוא כסף ורכוש שמשקיעים אותו בשביל לממש רווחים.

עזמי בשארה: לכן, זה היה מס לא צודק בכל דרך.

עזמי בשארה: אנחנו, בעניין מס המכירה, הצענו או אימצנו את המלצת ועדת-גבאי על מרכיב הקרקע בזמן מכירת בניינים למסחר, ולא למכירה פרטית.

עזמי בשארה: אנחנו נראה את זה, ועל זה נדון בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

עזמי בשארה: אני מצטרף לקריאתם של חברי הכנסת כאן, שלא יהיה מספיק רק לבטל את מס הרכוש ולהעבירו מן העולם, אלא צריך גם להוסיף איזו פריסת חוב או ביטול חוב על מסים, על חובות שנערמו על אנשים שלא בצדק.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לכל סיעות הבית.

עזמי בשארה: דרך אגב, גם על החוק שלי חתמו אנשים מש"ס, מהמפד"ל, מהליכוד, מהעבודה ומכל הסיעות.

דוד טל: לא לשכוח את מר עזריאל ואת חנניה גיבשטיין.

עזמי בשארה: היה שיתוף פעולה גם מצד הרב רביץ.

עזמי בשארה: אני רוצה להודות לכל ה"לוביס", העמותות וכו' שהשתתפו בעניין.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אומנם הנושא לקח קצת יותר מדי זמן בוועדת הכספים – –

דוד טל: בהחלט, נכון.

עזמי בשארה: – – אבל בסוף הוא הגיע.

עזמי בשארה: אני פונה לראש הקואליציה מאיר שטרית ולרב רביץ – –

דוד טל: – – – להעביר את זה עוד עכשיו.

עזמי בשארה: – – לגמור עם זה לפני שהכנסת הזאת מתפזרת.

עזמי בשארה: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: בואו נעבור להצבעה.

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דוד טל: חבר הכנסת בני אלון, אתה מרשה לי להצביע?

דוד טל: אני מצביע על הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים.

דוד טל: אפשר להצביע.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: מי רוצה לברך את המצביעים?

דוד טל: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקונים שונים), התשנ"ט–1999, לוועדת הכספים נתקבלה.

אברהם פורז: זו רק קריאה ראשונה.

דוד טל: זו קריאה ראשונה, אבל – – –

ראובן ריבלין: זה "כוח 17".

דוד טל: "כוח 17".

דוד טל: 17 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן, הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקונים שונים), התשנ"ט–1999, אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר – –

יצחק כהן: לוועדת הכספים.

דוד טל: – – לוועדת הכספים של הכנסת להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד טל: עתה הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

דוד טל: בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה עתה על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, מטעם ועדת הפנים ואיכות הסביבה, הצעת החוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות והוראת שעה), התשנ"ט–1999.

ש' כרם: תודה.

מאיר שטרית: אני מבקש לצרף את קולי.

דוד טל: היות שעדיין לא מחקתי את הלוח, אני מצרף את ההצבעה של חבר הכנסת מאיר שטרית בעד הסעיף הקודם של מס רכוש.

דוד טל: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דוד טל: עתה הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות והוראת שעה), התשנ"ט–1999, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דוד טל: יציג זאת חבר הכנסת אפי אושעיה.

סאלח סלים: זה מה שהיה בשבוע שעבר?

אפי אושעיה: לא, עכשיו זה משהו אחר.

אפי אושעיה: אדוני, האם עכשיו זה נושא רשויות מקומיות, או הנושא של חברת הכנסת יעל דיין?

דוד טל: הצעת חוק הרשויות המקומיות – זהו סדר-היום שמופיע לפני.

אפי אושעיה: מצוין.

אפי אושעיה: יופי.

אפי אושעיה: מדובר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

שבח וייס: זה לא מופיע בסדר-היום.

אפי אושעיה: זה מופיע.

אפי אושעיה: יש תוספת.

תמר גוז'נסקי: יש תוספת.

שבח וייס: סליחה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – – חבר הכנסת שטרית.

סאלח סלים: זה מה שהיה לפני שבועיים.

אפי אושעיה: נכון.

סאלח סלים: תעשה את זה צ'יק-צ'ק.

אפי אושעיה: חבר הכנסת שטרית, אני מדבר על הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות והוראת שעה).

נסים דהן: אושר.

אפי אושעיה: תכלית החוק הזה לקבוע, שרשימות עצמאיות – לא רשימות-אם ולא מפלגות – שלא מילאו את טופסי הבקשה למימון בחירות בגלל כל מיני סיבות טכניות, לרבות טעויות של משרד הפנים על הטופס, יהיו זכאיות לקבל את המימון על-פי הכללים הקבועים בחוק.

אפי אושעיה: זה עניין טכני, שישרת את אלה שטעו, משום שהכסף מגיע להם מכוח בחירתם ואי-אפשר לשלול מהם את הכסף בגלל נימוקים טכניים.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

דוד טל: חבר הכנסת אפי אושעיה, תודה רבה.

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

דוד טל: היות שאין מסתייגים להצעת חוק הרשויות המקומיות – הצעת החוק היא בת חמישה סעיפים ללא מסתייגים – אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: אפשר גם להימנע.

דוד טל: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–5 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

דוד טל: חבר הכנסת לנקרי, הגעת?

יהודה לנקרי: הצבעתי.

דוד טל: הצלחת להצביע.

דוד טל: 12 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

דוד טל: אשר על כן אני קובע, שהצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות והוראת שעה), התשנ"ט–1999, התקבלה בקריאה שנייה.

דוד טל: אנחנו עוברים לקריאה שלישית – הצבעה על הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות והוראת שעה).

דוד טל: מי בעד?

דוד טל: מי נגד?

דוד טל: מי נמנע?

דוד טל: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 12 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות והוראת שעה), התשנ"ט–1999, נתקבל.

דוד טל: חבר הכנסת אפי אושעיה, חן-חן על כך שהצלחת להעביר את זה במהירות הבזק.

דוד טל: 12 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

דוד טל: אני קובע, שהצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות והוראת שעה), התשנ"ט–1999, התקבלה בקריאה שלישית כהצעת הוועדה.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: אנחנו עוברים להצעת חוק העמותות (תיקון מס' 4) (מען רישום), התשנ"ט–1999, קריאה ראשונה.

דוד טל: יציג את ההצעה חבר הכנסת בני אלון.

דוד טל: ההצבעה תהיה במועד מאוחר יותר.

סאלח סלים: היום?

דוד טל: לא היום.

בנימין אלון: האם ההצבעה לא היום?

דוד טל: ההצבעה לא היום.

סאלח סלים: גם לגבי הצעת החוק שאחרי זה אין הצבעה?

דוד טל: הצעת החוק שאחרי זה – כן מצביעים.

דוד טל: זו של חברת הכנסת יעל דיין?

דוד טל: – כן מצביעים.

שבח וייס: למה?

דוד טל: למה?

דוד טל: – כי נדלק ניצוץ בלבו והיה לאש בוערת.

דוד טל: ככה נתנו לי.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק העמותות, של חברת הכנסת נעמי בלומנטל, שהתכבדתי להציגה – –

סאלח סלים: מה היא אומרת?

בנימין אלון: – – אומרת דבר פשוט, והוא בעצם חלק מדבר גדול יותר, כי זה קיים גם בחוקים אחרים.

בנימין אלון: מי שרושם עמותה, צריך לרשום כתובת.

בנימין אלון: אם אתה גר באעבלין, בחיפה או בירושלים, אתה כותב את הכתובת שלך.

בנימין אלון: אבל אם אתה גר בבית-אל, אתה לא יכול, כי לפי החוק כתוב: כתובת בישראל.

בנימין אלון: רוצה חברת הכנסת להוסיף אחרי "בישראל" "או באזור", כשהמלה "אזור" מועתקת – – –

שבח וייס: קהיר גם?

בנימין אלון: אני מסביר.

בנימין אלון: המלה "אזור" מועתקת מן החוק להארכת תוקפן של תקנות שעת-חירום – יהודה שומרון וחבל עזה.

בנימין אלון: במלים שלנו, ב"אזור" הכוונה היא לכל מה שלא של הרשות הפלסטינית.

סאלח סלים: אז בואו נצביע על זה, למה דוחים את ההצבעה?

בנימין אלון: גם אני בעד.

בנימין אלון: אני לא יודע, אני שליח.

בנימין אלון: כעיקרון, אני מבין שהמזכירות ביקשה שההצבעה תהיה בזמן אחר.

בנימין אלון: זה, לדעתי, חוק הגיוני, שרק מעיד על אפליה מטופשת שקיימת היום.

בנימין אלון: אני מקווה שאצליח להביא בקרוב גם חוק כללי שלא ירוץ כמו בחוק העמותות ובחוק העבודה ובכל חוק אחר שיש בו אפליה.

בנימין אלון: אני אומר לכם איפה אין אפליה.

בנימין אלון: במס הכנסה אין אפליה.

