ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 243, 1998-10-28 00:00

סאלח סלים: בוקר טוב.

סאלח סלים: היום יום רביעי, ח' בחשוון התשנ"ט, 28 באוקטובר 1998.

סאלח סלים: אני פותח את ישיבת הכנסת.

סאלח סלים: כפי שידוע לכם, התחלנו בדיון אתמול ואנחנו ממשיכים היום, ואנחנו דנים בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, בקריאה ראשונה, וכן בהצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999).

סאלח סלים: אנחנו ממשיכים לפי רשימת הדוברים.

סאלח סלים: ראשון הדוברים – חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

סאלח סלים: כפי שידוע לכל חברי הכנסת, חמש דקות לכל חבר כנסת.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, ראשית כול אני רוצה לברך אותך.

יצחק וקנין: אני לא יודע אם זו הישיבה הראשונה שלך על דוכן היושב-ראש, אבל גם אם לא, ברצוני לברך אותך.

יצחק וקנין: אני מאחל לך הצלחה בתפקיד זה.

סאלח סלים: תודה רבה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אדוני השר, בנאומים של חברי הכנסת בדיון על תקציב המדינה כל חבר כנסת מביע את משאלות לבו, או יותר נכון את תפיסת עולמו, כיצד לדעתו צריך להיראות תקציב המדינה.

יצחק וקנין: אך, לצערי, יש דברים שבהם צריכה להיות תפיסה על-פי מציאות אמיתית, לא רק של חברי הכנסת אלא גם של משרד האוצר ושלך כשר העומד בראש משרד זה.

יצחק וקנין: בשנה הקודמת בדיונים על התקציב נגעתי בכמה בעיות, בעיות האבטלה.

יצחק וקנין: את הדברים שמענו אתמול מפי רוב חברי הכנסת, גם בנושא בעיית האבטלה, בעיית התעסוקה, שהיא אולי אחת הבעיות הקשות ביותר שנוגעת לחברה הישראלית היום.

יצחק וקנין: אבל, יש דברים שהמשרד – או שהוא מתעלם או שהוא חי במציאות אחרת או שהוא גם לא חי את המציאות.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך, בכל לבי, אני לא מאלה שמרבים לדבר, אתה מתכוון לעשות רפורמה במסים, וברפורמה בראש ובראשונה כוונתך לפגוע ביישובי קו העימות.

יצחק וקנין: אדוני השר, האם היית פעם בדוב"ב ובאביבים?

יצחק וקנין: אני שואל.

יובל נאמן: כן.

יצחק וקנין: ראית את המקומות הללו?

יצחק וקנין: את המציאות האמיתית של המקומות הללו?

יצחק וקנין: איך אנשים חיים במקומות מרוחקים בפריפריה, בתנאי מחיה קשים מאוד, וכל יישובי קו העימות מתקיימים מענף אחד בלבד, מענף הלול?

יצחק וקנין: בשני הדברים הללו, אדוני השר, יש קיצוץ זו השנה השנייה.

יצחק וקנין: אתה מתכוון לבטל את ההנחה ליישובי קו העימות?

יצחק וקנין: וגם השנה קיצצתם את הסובסידיה לחוק הגליל, אף שבשנה הקודמת נתקבלה במליאת הכנסת החלטה שאין לפגוע ביישובים אלה.

יצחק וקנין: אני שואל אותך: איך אתה חושב שהיישובים הללו, עם מצב ביטחוני קשה, כאשר אין יום ואין לילה, כשהמלחמה שם אינה פוסקת, כאשר היישובים הללו חיים באיום מתמיד של מטחי "קטיושות" – בוא נגיד שהמצב הביטחוני הוא מצב קשה, אבל גם המצב הכלכלי שם, אין תעסוקה, אין תעשייה, גם התעשייה שקיימת היא מרוחקת.

יצחק וקנין: ואם מישהו צריך לנסוע מאביבים או מדוב"ב או מקריית-שמונה למקור תעשייה קרוב, הוא צריך לנסוע קרוב לשעה וחצי בבוקר ושעה וחצי בערב, וגם הסכום שהוא מביא לביתו הוא קטן מאוד.

יצחק וקנין: אז אני שואל: איך אפשר לבוא ובאותה נשימה לגדוע את הפרנסה, דהיינו את חוק הגליל, לפגוע בו, כאשר רוב התושבים, דור המייסדים שחיים כבר קרוב ל-50 שנה ביישובים הללו, מתקיימים אך ורק מחוק הגליל, וכל הסובסידיה – אני רוצה שחברי הכנסת ידעו על מה מדובר – עומדת על קרוב ל-73 מיליון, כאשר גם בשנה שעברה קיצצתם 15 מיליון, לא עדכנתם את הסכומים, וגם השנה אתם מקצצים?

יצחק וקנין: האם אתה חושב שאני אתן לך פה יד לדבר הזה?

יצחק וקנין: אני לא מדבר לתקשורת, או לטלוויזיה, אני אומר לך זאת במלוא הכנות.

יצחק וקנין: בשנה שעברה ראית שעמדנו על כך.

יצחק וקנין: גם השנה אנחנו נעמוד על כך ולא ניתן בשום פנים ואופן לפגוע בשני הדברים הללו.

יצחק וקנין: לא ניתן שתהיה פגיעה בהנחה הניתנת ליישובי קו העימות.

יצחק וקנין: אם אדוני השר חושב שיש לעשות רשימה מחודשת, אני חושב שהדבר פתוח.

יצחק וקנין: אבל בשום פנים ואופן לא ניתן שתהיה פגיעה באותם יישובים קדמיים, שהם יישובים ממש בקרבת הגבול.

יצחק וקנין: וגם בנושא של חוק הגליל לא ניתן בשום פנים ואופן, כיוון שזה מקור הפרנסה היחיד שעליו נשענים יישובי קו העימות.

יצחק וקנין: לכן, אדוני השר, אני קורא לך שוב לחשוב לפני שאתה מגיש לנו את הצעת התקציב כפי שהיא.

יצחק וקנין: בשני הסעיפים הללו אני אומר לך שאני לא אתמוך בשום פנים ואופן, ואני אעשה כל מה שביכולתי, הן בוועדת הכספים והן במליאת הכנסת, שלא תהיה פגיעה.

יצחק וקנין: תודה.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת עוזי לנדאו, אחריו – חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תרשה לי לברך אותך עם כניסתך לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

עוזי לנדאו: אני מאחל לך הצלחה.

עוזי לנדאו: לכנסת יהיה יושב-ראש טוב ומוצלח.

סאלח סלים: תודה רבה.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, מדינת ישראל מעבירה לרשות הפלסטינית מאות מיליוני שקלים בשנה; מאות מיליוני שקלים בשנה.

עוזי לנדאו: בה בעת הרשות הפלסטינית מתוך מי שעובדים בתוכה גורמת לישראל נזק כבד, שלפי הערכתי עומד על שיעור של 2 מיליארדי שקל בשנה.

עוזי לנדאו: אומר לך מה החשבון.

עוזי לנדאו: תוספת הגנבות של כלי הרכב המגיעים לאוטונומיה – 25,000–20,000 גנבות כלי רכב נוספות, בהשוואה למה שהיה לפני הסכם אוסלו.

עוזי לנדאו: משמעות הדבר, נדמה לי לפי דברי ראש הממשלה, כ-400 מיליון דולר לשנה.

עוזי לנדאו: אני מעריך שזה טיפה יותר, אבל אני מוכן להסתפק במספר הזה, שזה בסך הכול כמיליארד וחצי שקל.

עוזי לנדאו: עלות הביטוח למשפחה – שמענו מהמפכ"ל הקודם, שכל משפחה בישראל משלמת עוד כ-1,000 שקל בשנה לכל ביטוח של מכונית, בגלל מחיר הגנבות.

עוזי לנדאו: יש היום כמיליון כלי רכב.

עוזי לנדאו: יש הרבה יותר, אבל בואו ניקח מספר צנוע של מיליון משפחות שצריכות לשלם כל אחת 1,000 שקלים נוספים בשנה לביטוח.

עוזי לנדאו: משמעות הדברים היא, אדוני השר, עוד מיליארד שקל.

עוזי לנדאו: יש עלות גנבות חקלאיות, וגם כאן מדובר במאות מיליוני שקלים.

עוזי לנדאו: השקעות המשטרה בהקצאת מאות שוטרים על מנת להילחם בדבר הזה, כשהרשות הפלסטינית עומדת מן הצד ומחככת ידיים בהנאה, גם זה בוודאי עשרות מיליוני שקלים.

עוזי לנדאו: אנחנו מדברים על הוצאה נוספת בישראל שנעה בין 2 מיליארדי שקלים ל-3 מיליארדי שקלים.

עוזי לנדאו: אני מתקשה להבין מדוע ממשלת ישראל איננה בוחרת בדרך הפשוטה ומקזזת מן ההעברות לרשות הפלסטינית את הנזקים שהרשות הפלסטינית גורמת למדינת ישראל.

עוזי לנדאו: ממשלת ישראל חזרה עכשיו מ"וואי פלנטשיין" עם הסכם.

עוזי לנדאו: בהסכם הזה כל ההתייחסות לגנבות למיניהן ולנזקים בתחומי אכיפת החוק או הפרות החוק שכרוכות ברשות הפלסטינית מקבלת ביטוי חיוור ואומלל, ובעצם שום דבר.

עוזי לנדאו: אדוני שר האוצר, אני מבקש שכבודו ישכנע אותי מדוע צריך להצביע בעד התקציב שבו ישראל תוסיף לממן את הרשות הזו, המונחת על גבנו כחטוטרת, ובאותה עת נאמר לצה"ל, למשל, שאנחנו חסרים את התקציב הנוסף בשביל להעביר לו.

עוזי לנדאו: מי כמוך יודע, שהתקציב הדרוש לצה"ל גדול למדי והממשלה "מתאכזרת" אליו.

עוזי לנדאו: גם מה שסוכם בין שר הביטחון לבין הממשלה הוא קומץ שרחוק מלהשביע את הארי.

עוזי לנדאו: וצה"ל שלאחר התקציב הזה רחוק מלהיות צה"ל שיוכל לעמוד במשימותיו, במיוחד נוכח התגברות בעיות הביטחון עקב ההסכם האחרון, הסכם וואי.

עוזי לנדאו: סטודנטים מבקשים השתתפות הממשלה בשכר לימוד, להוריד את שכר הלימוד, לתת עוד הלוואות.

עוזי לנדאו: המסלול שאני מציע בתחום הזה הוא דווקא עוד הלוואות, על מנת שאנשים, לכשיעבדו מאוחר יותר, יוכלו להחזיר.

עוזי לנדאו: ארוחות חינם אין בשום מקום.

עוזי לנדאו: יש משפחות נצרכות רבות.

עוזי לנדאו: אני סבור שחוסר איזון זה בתקציב, אדוני השר, צריך להציב סימני שאלה כבדים על כל מי שמבקש להרים את ידו על מנת לתמוך בתקציב הממשלה.

עוזי לנדאו: אני שומר לעצמי את הזכות להחליט מאוחר יותר אם אני מתכוון להצביע בעד התקציב או נגדו.

עוזי לנדאו: אבל בוודאי הדברים האלה אינם מובנים מאליהם, ונטיית לבי כרגע היא לא לאשר את התקציב עד שיתוקן העוול, אוסיף אולי, תתוקן האיוולת הממשלתית, אולי חולשתה, בדרך שבה היא מנהלת את מדיניות החוץ והביטחון שלה ומבקשת להפיס את רצונה של הרשות הפלסטינית על גב אזרחי ישראל כולם.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

סאלח סלים: תודה רבה.

רענן כהן: יש לו עוד זמן.

סאלח סלים: אין דבר, הוא מוותר.

עוזי לנדאו: אני שמח להעמיד את הזמן הזה לרשות חבר הכנסת ד"ר רענן כהן.

סאלח סלים: חבר הכנסת רן כהן.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני השר, הצעת התקציב עם החוקים הנלווים לה הם הצעות למיתון במשק, להעדר צמיחה שראויה למשק הישראלי.

רן כהן: התקציב הזה בנוי על פגיעה בשכבות החלשות של החברה בישראל, תקציב שבא להוריד ריאלית מערכו של שכר המינימום, לפגוע בקצבאות הזיקנה והשאירים, להכביד בנושא הבריאות ולהכביד בנושא החינוך.

רן כהן: במי זה יפגע אם לא בחלשים ביותר?

רן כהן: אנחנו עומדים היום בפתח מאבק של הסטודנטים, שבצדק נאבקים על כך שתהיה השכלה גבוהה חינם.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך שתצליח בתפקידך.

רן כהן: אני מצטער שעברתי כך לסדר-היום.

רן כהן: אתה רואה, אפשר לעבור על זה בנחת לסדר-היום.

סאלח סלים: תודה רבה.

רן כהן: אדוני שר האוצר, אני רוצה להתמקד בנושא הקרוב ביותר ללבי, ולדאבוני לקחת חלק, עם ראש הממשלה, בכאב גדול מאוד שאני נושא היום, וזה בנושא של ההחלטה שיזמתם ואושרה בידי הממשלה לדחות את חוק הדיור הציבורי ואת הפעלתו לשנת 2001.

רן כהן: אני אומר לך, אדוני שר האוצר, לא רק שההחלטה הזו היא החלטה שיש בה מרכיב של אסון חברתי, זאת החלטה שרק משביתי תקווה ושמחה של אנשים עניים – ואתה יודע מה זה להשבית תקווה ושמחה מאנשים עניים – יכולים לאמץ.

רן כהן: אבל בראש ובראשונה זו החלטה שאין לה, תסלח לי ועם כל הכבוד, אין לה שום קשר לתקציב.

רן כהן: הסיבה היא מאוד פשוטה, ואני מבקש בעניין הזה באמת את תשובתך והתייחסותך.

רן כהן: הלוא לממשלה יש תוכנית, כביכול לא היתה לכם ברירה, רצתם אחרינו.

רן כהן: כשחוקקנו, חבר הכנסת שבח וייס, מקסים לוי, ענת מאור ואחרים, חלק מהמאבק שלכם לבטל את החוק היה התוכנית הזו שניסיתם למכור.

רן כהן: התוכנית הזו, אדוני השר, נמצאת בתקציב?

רן כהן: הרי גם בה יש הנחות, הרי התפארתם שגם בה יש הנחות עד 75%; לא חשוב שהתכוונתם שאף אחד לא יגיע לזה.

רן כהן: היא נמצאת בתקציב?

רן כהן: לא.

רן כהן: למה היא לא נמצאת בתקציב?

רן כהן: כי או שלא התכוונתם בכלל להגשים אותה, כי היתה כולה רמאות כדי לפגוע בחוק שלנו, או שהיא לא נוגעת, כי זה לא עולה.

רן כהן: אז אם זה לא עולה, הנחות שלכם, למה החוק שלנו וההנחות שלו כן עולות?

רן כהן: והן כן עולות בתקציב?

רן כהן: אני אגיד לך יותר מזה, אדוני השר.

רן כהן: תאמין לי, עוד לא היתה תקופה ועוד לא היה חוק שבו שלטון בישראל – ואני בכוונה אומר שלטון, תיכף תראה למה, זה לא רק האוצר – התבזה בשקרים על נתונים כמו שהתבזה בנושא חוק הדיור הציבורי.

רן כהן: משרד האוצר הוציא לפני חצי שנה מסמך שאומר, שהחוק יעלה 40 מיליארד שקל.

רן כהן: 40 מיליארד.

רן כהן: שומו שמים.

רן כהן: 40 מיליארד.

רן כהן: העם נתפס לבהלה, כל העיתונאים כתבו את זה בלי שאף אחד בדק בכלל.

רן כהן: 40 מיליארד.

רן כהן: לפני שבוע, כשהחוק התקבל, קם מנכ"ל משרד ראש הממשלה משה ליאון – והוא מעורב בכל הנושא הזה עמוק עם האוצר, עם חבר הכנסת מאיר שטרית – והכריז שהחוק יעלה 4 מיליארדים.

רן כהן: אדוני שר האוצר, ככה, מתחת לשולחן שלך גנבו 36 מיליארד?

רן כהן: מה, ההערכה של אחד לעשרה, מ-40 מיליארד זה ירד ל-4?

רן כהן: זה רציני?

רן כהן: מישהו בממשלה הזאת יושב וחושב על הדברים שיוצאים ממנה לציבור?

רן כהן: מ-40 מיליארד ל-4 מיליארדים.

רן כהן: אז אולי בחוק הזה יש רווח של 36 מיליארד.

רן כהן: אבל שלשום, במכתב שלך ושל ראש הממשלה לשרים שיאשרו את עיכוב החוק בחוק ההסדרים, כבר כתבתם 10 מיליארדים.

רן כהן: פתאום 4 מיליארדים התנפחו ל-10 מיליארדים.

רן כהן: מה קרה?

רן כהן: מאיפה?

רן כהן: נוצרו דירות חדשות, פערים חדשים?

רן כהן: מאיפה פתאום כל זילות הנתונים הזאת?

רן כהן: הרי כל זה איננו אלא תעמולה זולה.

רן כהן: אדוני השר, אני הרי מכיר אותך ואתה משתדל, גם בדעותיך, שאינני מסכים אתן, להיות מדויק, לתת פרטים על-פי הכרתך, דעתך ונאמנותך.

רן כהן: איך אפשר לשחק בשקרים האלה – בין 40 מיליארד ל-10 מיליארדים ול-4 מיליארדים – בגורל עניי ישראל, שכל רצונם הוא דבר אחד – שהבית שלהם יהיה שלהם, והמשפחות מוכנות לשלם בעדו.

רן כהן: אדוני השר, אתה הרי מכיר את המערכת ואתה יודע שכל התרגיל הזה בנוי אולי על השקפת עולם, אבל הוא בנוי על שקר מבחינה הסברתית.

רן כהן: החוק הזה לא עולה לתקציב המדינה אפילו שקל אחד.

רן כהן: שקל אחד לא, כי ממכירה של 50,000 דירות בחמש שנים תהיה הכנסה של 6 מיליארדי שקלים מהדיירים, שכולם השקיעו בדירות חדשות.

רן כהן: גם מה ש"עמיגור" תקבל כפיצוי מתוך הסכום הזה לא יבוא מתקציב המדינה אלא ממה שהדיירים ישלמו, וגם הכסף הזה ילך לדירות לממתינים, שאתה תקצבת אותם השנה במיליארד שקל.

רן כהן: זה אפילו יקל על תקציב המדינה, כי תקציב המדינה היום משלם שכר דירה לדיירים וסכומים לבניית דירות חדשות על-ידי סגירת קומות מפולשות, תוספת קומות עם מעליות, תוספת אגפים על אותם אתרים.

רן כהן: יש קרקע, יש מדרכות, יש כבישים, יש חשמל, יש מים, יש גז, יש הכול.

רן כהן: "עמיגור" בנתה כלא במגדל-העמק ב-30,000 דולר דירה, מכסף של עניים.

רן כהן: אז אתם היום אומרים שזה חלק מהתקציב?

רן כהן: אין לזה שום נגיעה לתקציב, וכל מה שפורסם על אותם מיליארדים הוא שקר וכזב, ואני דוחה את זה, ולכן אני גם אדחה את התקציב.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת רענן כהן, ואחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, בתחילת דברי הרשה לי לברך את חברי חבר הכנסת סאלח סלים עם היבחרו לסגן יושב-ראש הכנסת.

רענן כהן: זה כבוד לדמוקרטיה, זה כבוד למדינת ישראל, ואני גא על שבכנסת ישראל אכן יושב יושב-ראש שאיננו יהודי.

רענן כהן: אני מאחל לך הצלחה.

בנימין אלון: שכחת את חבר הכנסת נואף מסאלחה.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן התכוון לאיש המפלגה הקומוניסטית.

בנימין אלון: לא, הוא אמר ש"אינו יהודי".

רענן כהן: אני מדבר על אדם מסיעה אחרת.

רענן כהן: לזה התכוונתי וזה מאוד חשוב.

רענן כהן: חבר שנמצא במפלגה ציונית והוא חלק מהעניין, זה דבר טבעי.

רענן כהן: כשאנחנו לוקחים אדם מסיעה אחרת – –

שבח וייס: פוסט-ציוני.

רענן כהן: – – יש לזה משמעות, וזה חשוב לגאווה של כולנו, ואני חושב שכולנו יחד בכנסת צריכים לראות את זה כדבר חיובי.

רענן כהן: כבוד השר, אני איש מפלגת העבודה, והרשה לי היום מעל הבמה הזאת לומר לך כמה דברים, כי דווקא אתה, שיש לי הערכה אליך, אין לך מפלגה, אין לך מחויבות לשום גוף פוליטי.

רענן כהן: יש לך מחויבות אחת ויחידה – לעם ישראל, לציבור במדינת ישראל ולכלל האוכלוסייה.

רענן כהן: אתה יכול לעשות אולי יותר מכל חבר כנסת ומכל שר, כי אתה משוחרר.

רענן כהן: הייתי מצפה ממך, כשר האוצר ששימש גם בתפקידים בתוך האוצר לפני היותו שר האוצר, לדבר אחד: לקחת את התקציב – והחלום שלי היה לבחון אותו בראייה של מה שאנחנו קוראים תקציב אפס – ולבחון את כל האלטרנטיבות.

רענן כהן: יש גופים במערכת של מדינת ישראל מאז קומה והם לא בהכרח חיוניים היום – היית מגיע אולי ל-10%, 12% חיסכון בתקציב.

רענן כהן: זו עבודה קשה, אבל אין לי ספק שהיית פותר הרבה מן הבעיות.

רענן כהן: סדר העדיפויות הלאומי הוא פשוט נוראי בתקציב הזה, הוא לא נסבל, ואני רוצה לעבור על הדברים אחד לאחד.

רענן כהן: אנחנו רואים את הגישה של הממשלה, את ההטבות שהיא נותנת לקבוצות סקטוריאליות.

רענן כהן: קבוצה סקטוריאלית איננה מסייעת למדינת ישראל, לא מבחינת התחושה של השותפות בתוך מדינת ישראל ולא מבחינת התרומה שלה למדינת ישראל, והשאלה היא, מדוע אנחנו נותנים להן העדפה על החיילים, שנותנים מדמם למדינת ישראל, לחברה ולביטחונה.

רענן כהן: זו שאלה מצפונית אמיתית, שצריך לבחון אותה.

רענן כהן: אני רואה את הסטודנטים.

רענן כהן: בתפיסת עולמי, כמי שהביא את חוק חיילים משוחררים, קיצור שירות המילואים, ואת חוק הגמלאים, אני לא רוצה לראות לא בדימונה ולא באופקים ולא בשום יישוב סטודנט שרוצה ללמוד במוסד להשכלה גבוהה ואין לו היכולת ללמוד.

רענן כהן: הרי בסופו של דבר למדינת ישראל אין משאב לאומי שהיא יכולה ליהנות ממנו מבחינת היצירה.

רענן כהן: המשאב היחיד שיש למדינה הזאת הוא המשאב האנושי, והמשאב האנושי הזה יכול להביא לפתרון כל הבעיות של מדינת ישראל.

רענן כהן: החובה של כולנו היא לתת להם את האפשרות ללמוד, ואני קורא לך מעל במה זו: שב עם הסטודנטים.

רענן כהן: זו חבורה של פרחים, זו קבוצה נפלאה.

רענן כהן: אני לא מקבל אולי את הדרך, אבל אין לתת לדברים להגיע עד כדי שרפת צמיגים.

רענן כהן: ככל שתשב עם כל קבוצה בשעת רגיעה, תגיע אתה לתוצאה יותר זולה, יותר טובה, וגם להבנה, ואולי גם תיתן להם את ההנחה שהם מבקשים בצורה מתוקה ולא בצורה של מתח ומאבק.

רענן כהן: לכן הדבר הזה דורש שיקול דעת.

רענן כהן: מערכת הבריאות קורסת, היא לא יכולה להישאר במצבה הנוכחי.

רענן כהן: החינוך נמצא במצב הכי נוראי, לרבות הפיתוח, מה שאנחנו קוראים מו"פ.

רענן כהן: אם המדינה הזאת לא תצעד לכיוונים של מו"פ ושל חינוך, היא תקרוס.

רענן כהן: זו לא החברה שרציתי להיות בה.

רענן כהן: אדוני שר האוצר, שים לב, אני לא מתווכח אתך ויכוח פוליטי, אני מנסה לראות את התמונה כפי שהיא.

רענן כהן: לכן צריך להתחיל להשקיע ביום לימודים ארוך, וצריך להסתכל גם על דבר נוסף.

רענן כהן: תראה מה שקרה לשיעור הצמיחה.

רענן כהן: הצמיחה היתה 6%–7% בתקופה שבה אנחנו היינו בשלטון, והיום אנחנו מגיעים ל-2%.

רענן כהן: מה קרה בחברה?

רענן כהן: מה קרה במשק?

רענן כהן: הממשלה בראשות יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, השאירה 6% אבטלה, והיום האבטלה הגיעה ל-10%, והיד עוד נטויה.

רענן כהן: לאיזו חברה אתה רוצה להגיע?

רענן כהן: הרי בסופו של דבר התקציב נותן ביטוי לחברה כולה, איך היא נראית, איך היא תופיע בשנה הבאה.

רענן כהן: לכן אני רוצה לפנות אליך.

רענן כהן: תראה איך המשק מידרדר.

רענן כהן: קח את התקציב, תבחן אותו.

רענן כהן: הרי אנחנו לא רוצים להיות נגד, אנחנו רוצים לתת לך גיבוי.

רענן כהן: תבחן את הדברים לגופם, ואולי ממך תבוא הישועה.

רענן כהן: תתעלם מכל הסיעות ומכל המפלגות.

רענן כהן: מה יש לך להפסיד?

רענן כהן: הרי אתה לא צריך את הכנסת.

רענן כהן: תפקידך כשר האוצר הוא רק הפסד בשבילך.

רענן כהן: כל יום כאן, אישית, עולה לך הרבה מאוד כסף.

סאלח סלים: אנחנו מתלוננים על זה ששרים לא באים לכנסת.

רענן כהן: תאמינו לי, אני לא רוצה את הוויכוח האישי.

רענן כהן: כל יום שאתה כאן עולה לך המון.

רענן כהן: עכשיו יש לך הזדמנות פז.

רענן כהן: אינך תלוי באיש בבית הזה.

רענן כהן: תעשה דבר אמיץ ותאמר: זה מה שאני מציע.

רענן כהן: אתם רוצים – אני הולך קדימה.

רענן כהן: אתם לא רוצים – קחו את העניין; אני לא רוצה להיות שר אוצר בממשלה כזאת.

רענן כהן: הרי בחלק מהדברים אתה לא מאמין אפילו שהגשת אותם.

רענן כהן: בתוכך אתה מאמין בדברים אחרים.

רענן כהן: יכולת להגיש הצעה אחרת.

רענן כהן: לכן, בחן את הדברים ותוכל להביא למדינת ישראל, לקבוצות החלשות ולסטודנטים את הדברים הטובים ביותר.

רענן כהן: משפט אחרון.

רענן כהן: אני עוסק בפרויקט, שלגביו אשב אתך באופן אישי, פרויקט חמ"ד – שיכון לחיילים משוחררים.

ענת מאור: ממילא יבטלו את זה.

רענן כהן: אין לי ספק, שאם נתחיל לחשוב בכיוון החיובי למען טובת מדינת ישראל, נגיע לחברה אחרת, וזה החלום שלי.

רענן כהן: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חברת הכנסת ענת מאור.

סאלח סלים: אחריה – חבר הכנסת שבח וייס; אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש בעיה כשאנחנו מדברים פה על תקציב המדינה ועל חוק ההסדרים, שכן אין לנו אמון בממשלה הזאת, לא במדיניותו של שר האוצר, ובכל זאת אנחנו חייבים לדאוג לאזרחים ולאזרחיות שלנו.

ענת מאור: אז אנחנו מדברים אליך, אדוני השר, אף שלצערי הרב הממשלה הזו אטומה לצרכים הבסיסיים של האנשים.

ענת מאור: אני רוצה לדבר קודם כול על שלושת הדברים הדחופים שהתרחשו ביממה האחרונה.

ענת מאור: שביתת הסטודנטים – חוסר ההידברות אתם, זה מחדל אדיר.

ענת מאור: ההיתממות הזו שהיתה – ועדת-מלץ, הסטודנטים חתמו.

ענת מאור: מאז הפירה הממשלה שאתה נמצא בה, באופן בוטה, אדוני השר, את ההסכם, שכן היא נותנת לתלמידי הישיבות, שגם הם לומדים, והיא פוגעת בסטודנטים; היא מפלה אותם ומקפחת אותם.

ענת מאור: ואז רוצים שהסטודנטים, ששירתו בצבא, שהם אזרחים נאמנים, יהיו תמימים ויגידו להם: אבל חתמתם לחמש שנים, ולא מדברים אתם.

ענת מאור: חברי הכנסת, אנחנו יודעים שגם כשהממשלה הזאת מדברת וגם כאשר היא חותמת על ההסכם, שהיה חלום חיינו, סוף סוף בשער הראשי של דרך השלום – קיווינו והאמנו שהליכוד כולו הולך וחלום ארץ-ישראל השלמה נסוג ונמוג.

ענת מאור: והנה, ראש הממשלה עוד לא חתם וכבר הוא מפר, כבר הוא שולף את המוקשים בתוך ההסכם.

ענת מאור: אבל לפחות להידבר עם הסטודנטים.

ענת מאור: הלילה הייתי אתם בתל-אביב, כי הם ממש מרגישים עזובים.

ענת מאור: לא מדברים אתם, רק שולחים אליהם שוטרים.

ענת מאור: אדוני השר, זו חובתך, זו לא פנייה.

ענת מאור: אתה שר אוצר של מדינת ישראל, של כל הכנסת ושל הסטודנטים שלנו.

ענת מאור: לא ייתכן שלא ידברו אתם.

ענת מאור: שנית – חבר הכנסת רן כהן דיבר על זה, וגם חבר הכנסת שבח וייס.

ענת מאור: אני רוצה לומר לך, אדוני השר, אמרתי לך את זה גם אתמול – היינו אתמול בכנס של אזרחים ואזרחיות של מדינת ישראל, שהם בעצם המנוע והמסילה שהובילו את חוק הדיור הציבורי.

ענת מאור: אנחנו עשינו את החקיקה, הם עשו את הצדק, הם השקיעו את החיים בדירות שהן בעצם שלהם.

ענת מאור: כנסת שלמה אישרה את החוק.

ענת מאור: יכלו להתנגד לו – זה לגיטימי.

ענת מאור: אנחנו כל הזמן ביקשנו מהאנשים שיבינו שזה תהליך דמוקרטי בלבד ומיתנו אותם.

ענת מאור: אחרי שהכנסת מאשרת את הצעת החוק, זו ציניות חסרת תקדים לבטל אותו במסגרת חוק ההסדרים.

ענת מאור: דבר שלישי, נושא הבריאות.

ענת מאור: ועדת העבודה והרווחה לא ביטלה את הישיבה למרות ישיבת הכנסת, כי קופות-החולים קורסות.

ענת מאור: מה אנחנו מקבלים בחוק ההסדרים בעניין קופות-החולים?

ענת מאור: מבקשים מאתנו לאשר פגיעות קריטיות בחוק ביטוח בריאות ממלכתי והשתלטות על קופות-החולים דרך הקריטריונים.

ענת מאור: לכן, אדוני השר, ברור שלא רק שלא נצביע על התקציב.

ענת מאור: אנחנו צריכים לקדם את החוק לפיזור הכנסת וצריכים לדאוג שיהיה תקציב ביניים בלבד, כי התקציב הזה אין בו ממש מבחינה כלכלית.

ענת מאור: להגיד אי של יציבות ולדאוג לצניחה כלכלית – זה לא עוזר.

ענת מאור: חוק ההסדרים שקיבלנו הפעם, לא הממשלה הזאת המציאה אותו, הוא מ-1985.

ענת מאור: חוק ההסדרים הוא חוק עוקף כנסת.

ענת מאור: אבל היו דברים מעולם, כבר זרמו מים בירדן, מיתנו אותו.

ענת מאור: חוק כזה שמן וכזה בוטה מזמן לא היה.

ענת מאור: חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להסב את תשומת לבכם לרמיסת הכנסת כמחוקקת ביחס לשישה חוקים שחוקקנו, חמישה מהם ממש בשנה-שנתיים האחרונות.

ענת מאור: ראשית, חוק הדיור הציבורי.

ענת מאור: סעיף 47 בחוק ההסדרים הוא לדיראון עולם, וצריך להשמיט אותו מחוק ההסדרים במהירות שבה הוא נכנס, בבוטות ובציניות שבהן הוא נכנס.

ענת מאור: שנית, פגיעה בעדכון שכר מינימום.

ענת מאור: חברות וחברי הכנסת, החוק הזה היה במחלוקת עשר שנים.

ענת מאור: אני בין מגישי ויוזמי החוק; אבל זו לא רק אני, זה גם חבר הכנסת יאיר צבן.

ענת מאור: רבין, זיכרונו לברכה, התנגד לו אז, והכנסת לא יכלה לחוקק.

ענת מאור: אבל שהממשלה תהיה צינית ותיתן לנו להעביר את החוק ברוב דמוקרטי בכנסת על מנת לעשות הון ציבורי, ועכשיו בחוק ההסדרים פוגעים בלוז החוק, בדיוק במדד העדכון ובדיוק במועדי העדכון – הרי זה מה שאמרנו, שחוק שכר מינימום מ-1987 הוא חוק מתקדם מאוד, אבל יש בו מלכודים.

ענת מאור: טוב שאת הפרמיה לא החזרתם.

ענת מאור: אבל פעמיים בשנה ולא רק פעם בשנה, לפי השכר הממוצע ולא לפי המדד.

ענת מאור: כל זה אתם מבטלים.

ענת מאור: דבר שלישי, פגיעה מחודשת בחוק האזרחים הוותיקים.

ענת מאור: אני מתפלאת לפעמים על האופטימיות של חברי.

ענת מאור: חבר הכנסת רענן כהן בא עם יוזמה חדשה.

ענת מאור: הרי עשו דבר חמור – למי?

ענת מאור: לגמלאים, לבוני המדינה.

ענת מאור: ב-1996 העברנו את החוק, ב-1997 חוק ההסדרים ביטל את החוק.

ענת מאור: הכנסת כולה עם אנשי הליכוד התלכדה להחזיר את כל חוק הגמלאים.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר לכם שזה חוק מינימלי; הוא רק התחלת מה שמגיע להם בזכות.

ענת מאור: עוד אין צמצום תור האשפוז, אדוני השר.

ענת מאור: זאת היתה המחויבות.

ענת מאור: טוב שלא ביטלו את כל חוק הגמלאים, אבל עוד הפעם יש פגיעה בארנונה, עוד פעם יש פגיעה בזכויות.

ענת מאור: דבר רביעי, חוק יום לימודים ארוך.

ענת מאור: זה כבר חוק שהקואליציה יזמה בשביל להגיד בתעמולת הבחירות שיש יום לימודים ארוך.

ענת מאור: אין יום לימודים רגיל.

ענת מאור: את כל ה-70% – ורבין, זיכרונו לברכה, בייגה שוחט, אמנון רובינשטיין ושולמית אלוני עשו מהפכה בחינוך והמדינה החליטה שההשקעה בחינוך זו השקעה הכי חשובה – כל זה מסיגים לאחור ומבטלים את חוק יום לימודים ארוך שהקואליציה עצמה יזמה.

ענת מאור: על נושא הבריאות דיברתי ועל חוק עיירות הפיתוח שמעתי שכבר דיברו.

ענת מאור: אם כן, אני רוצה לסכם, אדוני היושב-ראש.

ענת מאור: חברות וחברי הכנסת, אסור לנו לאשר תקציב שיש בו צניחה כלכלית ויש בו פגיעה בוטה וצינית בסמכות הכנסת.

ענת מאור: חוק ההסדרים הוא חוק רומס כנסת, חוק עוקף דמוקרטיה.

ענת מאור: הממשלה חייבת לאפשר להקדים את הבחירות ולהגיש תקציב ביניים לשלושה חודשים.

ענת מאור: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת שבח וייס.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה.

שבח וייס: חברי סגן היושב-ראש סאלח סלים, אני כבר בירכתי אותך ואני מברך אותך עוד הפעם.

שבח וייס: זאת חוויה מאוד מעניינת, התהליך הדמוקרטי העמוק שמתרחש בשנים האחרונות בארץ בחדשות המתעתעות ובתהליך השלום.

שבח וייס: אני חושב שהדברים קשורים.

שבח וייס: לא תמיד אפשר לזהות את העניין במשך שבוע, אבל בפריסה של שנתיים, שלוש-ארבע שנים, מזהים, ואני מאחל לך הצלחה.

שבח וייס: בעצם, אתה כבר מצליח.

שבח וייס: אני עוקב אחריך שתי ישיבות – כאילו נתפרת לתפקיד.

שבח וייס: אנחנו ישבנו שם אחרי שנבחרת ואמרתי לך: כיוון שהיית ראש עיר וכן הלאה, אין כמעט שום קושי להיכנס לתפקיד הזה, ניהול של חבר אנשים נבחרים.

שבח וייס: הצלחה מכל הלב.

סאלח סלים: תודה רבה.

שבח וייס: אדוני שר האוצר, חברי חברי הכנסת, על תקציב אפשר לדבר שנה, שנה וחצי, ואם מלבישים על זה תיאוריות אקדמיות אפשר להגיע לשבע שנים, ותוך כדי שבע השנים רוב התיאוריות משתנות, אז עוד 17 שנים – לא בטור אריתמטי אלא בטור גיאומטרי – תהיה לנו הזדמנות לפרוס את השקפותינו בלילות הדיונים באמצעות ההסתייגויות מול שני חברי כנסת עייפים וחמישה צופים בשעה שלוש בלילה.

שבח וייס: אני רוצה להתעסק בעניין אחד, הפעם נקודתי לגמרי, זהו עניין שעסק בו חברי הטוב חבר הכנסת רן כהן, שיזם את רעיון חוק הדיור הציבורי.

שבח וייס: אני הצטרפתי אליו מייד, וכך שנינו הפכנו בעצם ליוזמים, והצטרפו גם אחרים.

שבח וייס: אגב, אני רוצה לומר משהו ברמה עקרונית יותר.

שבח וייס: החוק הזה הוא מסוג החוקים שלא עולים פרוטה.

שבח וייס: למרות הכול אפשר לעשות מניפולציה חשבונאית שהוא עולה הרבה מאוד.

שבח וייס: לחוק הזה לא צריך להכניס כסף.

שבח וייס: החוק הזה הוא תוצאה של הכרעה, נאמר, אידיאולוגית מוסרית לעשות סוג של רפורמה אגררית.

שבח וייס: אגב, אני יכול להציג אותו גם דרך סוג של הפרטה, אבל נלך על רפורמה אגררית.

שבח וייס: כלומר, יש לעם, לאומה, לחבר האזרחים, למדינה, לעם על כל קבוצותיו, בכלל זה היהודים והערבים וכן הלאה, יש סך הכול של נכסים.

שבח וייס: הוא יכול להחזיק אותם החזקה ערטילאית כזאת בכספת ששמה אומה, הוא יכול מדי פעם בפעם להעניק את זה לחלקי אוכלוסייה.

שבח וייס: זו בעצם רפורמה אגררית בגדול.

שבח וייס: עשינו את זה פעמים אחדות, בפעם האחרונה מול המושבים ומול הקיבוצים.

שבח וייס: וגם אז עשו תחשיבים כמה זה עלה.

שבח וייס: שם זה היה כרוך בסיוע של החזר הלוואות, אז אולי זה היה קצת אחרת, אבל בבסיס זה לא היה כל כך אחרת.

שבח וייס: במקרה זה, זה לא עולה, אלא אם כן אתה רוצה לחשב שזה עולה.