בנימין אלון: במס הכנסה עשו סעיף תחולה, שהחוק הזה יחול גם באזור, כי אחרת לא היה אפשר לגבות מס הכנסה מתושבי ישראל ואזרחי ישראל שגרים בבית-אל, בעופרה ובשאר המקומות ביהודה, שומרון וחבל עזה.

בנימין אלון: כשיש אגרת טלוויזיה – שניסינו לבטל אותה ועדיין לא הצלחנו בכנסת הזאת – דאגה רשות השידור לעשות סעיף תחולה.

בנימין אלון: בסוף חובת אגרת הטלוויזיה כתוב, שהחוק הזה יחול גם על אזרחי חשמונאים ואזרחי בית-אל ושאר המקומות, כלומר: על אזרחי האזור.

בנימין אלון: תמיד אומרים "האזור".

בנימין אלון: בדברים אחרים מפלים, כמו במקרה של החוק הפשוט הזה.

בנימין אלון: העמותה היא כשרה.

בנימין אלון: האזרחים הם כשרים.

בנימין אלון: הם צריכים למצוא כתובת פיקטיבית בתל-אביב או בירושלים.

בנימין אלון: זאת דוגמה אחת לחוסר האונים של – הייתי אומר – ממשלה לאומית שבאמת אוהדת את זה, אין לה כל בעיה עם זה, והיא עוד לא הצליחה להעביר כאן חוק שנותן תשובה על אפליות, פרסונליות, לפחות.

בנימין אלון: אני לא מדבר על סיפוח טריטוריאלי, שתאמרו לי שהוא עניין של הסכמים מדיניים וכו', אבל דברים קטנים של אפליה פרסונלית כמו הדבר הטכני הזה, שאזרחי ישראל שצופים בנו בטלוויזיה לא מבינים בכלל מה העניין.

בנימין אלון: אני מקווה מאוד, שבקרוב תחוקק הכנסת חוק שמבטל את האפליה הזאת ומכניס סעיף תחולה לגבי האזור בכל חוקי הכנסת, ולא משאיר יוזמה חופשית, שהיא ברוכה כשלעצמה, לכל חבר כנסת מהמחנה הלאומי למצוא איזשהו "פיצ'יפקע" שהוא מצא ששם עדיין יש מה לתקן, כי לא החילו עליו סעיף תחולה כמו הסעיף הזה.

בנימין אלון: וכך יש לי בתאונות עבודה קבלן שלא משלם לפי החוק לפועל – לא משנה יהודי או ערבי – שנפל בתאונת עבודה באזור יהודה ושומרון.

בנימין אלון: למה?

בנימין אלון: כי שכחו בסעיף ההוא בחוק לעשות סעיף תחולה.

בנימין אלון: וכך יש לי רשימה של דברים מעשיים בשטח שיוצרים – –

מיכאל קליינר: חבר הכנסת אלון, מה לעשות?

מיכאל קליינר: ארץ-ישראל נקנית בייסורים.

בנימין אלון: – – אפליה, לדעתי, שאיננה במקומה ואיננה צודקת.

בנימין אלון: בכל אופן, התבקשתי על-ידי חברת הכנסת בלומנטל, שטרחה והציעה את הצעת החוק הזאת, לייצג אותה כאן.

בנימין אלון: כך עשיתי.

בנימין אלון: אני מקווה מאוד, שכל חברי הכנסת שיבואו אחרי ייזמו גם הם ויאמרו שהגיע הזמן שהממשלה הזאת תחוקק חוק, או חבר כנסת, ושהכנסת הזאת תאמץ חוק שמחיל על כל היישובים – – –

דוד טל: לא נותר לה הרבה זמן, גם מבחינה טכנית.

בנימין אלון: אולי.

בנימין אלון: תראה, יש הצעת חוק שלי.

דוד טל: אם יהיה רצון, תימצא הדרך, אבל – – –

בנימין אלון: יש הצעת חוק שלי שמוכנה לקריאה ראשונה.

בנימין אלון: אולי היא תגיע בשבוע הבא, ואם היא תגיע בשבוע הבא, אנא זכרוני אלה שצריכים לזכור.

בנימין אלון: אלה שצריכים לשכוח – שישכחו, ואלה שצריכים לזכור – שיזכרו ויבואו ויצביעו, ואם ירצה השם, אזרחי ישראל שגרים בתל-אביב ואזרחי ישראל שגרים בבית-אל, לפחות ברמה הפרסונלית, לא ירגישו מקופחים ומופלים.

בנימין אלון: אוסיף רק שני משפטים.

בנימין אלון: אמרתי שהמלה "אזור" כבר מתייחסת להסכמים של אוסלו ואלה שאחריהם של הרשות הפלסטינית; המצב החוקי היום הוא, שמבחינת החקיקה הפרסונלית כל הערבים ביהודה ושומרון הם ברשות הפלסטינית.

בנימין אלון: לא רק A, ששם זה לגמרי.

בנימין אלון: לא רק B, ששם זה גם לגמרי, מלבד בענייני ביטחון.

בנימין אלון: אפילו ב-C, כשיש להם בירורים, הם הולכים לפי ה-jurisdiction של הרשות הפלסטינית, ברמות האלה.

בנימין אלון: כלומר, מה שהיום המשפט הצבאי – היום חל רק על יהודים, שלפי דעת השמאל בכלל לא היה צריך לחול עליהם המשפט הצבאי, כי המשפט הצבאי בעצם אמור להיות לאלה שאתה כבשת אותם.

בנימין אלון: מה שקרה היום בחוק הוא מין מצב משונה, שעל היהודים שהגיעו לשם כמתיישבים חל המשפט הצבאי שאמור לחול על הנכבשים, ועל הערבים שגרים שם יש ה-jurisdiction של הרשות הפלסטינית, וזה המצב החוקי המשונה מאוד שקרה.

בנימין אלון: אני מקווה שאנשים יבינו שצריך להתנער מזה ולהחיל את החוק, לפחות ברמה הפרסונלית.

בנימין אלון: השקפתי היא יותר מזה – על כל אזרחי ישראל באשר הם שם.

בנימין אלון: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – גברתי תעלה ותבוא ותישא דברים בעד או נגד הצעת חוק העמותות.

תמר גוז'נסקי: מה אתה אומר?

תמר גוז'נסקי: בעד או נגד?

דוד טל: אולי חבר הכנסת בני אלון הצליח לשכנע את גברתי, אז מי אני?

דוד טל: אני לא חוקר כליות ולב.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לכאורה החוק הוא בעל משמעות שולית – היכן בדיוק תהיה הכתובת של העמותה; אבל בעצם, הקרב על החוק הזה, כמו הקרב על הרבה מאוד חוקים כאילו שוליים כאלה, הוא הקרב על דמותה ועל תפיסתה של מדינת ישראל את עצמה.

תמר גוז'נסקי: גם בנושא של חוק רמת-הגולן, שעלה אתמול, חוק הסיפוח הזה ומשאל-העם, וגם בחוק שמונח לפנינו, יש איזה ניסיון, הייתי אומרת כמעט פאתטי, לקבוע בחוק את קיומו של המושג שנקרא "אזור", כלומר: אותם שטחים שישראל טרם החזירה מאותם כיבושים של יוני 1967.

תמר גוז'נסקי: האשליה שאם נחוקק עוד כך וכך חוקים המצב המשפטי ישתנה, היא כמובן אשליה שמשלים את עצמם לא רק חבר הכנסת בני בגין, שייסד מחדש את מפלגת חרות, אלא גם רבים בתוך הליכוד ובמפלגות ימין אחרות, ולצערי גם במפלגות שנחשבות לשמאל.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא בתפיסה שלנו, בתפיסה שלנו של השטח, בתפיסה שלנו של הארעיות.

תמר גוז'נסקי: יש לנו הזדמנות היסטורית לצאת ממצב של 50 שנה של קווים ארעיים, שאולי הגבול פה ואולי הגבול שם – קווים ארעיים, קווי גבול שלא מוכרים על-ידי הקהילייה הבין-לאומית ועל-ידי האו"ם.

תמר גוז'נסקי: יש לנו הזדמנות היסטורית לקבל הכרה בגבולות, לקבל הכרה סופית בקיומה של מדינת ישראל באזור.

תמר גוז'נסקי: אבל במקום לממש את ההזדמנות הזאת מעדיפים לעשות מיני הצגות של חוקים מהסוג הזה שחברת הכנסת נעמי בלומנטל יזמה.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, אשליית הנצח של ההתנחלויות היא אשליה שמפזרים אותה, אבל כאשר בוחנים לעומק, אני חושבת שרבים מאלה שגרים בהתנחלויות מבינים את הארעיות של הקיום שלהם שם.

תמר גוז'נסקי: והעובדה היא, שבשיחות ובהזדמנויות שנקרו לאנשים שגרים בהתנחלויות לדבר, הם דיברו על הארעיות של הקיום הזה.

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת שהצעת חוק שמנסה לקבע את המצב של הכיבוש ושל השלטון הישראלי בשטחים היא הצעת חוק מיותרת ומזיקה, ולכן אני אצביע נגדה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת אפי אושעיה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת נסים דהן, אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סלים.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אמר קודם חבר הכנסת בני אלון, שהוא מבקש ממני להצביע בעד הצעת החוק, כי היא הצעת חוק שולית.