שבח וייס: אתה אומר: זה שווה כך וכך מיליארדים והנה המדינה נתנה.

שבח וייס: מה זה המדינה נתנה?

שבח וייס: זה של הקהל הזה.

שבח וייס: נכון שזה גם שלנו, גם שלי, גם שלך, גם של רן כהן וכן הלאה, אבל לפעמים חברה, מתוך הכרעות חברתיות, מחליטה לסייע לסקטור שלם כדי להעלות אותו במדרגה.

שבח וייס: בחשבון של דורות זה אפילו משתלם כספית.

שבח וייס: מה רצינו לעשות בעצם לעשות פה?

שבח וייס: אגב, אני בא לעניין הזה בידיים לא נקיות, אבל בלב נקי.

שבח וייס: אני אומר, תנועתית, הידיים קצת לא נקיות, כי אני חושב שתנועתי ותנועתו של רן כהן – התנועה המשותפת שלנו, תנועת העבודה בגדול – היתה צריכה לעשות את הדבר הזה במקביל לרפורמות האגרריות מול המושבים והקיבוצים.

שבח וייס: לא עשינו.

שבח וייס: אני חושב שאז זה היה מוצדק, והיה מוצדק לעשות זאת יחד.

שבח וייס: אבל הלב נקי עד כדי כך שניסינו לגרור חברי קואליציה לחוק הזה.

שבח וייס: אם חבר הכנסת מאיר שטרית היה רוצה להצטרף כחבר קואליציה, באהבה היינו מקבלים אותו.

שבח וייס: תדע לך, חושדים בנו בחשבון פוליטי.

שבח וייס: לכל אחד מאתנו יש כאן חשבון פוליטי, הרי אנחנו בית פוליטי.

שבח וייס: אבל עשינו את זה במינון הנמוך ביותר.

שבח וייס: המינון הגבוה היה הרגשת הלב, תחושת הלב.

שבח וייס: רוב הקהל שהחוק הזה מיועד לו הוא קהל שבאופן מסורתי מצביע ימין וליכוד ודתיים, אני גם לא יודע אם הוא ישנה את הצבעתו, גם לא ביקשנו את זה ממנו.

שבח וייס: יש משהו ציני, כמעט מקאברי, בהתנהגות של ממשלת הליכוד כלפי בוחריה בכלל, אגב, גם בתחום המדיני.

שבח וייס: זה סיפור מאוד מעניין, סיפור ההונאה הגדולה, המדינית החברתית וכן הלאה.

רן כהן: של נתניהו במיוחד.

שבח וייס: כן, אני מדבר על הממשלה הזאת.

שבח וייס: אלה החומרים שבבסיס היצירה של הבניינים האלה.

שבח וייס: הם נכסים של העם היהודי.

שבח וייס: אני לא רוצה לנתב אותם לנכסים שנועדו בעיקר לעולים.

שבח וייס: הרבה כספים של העם היהודי שנרצח – השילומים – נועדו לסייע כאן בגדול לעלייה או לבניית מדינה לעם היהודי.

שבח וייס: זה חלק המיליארד של מה שגזלו מאתנו, אבל זה זרם לכאן.

שבח וייס: ולכן, גם ההתנהגות של הסוכנות והגורמים היהודיים העולמיים בהקשר של "עמיגור" נראית לי מוזרה.

שבח וייס: חברים יקרים, מעולה לעולה כוח הוותיקים עלה.

שבח וייס: אני עולה, אבל אני אומר – הוותיקים התעשרו.

שבח וייס: חלקם התעשרו בצורה מדהימה, על-ידם בטרמפ גם קצת עולים.

שבח וייס: הכול זה מעלייה וכן הלאה, והקהל הזה נשאר כך בשוליים, אין שם כמעט אנשים עשירים.

שבח וייס: יש פה עוד נקודה שמדהימה אותי.

שבח וייס: אני אמרתי את זה לחברים שלי בישראל בעלייה.

שבח וייס: אגב, ברגע של כעס ואיבוד עשתונות ניגשתי לשני החברים ואמרתי שמה שהם עושים שם זה טריק חזירי, ומייד אמרתי איזו מלה.

שבח וייס: עליתי למחרת ביוזמתי וביקשתי למחוק אותה מהפרוטוקול, אף-על-פי שזה היה טריק נורא.

שבח וייס: ואחת מחברות הכנסת הפיצה עלי דיבה בעיתון רוסי, "נובוסטי", שאני הערתי הערה גזענית נגד רוסים.

שבח וייס: אני עצמי מאוקראינה.

שבח וייס: זה תרגיל ציני, פוליטי, מכוער, מכפיש, מגעיל, רוצים להכתים אותי בהערה סטריאוטיפית כלפי העלייה הרוסית.

שבח וייס: אני אמרתי להם: חברים, לכם כתנועה לעלייה – ואני אומר להם פה – אסור היה לעשות את זה.

שבח וייס: הרי הם יצאו לדרך בסדר, הם אמרו: אנחנו למען כל העולים.

שבח וייס: יכול להיווצר הרושם שהם ממתינים שחלילה, כן, וזה קורה בחיים, ימות מישהו מדיירי הדיור הציבורי, ואז כאילו יש עוד דירה לעולה חדש.

שבח וייס: אסור שיקרה דבר כזה.

שבח וייס: דווקא במנגנון של החוק שלנו, כבר לטווח הבינוני תיווצר קרן לבנייה לדיור ציבורי לאנשים חדשים.

שבח וייס: אסור לעשות פה חשבונאות פנקסנית של העלות, כי אז אתה יכול להגיע אולי ל-54 מיליארד.

שבח וייס: זו הפרטה, אדוני שר האוצר, אלא שהפעם מפריטים בתנאים נוחים למדי, ל-120,000 משפחות ולא למולטי-מיליארדרים.

שבח וייס: אני קורא לך להרפות מהניסיון לבטל את החוק.

שבח וייס: אנחנו הפעם ניאבק כהוגן.

שבח וייס: קהל שמחזיק כבר שבוע זכות, ושמח בזכות הקטנה, בחלקת הלב הקטנה שלו, ואתם מנסים ליטול ממנו את הזכות הזאת, הוא קהל שאנרגיית ההתמרמרות שלו לא תאפשר לכם לעשות את זה.

שבח וייס: אני מזהיר אתכם מן העניין הזה.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת אפי אושעיה.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, מכובדי שר האוצר, אני מאמין שהתקציב הרע שאתה מגיש הוא כתוצאה מאילוצים שנתונה בהם מדינת ישראל.

אפי אושעיה: אף שאמרו עלינו שאנחנו אי בודד, כולנו מבינים שאנחנו לא אי בודד.

אפי אושעיה: אני רוצה לקוות שבתקציב הזה עשית את המירב לעזור גם לחלשים וגם לחזקים, כי בסופו של דבר אתה רוצה לחזק את כלכלת מדינת ישראל.

אפי אושעיה: לכן, אני לא רוצה לגעת בכל סעיפי התקציב ולהעיר הערות ולזעוק זעקת חמס, אבל אני חייב, לאחר שביקרתי לפני חודשים מספר במעון פרטי למפגרים, עם חבר הכנסת וייס וחבר הכנסת שלמה בן-עמי, וראיתי מקרוב מה המשמעות של להיות אבא או אמא של ילד מפגר, וראיתי איזו עבודת קודש עושים בשבילם, וכמו-כן ראיתי איך לפעמים ביורוקרטיה של המדינה, של הממשלה, גורמת נזק גדול מאוד לאותם מפגרים – אני מבקש לשמש כאן לפה להם.

אפי אושעיה: אני מדבר, אדוני שר האוצר, על מצב חירום במעונות למפגרים.

אפי אושעיה: אני מבקש להעלות, ברשותך, כמה בעיות בוערות, שאם לא יבואו על פתרונן בזמן הקרוב יביאו להתמוטטות המעונות הפרטיים והציבוריים למפגרים.

אפי אושעיה: בשולי הדברים אני רק אומר, שאתמול דיברתי עם היועצים והעוזרים והאנשים האחראים במשרד העבודה והרווחה על הטענות שאני הולך להעלות כרגע.

אפי אושעיה: הם סיפרו לי, שהם ניסו לקיים דיון חירום בנושא שלשום, אבל בשל השביתה במשרד העבודה והרווחה הדיון הזה נדחה.

אפי אושעיה: אבל בשורה התחתונה הם טוענים, שהאשם במשרד האוצר, שלא מעביר את התקציבים הראויים לטיפול במפגרים הללו.

אפי אושעיה: אדוני השר, ביטול מטפלים צמודים לחניכים עם בעיות רפואיות והתנהגויות קשות – עד אוגוסט 1998 אישרה ועדה מקצועית של השירות למפגר העסקת מטפלים צמודים לחניכים עם בעיות התנהגות או התפרצויות חריפות; חניכים המסכנים את עצמם ואת סביבתם עד סכנת חיים.

אפי אושעיה: העסקת המטפלים הצמודים אפשרה למערכת לטפל בחניכים בעייתיים אלו.

אפי אושעיה: באופן שרירותי וחד-צדדי בוטלו כל האישורים הישנים.

אפי אושעיה: הוועדה לאישור מטפלים צמודים במשרד העבודה והרווחה אינה מתכנסת, והמוסדות המטפלים בילדים הללו עומדים בפני שוקת שבורה.

אפי אושעיה: הם לא מקבלים תשלום בעבור העובדים שעדיין עובדים.

אפי אושעיה: אדוני השר, הרי לא יעלה על הדעת, שאותם אנשים שמפעילים את המעונות, שיש להם גם לב, זו ממש שליחות, יזרקו את המטפלים הללו משום שהוועדה במשרד העבודה והרווחה לא התכנסה.

אפי אושעיה: אני מזכיר שמשרד העבודה והרווחה טוען שאין לו הכסף לשלם ולכן לא מכנסים את הוועדה.

אפי אושעיה: למעשה, החניכים האלה ייזרקו לרחוב.

אפי אושעיה: אי-אפשר שלא לטפל בהם טיפול צמוד.

אפי אושעיה: מצד אחד, את העובדים גם אי-אפשר לפטר גם מתוך רחמים על אותם מפגרים, ומצד שני צריך לתת להם הודעה מוקדמת, הסכמי עבודה וכך הלאה.

אפי אושעיה: הנושא השני, אדוני, באותו נושא – תיקון שכר העבודה.

אפי אושעיה: ועדה שהוקמה במשרד העבודה והרווחה על-ידי מנכ"ל המשרד בדקה את דמי האחזקה למפגרים וקבעה שצריך לשפר את השכר של אם הבית והמנהל.

אפי אושעיה: אבל, השכר של כל העובדים נשאר אותו שכר.

אפי אושעיה: המשמעות, אדוני, היא, שאי-אפשר לגייס אחיות ברמה ואי-אפשר לגייס עובדים אחרים ברמה גבוהה אלא כל העובדים המגויסים הם ברמה נמוכה ביותר, משום שהתשלומים נקבעים על-ידי משרד העבודה והרווחה.

אפי אושעיה: משרד העבודה והרווחה קובע שכר כל כך נמוך, שמשאיר רק את העובדים הזולים והפשוטים, והאחיות ברמה ועובדים אחרים ברמה אינם מתקבלים לעבודה.

אפי אושעיה: הוועדה עסקה בנושא נוסף, בתיקון סטנדרדים.

אפי אושעיה: הוועדה, לצערי הרב, לא מצאה לנכון לתקן את הסטנדרדים הנהוגים במעונות, ודמי האחזקה המשולמים כיום אינם נותנים פתרון לפרמטרים חדשים ומהותיים המשפיעים על בריאותם ושלומם של החניכים.

אפי אושעיה: לדוגמה, אחזקת מזגנים.

אפי אושעיה: אנחנו מדברים היום על מזגנים בבתי-ספר.

אפי אושעיה: יש מקומות שבהם מכניסים מזגנים לגני-ילדים.

אפי אושעיה: זה נכון שלוקחים תשלום מההורים בשביל העניין הזה, אבל בבדיקה שקיימתי מצאתי, שדווקא ההורים של הילדים הללו, גם בגלל ההוצאות הגדולות שיש להם, לא יכולים להשתתף בעלות הזאת, אף שבשבילם זה צורך קיומי.

אפי אושעיה: דבר פשוט כמו ציוד לכיבוי אש – לא מקבלים מימון לעניין הזה וגם לא לאחזקה השוטפת של כיבוי אש.

אפי אושעיה: הגדילו לעשות במסים הנגבים על-ידי הרשויות המקומיות בעבור הזרמת המים לביוב.

אפי אושעיה: זה דבר שהם לא ידעו אותו עד היום.

אפי אושעיה: אדוני השר, אני פונה אליך ממש באופן אישי ומבקש ממך לבדוק את הנושא הזה, משום שהתמוטטות המערכת הזאת תגרום לכך שאותם מפגרים, גם בחסד של אחרים לא יכולים לחיות.

אפי אושעיה: מגיע להם לחיות בזכות, ואני רואה אותם נזרקים לרחובות בלי שהמשפחות שלהם יוכלו להתמודד עמם.

אפי אושעיה: אינני יודע מי צודק בוויכוח הזה, האוצר או משרד העבודה והרווחה.

אפי אושעיה: מה שאני יודע הוא, שקיימת סכנה קיומית קודם כול למפגרים, בוודאי גם למשפחותיהם.

אפי אושעיה: אני אודה לך, אדוני, אם במהלך הדברים תוכל להשיב על העניין הזה במליאה.

אפי אושעיה: תודה.

סאלח סלים: תודה רבה, חבר הכנסת אפי אושעיה.

סאלח סלים: חבר הכנסת עוזי ברעם, בבקשה.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת אליהו גבאי.

עוזי ברעם: בפתח דברי אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת סאלח סלים – –

סאלח סלים: תודה רבה.

עוזי ברעם: – – על בחירתך לסגן יושב-ראש הכנסת.

עוזי ברעם: אני מודה שלא כל אדם שהיה נבחר לסגן יושב-ראש הכנסת הייתי מברך בראשית דברי.

עוזי ברעם: אני חושב שזה תהליך מבורך שעובר על הכנסת, שאיש כמוך, שמייצג מפלגה ערבית-יהודית אבל הרבה יותר ערבית מבחינת ציבור הבוחרים שלה, נבחר להיות סגן יושב-ראש הכנסת, ואני גם מודה לך, חבר הכנסת אפי אושעיה, שבאצילות רוח גילית הבנה גם למניע שהוא הרבה יותר רחב מאשר המניע המפלגתי שלנו בלבד.

אפי אושעיה: אתה לימדת אותי שהסכמים צריך לקיים.

סאלח סלים: אלה דברים לא חדשים במפלגת העבודה.

עוזי ברעם: אני דווקא מתחיל מנקודה אחרת מזו שהעלה קודמי.

עוזי ברעם: אדוני שר האוצר, אתמול בערב השתתפתי בכינוס שבו קיבל הנשיא לשעבר יצחק נבון את פרס דוד בן-גוריון מאגודת דוד בן-גוריון, שבראשה עומדים שמעון פרס וארתור בן-נתן.

עוזי ברעם: אני ישבתי והקשבתי לנאומו של הנשיא לשעבר יצחק נבון, שבו הוא סרטט קווים לאישיותו של דוד בן-גוריון, וחשבתי, שב-1948, כשהיינו צריכים להקים את המדינה, בעיות גדולות עמדו בפנינו, אבל מנהיגות אמיתית, שראתה קדימה, שבדקה כל החלטה לגופה, עמדה בראש המדינה.

עוזי ברעם: האם היום, ב-1998, 50 שנה אחרי הקמת המדינה, באופן מהותי אנחנו במצב פחות מסובך?

עוזי ברעם: אני לא בטוח.

עוזי ברעם: נכון, ישראל התחזקה, היא התקבלה יותר כיצור לגיטימי בקרב חלק ממדינות האזור, אבל עדיין גם בעיות הפנים וגם בעיות החוץ רובצות עלינו.

עוזי ברעם: מה שקורה במדינה הזאת הוא שהיא נעדרת מנהיגות.

עוזי ברעם: היא נעדרת מנהיגות מדינית, משום שהעובדה שלאחר לחצים כבירים הסכים ראש הממשלה לקבל הסדר שכמוהו הוא יכול היה לפני שנה להביא לכנסת אינה מוסיפה שום כבוד למנהיגות המדינית.

עוזי ברעם: אין פה שום ראייה לטווח ארוך.

עוזי ברעם: אני תומך, אדוני שר האוצר, בהסכם, כי אני מאמין שההסכם הזה טוב למדינת ישראל, הוא הרע במיעוטו, ובמיוחד, אדוני השר, הוא טוב לכלכלת ישראל.

עוזי ברעם: אני מאמין, שלך, בקדנציה האחרונה, היה קשה מאוד להיאבק גם עם הנושא של הפסקת התהליך המדיני.

עוזי ברעם: נכון, אני לא הייתי שר אוצר, הייתי שר בממשלה, גם שר תיירות, גם שר פנים, זמן מה שר לענייני דתות, אבל אני השקפתי ממקום מושבי וראיתי איך הנושאים הכלכליים עלו ודהו בגלל הנושא המדיני.

עוזי ברעם: אני זוכר שעשרה ימים לאחר רצח יצחק רבין נסעתי ללונדון ליום אחד.

עוזי ברעם: לא יכולתי לנסוע לזמן ארוך יותר, כי רעייתי, זיכרונה לברכה, היתה באותו זמן במצב קשה מאוד.

עוזי ברעם: נסעתי ליום אחד על מנת לנסות להקים ארגון תיירות אזורי.

עוזי ברעם: ישבו שרי התיירות של מצרים, של ירדן, של קפריסין, של טורקיה, של תוניס ומרוקו וחככו בדעתם איך להקים את הארגון.

עוזי ברעם: דבר ראשון הם החליטו, שמי שינהל את הישיבה יהיה שר התיירות הישראלי.

עוזי ברעם: מי שיעמוד בראש הארגון לטווח קצר יהיה שר התיירות הישראלי.

עוזי ברעם: אני לא ראיתי בזה שבח לעצמי, אלא ראיתי בזה איזו השתלבות אמיתית ואמונה שמשהו יקרה.

עוזי ברעם: אדוני השר, מה נעשה בתחום התיירות בשנים האחרונות?

עוזי ברעם: תקציב משרד התיירות קוצץ בצורה דרסטית כאשר משרד התיירות ויתר על חלק מהדברים העיקריים של הפיקוח על מערכת התיירות, ואל תאמר לי שהכול נובע ממדיניות של שוק חופשי.

עוזי ברעם: אם יהיה שוק חופשי, אדוני השר, מדוע התערב שר התחבורה אתמול בעניין של "אייר קנדה" ולא יהיו לה טיסות כפי שהיא רוצה, והרי מדיניות השמים הפתוחים שאנחנו החלטנו עליה מדברת על תחרות חופשית.

עוזי ברעם: אני חושב שבקדנציה האחרונה אנחנו רואים את הרס התיירות.

עוזי ברעם: ציון 50 שנה למדינה לא עשה כלום, ואני גם לא רואה את שנת 2000 – ביקרתי בנצרת וראיתי איך התחלנו בנושא של נצרת-2000, ואיך הנושא לא מתקדם מספיק ואיך מדינת ישראל לא ערוכה משום בחינה שהיא לקראת שנות האלפיים.

עוזי ברעם: אבל, אני אגיד לך יותר מזה; גם התחזיות הכלכליות בגדול מתבדות.

עוזי ברעם: גם הנאום של נגיד הבנק, שבו הוא הסביר איך הוא נוהג באחריות בשער הריבית – כל משקיף מהצד יראה את הזיגזגים הבלתי-מתקבלים על הדעת, שאין בהם שום מדיניות אמיתית, אבל גם, אדוני השר, בנושאים של צמיחה, שזו בבת עינה של הממשלה הזאת, גם בנושא ההשקעות, שראש הממשלה בא ואמר שההשקעות רק עומדות בתור – כל הדברים האלה הם לא אמת.

עוזי ברעם: אני רואה גם בתחום התיירות איך ההשקעות הולכות ומתכלות, הולכות ולא מוכיחות את עצמן.

עוזי ברעם: אתה, אדוני השר, נמצא עכשיו במצב לא פשוט לנוכח שביתת הסטודנטים.

עוזי ברעם: אני יודע שיש הרבה סקטורים במדינה שנמצאים במצב לא קל, אבל אם אומרים משהו על שינוי סדר העדיפויות, אני מאמין שבשינוי סדר העדיפויות צריכים להקל בהרבה את כניסתם של אנשים צעירים ללימודים האקדמיים.

עוזי ברעם: אני משוכנע, זה נחוץ למדינה.

עוזי ברעם: קודם היותי שר בממשלה הקודמת דיבר יצחק רבין, ראש הממשלה המנוח, על שינוי סולם העדיפויות.

עוזי ברעם: תאמין לי, שבזמן מערכת הבחירות לא האמנתי שהעניין יבוצע.

עוזי ברעם: פתאום ראיתי איזו השקעה יש בתשתיות, איזה בינוי גדול יש, אילו כבישים ואיזו השקעה בחינוך ובתיירות יש.

עוזי ברעם: הדברים האלה הם מאתנו והלאה בממשלה שאתה שר האוצר שלה.

עוזי ברעם: אני קורא לך לנקוט יוזמה גם לגבי שביתת הסטודנטים, כי אתה באמת נמצא בפני גל מחאה ציבורית שהוא על עניין עקרוני שיכול להיות עליו ויכוח.

עוזי ברעם: אבל אני מציע לך להיכנס בעובי הקורה על מנת לפתור את הבעיה.

סאלח סלים: חבר הכנסת עוזי ברעם, תודה רבה.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת אליהו גבאי, ואחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, טוב עשית שסיימת את דבריך בברכה שכל אחד יראה את טובת מעלת חברו.

אליהו גבאי: אני חושב, שגם בהזדמנות זו, כאשר אנחנו עוסקים בקואליציה ובאופוזיציה, חשוב שנצביע לא רק על בעיות וקשיים בתקציב, אלא גם על נקודות אור שהצלחנו להשיג.

אליהו גבאי: בתקופה של זעזועים קשים במדינות העולם במשקים גדולים משלנו, כשכלכלות חזקות משלנו היו במצב של קריסה ובמצב של זעזועים קשים, ידעת להגיב, כבוד השר, בזמן כדי לנווט את המשק ולהביאו לכך שיהיה שקט ורגוע ולא ניגרר אחרי המפלות שהיו במשקים הגדולים מאתנו.

אליהו גבאי: אבל מובן שמדינה כשלנו שקולטת עלייה ומוטל עליה לדאוג למשוחררי צה"ל לא יכולה להרשות לעצמה להגיש תקציב ללא פתרון מלא לבעיות האבטלה.

אליהו גבאי: עם זאת, טוב עשה השר שפינה תקציב גדול מאוד להשתלמויות להסבה מקצועית למקצועות ההיי-טק, כדי לענות על צורכי המשק, שנדרשים בו מהנדסים והנדסאים, ערב השינוי מעבודת ידיים למקצועות היי-טק.

אליהו גבאי: לדעתי, טוב גם עשה השר שצמצם את דמי האבטלה, לגבי אלה אשר ניצלו את הנושא הזה, שנועד לתת עזרה, אלה שמצאו דרך להתחמק מעבודה.

אליהו גבאי: אבל, אדוני השר, לדעתי, בחוק ההסדרים במשק, הקיצוצים שנעשו, בפרט השינויים הנוגעים לקשישים או לוותיקים שבחברה שלנו: קיצוץ בארנונה, קיצוץ באגרת טלוויזיה, כמו גם קיצוץ בנושא של אלה שזקוקים לסיוע משפטי – אלה לא יוסיפו הרבה לתקציב ולא ישנו הרבה, אבל דווקא הם מראים שאנחנו מזלזלים באוכלוסייה הזאת.

אליהו גבאי: טוב היה אילו לא היינו נוגעים בנושא הזה.

צבי הנדל: קצת פתוס.

אליהו גבאי: נושא חשוב, שלדעתי יש בו מסר לאומי ומסר חברתי, הוא הנושא של חינוך לבני ארבע.

אליהו גבאי: לצערי, מנצלים את החינוך לבני ארבע כל מיני גורמים כדי לפתוח כל מיני מסגרות, וזה מחטיא את המטרה של החינוך לבני ארבע.

אליהו גבאי: צריך לעלות מדרגה ולהחיל אותו על כל דורש – חינוך חינם לבני ארבע.

אליהו גבאי: אומנם, יש שכר לימוד מדורג לפי הכנסה לנפש, אבל יוצא שאוכלוסיות באזורים מסוימים מקבלות, כלומר אוכלוסיות מסוימות מקבלות כמעט חינם, ואוכלוסיות של המעמד הבינוני – כל עול החינוך מוטל עליהן.

אליהו גבאי: אדוני השר, אתן לך דוגמה.

אליהו גבאי: התקשר אלי הבוקר אזרח מוכר מאשקלון שמו בוזגלו, ושמו המלא שמור אצלי.

אליהו גבאי: יש לו שתי בנות באולפנא, בן אחד בישיבה תיכונית, בת במוסד להשכלה גבוהה ועוד שני ילדים בחינוך היסודי.

אליהו גבאי: הוא שטח את מר לבו ב-06:15 כדי להגיד לי: אתם יכולים לדבר על ייצוב כלכלה ועל מאזן תשלומים, אבל מה קורה למשפחה ברוכת ילדים שצריכה להוציא 5,000–6,000 שקל לחודש לצורכי חינוך, וזאת בפרט באוכלוסייה ששולחת את ילדיה לפנימיות ולמוסדות חינוך על-תיכוניים כמו ישיבות תיכוניות ואולפנות.

אליהו גבאי: אנחנו חייבים לתת מענה לאוכלוסייה הזו.

אליהו גבאי: אחרת, היא לא תוכל לשאת על גבה את העול הכבד.

אליהו גבאי: אם אנחנו באים להקל עליהם בפרוטות, זה לא יושיע אותם.

אליהו גבאי: חייב להיות פתרון יסודי, כדי לסייע לאוכלוסייה הזאת.

אליהו גבאי: אם לא לכולם, אז לפחות לאלה שנמצאים בפריפריה ואלה שנמצאים בשכונות החלשות של הערים הגדולות – שם יש ציבור גדול מתחת לקו העוני.

אליהו גבאי: אני רוצה להצביע על הפער הקשה שהולך ומתרחב בין העשירים לעניים, כאשר אנחנו שומעים יום-יום על מנהלי בנקים ומנהלי חברות שמשתכרים מעל 100,000, 200,000 ו-300,000 שקל.

אליהו גבאי: מה יגיד האדם שלא גומר את החודש והוא מתחת לקו העוני?

אליהו גבאי: מדוע לא נוכל להעלות קצת את תקרת המס, מ-50% ל-55%?

אליהו גבאי: יש מדינות מתוקנות מאתנו ומבוססות מאתנו – – –

סאלח סלים: הוא הולך להוריד את זה.

אליהו גבאי: ואתה עוד הולך להוריד.

אליהו גבאי: יש מדינות מערביות מתוקנות מאתנו, שהעלו את המס מ-50%, וכלכלתן, ברוך השם, משגשגת.

אליהו גבאי: אין שום סיבה להוריד את תקרת המס ולהיטיב עם העשירים.

אליהו גבאי: אני פונה אליך ומבקש: אלה שמשתכרים סכומי עתק לא מטילים ביצי זהב.

אליהו גבאי: הם מנהלי בנקים.

אליהו גבאי: רק אתמול הפרטנו את הבנקים האלה.

אליהו גבאי: כלומר, חשבנו שבהפרטה הזו תהיה תחרות, אלא שבפועל הם עושים ביניהם קרטלים.

סאלח סלים: בבקשה לסיים.

אליהו גבאי: לכן, יש לשים יד על הנושא, אם אלה מנהלי חברות, מנהלי בנקים או אפילו חברות ממשלתיות, למשל חברות שאינן פרטיות כחברת החשמל.

סאלח סלים: בבקשה לסיים.

אליהו גבאי: אדוני השר, אני מבקש: הדחייה של חוק חינוך חובה היא ירידת מדרגה במערכת החינוך שלנו.

אליהו גבאי: גם אם אתה רוצה לדחות, תדחה אותו לתקופה מוגבלת ולא עד שנת התשס"ד, כפי שכתבת כאן: "במקום 'התשס"א' יבוא – – –".

אליהו גבאי: תפעיל חלק ממנו באזורים מסוימים.

אליהו גבאי: אי-אפשר לבוא ולדחות במחי יד את הנושא של יום לימודים ארוך.

סאלח סלים: תודה רבה.

אליהו גבאי: אני, כמובן, גם ער לבעיה ומברך על דברים שהשר מצא לנכון לעשות – השירותים החברתיים לא ירדו אלא אף עלו.

אליהו גבאי: גם על זה אני מברך את השר.

אליהו גבאי: אני מבקש מאדוני השר, תמצא מענה לפער ההולך ומתרחב בין העשירים לעניים.

אליהו גבאי: אני מברך אותך על הדברים שעשית עד עכשיו.

סאלח סלים: תודה רבה.

אליהו גבאי: נוסף על כך, אל תיגרר אחרי הריבית שקובע נגיד בנק ישראל.

אליהו גבאי: אני אומר לך, שההעתקה שהוא מעתיק ממדינות גדולות ומעצמות כלכליות אינה מתאימה למדיניות הכלכלית של מדינת ישראל.

סאלח סלים: חבר הכנסת אליהו גבאי, תודה רבה.

אליהו גבאי: לא כל פעם הוא ישים את ידו על מדיניות הריבית.

אליהו גבאי: זה יביא כאן למיתון.

אליהו גבאי: לכן, צריך למצוא עוד כלים מתאימים כדי לטפל בנושא האינפלציה, ולא להסתפק רק במדיניות הזו של העלאת הריבית.

אליהו גבאי: זה לא יושיע אותנו.

אליהו גבאי: אם נצליח בשנה זו לצמצם את הפערים בין העשירים לעניים, לעלות מדרגה בנושא חינוך – זה יהיה שכרנו.

אליהו גבאי: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת אליהו גבאי, תודה רבה.

סאלח סלים: עתה, חבר הכנסת חגי מירום.

סאלח סלים: אחריו – חברי הכנסת נסים זוילי ורפיק חג'-יחיא.

אלי גולדשמידט: – – –

סאלח סלים: זה מה שרשום אצלי.

סאלח סלים: שני חברי הכנסת שהזכרתי את שמותיהם לא נמצאים באולם.

סאלח סלים: חבר הכנסת חגי מירום, בבקשה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, הרשה לי לברך אותך לרגל המינוי לסגן יושב-ראש הכנסת.

חגי מירום: אני רואה בזה התקדמות יוצאת מן הכלל של הכנסת למען שוויון בחברה הישראלית.

חגי מירום: אני מברך אותך בהצלחה.

סאלח סלים: תודה רבה.

חגי מירום: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לא אתה, כבוד השר נאמן, המצאת את חוק הסדרים במשק המדינה, אבל אתה יודע היטב עד כמה העניין הזה הוא לזרא לנו ועד כמה אנחנו שוללים את החוק הזה, את הפטנט הרע הזה של הבאת שורה ארוכה של חוקים.

חגי מירום: ועוד מעט אני אספר כאן לכנסת, ואולי לציבור הקטן שרואה אותנו בטלוויזיה, כמה חוקים מעורבים פה בתוך הסיפור הזה של השנה הזאת.

חגי מירום: הזמנו אותך לוועדת הכנסת על מנת לשוחח על העניין הזה.

חגי מירום: גם יושב-ראש הכנסת, בחוכמתו, ביקש ממך להימנע מחקיקה גורפת של חוקי הסדרים שהם נלווים לחוק התקציב, ועל-ידי כך שמים לאל את חוק התקציב, כפי שהוא צריך להיות.

חגי מירום: והנה, אני רוצה לספר כאן לחברי הכנסת, הצעת החוק הזאת, המוגשת כאן לפנינו, יש בה יותר מ-30 הצעות חוק שונות ומשונות אשר נלוות לה.

חגי מירום: זה פשוט לא ייאמן באיזו ציניות – – – חבר הכנסת רענן כהן, בוא תקשיב רגע אלי.

רענן כהן: בסדר, כבודו.

חגי מירום: זה פשוט לא ייאמן באיזו ציניות האוצר מנצל את ההזדמנות החגיגית הזאת על מנת להביא חקיקות שונות, והשנה יש כאן גם פטנט חדש – חוק מסכל חקיקות שנחקקו כאן לא מזמן.

חגי מירום: אלה כבר אלמנטים חדשים, שאנחנו לא מכירים.

חגי מירום: הכנסת חוקקה חוקים, ועכשיו מגיע החוק והוא הופך – אני קראתי לו "חוק בהזדמנות חגיגית זו", עכשיו אני רוצה לומר: חוק ההסדרים הפך לחוק לסיכול חקיקה קודמת בכנסת.

חגי מירום: הנה, חבר הכנסת רענן כהן יזם בעצמו, העלה במשך שנים, את חוק האזרחים הוותיקים, נאבק את מאבקם הצודק של האזרחים הוותיקים במדינת ישראל.

חגי מירום: בהבל קולמוס, בתוך החוק הזה מביאים את הביטולים של חקיקה, שאגב כבר שונתה פעם אחת בכנסת, ובאנו אל הכנסת, שוב חבר הכנסת רענן כהן, ואמרנו: לא ניתן, והחזרנו את זכויותיהם של האזרחים הוותיקים לספר החוקים.

חגי מירום: והנה, שר האוצר, אתה מגיע, ובאי-כיבוד רצון הכנסת והחלטות הכנסת, מכניס שוב ביטולים פנימה לתוך החוק הזה.

חגי מירום: זה לא הסוף, חבר הכנסת רענן כהן, קחו את חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

חגי מירום: חוק ביטוח בריאות ממלכתי קבע אמות מידה שהכנסת היתה סבורה שצריך לקבוע אותן.

חגי מירום: בשנה שעברה, אדוני השר, גירשנו אתכם, סליחה על הביטוי.

חגי מירום: מובן שאני מאוד מעריך אותך, אבל הכנסת אמרה לאוצר: לכו הביתה, אל תביאו לנו את השינויים שאתם מביאים בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

חגי מירום: או.קיי., העקשנות שלכם ראויה לשמה והנחישות שלכם ראויה לשמה.

חגי מירום: והנה, אתם באים השנה עם חוק שלם של בריאות, איפה?

חגי מירום: בחוק הסדרים במשק המדינה.

חגי מירום: זה לא ייאמן, זה חוק מהותי, זה חוק רציני.

חגי מירום: אלה שאלות שקובעות זכויות של אנשים.

חגי מירום: השאלה הסוציאלית אם ביטוח הבריאות מספק לך סל כזה או אחר, השאלה אם אתה משלם לרופא או לא משלם לרופא, דברים שהכנסת – הרי הררים של דיונים התקיימו בוועדות, במליאה ושוב בוועדות.

חגי מירום: חוק הסדרים במשק המדינה, חוק נלווה לחוק התקציב – "טראח" וזה עובר.

חגי מירום: אני רוצה לקרוא פה את שמות החוקים שמופיעים בתוך החוק הזה: חוק הרשויות המקומיות, שכר וגמלאות, תכנון ובנייה, ניירות ערך סחירים, משק המים, גז לשימוש ביתי, תחבורה ציבורית, הצמדה למדד, ביטוח לאומי, בריאות – כפי שאמרתי, חוק שלם מגולם פה בפנים.

חגי מירום: יש פה סעיף שונות.

חגי מירום: אתה פותח את סעיף שונות, אתה חושב שמדובר במשהו קטן.

חגי מירום: ארגון, פיתוח ופיקוח על עבודה, חוק ההסכמים הקיבוציים גם הוא פה, חוק שירותי תיירות פה, חוק רשות נמלים, חוק האזרחים הוותיקים, לא ייאמן.

חגי מירום: יש פה גם סניגוריה ציבורית, יש פה גם סיוע משפטי, יש פה יום חינוך ארוך, יש פה דמי מים.

חגי מירום: נדמה לי שהדיור הציבורי גם הוא מתחבא פה בפנים.

רענן כהן: גם פה.

חגי מירום: חקיקה טרייה, טרייה, מה זה טרייה.

חגי מירום: רק עכשיו גמרנו לחוקק את זה.

חגי מירום: דוחים את זה עוד לשלוש שנים, מתוך תקווה שזה לא יתקיים, ובכך מסכלים בעצם את כוונת הכנסת.

חגי מירום: ובכן, מדובר פה לא בחוק הסדרים במשק המדינה, אלא בחוק לסיכול החלטות שהאוצר אינו חפץ בהן.

חגי מירום: זה חוק הסדרים במשק המדינה.

חגי מירום: ואני אומר לך, אדוני שר האוצר, לסיכום דברי, כי אני רואה שהגעתי לקצה זכות הדיבור שלי.

רענן כהן: תמשיך לדבר על חשבוני.

חגי מירום: חבר הכנסת רענן כהן, אני אומר לך – לא דיברתי על חוק הבזק, על חוק הגליל, על חוק פיצוי נפגעים ועל אסונות טבע.

חגי מירום: זה לא ייאמן מה שהם הכניסו כאן.

חגי מירום: אין כאן חקיקה סוציאלית, אין כאן חקיקה לשוויון חברתי למגזר הערבי והדרוזי, שכל כך הרבה ביקשנו שתהיה בחוק.

חגי מירום: אין פה חקיקת סעד ורווחה, אין יזמות, אין שום דבר.

חגי מירום: יש איך להטיל מיסוי עקיף על תושבי מדינת ישראל ואיך לבטל שורה של חוקים שהכנסת – – – לפעמים אני חושב, אדוני השר, למה אנחנו יושבים פה שנה שלמה ומחוקקים, אם בסוף יבוא שר האוצר ויגיד: כנסת נכבדה, לא רוצים את כל מה שחוקקת כאן?

חגי מירום: אני מבטיח שיהיה מאבק גדול מאוד, לא ניתן לחוק הזה לעבור.

חגי מירום: יתירה מזו, אם החוק הזה עובר היום כאן, אני כמובן אבקש להעביר אותו לוועדה – נראה, נחשוב, אני יודע, אולי לוועדה לטיפול בנגע הסמים או משהו כזה – על מנת שזה ירד לוועדת הכנסת לדיון בשאלה לאן זה יעבור, ושם נפצל את החוק הזה לשלושים ועדות בתוך הכנסת, כדי שכל ועדה תוכל לדון ברצינות בחוק הזה, כפי שצריך לדון בו.

סאלח סלים: תודה רבה.

רענן כהן: יש לי שאלה.

חגי מירום: אם היושב-ראש מרשה.

סאלח סלים: הזמן שלו תם.

רענן כהן: אתה יודע למה דוחים – – – כנראה שר האוצר וראש הממשלה יודעים שבעוד שנתיים הם מסיימים את תקופתם, הם אומרים – – –

חגי מירום: נתת להם שנתיים.

חגי מירום: אני מציע לך להתייעץ עם מישהו, כשאתה מבטיח להם שנתיים.

חגי מירום: תודה רבה, אדוני.

סאלח סלים: תודה רבה לחבר הכנסת חגי מירום.

סאלח סלים: חבר הכנסת נסים זוילי, בבקשה.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא, ואחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

נסים זוילי: ראשית, אני רוצה לברך אותך עם בחירתך לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

נסים זוילי: לכבוד גדול הוא לנו, כמי שמייצג מרכיב כל כך חשוב בחברה הישראלית, שמעכשיו תנהל את הישיבות שלנו.

בנימין אלון: לא שומעים.

נסים זוילי: אני בירכתי את חבר הכנסת סאלח סלים.

נסים זוילי: אדוני שר האוצר, מדיניות כלכלית נבחנת לא רק לפי הכוונות שלה, אלא לפי התוצאות שלה.