אפי אושעיה: אז אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אלון: היא לא הצעת חוק שולית, אבל אני אצביע עבורה.

אפי אושעיה: למה אני אצביע?

אפי אושעיה: אני אצביע משום שההתחסדות והצביעות של ממשלות ישראל, שמצד אחד שולחות – – –

סאלח סלים: מה תצביע?

אפי אושעיה: כן, אצביע בעד.

סאלח סלים: למה?

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים, שמע למה.

אפי אושעיה: משום שלא יעלה על הדעת, שמצד אחד אנחנו נשלח תושבים ישראלים להתגורר במקומות האלה, ניתן להם הנחות במסים, נממן להם את הפעילות שם, ומצד שני נגיד להם: אתם אזרחים סוג ב'.

אפי אושעיה: אם ממשלות ישראל לא רוצות שיהיו התנחלויות, ואני לא רוצה שיהיו כי אני חושב שהסכמה עם הפלסטינים לא יכולה להיות בנסיבות הללו, כשהמתנחלים שם, תפעלו להוציא אותם ותגידו ביושר: אתם מפריעים לנו.

אפי אושעיה: אבל אם אתם שם, ואתם נותנים תקציבים לחינוך, לתרבות, למועצות וכך הלאה – אנחנו אבירי השוויון, ואנחנו מדברים על זה כל הזמן.

אפי אושעיה: חברת הכנסת גוז'נסקי היא פעילה בכנסת ולוחמת למען זכויות האדם.

אפי אושעיה: האם אלה שיושבים שם הם לא בני אדם?

אפי אושעיה: יש לי מחלוקת פוליטית עמוקה אתם, אבל הם בני אדם, כאחד האדם.

אפי אושעיה: אם הם כאלה, לפחות ניתן להם זכויות כמו כל אזרח ישראלי אחר.

אפי אושעיה: לפיכך אני טוען, שהוויכוח הפוליטי אתם הוא ויכוח קיים, וזה שהם לא צריכים להיות ברוב המקומות, גם לזה אני מסכים, אבל זה שנקפח אותם אחרי שהבאנו אותם לשם, גם ממשלות העבודה והליכוד – לפחות בשם אבירי שוויון הזכויות במדינת ישראל, רק בשביל זה אני אצביע בעד החוק.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת נסים דהן, ואחריו – חבר הכנסת בשארה.

בנימין אלון: אין הצבעה.

דוד טל: אבל גם התמיכה, בלי כל ספק, ראויה.

דוד טל: היא אפילו מעודדת.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צודק חבר הכנסת אפי אושעיה, שמעבר לכל ויכוח פוליטי החוק הזה הוא נכון וצודק, מעל ומעבר לכל ויכוח.

נסים דהן: זה לא משנה מה דעתך, חבר הכנסת סאלח סלים, או ידידי עזמי בשארה.

סאלח סלים: לאן אתה הולך?

סאלח סלים: לאן אתה הולך?

סאלח סלים: לא דאגת 50 שנה לאוכלוסייה הערבית לשוויון ולזכויות.

אפי אושעיה: אתה צודק.

אפי אושעיה: אתה צודק, אני מסכים.

אפי אושעיה: אני מסכים שזה לא בסדר.

סאלח סלים: 50 שנה.

סאלח סלים: זכויות אדם, שוויון זכויות.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים, מה קרה?

דוד טל: חבר הכנסת סלים, אני אוריד לך את הזמן הזה מזמן הדיבור שלך.

אפי אושעיה: אתה צודק, אבל למה לקפח אותם?

סאלח סלים: זכויות אדם, שוויון, דמוקרטיה.

דוד טל: חבר הכנסת סלים, אני קורא לך ומבקש ממך בכל לשון של בקשה; אני קורא לך ומבקש ממך בכל לשון של בקשה, שתאפשר לרב דהן לומר את הדברים.

אפי אושעיה: אני יכול ללכת?

סאלח סלים: כן.

נסים דהן: אני חוזר ואומר, שמעל ומעבר לכל ויכוח פוליטי, החוק הזה נכון וצודק ואין לו שום השלכה מעשית על שום דבר שקורה בשטח.

נסים דהן: הרי מה קורה בפועל?

נסים דהן: זה לא שהעמותות האלה לא קיימות, הן קיימות.

נסים דהן: אם אלה עמותות צדקה, הן עושות את הפעולות שלהן בשטח יפה מאוד, וזה לא מונע מהן לפעול.

נסים דהן: אלא מה?

נסים דהן: במקום לחפש אותן בכתובת האמיתית, יש להן כתובת של עורך-דין בתל-אביב או בירושלים, ולשם שולחים את המכתב.

נסים דהן: לאותו עורך-דין יש תרשומת פנימית לאן להעביר הלאה את המכתב.

נסים דהן: זה כל הסיפור.

נסים דהן: אנחנו רוצים לעשות את האבסורד הגדול הזה, להמשיך אותו, רק מפני שמישהו חושב שיש איזו השלכה פוליטית לחוק הזה.

נסים דהן: אין שום סיבה שלא לשנות.

נסים דהן: אם קבוצת אוכלוסין וקבוצת אזרחים רוצה שהכתובת שלה תהיה ת"ד 8, יריחו, לדוגמה, מדוע שהכתובת הזאת לא תהיה כתובת מוכרת ורשמית?

נסים דהן: מה הכתובת אומרת?

נסים דהן: בסך הכול לאן לשלוח מכתב.

נסים דהן: הכתובת הזאת לא קובעת שום דבר, אם זה ריבונות ישראלית או ריבונות לא ישראלית.

נסים דהן: המשא-ומתן בין ישראל לפלסטינים, המשא-ומתן בין ישראל לשכנותיה הוא שיקבע את זה בעתיד, האם הטריטוריה הזאת תמשיך להיחשב ישראלית או לא.

נסים דהן: זה שהכתובת הזאת מוכרת לצורכי משלוח מכתב מרשם העמותות, ריבונו של עולם, אני לא מבין את תמר גוז'נסקי ולא מבין את ההתנפלות שלך, חבר הכנסת סלים.

נסים דהן: מה קרה?

נסים דהן: בסך הכול החוק מבקש שהכתובת שנשלחה לרשם העמותות תהיה כתובת חוקית, שאפשר יהיה להעביר אליה מכתבים.

נסים דהן: בינתיים רשם העמותות לא קובע את הטריטוריה של מדינת ישראל.

נסים דהן: אם על-ידי זה היית מונע שם פעילות, אתה צודק.

נסים דהן: אתה יודע מה, הצלחת למנוע פעילות של ישראלים בשטח.

נסים דהן: אבל את זה אתה לא מונע.

נסים דהן: הם ימשיכו לפעול כרגיל, ויש להם אפילו דרך לעקוף את זה.

נסים דהן: הם כותבים כתובת של עורך-דין בתל-אביב, בירושלים או בחיפה, או אצלך בבית.

בנימין אלון: באעבלין.

נסים דהן: והם ימשיכו לפעול בבית-אל או ביריחו עם הכתובת שלך, ואתה לא יכול אפילו למנוע את זה.

נסים דהן: אם הכתובת הזאת טובה למס הכנסה, אם הכתובת הזאת טובה בשביל לשלוח מכתב ממס הכנסה, אם הכתובת הזאת טובה כדי לשלוח לשם העתק של דוח תעבורה, אם הכתובת הזאת טובה בשביל לעצור בן-אדם שעשה מעשה פלילי, היא גם טובה בשביל לעשות שם עמותה.

נסים דהן: אין שום הצדקה ושום סיבה לשלול את החוק הזה, כי הוא לא בא לקבוע, לא תחומים, לא גבולות ולא טריטוריות.

נסים דהן: הוא רק מודיע: עמותה פלונית אלמונית נמצאת במקום פלוני.

נסים דהן: זהו.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מאוד מודה.

דוד טל: חבר הכנסת עזמי בשארה, בבקשה.

שבח וייס: עמותת עמי עם פלשתים.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא במקרה חבר הכנסת בני אלון עודד את אפי אושעיה ואמר שזאת תמיכה כנה ומצוינת.

עזמי בשארה: הוא יודע שאפי אושעיה נגד התנחלויות, אבל הוא גם יודע לנצל את תמימותם של אנשים.

דוד טל: לא, אתה לא יכול לומר שאפי אושעיה תמים.

עזמי בשארה: לפחות בעיני בני אלון, במקרה הזה, לדעתי הצנועה, אני חושב שהוא תמים.

דוד טל: הוא הצליח לשכנע אותו.

עזמי בשארה: הוא הצליח לשכנע בצורה פרטיקולרית.

עזמי בשארה: הוא לא יצליח לשכנע במפעל ההתיישבות המפואר בשטחים, אז הוא אומר: אנחנו מסכנים, שלחתם אותנו וכו'.

עזמי בשארה: הוא בעצמו לא מאמין בזה שמישהו שלח אותו והוא מסכן.

עזמי בשארה: הוא חושב שהוא עושה מעשה אוונגרד, גבורה, משחרר אדמה.

עזמי בשארה: הוא לא אוהב שיגידו עליו כך, אבל הוא מוכן לשמוע את זה בשביל להגיע למטרה שלו.

עזמי בשארה: מה המטרה שלו?

עזמי בשארה: היות שבני אלון הוא לא רוב בכנסת והיות שהוא לא יכול להחיל את החוק הישראלי על השטחים בבת אחת, כלומר סיפוח, הוא מחיל אותו לאט לאט.

עזמי בשארה: האדון אלון, מאז הוא נכנס לכנסת, כבר הצליח להעביר כעשרה חוקים כאלה, חבר הכנסת דהן, ובכל פעם זה משהו פעוט.

עזמי בשארה: בכל פעם זה משהו סתמי, ובכל פעם, אם כבר שלחתם אותנו אז – ולאט לאט לאט; חבר הכנסת בני אלון בא לכאן בשליחות והוא שובה אנשים בקסמו.

עזמי בשארה: אצל אושעיה זה עניין של אפליה – למה לערבים מותר רשם עמותות ולמתיישבים לא?

עזמי בשארה: זה לא עניין של התכתבות.

עזמי בשארה: זה כמו להקים מפלגה, התאגדות, כאשר הכתובת שלה היא השטחים, האזור.

עזמי בשארה: זה העניין של החלת החוק הישראלי.

עזמי בשארה: נכון, שלחו אותם, הם צריכים בית-ספר, אז בונים בית-ספר.

עזמי בשארה: אם כבר בית-ספר, למה לא אוניברסיטה?

עזמי בשארה: ולאט לאט לאט, עובדה קיימת אחרי עובדה קיימת אחרי עובדה קיימת הופכים את זה למקום.

עזמי בשארה: חוק אחרי חוק אחרי חוק, במקום לספח.

עזמי בשארה: שיספח.

עזמי בשארה: הרי זה מה שהוא רוצה באמת, הוא רוצה לספח.

עזמי בשארה: שיציע חוק סיפוח ההתנחלויות תחת הריבונות הישראלית.

עזמי בשארה: אבל הוא יודע שזה ייכשל, ואז אפי אושעיה לא יצביע אתו.

עזמי בשארה: לכן הוא מאכיל את אפי אושעיה ועוד אנשים אחרים וטובים כמוהו, שמתנגדים לאפליה, את החלת החוק על השטחים.

עזמי בשארה: פעם אחת זה על עמותה, זה בשביל התכתבות, פעם זה ופעם זה, ולאט לאט מסתבכת מדינת ישראל בחוק ישראלי שחל על השטחים.

עזמי בשארה: אם זה לא כל כך בעיה, מה הבעיה שימשיכו דרך עורך-דין?

עזמי בשארה: מה הבעיה באמת?

עזמי בשארה: ימשיכו דרך עורך-דין.

עזמי בשארה: אם יש להם כתובות אישיות, שימשיכו עם הכתובות האישיות שלהם.

עזמי בשארה: הרי יש להם תיבות דואר אישיות.

עזמי בשארה: חברי העמותות, יש להם תיבת דואר אישית והם יכולים למסור אותה.

עזמי בשארה: מדובר באקט סמלי, שמותר להתאגד ולרשום התאגדות.

עזמי בשארה: זה שטח של מדינת ישראל.

עזמי בשארה: מה עם יהודי התפוצות?

עזמי בשארה: מותר להם לרשום עמותות?

עזמי בשארה: הרי הם אזרחים בפוטנציה, אולי גם הם ירשמו עמותות?

עזמי בשארה: שטחה של מדינת ישראל הוא לא הגדה המערבית ורצועת-עזה, לפי החוק הבין-לאומי, ולדעתי, עד היום גם לפי ההבנה העצמית של הישראלים, ובהבנה העצמית הזאת נלחם בני אלון.

עזמי בשארה: לכן, החוק הזה לא חוק כל כך תמים.

עזמי בשארה: הוא חוק שחשבו עליו ויש סיסטמה, יש מתודה.

עזמי בשארה: אנשים חושבים, ולכן אני, כבן-אדם חושב, מתנגד לו.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים, בבקשה.

נסים דהן: הוא כבר דיבר, עכשיו, עם חבר הכנסת אפי אושעיה.

דוד טל: אני אוריד לו את הדקה שהוא דיבר עם חבר הכנסת אפי אושעיה.

דוד טל: אני אוריד לו את זה מכלל הזמן.

דוד טל: במקום שלוש דקות – רק שתי דקות.

סאלח סלים: מה קרה לך?

סאלח סלים: זו היתה הערת ביניים.

דוד טל: הערת ביניים של דקה.

שבח וייס: מי אחריו?

דוד טל: אחריו – אדוני.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים, אתה צריך שלוש דקות?

סאלח סלים: שלוש דקות, כמו כולם.

דוד טל: שלוש דקות.

סאלח סלים: הרי מדברים על שוויון למתנחלים אפילו.

דוד טל: אפילו, לרבות, אפילו למתנחלים.

דוד טל: אז לא יהיה שוויון לחבר הכנסת סאלח סלים?

סאלח סלים: כן, זהו.

נסים דהן: – – –

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת בני אלון הוא שחקן, שחקן מעולה.

סאלח סלים: הוא עומד פה כך – –

נסים דהן: אין לו פריימריס.

נסים דהן: אל תשבחו אותו יותר מדי.

סאלח סלים: – – הוא "מתמסכן", הופך לסופר-אנושי, דואג לזכויות האדם.

סאלח סלים: תראו, זה בני אלון, יא-אללה.

דוד טל: אבל הוא חבר כנסת למופת, אתה צריך לומר.

סאלח סלים: כן, אבל אני מתכוון לתוכן, לתוכן.

דוד טל: תראה, בשעות הללו, כשהמושבים הללו ריקים, האדם חובש את הספסל.

עזמי בשארה: – – – בלתי נסבל.

סאלח סלים: אני מתכוון לתוכן.

סאלח סלים: הוא דואג לזכויות של האדם, דואג לשוויון.

עזמי בשארה: – – – אפשר למות מזה.

דוד טל: איפה הצדק החברתי שאתה דוגל בו?

סאלח סלים: הצעת החוק הזאת היא כמו שיטת הסלאמי – כל פעם חתיכה, כל פעם חתיכה.

סאלח סלים: בסופו של דבר יש לה משמעות פוליטית.

דוד טל: מה המשמעות?

סאלח סלים: אני אגיד לך.

סאלח סלים: המתנחלים נמצאים בשטחים כבושים.

סאלח סלים: הם יצאו משם, אם לא היום, מחר; אם לא מחר, בעוד שנה.

סאלח סלים: זה חוק הטבע, לזה אנחנו מגיעים.

סאלח סלים: לא יעזור שום דבר.

נסים דהן: אם הם יוצאים, שירשמו.

נסים דהן: יצאו עם הכתובת.

סאלח סלים: לכן אין צורך שיצאו עם כתובת.

דוד טל: אלא?

סאלח סלים: שיבואו לכתובת ברמת-גן, בנתניה, אצל אפי אושעיה, שיבואו לתל-אביב.

נסים דהן: יש כאלה שגם רמת-גן לא טובה בשבילם.

נסים דהן: אני מכיר אנשים שרמת-גן היא חוץ-לארץ מבחינתם.

סאלח סלים: בכתובת שם הם בתור כובשים, והכובש הוא תמיד זמני.

נסים דהן: גם ברמת-גן, גם ביפו – – –

סאלח סלים: אף פעם הכובש לא נשאר לנצח.

סאלח סלים: הכובש תמיד זמני – שבוע, חודש, שנה, שנתיים, 50, 100 שנה.

סאלח סלים: בסוף הוא חוזר הביתה, או מגרשים אותו.

סאלח סלים: הם שם בתור כובשים.

סאלח סלים: זאת לא כתובת בריאה, אלה לא אנשים – – –

דוד טל: מה שאתה אומר, חבר הכנסת סאלח סלים: הם לא בתור משחררים.

סאלח סלים: הם כובשים, הם גונבים אדמות.

סאלח סלים: מה זה "משחררים"?

סאלח סלים: הם גנבו אדמות של אנשים אחרים, בלי שום "חמרה" ופודרה, שום קוסמטיקה לא תעזור לך.

סאלח סלים: הם השתלטו על אדמה של אנשים אחרים בכוח החוק ואזורי הביטחון וכל מיני שטויות.

סאלח סלים: הם לא אנשים פשוטים, הם לא אנשים שהלכו לעשות שלום.

סאלח סלים: מה זה "משחררים"?

דוד טל: עמותות – – –

סאלח סלים: ממי הם משחררים את זה?

סאלח סלים: הם כבשו אדמות של אנשים אחרים שהם עוד בחיים.

סאלח סלים: לתת להם פרס?

סאלח סלים: על מה?

סאלח סלים: והם עוד יהיו תקלה גדולה בתהליך השלום.

דוד טל: ואתה תצביע?

סאלח סלים: ואנחנו נצביע נגד חוק זה ונגד כל חוק שדומה לחוק זה, שמחזק את המתנחלים בשטחים, כי צריך להגיד להם: תחזרו לרמת-גן, לנתניה, לתל-אביב.