נסים זוילי: אני מוכרח להודות, שנמניתי עם אלה שתלו בך הרבה מאוד תקוות עם התמנותך לתפקיד, בגלל התכונות שזיהיתי בך, גם כמנהיג וגם כאדם.

נסים זוילי: היום, אתה לעצמך, חייב לעשות פסק זמן ולבחון איפה היעדים שהצבת לך ואיפה אנחנו נמצאים היום.

נסים זוילי: אתה חייב לבחון לעצמך באיזו מידה המדיניות הכלכלית באמת נשארה מכשיר להשגת יעדים חברתיים.

נסים זוילי: מדיניות כלכלית היא לא מדיניות שעומדת בפני עצמה.

נסים זוילי: אנשים שעושים לעצמם חיים נוחים מפרידים בין המערכות הכלכליות לבין המערכות החברתיות – אני מדבר על המקרו של המדינה – הם עושים עוול לנושא, הם עושים עוול בגישה זו, ובסופו של דבר מגיעים לתוצאות שלא תמיד אנחנו יכולים להתברך בהן.

נסים זוילי: אדוני שר האוצר, אני רוצה להעיר עוד הערה אחת לגבי התפיסה הכוללת.

נסים זוילי: משברים לא נפתרים על-ידי כך שמתעלמים מהם.

נסים זוילי: אתה לא יכול להרשות לעצמך, כשר אוצר, לא לקחת את ראש הממשלה ואת כל השרים הבכירים ולהתמודד עם משבר ברמה של משבר הסטודנטים.

נסים זוילי: אתה לא יכול לחשוב, שעל-ידי כך שאתה מתעלם מהם, שאתם לא נפגשים אתם, שאתם לא משוחחים אתם, שאתם חושבים שזה יעבור להם כיוון שהם חבר'ה צעירים ואולי אין להם כוח מספיק כדי לארגן, הנושא ייפתר מעצמו.

נסים זוילי: אין מצב כזה.

נסים זוילי: עם משברים מתמודדים, גם כשזה קשה וגם כשאתה מאמין במאת האחוזים בצדקתך – אני לא מסכים אתך, אבל אני בטוח שאתה מאמין בזה – וגם כשאתה בטוח במאת האחוזים שהסכמים צריך לכבד, וגם אני חושב שהסכמים צריך לכבד, אבל כשאתה יודע שאת הבעיה שמעלים היום 100,000 סטודנטים, לא יכול לפתור בורר.

נסים זוילי: אתה יודע את זה, מה הוא יברר?

נסים זוילי: אתה יכול לתת לבורר, מכובד ככל שיהיה, לנסות ולהתמודד עם פערים קיימים בינך, כשר האוצר ובין הממשלה, לבין תביעות הסטודנטים?

נסים זוילי: אתה לא מבין שמתחייב שינוי במדיניות?

נסים זוילי: הרי אנחנו עברנו את כל השלבים האלה אחד לאחד.

נסים זוילי: נדמה לי שעברו קצת למעלה מ-20 שנה מאז הונהג לימוד חינם בבתי-הספר התיכוניים.

נסים זוילי: אינך חושב שאחרי דור שלם הגיע הזמן שנעלה מדרגה כמדינה?

נסים זוילי: עם הקמת המדינה התחלנו בבתי-ספר עממיים.

נסים זוילי: עלינו מדרגה.

נסים זוילי: עברו 20 או 25 שנה.

נסים זוילי: הרי היום אדם שיוצא ממערכת החינוך בלי תואר אקדמי הוא כמעט אינו מסוגל להשתלב בחברה הישראלית או במערכות הכלכליות המתקדמות.

נסים דהן: אפשר לשאול שאלה?

נסים דהן: ברשותך, אדוני היושב-ראש.

סאלח סלים: בבקשה.

נסים דהן: אני מסכים עם כל מה שאמרת, אבל האם חוק חינוך חובה, ליתר דיוק יום לימודים ארוך, איננו בעדיפות גבוהה יותר?

נסים זוילי: אם תשאל אותי לעדיפויות שלי, אינני חושב שחוק יום חינוך ארוך הוא בעדיפות יותר גבוהה מבחינתי למשל מחינוך חובה חינם מגיל שנתיים.

נסים זוילי: אני באמת חושב שצריך להתמקד בשני מרכיבים במערכת החינוך: 1.

נסים זוילי: הגיל הרך; 2.

נסים זוילי: החינוך האקדמי.

נסים זוילי: אלה שני המרכיבים.

נסים זוילי: שעה אחת יותר או פחות בבית-הספר – זה לא קובע את העתיד של הילד.

נסים זוילי: אבל להכניס ילד, בעיקר ממשפחות שמתקשות ומשכבות חלשות באוכלוסייה, מגיל שנתיים למערכת החינוך, זה לבנות אותו לעתיד נכון.

נסים זוילי: אנחנו יודעים שהגילים האלה, גילי שנתיים עד חמש שנים, ואפילו יותר מוקדם, בהם נקבעת במידה רבה דמותו או יכולתו של הילד.

נסים זוילי: לכן אם שואלים אותי לעדיפות שלי, הייתי מתמקד בגיל הרך והייתי מתמקד בחינוך האקדמי ופחות ביום חינוך ארוך.

נסים זוילי: שאלת, אז עניתי.

נסים זוילי: אבל, אני רוצה לחזור לשר האוצר.

נסים זוילי: אני פונה אליך מעל הבמה הזאת.

נסים זוילי: הדיונים על התקציב יכולים להתקיים והם ימשיכו להתקיים.

נסים זוילי: אנחנו שמחים שאתה משתתף אתנו.

נסים זוילי: אבל תקדיש כמה שעות להקשיב לסטודנטים, לא להצהרות בטלוויזיה.

יובל נאמן: חבר הכנסת זוילי, אני לא נוהג לקרוא קריאות ביניים, אבל פשוט העובדות הן אחרות.

יובל נאמן: נפגשתי אתם כמה פעמים.

נסים זוילי: לא, אני מדבר על ימים אלה.

נסים זוילי: אני יודע שנפגשת אתם לקראת השביתה הגדולה הזאת, ואסביר לך למה.

יובל נאמן: אין צורך בשביתה כדי להיפגש אתי.

יובל נאמן: דלתי פתוחה לכולם.

יובל נאמן: זו היתממות.

נסים זוילי: אדוני שר האוצר, אני באמת מאוד מעריך את הגישה שלך, ואני רוצה שתדע, כולנו נפגשנו עם ארגוני הסטודנטים.

נסים זוילי: חלק מאתנו מצדיקים יותר את המאבק שלהם וחלק מאתנו מצדיקים פחות.

נסים זוילי: זה לא חשוב.

נסים זוילי: אני חושב שהתביעה הבסיסית שלהם היא נכונה.

נסים זוילי: איך מדינת ישראל מתחילה להיערך לחינוך חינם במערכות האקדמיות – זה בדיוק התפקיד שאתה צריך לקחת על עצמך היום, ואתה צריך לדעת שהמאבק הזה לא יסתיים בטוב.

נסים זוילי: הוא לא יסתיים בטוב כי הסטודנטים אינם מתכוננים לוותר.

נסים זוילי: הם מעולם לא הצליחו להגיע לרמת ארגון כזאת, משום שמה שדוחף אותם זו תחושת הצדק הפנימי שלהם.

נסים זוילי: כשהם מרגישים שהם צודקים הם נלחמים.

נסים זוילי: והם אינם יכולים היום לרדת מהמאבק הזה.

נסים זוילי: אני לא יודע עד כמה אתה יכול במסגרת שבנית לעצמך ללכת לקראתם, אבל תאמין לי שאני יודע, שמצאת מקורות כספיים כשרצית לדברים שאולי אני הייתי נותן להם פחות חשיבות, ומצאת את המקורות הכספיים, ואתה יודע שאם תחליט החלטה עקרונית להעלות שלב אחד, לא עד הסוף, להעלות שלב אחד, כדי להוכיח לעולם כולו ולציבור ההורים ולציבור הסטודנטים שיש גישה אחרת, אתה מסוגל למצוא גם בתקציב הלחוץ הזה את המקורות הנחוצים כדי להתמודד עם המשבר.

סאלח סלים: תודה רבה.

סאלח סלים: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אחריו – חבר הכנסת אבנר חי שאקי, ואחריו – חבר הכנסת שמעון פרס.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, רבותי חברי הכנסת, קודם כול תרשה לי לברך אותך.

אלי גולדשמידט: זו פעם ראשונה שאני עולה על הדוכן כשאתה מכהן כיושב-ראש הישיבה, ואני בטוח שתעשה חיל בתפקידך.

נסים דהן: תשתדל שהוא לא יוציא אותך.

אלי גולדשמידט: אתמול, בפתיחת הישיבה בכנסת, כאשר עלה שר האוצר על הדוכן, אני עשיתי מעשה שבדרך כלל איני נוהג לעשות אותו.

אלי גולדשמידט: קודם כול, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, ואם שר האוצר נפגע ברמה האישית מהעובדה שקטעתי את דבריו ולא אפשרתי לו בתחילת הישיבה לדבר באופן שוטף, אני ברמה האישית בוודאי מתנצל.

אלי גולדשמידט: אני גם נענשתי, קיבלתי שלוש קריאות, כרטיס אדום, ויצאתי החוצה.

אלי גולדשמידט: יצא לי גם לשוחח עם שר האוצר אחרי הישיבה, כשנפגשנו ליד הכניסה לכנסת.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר לשר האוצר, אנחנו היינו אצל הסטודנטים בחוץ וגם שמענו את הסטודנטים אצלנו בסיעת העבודה.

אלי גולדשמידט: אני גם יודע שהם נפגשו עם יושב-ראש סיעת הליכוד, חבר הכנסת מאיר שטרית.

אלי גולדשמידט: באמת, לא הייתי הופך את הנושא של הסטודנטים לנושא שהוא בבחינת ניגוח פוליטי בין האופוזיציה לבין הקואליציה.

אלי גולדשמידט: מקובל עלי לחלוטין שהסטודנטים הם כל החברה הישראלית, מיוצגים אצלם כל הדעות, כל הזרמים, כך שבאמת אינני רוצה להפוך את זה לכלי ניגוח פוליטי.

אלי גולדשמידט: גם שמעתי את ההסבר שלך, אדוני, מעל הדוכן על נושא הבוררות, המסלול הקבוע באותו הסכם, ובצדק אמרת שהממשלה שלנו, שאנחנו היינו חברים בה, חתמה עליו לפני כמה שנים.

אלי גולדשמידט: אבל, אני חושב שיש מצבים במשק בכלל ובחברה, שבהם המענה הפורמלי איננו מענה מספיק.

אלי גולדשמידט: אין בו כדי לפתור את הבעיה.

אלי גולדשמידט: והבעיה, אדוני שר האוצר, לא תיפתר כנראה באמצעות הליך הבוררות, ואני יודע מי השופט שאמור להיות בורר ואני חושב שהוא שופט מצוין.

אלי גולדשמידט: הוא היה שופט מעולה ומבריק כשופט בית-המשפט המחוזי בתל-אביב, השופט שטרוזמן.

אלי גולדשמידט: נושאים מהסוג הזה, גם אם הוסכם עליהם שייפתרו בדרך משפטית, לא הדרך המשפטית היא הדרך לפתור אותם.

אלי גולדשמידט: אדוני, האוניברסיטאות בדרך כלל ממוקמות באזורים ששכר הדירה בהם גבוה מאוד – ואינני מדבר על המכללות שנמצאות בפריפריה הרחוקה יותר, כמו באזור שלי ובמקומות אחרים.

אלי גולדשמידט: אם אנחנו מדברים על האוניברסיטה בירושלים, על שתי האוניברסיטאות בתל-אביב, גם על האוניברסיטה בבאר-שבע, על האוניברסיטה בחיפה ועל הטכניון, הן שוכנות במקומות ששכר הדירה בהם גבוה מאוד.

אלי גולדשמידט: אנחנו רואים מה שקרה רק בשבועות האחרונים – סטודנט שתכנן להוציא סכום מסוים לחודש לתשלום שכר דירה, פלוס מינוס, פתאום בבת-אחת קפץ לו הסכום.

אלי גולדשמידט: הוא לא איש עסקים, הוא לא ספקולנט, הוא לא יושב מול חדר העסקאות בבנקים כדי להמר בדולר או במארק או בין.

אלי גולדשמידט: הוא לא לוקח הלוואות מימון ביניים, הוא לא עושה ארביטראז', הוא בסך הכול סטודנט שצריך לממן את חייו באותו מקום באמצעות שכר דירה.

אלי גולדשמידט: ואותו שכר דירה קפץ לו בעשרות אחוזים כיוון ששכר הדירה במדינת ישראל צמוד לדולר.

אלי גולדשמידט: הרי אלה דברים שאתה יודע אותם ואתה מודע להם, וכל המשק סובל מהם.

אלי גולדשמידט: אבל מי שסובלים הכי הרבה מהדברים האלה הם אותם אנשים שיכולתם הכלכלית בתקופה שבה הם סטודנטים מוגבלת.

אלי גולדשמידט: אני הייתי סטודנט למשפטים.

אלי גולדשמידט: אני זוכר.

אלי גולדשמידט: זו תקופה קשה.

אלי גולדשמידט: מי שלא ממומן באופן מסיבי על-ידי משפחתו, זו תקופה מאוד לא פשוטה.

אלי גולדשמידט: כסטודנט למשפטים גם הלכתי לעבוד, וזה היה קשה.

אלי גולדשמידט: נדמה לי שגם אתה עשית את זה בתור סטודנט למשפטים.

אלי גולדשמידט: זה קשה מאוד.

אלי גולדשמידט: אני באמת מנסה להגיד את הדברים האלה בדרך של נועם הליכות ולא בצורה שעשיתי זאת אתמול בישיבה; אני חושב שחשוב מאוד שתהיה פגישה לא במובן של "דלתי תמיד פתוחה", ואנחנו יודעים שדלתך תמיד פתוחה, אלא פגישה אמיתית, שמנסה לברר את הנושא המהותי שמציק לסטודנטים.

אלי גולדשמידט: כי אני אומר לך, הפעילות של הסטודנטים, השביתה וההפגנות לא ייגמרו בדרך המשפטית המוסכמת של הבוררות.

אלי גולדשמידט: אתה יודע זאת.

אלי גולדשמידט: אני גם רוצה לומר, שתופעה כזו שכל הסטודנטים בארץ מתאחדים סביבה – ובאמת התרשמתי אתמול מההפגנה שלהם; אני לא זוכר זה שנים רבות הפגנה כזו של סטודנטים, פעילות מאורגנת כזו עם אווירה של התלהבות, של רצון.

אלי גולדשמידט: בדרך כלל אמרנו על הסטודנט הישראלי שהוא לא כמו עמיתו, הסטודנט הצרפתי, הסטודנט האמריקני.

אלי גולדשמידט: הוא יותר ישנוני.

אלי גולדשמידט: אנחנו לא הלכנו להפגנות כשהיינו סטודנטים.

אלי גולדשמידט: הסטודנטים האלה מזכירים את הסטודנטים של פריס 1968.

אלי גולדשמידט: אני לא יודע מה יצא מזה.

נסים דהן: חסר להם ג'ינג'י אחד בראש.

אלי גולדשמידט: כן, חסר דניאל כהן-בנדיט.

אלי גולדשמידט: אולי יהיה לנו דניאל כהן-בנדיט שלנו.

אלי גולדשמידט: והם שינו את פני אירופה; יש כאלה שרוצים להגיד לטובה, יש כאלה שרוצים להגיד לרעה.

אלי גולדשמידט: היום, בממשל של שרדר בגרמניה, חלק מהאנשים, והיום הם בני 50 ו-60, שהולכים לקבל תפקידים מרכזיים בממשלת גרמניה, הם אנשים שהיו אז במרד הסטודנטים, לרבות יושקה פישר, מנהיג הירוקים, שהולך להיות שר החוץ הגרמני.

אלי גולדשמידט: זה לא ייגמר כך.

אלי גולדשמידט: אני חושב שחשוב שתיפגש אתם בצורה רצינית, וגם שראש הממשלה לא יטיל את כל העול עליך.

אלי גולדשמידט: לפעמים אני חושב, ובזה אני מסיים, שראש הממשלה יודע שיש לו שר אוצר עם כתפיים מאוד רחבות, והוא משתחרר מהרבה מאוד דברים.

אלי גולדשמידט: אני חושב שיש נושאים שראש הממשלה צריך להיכנס אליהם כמו שהוא נכנס ב"וואי פלנטיישן" במשך תשעה ימים.

נסים דהן: הכניסו אותו.

אלי גולדשמידט: הכניסו אותו.

אלי גולדשמידט: אז פה, ראוי שהוא יכניס את עצמו לנושא של הסטודנטים, לנושא של הבריאות, לנושא של החינוך, לכל הנושאים האלה שכל כך מטרידים את הציבור הישראלי; ייתן לך סיוע ויעשה בתקציב המדינה סדר עדיפויות יותר נכון מסדר העדיפויות המוצע, ואולי אז ייפתרו גם בעיית הסטודנטים, לפחות בחלקה, גם בעיית הבריאות וגם בעיות אחרות.

אלי גולדשמידט: אני מודה לך מאוד.

סאלח סלים: תודה לחבר הכנסת אלי גולדשמידט.

סאלח סלים: חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

סאלח סלים: אחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אפתח במסכת ברכות שמתחייבת.

אבנר-חי שאקי: סגן היושב-ראש נבחר זה עתה, מר סאלח סלים, אני מאחל לך כל ההצלחה בתפקיד.

אבנר-חי שאקי: נהניתי לשמוע שתעשה כמיטב יכולתך לאיזון ולשוויון.

אבנר-חי שאקי: אין ערכים גדולים משני אלה.

אבנר-חי שאקי: יישר כוחך, ובעזרת השם נצליח ליצור בבית הזה אווירה מצוינת.

אבנר-חי שאקי: אחר כך – לידידי מר לייזרזון, שהצטרף לכנסת מטעם יהדות התורה במקומו של הרב גפני.

אבנר-חי שאקי: הרב גפני עשה עבודה נפלאה, ואני בטוח במר לייזרזון שימשיך במסורת הנפלאה של הרב גפני.

אבנר-חי שאקי: הוא ידוע כאיש ציבור שתרם רבות להווי הדתי בישראל, לעולם התורה, לעולם הישיבות ולחיזוק האחדות בין דתיים לחילונים בעם היהודי.

אבנר-חי שאקי: על כך תבורך.

אבנר-חי שאקי: לכנסת ניתוסף כוח הראוי לברכה.

אבנר-חי שאקי: אדוני השר, אין לי צל צלו של ספק, מה שרבים אולי אינם יודעים – שכאשר באת לכאן, באת כדי לתרום אובייקטיבית.

אבנר-חי שאקי: שואלים אותי לא אחת בסיעה או במקום אחר; הוא לא שייך למפלגה, הוא לא מחויב בהחלטות מפלגה.

אבנר-חי שאקי: אולי זה חיסרון במובן מסוים, אבל זה יתרון גדול.

אבנר-חי שאקי: שיקוליך אובייקטיביים, ואני לא הטלתי לרגע, ואינני מטיל גם היום, צל צלו של ספק שאתה עושה הכול כדי שהכלכלה הישראלית תהיה יציבה, במיוחד בעקבות הזעזועים הפוקדים את המשק העולמי בדרום-מזרח אסיה, שהתפשטו מאוחר יותר גם לרוסיה ומשם התפשטו לברזיל, לדרום-אמריקה.

אבנר-חי שאקי: כל כוונתך הטובה היא לעשות שישראל לא תיפול קורבן לאותו זעזוע עולמי, שכנראה קשה לבלום אותו.

אבנר-חי שאקי: בסך הכול, ודאי שהצלחת עד היום בכמה תחומים, ואכן אין ספק שריסון האינפלציה הוא אחד ההישגים הגדולים של השנה האחרונה.

אבנר-חי שאקי: אין ספק שמדיניות האיפוק שלך באה כדי למנוע שירושה לא טובה שהשאירה הממשלה הקודמת תפגע קשה יותר משהיא כבר פגעה.