סאלח סלים: המקום שלכם לא שם.

דוד טל: תודה רבה; אני מודה לך מאוד.

דוד טל: חבר הכנסת שבח וייס, אחרון הדוברים, וכאמור, אין הצבעה על הצעת חוק העמותות.

דוד טל: ההצבעה תתקיים במועד אחר – תשובה והצבעה.

בנימין אלון: תחזרו לרמת-גן, עד שנגרש אתכם גם משם – למה אתה לא אומר גם את זה?

סאלח סלים: – – –

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הוויכוח, חבר הכנסת נסים דהן, הוא לא בעניינים פרקטיים.

שבח וייס: כל ויכוח על כל סוג של החלת חוק או סידור חוקתי בשטחים או ביהודה ושומרון הוא ויכוח פוליטי נטו, הוויכוח.

שבח וייס: ודאי שזה יותר נוח, כשגרים שם אנשים, גרים שם יהודים, יהודיות, בני העם שלנו, אחינו ואחיותינו גרים שם, שיהיה להם סידור נוח.

שבח וייס: זה לא הוויכוח.

שבח וייס: הוויכוח הוא בין השקפה הסבורה שמדינת ישראל בסופו של התהליך תהיה, פחות או יותר, בגבולות 67' פלוס, כתוצאה ממשא-ומתן או מהסדר, ולצדה תתקיים מדינה פלסטינית שוחרת שלום; אני אף לא רוצה להשתמש בביטוי חד כזה: הם פה, הם שם, אנחנו פה.

שבח וייס: לי לא מפריע אם מתוך הסכם יחיו יהודים במדינה פלסטינית.

שבח וייס: לי לא מפריע אם עמותות, שחבריהן הם יהודים, על-פי הסכם בין שתי מדינות ריבוניות תהיה להן כתובת שם ופה – על-פי הסכם בין שתי מדינות ריבוניות: מדינת ישראל הריבונית, מדינה פלסטינית שוחרת שלום, שחיה אתנו על-פי הסכם.

שבח וייס: אגב, אני גם לא מאלה הטוענים כל פעם: הפרדה, הפרדה.

שבח וייס: אני סבור, שבין שתי המדינות צריכים להיות יחסים כלכליים ותרבותיים וחינוכיים וטכנולוגיים ורפואיים ואמנותיים, הרבה מאוד שותפות פעולה.

שבח וייס: לי לא מפריע אם כתוצאה מהשכנות הטובה המוני פועלים ופועלות מן הצד הפלסטיני יבואו לעבוד כאן, בשכר הוגן, בהגנה על שכרם, ועובדים מסוימים ממדינת ישראל יבואו לעבוד באזור ההוא, לרווחת התושבים.

שבח וייס: זו נראית לכם אידיליה, זו נראית לכם אוטופיה מופרזת, חברים?

שבח וייס: באירופה, לפני 50 שנים, התרחשה שפיכות הדמים המחרידה ביותר בהיסטוריה.

שבח וייס: 50 מיליון איש נהרגו ונרצחו, בתוכם 6 מיליונים מבני עמנו, בעוינות חסרת תקדים.

שבח וייס: מעולם לא היתה עוינות קטלנית כזאת בין יהודים לערבים, כמו באירופה, והיום היא במצב של מעבר חד מברית ארצות אירופה לארצות-הברית של אירופה.

שבח וייס: מה שאפשרי שם לא אפשרי כאן?

שבח וייס: ההיסטוריה שלנו עם ערב היא לאין שיעור טובה יותר מן ההיסטוריה שלנו עם האוקראינים ועם הגרמנים ועם הצרפתים ועם רוב האירופים ששיתפו פעולה עם הפאשיזם הנאצי.

שבח וייס: זה העניין הגדול.

שבח וייס: ולכן אסור לעשות שום מהלך שיעמוד בדרכה של התקווה הזאת, שאפשר להגשימה – כאן וכמעט עכשיו.

שבח וייס: אני אצביע נגד החוק.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברי הכנסת, כאמור, תשובת השר וההצבעה יהיו במועד אחר.

דוד טל: (קריאה ראשונה)

דוד טל: אנחנו עוברים להצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון מס' 35) (מועמדים בבחירות מוקדמות), התשנ"ט–1999, של חברת הכנסת יעל דיין – קריאה ראשונה.

דוד טל: יציג את ההצעה חבר הכנסת אפי אושעיה.

דוד טל: בבקשה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק היא הצעת חוק של חברת הכנסת יעל דיין שהתקבלה בוועדת החוקה.

אפי אושעיה: הצעת החוק באה לקבוע, שיהיה קיצור של התקופה הקובעת היום, שעל-פיה עובד מדינה צריך להתפטר 100 ימים לפני הבחירות, ולאפשר לעובד מדינה להתפטר רק עשרה ימים מהיום שבו נקבע המועד לבחירות.

אפי אושעיה: אני רוצה להתוודות ולומר באופן אישי, שאני הגשתי הצעת חוק שקובעת, שעובד מדינה צריך להתפטר מתפקידו הממלכתי שנה לפני הבחירות לכנסת, אבל הצעתי מתייחסת לזמנים הרגילים, כשאין הקדמת בחירות.

אפי אושעיה: אני חושב, שעובד מדינה המכהן בתפקיד בכיר לא יכול לעסוק בתפקידו כעובד מדינה ובו בזמן לדאוג לעתידו הפוליטי.

אפי אושעיה: כך הוא לא ישרת את המטרות של התפקיד שלו.

אפי אושעיה: אבל הנה הוקדמו הבחירות, והעובדה שהוקדמו הבחירות יכולה לגרום עוול לאנשים, שהם אולי מהטובים שיש לנו בחברה הישראלית, שמועסקים בשירות המדינה ולא יכולים להתמודד.

אפי אושעיה: למשל, הרמטכ"ל לשעבר אמנון שחק – ואני מאחל לחבר הכנסת אהוד ברק, ולא לאמנון שחק, להיות ראש הממשלה – –

נסים דהן: חבל על הזמן.

נסים דהן: זו תפילת שווא.

אפי אושעיה: – – אבל אני בהחלט מבקש לאפשר לו להתמודד ולהפסיד בכבוד, ולא למנוע ממנו את ההתמודדות מנימוקים טכניים, שהוא לא עומד במבחן החוק שקובע: 100 יום לפני הבחירות.

נסים דהן: אין לו סיכוי.

נסים דהן: מאז שהכריז מלחמה על היהודים הדתיים, אין לו סיכוי.

נסים דהן: תבינו את זה, המערך.

חיים דיין: – – –

אפי אושעיה: חברי הכנסת, הצעת החוק מונחת לפניכם.

אפי אושעיה: אני פונה אליכם ומבקש להצביע בעד הצעת החוק בקריאה ראשונה, מתוך תקווה שוועדת החוקה תזדרז ותכין את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, כך שנוכל לאפשר לכל מי שרוצה להתמודד מקרב עובדי המדינה לעשות זאת, בתנאי שיודיע על כך תוך עשרה ימים מיום שבו נקבע מועד הבחירות.

אפי אושעיה: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת שבח וייס, בבקשה.

דוד טל: חברי הכנסת, אם יש מי מחברי הכנסת שנמצאים פה או שלא נמצאים פה, שרוצה לאשרר את ההשתתפות שלו בהצעת החוק הזאת, אנא להירשם.

דוד טל: חבר הכנסת שבח וייס, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סלים.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, זה מסוג החוקים, חברי, חבר הכנסת אפי אושעיה – חוק מאוד הגיוני בנסיבות שנוצרו.

שבח וייס: אנחנו לא רוצים ליצור מצב טכני, שהוא קטנוני אפילו בנסיבות של הקדמת הבחירות, כדי לעכב בעד אנשים פוליטיים ביסודם, להצטרף למערכת הבחירות.

שבח וייס: אני גם לא חושב שכל העניין הזה של הצטרפות למערכת פוליטית למפלגות השונות היא מסוג הפשעים החמורים – כל ענייני הצינון וכן הלאה נראים לי קצת מוזרים, משום שאני רואה את זה על רקע תופעות אחרות.

שבח וייס: הנה למשל, יש פריימריס ואנחנו מנסים למנוע מצבים שהם על סף, חלילה, השחתת מידות.

שבח וייס: אז במפלגה שעושה פריימריס כמו המפלגה שלי, מאפשרים לחבר כנסת בודד שמתמודד ברשימה מרכזית להוציא רבע מיליון שקל, אני מודיע: לי אין, ואין לי יכולת להתרים, ואני לא הייתי שר ואינני רוצה להיות שר.

שבח וייס: אני רוצה, אם נשוב לשלטון, לחזור לתפקידי הקודם.

שבח וייס: אין גם סיבה לתרום לי, והמבין יבין.

שבח וייס: אז מי שמחפש צדק מוחלט במערכות בחירות – יש תחומים כל כך עדינים ורגישים שקשורים לממלכת הפריימריס, שאני בעדה מאוד בתנאים של מינימום הוצאות.

שבח וייס: אנשים צריכים לשפוט אותנו על-פי מעשינו במשך שלוש-ארבע שנים כאן בכנסת, ולא על-פי יחסי ציבור של ערב בחירות.