אבנר-חי שאקי: ובסך הכול, ודאי שיש לברך על המגמות המצוינות שלך.

אבנר-חי שאקי: ברשותך, אני רוצה לייחד דברים לנושא החברתי, שהוא בעיני ראשון במעלה.

אבנר-חי שאקי: אני הגעתי לחיים הציבוריים דרך הנושא החברתי, כסטודנט שלא מצא כסף כדי לשלם שכר דירה, דבר שחייב אותי קרוב לשלושה חודשים לישון על הספסל האחורי באוטובוס "אגד" בתחנה המרכזית בירושלים.

אבנר-חי שאקי: אז למדתי שלא לפחד משום קושי, משום מכשול, ואני גאה בזה.

אבנר-חי שאקי: אני חושב ששלושה חודשים אלו עיצבו אותי יותר מכל דבר אחר בחיי.

אבנר-חי שאקי: משום כך אני רוחש אהדה קבועה לציבור הלומד באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה הגבוהה, גם במוסדות הישיבות הגבוהות, כמובן.

אבנר-חי שאקי: אני תומך בעיקרון בכך, שהמדינה שלנו, שהיא מדינת עם הספר, עם ספר הספרים, תמשיך להיות ברמה אקדמית השכלתית טכנולוגית גבוהה ביותר.

אבנר-חי שאקי: לשמחתנו הגדולה יש לה הישגים מזהירים בתחום המדע, הישגים מזהירים בתחום הטכנולוגיה, וחשוב להמשיך את זה.

אבנר-חי שאקי: עם זאת, אני מזכיר שני דברים שלא מצאתי אצל רבים מחברי.

אבנר-חי שאקי: האחד, אינני רוצה שההקלות שתהיינה וההנחות הגדולות או הפטורים יהיו אוניברסליים.

אבנר-חי שאקי: אוניברסליות, זה ערך גדול.

אבנר-חי שאקי: היהדות היא לאום והיא אוניברסלית.

אבנר-חי שאקי: בפרשת בראשית נאמר: בצלם אלוקים ברא את האדם.

אבנר-חי שאקי: אבל יש גם מעמד לעם ישראל, שהוא נבחר על-ידי הבורא.

אבנר-חי שאקי: להבדיל מן הנושא, אבל ודאי ששייך גם כאן לומר: חשוב שכל אדם בישראל יזכה להגיע להשכלה גבוהה.

אבנר-חי שאקי: אבל אם הוריו ואמצעיו הם כאלה שיכולים לאפשר לו, אינני רואה מדוע מדינת ישראל חייבת לממן.

אבנר-חי שאקי: להיפך, אני קורא לאלה המסוגלים לשלם: אנא, עשו זאת כדבר פעוט מבחינת

אבנר-חי שאקי: כם ואפשרו לעשירונים הנמוכים להשתחרר אולי כליל.

אבנר-חי שאקי: רק כך נגיע לאיזון ולכך שאפשר יהיה לומר שהאוניברסיטאות והמכללות פתוחות בפני כל דורש.

אבנר-חי שאקי: דבר שני שאני רוצה לומר למנהיגים – אני מברך אותם על המאבק.

אבנר-חי שאקי: המאבק הוא צודק.

אבנר-חי שאקי: אבל אני שומע דברים צורמים על הישיבות, כביכול שם לומדים חינם ופה לא.

אבנר-חי שאקי: לימוד התורה הוא חובה והוא מצווה על-פי תורת ישראל – "והגית בו יומם ולילה".

אבנר-חי שאקי: לא עושים טובה למי שלומד תורה, הוא עושה טובה לעם ישראל בזה שהוא מקדיש עצמו לתורה.

אבנר-חי שאקי: אני מסכים שמי שרק נקרא כך ואיננו עושה כך, יטפלו בו כראוי.

אבנר-חי שאקי: לכן אני בעד ישיבה עם השובתים, כדי לנסות ולמצוא דרך.

אבנר-חי שאקי: דיברתי עם ידידי שר החינוך והתרבות והצעתי לו את עניין ההלוואות לטווח ארוך, כדי שאפשר יהיה לשלם אותן אחרי שהסטודנט יהפוך לאדם מועסק, בעל אמצעים, ואז לא יהיה קשה לו להחזיר.

אבנר-חי שאקי: זה מקובל בהרבה מקומות.

אבנר-חי שאקי: אבל בינתיים יש לבוא לקראת החלק החלש, אותה אוכלוסייה חלשה, אותם סטודנטים שאפשר בקלות להוכיח את אי-יכולתם האובייקטיבית לעמוד בכל התנאים הללו ובכל ההוצאות הללו.

אבנר-חי שאקי: בקצרה כמה נושאים נוספים.

אבנר-חי שאקי: דבר ראשון, חינוך חינם לכל ילדי הגן, מגיל ארבע, עשוי להיות תרומה אדירה.

אבנר-חי שאקי: אני יודע שגם זה וגם האוניברסיטאות, זה קשה.

אבנר-חי שאקי: לכן אמרתי שבאוניברסיטאות – רק למחוסרי אמצעים או לכאלה שיוכיחו שאמצעיהם דלים.

אבנר-חי שאקי: אדם שיש לו, אינו צריך לקבל עזרה.

אבנר-חי שאקי: מצד שני, אנחנו יודעים שהיום, בגלל היוקר הגדול של הגנים, הרבה הורים נמנעים מלשלוח ילדים בני ארבע לגן, או משלמים סכום שהוא למעלה מכוחם.

אבנר-חי שאקי: דבר נוסף הוא כמובן הנושא של סל הבריאות.

אבנר-חי שאקי: זה אחד ההישגים הגדולים של המדינה הזאת, ואמרתי את זה לידידי חיים רמון, שזו אחת הזכויות שלו; הוא היה מי שהתחיל בזה, הראשון – בריאות לכול, בריאות אוניברסלית.

אבנר-חי שאקי: כאן ודאי שזה אוניברסלי במלוא מובן המלה.

אבנר-חי שאקי: אבל פה האוניברסליות מתנקמת.

אבנר-חי שאקי: כי מה פירושה?

אבנר-חי שאקי: כשמצמצמים את הסל, בעל האמצעים ימצא דרכים לשלם, מה שנקרא "הבריאות האפורה".

אבנר-חי שאקי: זאת לא תשובה לחולה המסכן הזקוק לאשפוז, לכל אלה שאינם יכולים לשלם יותר.

אבנר-חי שאקי: אומרים לו: תחלה, תסבול, מפני שאין לך אמצעים לשלם את הסל המלא.

אבנר-חי שאקי: כאן שוב הייתי אומר – למצוא דרך שהחלשים לא יסבלו.

אבנר-חי שאקי: והאחרון, יש מיליון מתחת לקו העוני.

אבנר-חי שאקי: זה יהיה אחד ההישגים הגדולים שלך, ידידי ויקירי שר האוצר, מר נאמן, אם במקום מיליון מתחת לקו העוני – אפשר יהיה בסוף השנה הבאה לומר שהמספר ירד ל-800,000, ל-700,000.

אבנר-חי שאקי: בזה תימדד הצלחתה הגדולה של הממשלה.

אבנר-חי שאקי: ברור שהגירעון צומצם, ברור שהאינפלציה רוסנה, יש הישגים גדולים לממשלה הזאת.

אבנר-חי שאקי: אי-אפשר להשחיר את הכול כי יש ביקורת.

אבנר-חי שאקי: יש הישגים, יש מאמץ, יש מוח מכוון.

אבנר-חי שאקי: אני מאחל לך את מלוא ההצלחה ומסיים בדבר שהוא אקטואלי לעניין הבורר שמוצע על-ידך לסטודנטים; צריך לעשות הכול כדי לבוא לקראת אלה מבין הסטודנטים שללא עזרה משמעותית, מסיבית, באמת לא יוכלו ללמוד, ואז הפער החברתי יימשך.

אבנר-חי שאקי: אנחנו כולנו צריכים ללחום בפער וללחום בעוני.

אבנר-חי שאקי: תודה רבה.

סאלח סלים: תודה רבה לחבר הכנסת שאקי.

סאלח סלים: רשות הדיבור לחבר הכנסת אברהם יוסף לייזרזון, בבקשה.

סאלח סלים: אחריו – אדוני חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

סאלח סלים: חבר הכנסת לייזרזון, לפני שאתה מתחיל לדבר אני רוצה לברך אותך על כניסתך לתפקיד החדש.

סאלח סלים: אני מאחל לך הצלחה ומקווה ומאחל לך שתתרום למען קידום אזרחי מדינת ישראל, למען קידום השלום.

סאלח סלים: בהצלחה.

אברהם יוסף לייזרזון: תודה רבה, ברכות גם לך.

אברהם יוסף לייזרזון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאשר אני מתייצב היום בפעם הראשונה מעל במת הכנסת, מיותר לומר שאני חש תחושה עמוקה של כובד אחריות הכרוכה בתפקיד הציבורי החשוב שהוטל עלי על-ידי שולחי, גדולי ומנהיגי ישראל.

אברהם יוסף לייזרזון: וברגעים מיוחדים אלו על דוכן זה בפי ובלבי תפילה לאלוקי ישראל, כפי שאנו מתפללים בימים הנוראים: היה נא עם פיפיות שלוחי עמך בית ישראל שלא ייכשלו בלשונם.

אברהם יוסף לייזרזון: וכפי ששליח הציבור מבקש מהקדוש-ברוך-הוא לפני תפילת מוסף: היה נא מצליח דרכי אשר אנוכי הולך.

אברהם יוסף לייזרזון: בפתח דברי, אני גם חש חובה להביע מעל במה זו את הערכתי העמוקה לקודמי בתפקיד, עמיתי הרב משה גפני, שהצטיין כידוע כאחד מחברי הכנסת החרוצים והמוכשרים וייצג בכבוד ובמסירות את שולחיו.

אברהם יוסף לייזרזון: אני מודה לו על שיתוף הפעולה ועל הדרך הנאה והמכובדת שבה העביר לי את התפקיד.

אברהם יוסף לייזרזון: בעצם רציתי לברכו כי יזכה לשוב בקרוב ובהקדם לתפקיד, אבל הברכה הזאת כרוכה בפגיעה בי, אז מה שאני יכול לאחל לו: שיחזור בעתו ובזמנו לבית הזה וימשיך בפעילותו הברוכה למען עם ישראל.

אברהם יוסף לייזרזון: חברי הכנסת, הנושא שעל סדר-היום הוא כידוע תקציב המדינה לשנה הבאה, אבל לא רק סעיפי ההכנסה וההוצאה עומדים כאן לדיון ולהכרעה, אלא גם היעדים והמטרות וסדרי העדיפויות שמשאבי המדינה מכוונים אליהם.

אברהם יוסף לייזרזון: על כן תרשו לי להתרכז הפעם בנאום הבכורה בהיבט הזה, שבו אני רואה יסוד חיוני לעתידנו כעם ישראל המקורי, הנאמן למורשתו הנצחית.

אברהם יוסף לייזרזון: עתידנו, חברי הכנסת, נעוץ בעברנו, בשחר התהוותנו, שעליו מספרת לנו התורה בפרשת השבוע "לך לך", אשר בה מתרחשת לידתה של האומה העברית, ובה החל אבי האומה אברהם אבינו, עליו השלום, במפעל הגדול של הפצת בשורת האמונה בא–ל אחד לכל באי עולם.

אברהם יוסף לייזרזון: אמונה זו היתה מאז היותנו לגוי סוד כוחו ועוצמתו של עם ישראל במשך אלפי שנים, שבמהלכן עבר על פני כל מוקדות האש.

אברהם יוסף לייזרזון: עמים רבים וחזקים הוא הכריע; העמים שאיימו לכלותו, חלילה.

אברהם יוסף לייזרזון: בתקופתנו אנו, חברי הכנסת, עובר על העם היהודי משבר קיומי שהוא אולי הקשה ביותר מכל המשברים שפקדו אותו בתולדותיו.

אברהם יוסף לייזרזון: מקורו של המשבר החמור הזה הוא בהתרופפות ובהתערערות היסוד המאחד של האמונה בשם ובתורתו, וכל הניסיונות הנואשים למצוא תחליפים של תוכן מאחד לכולם נכשלו לגמרי, כי אין תחליף לאמונה בהשם ובקיום תורתו ומצוותיו.

אברהם יוסף לייזרזון: רק אמונה תמימה זו היא הדבר היחיד והבלעדי שיכול ומסוגל לאחד את כל העם.

אברהם יוסף לייזרזון: כיום הזה – 200 שנה לאחר שנעשו במהלכם ניסיונות למצוא תחליפים שונים ומשונים – חיים אנו, לדאבוננו ולכאבנו, במציאות קשה של שסע עמוק בין הממשיכים לדבוק באותה אמונה שהנחילו לנו אבותינו במשך כל הדורות לבין המוני אחים ואחיות שגדלו על התחליפים מרוקני התוכן והתנתקו, לכאבנו, מן העבר ההיסטורי העשיר שלנו.

אברהם יוסף לייזרזון: מצב טרגי זה, חברי הכנסת, מחייב הסקת מסקנות, ומרגיש אני חובה מצפונית לבטא את רחשי לבי הכואב מול המציאות המרה הזו.

אברהם יוסף לייזרזון: חדש אני כחבר כנסת, רק 50 שעות, נדמה לי, חלפו מאז הצהרתי אמונים מעל במה זו.

אברהם יוסף לייזרזון: אבל אני מכיר את הכנסת זה שנים ארוכות, ועודני זוכר בהיותי נער את הוויכוחים הסוערים בשנותיה הראשונות של המדינה, כאשר נציגי היהדות החרדית ניצבו מול נציגי המפלגות החילוניות בעמדות מנוגדות בצורה קוטבית מסביב לשאלות של דת, אמונה והשקפת עולם.

אברהם יוסף לייזרזון: אבל אז, עם כל הוויכוחים המתוחים, עדיין הבינו זה את זה וידעו את נקודות המוצא שלהם.

אברהם יוסף לייזרזון: כיום, גם מינימום זה של ידיעה כבר אין.

אברהם יוסף לייזרזון: אף שכולנו מדברים באותה שפה עברית, הניכור כה עמוק וכה חזק עד כי "לא ישמעו איש את שפת רעהו", כנאמר בפרשת נח על דור הפלגה.

אברהם יוסף לייזרזון: דווקא בתקופה שבה העולם כולו הולך ונהפך למעין כפר גלובלי קטן, ואף שאנו ממשיכים לחיות יחדיו באותה ארץ קטנה, נעשה המרחק בין אחים גדול ועצום יותר, ואילו בעבר הלא-כל-כך רחוק, בעולם של מרחקים עצומים, היו יהודים מאוחדים יותר.

אברהם יוסף לייזרזון: הסיבה האמיתית אינה בהתרחקות פיזית של איש מרעהו, אלא בזה שחלק גדול מאחינו בני ישראל התרחקו, למרבה הצער, מן האמונה שאיחדה תמיד את כל היהודים באלפי שנות גלות בכל רחבי העולם; התנתקו משורשיהם וממקורות מחצבתם, ולדאבון לבנו, כיום – וטוב ורצוי לומר זאת דווקא בעת הדיון על תקציב המדינה, שבו מועידים מיליארדים לחינוך – גדלים, לכאבנו, מאות מאות אלפי ילדים כאן, במדינת ישראל, ללא תורה וללא יהדות, ללא אמונה וללא ערכים.

אברהם יוסף לייזרזון: בלי אותו "שמע ישראל" המלווה אותנו אלפי שנה.

אברהם יוסף לייזרזון: ישראל ערבים זה לזה – אומרים חכמינו זיכרונם לברכה, ומתוך אותה תחושת ערבות, כואבים אנחנו כאב אמיתי על ההתרחקות של המוני אחים מנכסי צאן ברזל הרוחניים של האומה.

אברהם יוסף לייזרזון: לכן לבנו שותת נוכח חילולי השבת והרס צביונה בחוצותינו וברחובותינו.

אברהם יוסף לייזרזון: לכן כואב לנו על כל פגיעה בחומר הדת והיהדות.

אברהם יוסף לייזרזון: ומסיבה זו אנו גם חרדים חרדה אמיתית, חברי הכנסת, לגורלנו ולהמשך קיומנו בארץ-ישראל.

אברהם יוסף לייזרזון: שהרי רק בתורתנו הקדושה ניתן למצוא ולבסס את זכותנו ההיסטורית עליה, כפי שמסופר בפרשת השבוע על ברית בין הבתרים, שבה הובטח לאברהם אבינו: "לזרעך נתתי את הארץ הזאת".

אברהם יוסף לייזרזון: ותורתנו מלאה, עם זאת, באזהרות קשות ונוקבות על מה שעלול לקרות חס ושלום כאן, בארצנו, עקב התרחקות מקיום תורה ומשמירת מצוותיה.

אברהם יוסף לייזרזון: ולכן, חברי הכנסת הנכבדים, בדיון על התקציב אנו דורשים ותובעים את המשאבים התקציביים הדרושים והחיוניים לחיזוקו, להעמקתו ולהרחבתו של החינוך התורני במדינת ישראל – – –

סאלח סלים: נא לסיים.

סאלח סלים: עכשיו אתה מתחיל את הדיון על התקציב.

אברהם יוסף לייזרזון: חברי הכנסת, אני בא לבית הזה מעולם אחר ושונה לחלוטין – משדה העשייה החינוכית, והיתה לי הזכות ב-20 השנים האחרונות לכהן כסגן המנהל הכללי של מערכת החינוך העצמאי, גדול ופאר מפעלי החינוך של היהדות הנאמנה בארץ.

אברהם יוסף לייזרזון: גם יתר התפקידים הציבוריים שמילאתי בעשרות השנים בעבר היו בתחום הפצת תורה ויהדות, קירוב רחוקים, קליטה רוחנית, קירוב אחינו העולים מארצות רוסיה, ומכיר אני מקרוב, חברי הכנסת, את הרעבון, את הצימאון הרוחני הנורא של המוני אזרחי המדינה, ללא הבדל זרם, חוג, מפלגה ועדה המבקשים יום-יום לדעת את השם, לדעת את מקורות מחצבתם, ונכספים ליהדות ולאמונה.

אברהם יוסף לייזרזון: על כן כואב לנו, שלא זו בלבד שהצעת התקציב לא באה להרחיב ולחזק את כל הפעולות החינוכיות, הרוחניות המבורכות, להחדרת ערכי היהדות בקרב מיליוני האזרחים במדינה, אלא, כפי שלמדתי מעט היום את הנושא, עדיין ההצעה הזאת מקצצת ומגבילה.

אברהם יוסף לייזרזון: במקום להוסיף תקציבים לחינוך השורשי והמקורי ולפעולות התרבות התורנית מכל החוגים, המקרבות יהודים ליהדות ומביאות את דבר השם לכל פינה ולכל מקום כאן במדינה, מקצצים עשרות מיליונים מתקציבי פעולות התרבות של כל החוגים, של כל הארגונים וארגוני הנוער החרדיים.

סאלח סלים: לסיים בבקשה.

אברהם יוסף לייזרזון: קרוב ל-100 בתי-ספר של החינוך העצמאי ברחבי המדינה, מאיימים עליהם בצווי סגירה של משרד החינוך משום שלא נמצאו, אדוני שר האוצר, התקציבים הדרושים כדי לבצע את עבודות הבטיחות והשיפוצים.

אברהם יוסף לייזרזון: האחד זורק את זה על השני, הרשות המקומית מטילה את זה על משרד החינוך וחוזר חלילה.

אברהם יוסף לייזרזון: עובדה היא, שכרגע, נכון להיום, לא קיימים התקציבים, למרות כל ההבטחות.

סאלח סלים: לסיים בבקשה.

אברהם יוסף לייזרזון: מעוות זה אנחנו דורשים לתקן, על מנת שנוכל לסיים את משימותינו להחזיר את העם הזה למורשתו של אברהם אבינו ולתורת משה שקיבלנו במעמד הר-סיני.

אברהם יוסף לייזרזון: אני מסיים.

אברהם יוסף לייזרזון: "את אחי אנכי מבקש", אמר יוסף הצדיק בחפשו אחר אחיו במצוות אביו יעקב.

אברהם יוסף לייזרזון: אף אנו במצוות אבינו שבשמים נקרא זה לזה באותה קריאת קודש, תוך כדי התאחדות והתלכדות מסביב להמנון האיחוד הנצחי שלנו, שאותו אנו אומרים פעמיים בכל יום באהבה: "שמע ישראל ה' אלוקינו ה' אחד".

סאלח סלים: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם יוסף לייזרזון.

סאלח סלים: הפעם אתה דיברת זמן כפול, משתי סיבות: הסיבה הראשונה – מפני שאתה חדש וזה הנאום הראשון שלך, והסיבה השנייה – מפני שיש לך יושב-ראש סבלני.

סאלח סלים: אתה צריך להתרגל להבא לעמוד בזמן.

סאלח סלים: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, ואחריו – חבר הכנסת רפאל אלול.

רפאל אלול: אני פה.

סאלח סלים: אתה פה, הגעת בזמן.

סאלח סלים: אני מחפש אותך.

סאלח סלים: אחריך – חברי הכנסת סאלח סלים ורפאל אדרי.

אברהם יוסף לייזרזון: תודה רבה, אדוני.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך אותך, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת סאלח סלים, על כניסתך לתפקיד החשוב כסגן יושב-ראש הכנסת.

עבד-אלוהב דראושה: אני מאחל לך הצלחה בתפקידך החשוב.

עבד-אלוהב דראושה: אתה מייצג את כולנו כאן.

סאלח סלים: תודה רבה.

עבד-אלוהב דראושה: אני גם רוצה בהזדמנות זו לברך את כבוד הרב לייזרזון.

עבד-אלוהב דראושה: הרב לייזרזון הוא ממשפחה ירושלמית ותיקה, איש חינוך במשך שנים רבות, חבר מועצת העיר, סגן ראש העיר ירושלים, וכפי שנודע לי, ניהל את רשת החינוך העצמאי במשך שנים רבות בהצלחה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא מחליף חבר כנסת, ידיד, הרב גפני, שאני מאחל לו הצלחה בכול.

עבד-אלוהב דראושה: כפי שהיתה לנו מערכת יחסים הדוקה עם הרב גפני, אני מקווה שגם תהיה לנו מערכת יחסים עם כבוד הרב אברהם יוסף לייזרזון.

עבד-אלוהב דראושה: אני מאחל לך הצלחה.

אברהם יוסף לייזרזון: תודה רבה.

עבד-אלוהב דראושה: בעניין התקציב, אני רוצה קודם כול להביע, אדוני שר האוצר, את התמיכה שלי ושל חברי בסיעת מד"ע-רע"ם, של כל הכנסת כמעט, במאבק הסטודנטים.

עבד-אלוהב דראושה: אני מבקש – כפי שאני מכיר אותך, יש לך רגישות לעניינים האקדמיים, לענייני הסטודנטים, שהם הילדים שלנו, הבנים שלנו, הבנות שלנו.

עבד-אלוהב דראושה: כמעט לכולנו יש סטודנטים שלומדים באוניברסיטאות בישראל.

עבד-אלוהב דראושה: הדרישות שלהם מוצדקות, ואני מבקש שתבוא לקראתם ותיענה לדרישות שלהם.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להזכיר, שכל העולם הנאור, וגם מדינות ערב מסביבנו, בכולן יש חינוך אקדמי חינם.

עבד-אלוהב דראושה: מדינת ישראל היא לא מדינה מפגרת, היא לא מדינה ענייה.

עבד-אלוהב דראושה: גם במדינת ישראל אנחנו צריכים לשאוף לחינוך חינם מהגיל הרך ועד החינוך האקדמי.

עבד-אלוהב דראושה: אבל אני חושב, שקודם כול צריך להקל בשכר הלימוד ולהיענות לדרישות של הסטודנטים.

עבד-אלוהב דראושה: אני מבקש שהנושא הזה יישקל בחיוב והסטודנטים יקבלו את המענה החיובי על הדרישות שלהם.

עבד-אלוהב דראושה: בכל אופן, אני אומר לסטודנטים שאנחנו אתם.

עבד-אלוהב דראושה: כמה נקודות שקשורות לסקטור הערבי ושייכות לתקציב השנה הבאה.

עבד-אלוהב דראושה: אתה התייחסת בדבריך אתמול לתוכנית החומש.

עבד-אלוהב דראושה: ציינת שאתה מתכוון לבצע את תוכנית החומש למגזר הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: זו הצהרה טובה, אבל למעשה אנחנו כבר יודעים מה אתם מתכוונים לבצע.

עבד-אלוהב דראושה: הרי שר החינוך הבטיח לפי התוכנית החדשה לבנות כל שנה 148 כיתות נוספות, נוספות על ההקצאה שמשרד החינוך מקצה כל שנה.

עבד-אלוהב דראושה: לפני יומיים הודיע שר החינוך שייבנו רק 100 כיתות נוספות.

עבד-אלוהב דראושה: זאת אומרת שב"מכה הראשונה" נעלמו 48 כיתות כל שנה.

עבד-אלוהב דראושה: במלים אחרות, משרד החינוך והתרבות והממשלה לא יבצעו את תוכנית החומש בחמש שנים.

עבד-אלוהב דראושה: זה יתארך לעשר שנים, במקום חמש שנים.

עבד-אלוהב דראושה: אני מבקש להחזיר אותן כיתות שהוחלט לגביהן, 148 כיתות נוספות כל שנה, ולא 100 כיתות, כפי שזה מובטח עכשיו, בתקציב הנוכחי.

עבד-אלוהב דראושה: דבר שני: הפיגור בסקטור הערבי, ביישובים הערביים, זועק לשמים.

עבד-אלוהב דראושה: יש אפליה ברורה נגד הרשויות המקומיות הערביות.

עבד-אלוהב דראושה: חל שיפור מסוים בתקציבים הרגילים.

עבד-אלוהב דראושה: תוכנית סוארי מבוצעת, אבל הפיגור האמיתי, הפער האמיתי הוא בתקציבי הפיתוח.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, שר האוצר, אני קורא לך ולממשלה כולה לאמץ תוכנית חומש לפיתוח היישובים הערביים.

עבד-אלוהב דראושה: מה שנעשה עם הסקטור הדרוזי ייעשה גם עם הסקטור הערבי, לגישור על פערים, כדי שנרגיש שכולנו חיים כאזרחים שווים באותה מדינה.

עבד-אלוהב דראושה: אני מציע שהממשלה תעגן תקציב של מיליארד שקלים בתוכנית חומש, כל שנה 200 מיליון שקלים, כתוספת לתקציבי הפיתוח ביישובים הערביים.

עבד-אלוהב דראושה: גם לשר הפנים יש אותה הצעה.

עבד-אלוהב דראושה: מיליארד שקלים זה לא הרבה למיליון ו-200,000 אזרחים ערבים במדינה.

עבד-אלוהב דראושה: 200 מיליון שקלים כל שנה לתקציב הפיתוח ביישובים הערביים יכולים לקדם באופן מעשי את היישובים הערביים בכל תחומי החיים.

עבד-אלוהב דראושה: זו דרישה שלנו, ואנחנו חושבים שזו דרישה מאוד הגיונית ולא מוגזמת.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה גם לומר דברים בקשר לקליטת משכילים ערבים.

עבד-אלוהב דראושה: הפריחו הרבה ססמאות.

עבד-אלוהב דראושה: כל ראשי הממשלות ושרי האוצר בעבר הבטיחו לקלוט משכילים ערבים וקלטו מדי שנה כמה עשרות.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מתכוון לתפקידים זוטרים כמו מורים או פקידי בנק, כפי שנהגו לעשות.

עבד-אלוהב דראושה: אני מתכוון לתפקידים בכירים במשרדים הממשלתיים, בחברות הממשלתיות, במוסדות הממשלתיים ובדירקטריונים.

עבד-אלוהב דראושה: צריך שיקלטו כל שנה 100 משכילים ערבים.

עבד-אלוהב דראושה: אז נשתלב באופן אמיתי בחיי המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: לצערי הרב, כל ההבטחות שהיו בעבר היו הבטחות שווא, שלא יושמו באופן מעשי.

עבד-אלוהב דראושה: ההבטחות היו של כל הממשלות.

עבד-אלוהב דראושה: הנושא האחרון, שמאוד מכאיב לנו, הוא נושא היישובים הלא-מוכרים.

עבד-אלוהב דראושה: הממשלה הקודמת הכירה בשמונה יישובים.

עבד-אלוהב דראושה: הממשלה הנוכחית עדיין לא הכירה ביישוב אחד.

עבד-אלוהב דראושה: ראש הממשלה הבטיח להכיר בשישה יישובים חדשים בנגב.

עבד-אלוהב דראושה: שר התשתיות, היום שר החוץ, הבטיח גם הוא להכיר בשישה יישובים.

עבד-אלוהב דראושה: שר הפנים מבטיח ולפעמים הוא חוזר בו מההבטחות.

עבד-אלוהב דראושה: אני מקווה שהממשלה תכיר בכל היישובים הערביים הלא-מוכרים ותעגן בתקציב הנוכחי גם תקציבים ליישום החלטה, כיוון שההחלטה הקודמת של הכרה בשמונה יישובים, עדיין לא ניתן לה התקציב כדי לפתח אותם, כדי שהיישובים יוכלו להיות חלק ממדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: עדיין אין להם תוכניות מיתאר.

עבד-אלוהב דראושה: הם עדיין לא זכו בשום פיתוח, לא בבית-ספר, לא בכביש, לא בחשמל ולא במים.

עבד-אלוהב דראושה: הם חיים כמו בימי הביניים.

עבד-אלוהב דראושה: ממש בושה וחרפה למדינה שיש בה יישובים ערביים שחיים באפלה, חיים בצמא, ללא כבישים וללא פיתוח.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שהממשלה יכולה לעגן בתקציב גם סכומים שיבטיחו את פיתוח היישובים הללו, נוסף על הכרה בהם.

עבד-אלוהב דראושה: תודה רבה, אדוני.

סאלח סלים: תודה רבה לחבר הכנסת דראושה.

סאלח סלים: רשות הדיבור לחבר הכנסת רפאל אלול, ואחריו – לחבר הכנסת רפאל אדרי.

סאלח סלים: בבקשה.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אדוני היושב-ראש, ברכותי לך על תפקידך החדש.

רפאל אלול: לפעמים טוב לרענן את היושבים כאן.

רפאל אלול: אתה גם אדיב וגם "לארג'" מבחינת הזמן, כפי שראיתי.

רפאל אלול: זה בסדר.

סאלח סלים: תודה רבה.

טלב אלסאנע: נדיבות ערבית.

רפאל אלול: כן.

רפאל אלול: כבוד השר, אני יודע ששמעת בימים האחרונים הרבה נאומים, חלקם קשורים לתקציב, חלקם עוסקים בנושא השלום.

רפאל אלול: מעל כולנו מרחפת עננה, האם הסכם השלום שנחתם אכן יקוים.

רפאל אלול: אני דווקא רוצה לקשור בין שני הדברים.

רפאל אלול: אני מאמין, שאם הסכם השלום יקוים, גם מצבה הכלכלי של ישראל יהיה טוב יותר.

רפאל אלול: גם תהיה יותר תעסוקה.

רפאל אלול: אדוני השר יודע כמה קשה לאותם מובטלים, שאני בטוח שחלקם יכלו להישאר במקומות עבודתם אם אכן מדינת ישראל היתה צועדת לשלום וממשיכה בשלום.

רפאל אלול: אני מקווה שכשר בממשלה אכן תצביע בעד הסכם השלום, כי יש לו גם היבטים כלכליים.

רפאל אלול: ברשותך, אדוני השר, אני רוצה לעבור לעניין הסטודנטים.

רפאל אלול: אומנם כתבתי לך מכתב, ואני חושב שכדאי לקרוא את הכתובת על הקיר.

רפאל אלול: לא בכדי קמו הסטודנטים והתארגנו, כי שנת לימודים של סטודנט עולה היום בין 40,000 ל-45,000 שקלים.

רפאל אלול: לא רק שכר הלימוד, אלא גם דמי הקיום.

רפאל אלול: אני מציע דבר פשוט, אדוני השר.

רפאל אלול: יכול להיות, כמו שאתה אומר, ובצדק, שאין למדינה משאבים.

רפאל אלול: אני הצעתי לך בכתב לאפשר הלוואה ל-20 שנה בשיעור של 50% משכר הלימוד, לרבות שימוש בקופות הגמל.

רפאל אלול: שימוש בקופות הגמל יביא קודם כול לשיפור בהון האנושי של ישראל.

רפאל אלול: אני יודע כמה זה קשה, אבל אסור לתת למצב הזה להידרדר.

רפאל אלול: אסור להסכים שהסטודנטים ימשיכו לשבות, כי בסיכומו של דבר, מדינת ישראל טובה יותר משכנותיה בזכות ההון האנושי שלה, ואסור לתת להון האנושי הזה להיפגע.

רפאל אלול: אם מדברים על הון אנושי, אדוני השר, שמתי לב שיישום חוק ערי הפיתוח עומד להידחות פעם נוספת, לאחר שהוא נדחה כבר חמש שנים.

רפאל אלול: אבל כדאי שנעשה בדיקה נוספת.

רפאל אלול: במשך שנים העניקה המדינה סיוע במכונות למפעלים בעיירות הפיתוח.

רפאל אלול: בא יזם, השקיע כסף, קיבל הטבות מהמדינה, ואחרי חמש שנים קם ויצא.

רפאל אלול: אולי אותו כסף נשקיע בהון אנושי בעיירות הפיתוח, נקדם את האנשים שגרים בהן והם יהיו הקטליזטור לקידום היישובים.

רפאל אלול: במקום להשקיע אותו כסף במכונות, נשקיע באנשים.

רפאל אלול: באתי לכאן מישיבה לא כל כך נעימה.

רפאל אלול: בעקבות דבריו הקשים של אורי ליפשיץ, כינסתי בוועדה לפניות הציבור את כל האנשים שנפגעו מדבריו.

רפאל אלול: הוא אמר, שצריך לפגוע בחולים, לא לתת לאוטיסט להיוולד, לפגוע בכל מיני אנשים חלשים בחברה הישראלית.

רפאל אלול: אספתי את כולם ושמעתי אותם.

רפאל אלול: אדוני השר, אני רוצה להגיד לך, שהכאב שלהם, חוסר היחס מצד החברה, חוסר הטיפול של החברה – לשמוע אמא לשני ילדים אוטיסטים שאף אחד לא מוכן לעזור לה והיא צריכה להביא מורים לילדים שלה הביתה, כי היא לא יכולה לנייד אותם – זה כאב.

רפאל אלול: או לשמוע אנשים חולי-נפש שאין להם שום סיוע, או לראות חולי שהממסד עדיין לא מכיר בהם.

רפאל אלול: אני יודע שאתה יהודי מאמין.

רפאל אלול: חברה מצטיינת בכך שהיא מעניקה שוויון לכול, גם לאדם החלש.

רפאל אלול: אני שומע שעומדים לגזור לא מעט גזירות על אותם אנשים חלשים, על אותם קשישים, לרבות חוק האזרחים הוותיקים.

רפאל אלול: אדוני השר, גם כך החיים קשים.

רפאל אלול: אני חושב שאפשר יהיה לאסוף כאן רוב שיסכים לקריאה ראשונה של הצעת התקציב, בתנאי שאותן אוכלוסיות חלשות לא ייפגעו.

רפאל אלול: קרי, אותם קשישים, אותם גמלאים, אותם אנשים קשי-יום, אסור שהחברה תתעמר בהם.

רפאל אלול: אדוני השר, פנינו לא מעט פעמים בנושא יום לימודים ארוך, אבל לצערי הרב לא לילד הזה פיללנו.

רפאל אלול: אנחנו שומעים שקוצצו מאות אלפי שעות.

רפאל אלול: אמרנו שנעשה הכול כדי ששעות פרונטליות לא יקוצצו, ומסתבר שבתקציב הזה מקוצצות מאות אלפי שעות פרונטליות.

רפאל אלול: כל הדברים שאמרו בזמנם ראש הממשלה ואחרים היו מס שפתיים.

רפאל אלול: כדאי לבדוק את המספרים.

רפאל אלול: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת רפי אדרי, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סלים.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת דוד לוי, אם הוא יהיה באולם.

דן תיכון: בבקשה.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, כנסת נכבדה, העברתו של חוק התקציב מדי שנה מהווה אחת מאבני היסוד של כל מדינה דמוקרטית בעלת חברה מתוקנת וכלכלה בריאה.

רפאל אדרי: באספה הלאומית בצרפת יום הגשת התקציב הוא יום חג, ועוד בכמה דמוקרטיות אירופיות, באותו יום שבו שר האוצר מגיש את התקציב, ראש האופוזיציה משיב, יש קוקטייל, מתווכחים, ועל-פי רוב בקריאה הראשונה כמעט כל חלקי הבית מתאחדים, ובין הקריאה הראשונה לשנייה מנסים לשכנע כדי לתקן סעיפים אלו ואחרים.

רפאל אדרי: הייתי שמח אילו נהגנו כך בבית הזה, ואם אפשר, אדוני היושב-ראש, שאת המסורת הזאת נתחיל להנהיג במדינת ישראל, ואולי על-ידי כך נוכל גם להשיג הישגים לאותם מגזרים שאנחנו חפצים בטובתם.

דן תיכון: התחלנו, ובשנתיים האחרונות הפכנו את זה לאירוע חגיגי.

דן תיכון: אבל השנה, בשל רצף האירועים וחוסר הביטחון שהיה לנו מתי ואיך יתקיים הדיון על התקציב, החלטנו לוותר.

דן תיכון: צר היה לי שאף אחד משרי הממשלה לא בא.

דן תיכון: אני כבר הייתי בבית הזה עוד לפני שנבחרתי כחבר הכנסת, בהיותי עוזר שר התעשייה והמסחר.

דן תיכון: באתי לכאן עם פנחס ספיר, ויום הגשת התקציב היה יום חג לכנסת.

רפאל אדרי: אני מברך אותך, אדוני היושב-ראש, ואני מקווה שהיוזמה שלך, שאנחנו מחזקים ומברכים אותה, אכן תצליח למען יצירת אווירה טובה.

רפאל אדרי: כל האלימות וההסתה שאנחנו רואים, אנחנו צריכים לגנות אותן מעל הדוכן הזה ולקרוא לציבור לפעול ולגנות את כל המסיתים ואת כל אלה שרוצים לזרוע הרס בדרכנו.

רפאל אדרי: אני חושב שזו הזדמנות פז למדינת ישראל.

רפאל אדרי: נחתם הסכם, יש ממשלה דמוקרטית, ואני מאמין שהכנסת תאשר בשבוע הבא את ההסכם הזה ברוב מסיבי ונתחיל לדבר זה עם זה בלשון אחרת, בצורה נאותה.

רפאל אדרי: אפשר להתווכח, אפשר לבקר, אבל אל נשכח שהמטרה של כולנו היא משותפת.

רפאל אדרי: לעצם העניין.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, ממשלת ישראל הניחה לפני הכנסת הצעת תקציב שאין צורך להיות כלכלן כדי להבין כי אין בה תשובות מספיקות על קשייה ועל צרכיה הכלכליים והחברתיים של מדינת ישראל.

רפאל אדרי: לא זו בלבד שהצעת האוצר אינה פותרת את הבעיות החמורות שהמשק נתון בהן, היא אף פותחת פתח להיווצרות בעיות חדשות.

רפאל אדרי: למרות כל הכוונות הטובות, מסתבר כי בין מדיניות הממשלה ובין המציאות קיים פער.

רפאל אדרי: על-פי הצעת התקציב הזו, אני נאלץ לומר שגם בשנה הקרובה תתקבל תמונה שתהיה דומה למציאות הנוכחית, ואולי אף חמורה יותר.