שבח וייס: בסופו של דבר, אני אציע שמשרדי יחסי ציבור ומשרדי פרסום יבחרו לבדם את חברי הכנסת.

שבח וייס: יעשו כינוס של כל האנשים האלה, אספה, ויבחרו את חברי הכנסת – מי תקשורתי ומי פחות תקשורתי, מי מתוקשר וכל הדברים האלה.

שבח וייס: מה זה פה?

שבח וייס: השחתת מידות דמוקרטית מוחלטת.

שבח וייס: החוק הזה הוא כל כך הגיוני, ואין בו שום כניסה לתחום או לסמטה אפלה וכן הלאה.

שבח וייס: יש אנשים טובים, כולם טובים, אנשים ונשים שרוצים לעסוק בפוליטיקה.

שבח וייס: אני לא אוהב את הביטוי הזה אנשים טובים.

שבח וייס: אנשים טובים זה מורים ומורות, מחנכים ומחנכות ורבנים ומדריכים ועובדי אדמה ועובדי כפיים.

שבח וייס: אנחנו שליחי ציבור; רוצים להיות שליחי ציבור.

שבח וייס: עוד הערה, אדוני היושב-ראש, במסגרת 38 שניות, נעשה את זה ב-36 שניות.

שבח וייס: אני רוצה פעם נוספת לבוא ולומר לכם פה, לך, אדוני היושב-ראש, לנו, לציבור שאולי צופה בנו – הרעיון הזה, להחליט על הקדמת בחירות בחודש ינואר ולעשות אותן בסיבוב האחרון ביוני, זה דבר שבעתיד אסור שיתקיים.

שבח וייס: תקופה כזאת לא רק מכניסה אלמנטים של סף אלימות – היא מדלדלת את המערכת, הופכת אותה לפרסונלית, למוזרה, כל הזמן עוסקים בכל מיני אנשים, פורשים, לא פורשים, מתלבטים, מצטרפים; שום ויכוח אידיאולוגי, שום דבר רציני לא מתרחש.

שבח וייס: בינתיים – שיתוק מוחלט בתהליך השלום והסכם וואי; אין תקציב למדינה.

שבח וייס: פעם אחרונה שהכנסת הזאת יכולה להרשות לעצמה זלזול, דרדור כזה של מערכת בחירות בגלל חשבונות של סחבת זמן.

שבח וייס: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת שבח וייס.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים, בבקשה.

חיים דיין: המפלגה שלכם הביאה את זה.

חיים דיין: הם הביאו את זה, לא אף אחד אחר.

שבח וייס: ביבי רצה ביולי, שכולם יהיו בחוץ-לארץ.

דוד טל: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דוד טל: האם חבר הכנסת חיים דיין נרשם?

דוד טל: לא נרשם.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, על החוק הזה תהיה הצבעה?

דוד טל: על החוק הזה אכן תהיה הצבעה.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, אני אדבר בשפה הערבית.

דוד טל: תפאדל.

נסים דהן: קודם כול נצביע, נלך, ושידבר כמה שהוא רוצה.

סאלח סלים: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: אני רוצה לדבר בשפה הערבית במיוחד משום שמועד הבחירות מתקרב, כלומר – –

נסים דהן: אתה מסביר להם עכשיו את החוק?

סאלח סלים: לא.

סאלח סלים: משהו דומה.

סאלח סלים: – – בכל מערכת בחירות אנו רואים פנים חדשות ופנים ותיקות של אנשים הולכים ובאים, מברכים אתכם לשלום.

סאלח סלים: בבקשה.

סאלח סלים: אנחנו רוצים את האמביציות שלכם הפעם.

סאלח סלים: אנחנו רוצים להצביע יחד.

סאלח סלים: למי, אחי?

סאלח סלים: אנו שואלים אותו למי, והוא אומר לך שלמפד"ל.

סאלח סלים: טוב, יאללה, הפעם הזו נסלח לך.

סאלח סלים: אני כאן, בכנסת, ואנשים שואלים אותי, איך ייתכן שערבי מצביע למפד"ל, אתה יכול להסביר לנו?

סאלח סלים: האלוהים שלך לא יכול להסביר לך, לא מבחינה רעיונית, לא מבחינה אידיאולוגית, לא מבחינה פוליטית ולא משום בחינה.

סאלח סלים: אמור לי, תסביר לי, אני יהודי, תסביר לי איך ערבי מצביע למפד"ל.

סאלח סלים: מה הקשר?

סאלח סלים: יכול להיות שיש קשר?

סאלח סלים: בחיי, אף אחד לא יכול להבין אותו, אף אחד לא יכול להבין אותו.

סאלח סלים: פעם אחת שאלתי בן-אדם נורמלי, למה אתה מצביע למפד"ל?

סאלח סלים: למה?)

מקסים לוי: מה יש לך עם המפד"ל?

סאלח סלים: אני מתחיל אחד אחד.

תמר גוז'נסקי: תיכף הוא יגיע לגשר.

עזמי בשארה: למה חברי ש"ס כל כך צוחקים?

סאלח סלים: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: אחר כך אדבר על ש"ס, אתם, גם בכם יש ברכה.

סאלח סלים: יבואו ויגידו לך: מפד"ל.

סאלח סלים: למפד"ל יש העמדה המדינית הגרועה ביותר מבין כל המפלגות בישראל.

סאלח סלים: אני אומר לציבור הערבי, שיש מפלגה גרועה יותר מהליכוד, והיא המפד"ל.

סאלח סלים: המפד"ל בעד הכיבוש, המפד"ל בעד ההתנחלויות, המפד"ל בעד גירוש העם הפלסטיני מאדמתו, המפד"ל רוצה את ארץ-ישראל השלמה.

סאלח סלים: והיא לוקחת 20,000 קולות מהערבים.

סאלח סלים: בושה, בחיי בושה.

סאלח סלים: 20,000 קולות הם לוקחים מהערבים.

סאלח סלים: כלומר, חבר כנסת אחד שלם.

סאלח סלים: מישהו שואל פעם אחת, אני – –

חיים דיין: אבקש להביא קצרנית בערבית, כדי שאוכל לקרוא את הדברים בפרוטוקול.

סאלח סלים: אתה תקרא.

חיים דיין: היא לא כותבת.

סאלח סלים: גם בעברית אתה לא מבין.

סאלח סלים: 20 שנה מדברים פה בעברית ואתה לא מבין בעברית.

סאלח סלים: יש בעיה שאתה לא מבין ערבית?

חיים דיין: – – – חוץ מאשר לגדל את הדירים באעבלין.

דוד טל: בבקשה לסיים.

סאלח סלים: הפריעו לי הרבה, אדוני היושב-ראש.

סאלח סלים: היו"ר ד' טל:

סאלח סלים: עוד דקה.

סאלח סלים: – – אני שואל אותו, אחי, הצבעת למפד"ל?

סאלח סלים: למה עשית את זה?

סאלח סלים: אתה יודע בכלל מה זה המפד"ל?

סאלח סלים: המפד"ל רוצה התנחלויות.

סאלח סלים: אמר לי: הצבעתי למפד"ל.

סאלח סלים: אני יודע מה זה המפד"ל?

סאלח סלים: בחיי, הצבעתי רק בגלל אבו-עבדאללה, אלה חיים אלה?

סאלח סלים: כשאתה מצביע למפד"ל זה כאילו שאתה אומר להם שאתה מסכים עם המדיניות שלהם, שימשיכו בדרך שלהם, כן, שימשיכו להכות בערבים, להרוג בהם, לכבוש שטחים ולהרחיב את ההתנחלויות.

סאלח סלים: עד מתי ישימונו ללעג בצורה כזו, עד מתי?

סאלח סלים: אני רוצה להזהיר ולומר לו, שהציבור הערבי נרתם לקבלנים האלה ולקבלנים ההם.

סאלח סלים: אחי, היזהרו לכם מאלה.

סאלח סלים: כל אחד פועל לפי האינטרס האישי שלו, ובסוף מביא קולות שיש בהם השפלה כלפינו, השפלה כלפי עמנו, השפלה של אחד המצביע עבור התליין שלו, השפלה של אחד, התפלל לנביא, נסים, המצביע עבור מי שרוצה לעקור את שורשיו.

סאלח סלים: מה זה?

סאלח סלים: מה זה?

סאלח סלים: זו הצבעה פוליטית, ובהצבעה כזו, לאיזו מפלגה, אתה אומר שאתה תומך בה ובעמדותיה, מעשיה והתנהגותה, אתה אומר לה להמשיך בדרכה.

סאלח סלים: האם אנחנו יכולים לתמוך במפלגות מסוג זה?

סאלח סלים: אנחנו חייבים להגיע לשלב בו נאמר לקבלנים אלה, שיתרחקו מאתנו, שהם ממיטים בושה עלינו ועל עמנו.

סאלח סלים: אתם לא הכתובת.

סאלח סלים: התרחקו מאתנו.

סאלח סלים: )

דוד טל: שוכראן.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סלים.

דוד טל: קודם עלה מישהו על הדוכן הזה, אני חושב שאדוני אמר שחבר הכנסת אלון שחקן גדול.

תמר גוז'נסקי: יש לנו בית-ספר לדרמה.

דוד טל: תיאטרון האבסורד.

דוד טל: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

נסים דהן: – – –

דוד טל: הוא מבין למה הם מצביעים ש"ס, אבל מפד"ל הוא לא מבין למה.

סאלח סלים: ש"ס – בפעם הבאה.

דוד טל: דיר באלכ.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק – – –

זאב בוים: ראית שאני מגיע ומיד סיימת.

סאלח סלים: רציתי להמשיך לדבר אבל היושב-ראש הפסיק אותי.

דוד טל: חברי הכנסת.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים.

דוד טל: חבר הכנסת בוים.

דוד טל: חבר הכנסת סלים, היושב-ראש הוסיף לך דקה ו-40 שניות.

דוד טל: בפעם הבאה אני אוריד אותן ואתן לך בדיוק את הזמן ואז לא תהיינה לכם טענות.

דוד טל: חברת הכנסת גוז'נסקי, בבקשה.

סאלח סלים: למה, אין לי טענות.

סאלח סלים: אני נותן לו תשובה שנגמר הזמן שלי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק שהונחה לפנינו לא נוגעת ישירות למפלגתי ולסיעתי, כי לנו אין הבעיה של פקידים בכירים שערב הבחירות החליטו להתפטר.

תמר גוז'נסקי: אבל הבעיה קיימת והבעיה אינה בזה שאנחנו מאפשרים בבחירות מוקדמות לאישים שממלאים כיום תפקידים במינהל הצבאי או במינהל האזרחי, להתמודד בבחירות.

תמר גוז'נסקי: הבעיה העיקרית שאני רואה, שיש הרבה מאוד פקידים בכירים שעוד בהיותם בתפקיד, בעצם מתכוננים לבחירות.

תמר גוז'נסקי: בזמני הגשתי תלונה בנושא הזה ליועץ המשפטי לממשלה על אחד הפקידים הבכירים.

תמר גוז'נסקי: לצערי הרב, העניין הועבר לנציב שירות המדינה, ונציב שירות המדינה אמר שזה לא נורא.

תמר גוז'נסקי: מדובר בפקיד בכיר שעשה חוג בית.

תמר גוז'נסקי: שאלתי: הייתכן?

תמר גוז'נסקי: הייתכן שפקיד בכיר יעשה חוג בית?

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שאין לנו בכלל מושגים של civil service, של שירות אזרחי.

תמר גוז'נסקי: אנשים שעובדים במשרד ראש הממשלה חושבים שהם עובדים במפלגת הליכוד במקרה הזה, או במקרה הקודם במפלגת העבודה.

תמר גוז'נסקי: אין בכלל הבנה, שאם אתה בתפקיד של עובד ציבור אתה לא יכול לעסוק בפעילות מפלגתית פוליטית.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהיום הנושא הזה נעשה יותר קשה ויותר מסובך, מאחר שהפוליטיזציה הזאת של התפקידים מגיעה כנראה לשיא.

תמר גוז'נסקי: כאשר אנשים נבחרים לתפקידים בכירים כפקידים בגלל קרבתם, ובגלל קרבתם ותפקידם הם אחר כך בעצם גם נכנסים לכנסת, או ייכנסו לרשימה לכנסת.

תמר גוז'נסקי: כל זה על רקע של אדם אחד, מנהיג, שבעצם במידה רבה קובע את הרכב הרשימה.

תמר גוז'נסקי: זה נכון גם בליכוד וגם בעבודה.

תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת סאלח סלים דיבר על קבלני קולות בהקשר אחר, אבל מה עם קבלני הקולות עכשיו, בפריימריס שמתנהלים עכשיו?

תמר גוז'נסקי: מה אתם?

תמר גוז'נסקי: מה עם אלה שמארגנים לעצמם הצבעה במרכז שיש בו 3,000 איש?

תמר גוז'נסקי: לדעתי, אנחנו לאט לאט מידרדרים למצב שבו מקום בכנסת הוא בעצם נרכש לא בזכות מעשים ותרומה לחברה, אלא בזכות הקשרים הנכונים לפני הבחירות ובזכות היכולת להוציא הרבה כסף על שכירת אותם קבלנים.

תמר גוז'נסקי: אני חוששת, שהמצב הזה יוריד ויפגע ברמתה של הכנסת, וכל זה עוד לפני שדיברנו על מה שאתמול הזהיר מפניו קצין בכיר לשעבר במשטרה – אפשרות של חדירת גורמים עבריינים.

תמר גוז'נסקי: את זה אני כרגע מורידה.

תמר גוז'נסקי: לכן, חברי הכנסת, אני אתמוך בהצעת החוק הזאת, אבל אני חושבת שהיא לא עוזרת לנו בשום דבר לפתור את הבעיה המרכזית שעליה דיברנו.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת חיים דיין הוא אחרון הדוברים.

דוד טל: בזה נחתום את הדיון ואת הישיבה היום.

חיים דיין: סאלח, אני מדבר עכשיו.

סאלח סלים: דבר בעברית, העיקר שנבין.

סאלח סלים: לא חשוב באיזו שפה תדבר, חשוב שנבין.

סאלח סלים: הרי שמעת שלא מבינים את הנשמע ולא מבינים את הנקרא.

סאלח סלים: זה מה שחשוב.

חיים דיין: אתה יודע כמה עולה לסטודנט שנת לימודים ב"הבימה"?

חיים דיין: הרבה מאוד כסף.

חיים דיין: אתה סטודנט – – –

דוד טל: הוא הבמאי, הוא לא הסטודנט.

חיים דיין: הוא הבמאי, הוא השחקן, אבל הוא השתפר בתור חבר כנסת.

חיים דיין: אני זוכר אותו בימים הראשונים שהוא הגיע לכאן, איך הוא גמגם, אבל מאז שאפשרו לו לדבר בערבית הוא שכח מה זה עברית.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן יש צדק בחוק שבא ונותן אפשרות גם לאותם פקידים ולאותם עובדים בשירות המדינה להצטרף למעגל הנבחרים ולמעגל המתמודדים בכל אזור ובכל מפלגה, בכך שלא נוטלים ממנו את הזכות להתמודד באותם 100 הימים.

חיים דיין: החוק הזה לא בא לשמור על אפשרות של מקרה שראש הממשלה בא לנשיא ואומר לו שהוא מפזר את הכנסת.

חיים דיין: במקרה כזה הבחירות היו מתקיימות בתוך 60 יום.

חיים דיין: מה היה קורה במצב הזה?

חיים דיין: האם עובד מדינה היה יכול לקום ובתוך עשרה ימים מרגע ההכרזה לארגן את עצמו למערכת בחירות כשבעצם בחוק זה לא מעוגן?

חיים דיין: אנחנו מדברים על 100 ימים והכול טוב ויפה, אבל מה קורה לגבי 60 יום?

חיים דיין: החוק לא נותן שום גיבוי למצב שבו ראש הממשלה הולך לנשיא ואומר לו שהוא מפזר את הכנסת; נכון, חבר הכנסת שבח וייס?

שבח וייס: אצלנו המפלגה פתרה את זה, וכדי לבחור בפריימריס אתה צריך להיות חבר מפלגה.

חיים דיין: אני מדבר על חוק במדינת ישראל.

שבח וייס: כדי לבחור בפריימריס אתה צריך להיות חבר מפלגה וכדי להיבחר אתה יכול מחר להיכנס – – –

חיים דיין: אני מדבר על עובדה שהחוק בא ואומר, שכל עובד מדינה, ברגע שהוא הולך לבחירות מוניציפליות ולבחירות למפלגה במדינת ישראל, הוא חייב להתפטר 100 ימים לפני מערכת הבחירות.

חיים דיין: החוק הזה אומר: עשרה ימים לפני.

תמר גוז'נסקי: עשרה ימים מאז שהכריזו.

חיים דיין: מאז שהכריזו, אבל מה קורה במצב שבו ראש הממשלה הולך לנשיא ואומר לו שבתוך 60 יום הוא הולך לבחירות?

חיים דיין: אז הוא צריך להתפטר עשרה ימים אחרי, כלומר, נשארים לו 50 יום.

חיים דיין: בואו נצא מנקודת הנחה שקיימות מפלגות חדשות שרוצות לרשום את עצמן כמפלגה חדשה.

חיים דיין: הן צריכות 14 יום ויש ערעור – – –

תמר גוז'נסקי: לא יספיקו.

חיים דיין: לא יספיקו.

חיים דיין: לכן החוק לא טוב, וצריך לתקן את החוק לגבי השאלה, מה קורה במצב של 60 יום – אם אנחנו מוכנים ללכת ל-60 יום, האם 100 יום נחשב כדבר דמוקרטי לכל אזרח במדינת ישראל?

חיים דיין: האם 120 יום זה דבר דמוקרטי במדינת ישראל?

חיים דיין: להערכתי, אם ראש הממשלה היה נוקט את הצעד הזה והולך בתוך 60 יום, אף אחד לא היה יכול להקים מפלגה, גם אלה שמשרתים בשירות המדינה שהיו רוצים להתמודד לא היו מצליחים להתמודד.

שבח וייס: אז מה?

שבח וייס: בכל ארצות התרבות באירופה הבחירות מתקיימות תוך שלושה שבועות מיום ההכרזה.

תמר גוז'נסקי: אבל אז פקיד לא יכול להיבחר.

שבח וייס: אז יחכו עוד ארבע שנים.

חיים דיין: אבל אף פקיד לא יכול להתפטר, אתה מונע מאחרים את הדמוקרטיה.

חיים דיין: אתה מונע ממנו את הזכות הדמוקרטית ללכת למערכת הבחירות.

חיים דיין: אני רוצה לסכם דבר שמעיק על לבי.

חיים דיין: נוצר מצב, שבכל מערכת בחירות – וזה הדבר היותר כואב לי, כשאנחנו יושבים כל שנה על חוק התקציב מקצצים דבר ראשון דווקא בשכבות החלשות.

חיים דיין: והנה פה 180 מיליון שקלים מדינת ישראל צריכה להוציא על מערכת הבחירות, והם נגזרים בעצם מקופת המדינה.

חיים דיין: זה במקום לתת לאותן שכבות חלשות – – –

דוד טל: מה זה 180?

דוד טל: זה 450.

חיים דיין: אני יודע שזה 180.

חיים דיין: אם זה 480, אז אני עוד יותר מורט את שערותי.

סאלח סלים: – – –

חיים דיין: אתה רואה, אני לא יושב בוועדת הכספים, אבל כמו שאני קורא בעיתון – 180 מיליון, גם זה לא סכום קטן – – –

נסים דהן: רק מתקציב המדינה זה 180.

חיים דיין: – – – ופה מדברים על חצי מיליארד שקלים.

חיים דיין: תתארו לכם כמה משפחות בקו העוני זה היה מרים, כמה ילדים עניים זה היה מאכיל.

נסים דהן: למה לא הצבעת אתנו לא להקדים את הבחירות?

חיים דיין: אני הצבעתי נגד.

חיים דיין: להערכתי, אדוני חבר הכנסת וייס, אתה התייחסת כאן לדבר מאוד חשוב, לכל הנושא המניפולטיבי.

חיים דיין: אתה אומר: לי אין הקבלנים, לי אין האנשים שמשקיעים את הכסף הזה; אני עובד כאן כמחוקק, ועל-פי זה תבחנו אותי.

חיים דיין: אם אנחנו היינו מחוקקים כאן חוק שמאפשר ל-50% מאוכלוסיית מדינת ישראל להיבחר דרך המחוזות ולא דרך המפלגות, להערכתי היינו מגיעים לתוצאות מרחיקות לכת, ואנשים שהיו משקיעים לטובת האוכלוסייה, הם אלה שהיו נבחרים לכנסת כדי לשרת את העם.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון מס' 35).

אפי אושעיה: סיכום.

דוד טל: אתה מוכרח?

אפי אושעיה: יש לי פריימריס.

דוד טל: לחבר הכנסת אפי אושעיה יש פריימריס – – –

נסים דהן: היושב-ראש קורא לכל הציבור בפריימריס לבחור באפי אושעיה.

אפי אושעיה: תודה רבה לך, חבר הכנסת דהן.

דוד טל: אני מבקש לא לעשות תעמולת בחירות פה באולם המליאה.

אפי אושעיה: אולי תיתן לו דקה מהמיקרופון בצד?

אפי אושעיה: רבותי חברי הכנסת, הרביתם פה לדבר על הפריימריס, ואני רוצה לומר רק משפט אחד בעניין הזה.

אפי אושעיה: תראו, אם המדד לבחירה לכנסת היה חריצות, הצעות חוק, הצעות לסדר וטיפול באזרח, חבר הכנסת וייס היה נבחר ראשון ברשימת העבודה לכנסת, חברת הכנסת גוז'נסקי היתה נבחרת במקום הכי גבוה האפשרי, ידידי סאלח סלים, יושב-ראש סיעה היה נבחר בוודאי, וחבר הכנסת דהן בוודאי ובוודאי היה נבחר, אולי הכי גבוה.

אפי אושעיה: אבל קנה המידה הוא מי מדליף לעיתון ביום חמישי, מי ביום שישי נמצא בכותרות ברדיו ובטלוויזיה ומי בערב מופיע אצל דן שילון וביום ראשון אצל אמנון לוי.

אפי אושעיה: למשל, תרשו לי במלוא הצניעות, בכנסת הזאת אני העברתי 12 הצעות חוק.

אפי אושעיה: זה הרבה; נכון, חבר הכנסת וייס?

שבח וייס: חוקים סוציאליים.

אפי אושעיה: רוב העשייה שלי עסקה בטיפול באזרח ברמת השטח.

אפי אושעיה: נתתי ביטוי לרצונות שלהם ברמה הלאומית.

אפי אושעיה: אבל כשאתה הולך להתמודד לכנסת, המאבק הוא מאבק כוחני, ואני מקבל את זה, זה חלק מהפוליטיקה.

אפי אושעיה: אבל אמרה גם חברת הכנסת גוז'נסקי, שזה מאבק עם אמצעים, ולא תמיד בדרכים שוות.

שבח וייס: זה מאבק כספי.

שבח וייס: לי למשל אין פרוטה כדי לעשות את כל השטויות האלה.

אפי אושעיה: נכון.

אפי אושעיה: חבר הכנסת וייס, לך אין פרוטה ולי אין חצי פרוטה.

אפי אושעיה: מה לעשות, שפר עלי גורלי, יש לי הורים יוצאים מן הכלל, אבל שניהם פועלים שמשתכרים שכר מינימום.

אפי אושעיה: באתי משכונה קטנה בנתניה, אני לא גר ליד חוף הים בווילה גדולה עם הרבה כסף, ולא יכול לקחת יועצי תקשורת, פרסום, דואר וכיוצא באלה, אלא לבוא ולהציג עשייה.

אפי אושעיה: אבל העשייה הזאת אין לה תמורה, כי הציבור מתרשם ממה שאתה עושה ברגע האחרון.

נסים דהן: יש לי עצה פשוטה – תצטרף לש"ס.

דוד טל: או שיבטלו את הפריימריס.

אפי אושעיה: יש מקומות, כמו בש"ס, שהרב עובדיה קובע את הנבחרת שלו.

תמר גוז'נסקי: ואז הוא מתחשב בחקיקה?

אפי אושעיה: לא.

אפי אושעיה: אבל הוא הצליח לפחות ברשימה.

אפי אושעיה: אנחנו רואים שחברי הכנסת הם פעילים.

אפי אושעיה: חבר הכנסת דהן נבחר במקום העשירי ברשימה, והוא מחברי הכנסת הבולטים.

דוד טל: מקום תשיעי, לא עשירי.

אפי אושעיה: מקום תשיעי, סליחה.

סאלח סלים: אבל היא באמת רשימה מוצלחת.

אפי אושעיה: מוצלחת מאוד.

אפי אושעיה: וידידי היושב-ראש, חבר הכנסת דוד טל, הוא אות ומופת.

אפי אושעיה: זאת אומרת, שלא תמיד ועדה מסדרת היא ועדה גרועה.

אפי אושעיה: אבל תארו לעצמכם שהיינו צריכים לבוא לוועדה מסדרת משלנו, של בני-תמותה רגילים, שצריכים לעמוד בפני לחצים – שהרי הלחצים האלה אינם על הרב עובדיה – איזו רשימה מעוותת היתה יוצאת לנו.

אפי אושעיה: לכן אנחנו הולכים למבחנו של הבוחר במפלגת העבודה.

אפי אושעיה: 170,000-160,000 בוחרים ברחבי הארץ, ברמת המחוז שלי – 25,000 בוחרים.

אפי אושעיה: אבל אני אומר שהבוחר הישראלי התבגר.

אפי אושעיה: אני חושב שיש לו שיקול דעת להעריך גם עשייה ממשית בכנסת ואיך חבר הכנסת ייצג את הציבור שלו.

שבח וייס: יש בך תמימות קסומה.

דוד טל: ולכן הוא ייבחר עוד פעם.

אפי אושעיה: לגבי הצעת החוק של חברת הכנסת יעל דיין, שהבאתי לקריאה ראשונה, אני מבקש לומר לכם, שכל ההערות שנשמעו על-ידי חברי הכנסת יילקחו בחשבון בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

אפי אושעיה: לפיכך, אני מבקש את תמיכתכם.

אפי אושעיה: תודה.

דוד טל: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק של חברת הכנסת יעל דיין, הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון מס' 35) (מועמדים בבחירות מוקדמות), התשנ"ט–1999.

דוד טל: אפשר להצביע.

דוד טל: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון מס' 35) (מועמדים בבחירות מוקדמות), התשנ"ט–1999, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

דוד טל: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד טל: הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

דוד טל: חברי הכנסת, בזה תמה הישיבה היום.

דוד טל: מליאת הכנסת תשוב ותתכנס, בעזרת השם, מחר – יום ד', ג' בשבט התשנ"ט, 20 בינואר 1999.

דוד טל: ישיבת הכנסת נעולה.