רפאל אדרי: אם יתקבל חוק התקציב הזה, צפויה, לדעתי, בשנה הבאה ירידה בהכנסות המדינה ממסים, צמצום נוסף בממדי הצמיחה, עוד הפחתה בהיקף התוצר הלאומי הגולמי והמשך הגידול באבטלה.

רפאל אדרי: כמו כן אני סבור, כי גם בשנה הבאה לא תצליח הממשלה לעמוד ביעד האינפלציה שהציבה לעצמה, בדיוק כפי שמתרחש כיום.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, כל אלה אינם רק ביטויים כלכליים ומספריים.

רפאל אדרי: יש להם השפעה יומיומית משמעותית על כל אזרחי המדינה.

רפאל אדרי: הנפגעים העיקריים יהיו דווקא האוכלוסיות החלשות – המובטלים, הזוגות הצעירים, העולים החדשים, הגמלאים, מקבלי הקצבאות והסטודנטים.

רפאל אדרי: דווקא אוכלוסיות אלו, שהדאגה לרווחתן צריכה לעמוד בראש מעייניה של הממשלה, ייאלצו לשאת בתוצאות המדיניות הכלכלית המוטעית.

רפאל אדרי: אני שואל, אדוני שר האוצר, איזו תשובה נותן התקציב שהגשת לזוגות הצעירים המעוניינים לרכוש דירה?

רפאל אדרי: איזו תשובה יש בו לעולים החדשים, לסטודנטים ולמשפחות מרובות הילדים המשלמים שכר דירה בערכים דולריים, בעוד משכורתם משולמת בשקלים?

רפאל אדרי: איזו תשובה יש בו לקשישים, לגמלאים ולנכים התלויים בשירותי התחבורה הציבורית המתייקרים חדשות לבקרים?

רפאל אדרי: השנה שמסתיימת בעוד שבועות מספר היתה רצופה שרשרת של שגיאות בתחום החשיבה הכלכלית, ובעיקר בתחום הביצוע.

רפאל אדרי: הנה למשל, במהלך החודש האחרון ראינו יום-יום כיצד חוסר האונים של הממשלה, לצד העדר מדיניות כלכלית נבונה, גרמו ועדיין גורמים לפגיעה קשה במצב המשק.

רפאל אדרי: עליות המחירים ברוב התחומים, ובמיוחד מחירי מצרכי היסוד, עם הפגיעה בשכר, עליית מחירי הדיור ושחיקת השקל, הן תופעות שאת חלקן, לפחות, ניתן היה למנוע.

רפאל אדרי: הממשלה הגיבה מאוחר מדי, ולכן נאלצה לנקוט צעד לא שגרתי.

רפאל אדרי: יש כישלון של ביצוע הרפורמה במסים, שהממשלה לא תצליח להעבירה כנראה, כאשר מרכיבים לא קטנים, יש צורך להנהיגם במדינת ישראל.

רפאל אדרי: אבל, לצערי, נראה מה שייוותר ומר שנותר מהרעיון החיובי הזה, מרבית התוכניות נגנזו ונשארו רק גזירות חדשות, כגון מס על קצבאות ועל תוכניות חיסכון.

רפאל אדרי: זו פגיעה חמורה בכל מי שבמשך שנים רבות אסף שקל לשקל במאמץ להגשים את חלומותיו הצנועים או לסייע לילדיו ולמשפחתו.

רפאל אדרי: אי-אפשר להתעלם, אדוני שר האוצר, גם מההישגים האישיים שהיו לך ולממשלה הזאת.

רפאל אדרי: אחטא ולא אומר את האמת אם לא אציין שהיו אומנם הצלחות במימוש המדיניות הכלכלית ואסור להתעלם מכך.

רפאל אדרי: עם זאת, המחיר שהציבור משלם וישלם, אדוני שר האוצר, הוא מחיר שהמדינה אינה יכולה להרשות לעצמה.

רפאל אדרי: הפגיעה בשכבות החלשות תביא בהכרח להידרדרות נוספת ולפגיעה משמעותית בחוסנו של המשק ותרחיק אותנו מדרך המלך, שכולנו רוצים להצעידו בה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח סלים.

דן תיכון: עד שהוא יגיע, אדוני שר האוצר, אני לא מדבר, אבל אני רוצה לשאול אותך שאלה אחת.

דן תיכון: אתה יודע שהתקציב הזה אושר ונדון בממשלה בחודש יולי.

דן תיכון: אולי אני לא מדייק, חודש יותר חודש פחות.

דן תיכון: שער החליפין באותה תקופה היה 3.70.

דן תיכון: אני מניח שלא הספקת לתקן את התקציב בעקבות מה שקרה בתחום מטבע החוץ של ישראל ועליית שער החליפין לפחות ל-4.20.

דן תיכון: אני מניח שהתקציב מבוסס על מקדם בתחום שער החליפין.

דן תיכון: האם אתה יכול לגלות לעם ישראל את המקדם?

דן תיכון: הרי הוא לא סודי, וכל אחד יוכל לדעת מה אתה חושב על שער החליפין הממוצע בשנת התקציב 1999.

דן תיכון: בעבר זה היה המפתח בעצם להבנת התקציב.

דן תיכון: מאחר שתישאל השאלה הזו, אני מקווה שבדברי התשובה שלך תפענח לנו את הסוד ותסביר לנו איך כל העניין הזה, של הקפיצה האחרונה בשער החליפין מ-3.80 ל-4.20 נכון להיום – 4.36 לפני שבוע או שבועיים – בא לכלל ביטוי בתקציב שמונח על שולחן חברי הכנסת.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה לפתוח את דברי במראות שראיתי אתמול בטלוויזיה.

סאלח סלים: ראיתי דברים מזעזעים מאוד בהפגנות – הקריאה "בוגד" לראש הממשלה.

סאלח סלים: זה דבר מאוד מסוכן.

סאלח סלים: לא חשוב מי ראש הממשלה, לא חשוב אם אני בצד הפוליטי שלו או בצד הפוליטי נגדו, אבל לקרוא לראש הממשלה או לשר זה ואחר "בוגד", זה דבר שלפי דעתי מסכן את הדמוקרטיה במדינת ישראל.

סאלח סלים: אם לא נשים לב ברצינות לדבר הזה, הסכנה תעלה ותעלה.

סאלח סלים: אנחנו יודעים כולנו גם מההיסטוריה של מדינת ישראל וגם מההיסטוריה של המדינה הגדולה בעולם, ארצות-הברית, ששם השמירה על הנשיא היא מהגדולות בעולם; המון אנשים שמרו עליו, ולמרות זאת הצליחו לרצוח שלושה נשיאים בארצות-הברית בעשרות השנים האחרונות.

סאלח סלים: לכן, הדברים שאמרנו פה הם צודקים.

סאלח סלים: הבעיה היא לא האיש הזה או האיש ההוא, הבעיה היא בית-הספר הזה, בית-הספר שמגדל ומחנך קבוצות כאלה שהיום עומדות ומשמיעות דברים איומים.

סאלח סלים: בוגד במהלך ההיסטוריה אצל עמים שונים, זאת אומרת – לרצוח אותו.

סאלח סלים: כך העמים ראו בדרך כלל בבוגד.

סאלח סלים: לקרוא לראש ממשלה בוגד זה דבר מאוד מסוכן מאוד, מחריד, ואסור לנו לעבור על כך לסדר-היום.

סאלח סלים: זה מסכן את הדמוקרטיה במדינת ישראל.

סאלח סלים: חשוב מאוד לרדת לעומק הדברים.

סאלח סלים: אי-אפשר לעבור על כך לסדר-היום.

סאלח סלים: יש בעיה בחברה הישראלית.

סאלח סלים: הבעיה עמוקה מאוד.

סאלח סלים: זה שאנחנו לא מסכימים זה עם זה, זה חלק מהדמוקרטיה.

סאלח סלים: זה שהרוב מחליט והמיעוט משלים, זה חלק מהדמוקרטיה.

סאלח סלים: אבל אם המיעוט רוצה לכפות את דעתו על הרוב בכוח ובשיטות שונות, זו סכנה לדמוקרטיה, והסכנה לדמוקרטיה היא על כולם.

סאלח סלים: אף אחד לא יכול לשבת בצד ולומר: לא אכפת לי, אפילו אם דעתי מנוגדת לחלוטין לדעתו של ראש הממשלה, אבל הוויכוח הפוליטי הוא לגיטימי.

סאלח סלים: הסכנה הקיימת היום במדינת ישראל היא מחרידה מאוד.

סאלח סלים: חשוב לשים לב, איך קורה הדבר?

סאלח סלים: יש פתגם שאומר: אתה קוצר את מה שאתה זורע.

סאלח סלים: אני לא פונה למישהו מסוים אלא אני פונה לקבוצה שלמה, לארגונים שלמים, לבית-ספר שלם, לדעות שלמות; כנראה חינכו את האנשים האלה על השקפות אחרות.

סאלח סלים: לא יכול להיות שנחיה בצורה כזו, או שאתה מסכים אתי או שאני מאיים עליך.

סאלח סלים: זה לא יכול להיות במדינת ישראל, זה יכול להתקיים במדינות פאשיסטיות, במדינות דיקטטוריות, אבל לא במדינה דמוקרטית.

סאלח סלים: לכן, אני חושב שבחברה שלנו קורים דברים מאוד מסוכנים, וצריך לדון לעומק העניין ולמצוא את התשובות הנכונות.

סאלח סלים: לעניין התקציב.

סאלח סלים: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, במבט כללי על התקציב, לצערי, אני לא רואה תשובות לקבוצות שחיכו לתשובות, למשל האוכלוסייה הערבית.

סאלח סלים: כולנו אומרים שיש פער וצריך לצמצם את הפער.

סאלח סלים: כיוון שכיהנתי כחבר כנסת עוד בקדנציה שעברה, אני ער לפער הזה.

סאלח סלים: בעבר, כאשר הגעתי לכאן מהכפר שלי, היה לוקח לי זמן רב יותר להגיע לירושלים.

סאלח סלים: למה?

סאלח סלים: כמעט בכל צומת ובכל רחוב היו עבודות.

סאלח סלים: היית רואה שלטים של מע"צ ושל קבלנים שונים.

סאלח סלים: היום לא רואים זאת.

סאלח סלים: בגלל זה היום יש הרבה פקקים במדינה.

סאלח סלים: נשאלת השאלה, לאן הולכים היום הכספים האלה שהושקעו אז בכבישים?

טלב אלסאנע: להתנחלויות.

סאלח סלים: התשובה ברורה, להתנחלויות.

דן תיכון: הוא אומר לך ואתה חוזר על זה.

סאלח סלים: לא, זה מה שרציתי לומר.

סאלח סלים: ההתנחלויות לוקחות חלק גדול מהתקציב.

דן תיכון: אולי להקטנת הגירעון?

סאלח סלים: זה גם חלק מהתקציב.

דן תיכון: טוב, אז לא הכול.

סאלח סלים: אדוני השר, במדינה שלנו, יום אחר יום אנחנו הופכים לפקק אחד שלם.

סאלח סלים: אנשים נוסעים, ולפעמים לוקח שלוש שעות עד שמגיעים לירושלים.

סאלח סלים: זה קורה היום, מה יקרה בעוד שלוש, ארבע, חמש שנים?

סאלח סלים: לכן, אני חושב שצריך להביא בחשבון את הדברים האלה עוד היום ולא לחכות שהמצב יחמיר ולהגיע לירושלים יארך כארבע שעות – 170 קילומטר.

סאלח סלים: כמה אנשים עומדים בתור, כמה אנשים מחכים, כמה דלק אנשים צורכים?

סאלח סלים: בעניין המגזר הערבי, כל הציפיות היו שהפער יצומצם.

סאלח סלים: אומנם מדברים על שוויון, אבל אני לא אופטימי, אני לא מצפה שהשוויון יהיה בזמני, אני מקווה שהוא יגיע בזמן של הילדים שלנו.

סאלח סלים: אבל הפער הולך וגדל, הצמצומים בתקציב נופלים גם על הסקטור הערבי.

סאלח סלים: זה מפריע מאוד ליחסים ולציפיות שהיו למגזר הערבי.

סאלח סלים: מכיוון שהאפליה והפערים היו גדולים, רצוי היה לצמצם את הפער ולא לקצץ בתקציבים שתוכננו לסקטור הערבי.

סאלח סלים: הרי ממילא לסקטור הערבי הוקצו תקציבים נמוכים, אז לצמצם עוד יותר?

סאלח סלים: לדעתי, זה יגרום להגדלת הפערים באוכלוסייה הערבית.

סאלח סלים: במשפט אחרון אני רוצה לפנות לשר ולומר לו, שעניין הסטודנטים חשוב לכולנו.

סאלח סלים: לי יש שני בנים סטודנטים, הם עולים לי הרבה כסף.

סאלח סלים: הם לא עובדים כי יש להם אבא שמשלם.

דן תיכון: נו, אז מה, האבא צריך ללכת להפגין, לא הסטודנטים, האבא משלם.

סאלח סלים: אני יודע מה העלות של סטודנט.

סאלח סלים: אם לסטודנט אין הורים שיכולים לעזור לו, הוא לא ילך לאוניברסיטה.

סאלח סלים: לכן, צריך למצוא פתרון.

סאלח סלים: הועלו כאן הצעות של הלוואות ארוכות טווח.

סאלח סלים: אפשר לדון בכך, זה דבר הגיוני.

סאלח סלים: אני מקווה ששר האוצר ילך לקראת הסטודנטים ולקראת פתרון הבעיה, שהיא לא בעיה מפלגתית, לא פוליטית, היא בעיה של כל אזרחי מדינת ישראל.

סאלח סלים: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לדברים שאמר חברי וקודמי, חבר הכנסת סאלח סלים, במיוחד בכל הנוגע להתבטאויות הקשות המצביעות על ניסיון של מיעוט לכפות את רצונו על הרוב.

טלב אלסאנע: אני סבור שלא צריכים להרחיק לכת עד חברון או עד מקומות רחוקים ולדלות משם דוגמאות להסתה פרועה כמו שראינו אתמול במהלך הלוויה שהיתה בקריית-ארבע.

טלב אלסאנע: אנחנו עדים למצב שבו חברי כנסת, יושבי-ראש סיעות, עולים לדוכן ואומרים על ערפאת – שהוא שותף לתהליך השלום – שהוא רב-מרצחים, ראש כנופיה.

טלב אלסאנע: כאשר הציבור קולט את ההתבטאויות הקשות האלה ולאחר מכן רואה את ראש הממשלה מושיט יד, לוחץ יד, מגיע להסכמים – הוא מקשר את ההתבטאויות, עושה הכללות, ומכאן הסכנה הטמונה בעצם ההתבטאויות האלה.

טלב אלסאנע: אני יודע שבהסכם השלום ב"וואי פלנטיישן" פותח מנגנון נגד הסתה פרועה לגבי הפלסטינים.

טלב אלסאנע: מדוע לא ליישם זאת כאן, בתוך מדינת ישראל?

טלב אלסאנע: ההדדיות מחייבת זאת, אבל גם האחריות מחייבת.

טלב אלסאנע: לענייננו, אני רוצה לפנות לשר האוצר ולשאול אותו: אדוני השר, על-פי הנתונים שאתה מציג לנו בהצעת התקציב המונחת לפנינו – אתה עצמך נותן לנו את המספרים כי קצב גידול התמ"ג במחצית הראשונה של שנת 1998 הגיע ל-1.4%.

טלב אלסאנע: לעומת זאת, בשנת 1997 היה הקצב 2.2%; בשנת 1996 היה 4.6%, והירידה הזאת היא בכל התחומים.

טלב אלסאנע: היא ברמת ההשקעות, היא ברמת הצריכה הפרטית.

טלב אלסאנע: יש האטה ביצוא, יש ירידה במספר התיירים המגיעים למדינה ועלייה גדולה מאוד, מדהימה, בשיעור האבטלה.

טלב אלסאנע: נשאלת השאלה, מדוע זה קורה?

טלב אלסאנע: מה קרה כאן?

טלב אלסאנע: לדעתי, הסיבה החשובה, הגורם החשוב המכריע שגרם לשינוי הקשה של הירידה בתוצר המקומי הגולמי והפגיעה במקורות התעסוקה זה המצב המדיני.

טלב אלסאנע: בשנת 1996, כשהיתה תנופה של תהליך השלום, היתה עלייה בתוצר המקומי הגולמי, היתה התפתחות, היתה פתיחות מבחינת היזמים והחברות הבין-לאומיות אשר היו מוכנות ומעוניינות להשקיע כאן, והיתה ירידה באבטלה.

טלב אלסאנע: כשתהליך השלום הידרדר ונוצר קיפאון מדיני, וכן היה חשש להידרדרות ביטחונית, אז כל ההשקעות, כל היזמים עזבו, ולכן נקלענו למצב האבסורדי הזה.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר, שאי-אפשר לצפות לשינוי במצב הכלכלי-החברתי ללא שינוי גם במצב המדיני.

טלב אלסאנע: מכאן הנכונות שלנו בסיעת מד"ע-רע"ם לתת לראש הממשלה את ההזדמנות ליישם את ההסכם שעליו הוא חתם.

טלב אלסאנע: המחויבות שלנו היא לשלום עצמו, ולא חשוב מי זה שעושה אותו, חשוב מה תוכן המסר שהוא מעביר.

טלב אלסאנע: אם היום, אחרי שנים שהיינו נגדו בגלל הקיפאון המדיני, הוא מביא הסכם שלום שיכול להיות בשורה גם בתחום הכלכלי, אני חושב שצריך לתת לו הזדמנות, אף שראינו שהוא חתם בניגוד לרצונו וכמי שאולץ או נאנס לחתום על ההסכם.

טלב אלסאנע: היינו רוצים לראות אותו עושה זאת בכמיהה וברצון רב.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כל שנה אנחנו חוזרים ואומרים, שזה הזמן שמדינת ישראל תפעל בו להגשמת השוויון.

טלב אלסאנע: כל הזמן אנחנו אומרים, שחשוב מאוד שלום פנימי המבוסס על שוויון, וכי אי-אפשר לדבר על דו-קיום במדינת ישראל ללא שוויון.

טלב אלסאנע: כולם אומרים לנו, שרים בממשלה הקודמת, בממשלה הזאת, אומנם יש 40 שנה של פער, של אפליה, אי-אפשר לסגור פערים בתוך ארבע שנים, אבל אנחנו רואים שהפערים הולכים וגדלים.

טלב אלסאנע: אנחנו לא רואים שיש בשורות בהצעת התקציב החדשה.

טלב אלסאנע: אנחנו רואים שבעניין מס הרכוש, הוקמה ועדת-גבאי, ויש דוח שקובע שצריך לבטל את מס הרכוש.

טלב אלסאנע: שר האוצר גנז את הדוח הזה.

טלב אלסאנע: החקיקה לא מתקדמת בתחום הזה.

טלב אלסאנע: הועברה הצעת תקציב לוועדת הכספים, אין התפתחות, אין התקדמות, אף שכל המומחים לעניין אומרים שזה מס שאין בו כל תכלית ואין בו היגיון.

טלב אלסאנע: עניין היישובים הלא-מוכרים שזכו להכרה – הממשלה הקודמת, לאחר שנים רבות, עשרות שנות מאבק, החליטה סוף סוף להכיר ביישובים הלא-מוכרים ולשים קץ לתופעה המבישה הזאת, שאזרחי מדינת ישראל אינם מוכרים, שאין להם מעמד בתוך המדינה; אבל הכרה ללא ליווי תקציבי לתשתיות פיתוח ליישובים האלה – של מים, של כבישים, תשתית פיזית – זו לא הכרה.

טלב אלסאנע: לכן הגיע הזמן להקצות תקציבים.

טלב אלסאנע: השר לתשתיות לאומיות, השר אריאל שרון, עכשיו הוא שר החוץ, הוא יושב-ראש ועדת השרים לענייני בדואים.

טלב אלסאנע: חשבנו שיש בשורה, שיש נכונות לתת פתרון ודחיפה ליישובים הבדואיים בנגב; ביקר שם יושב-ראש הכנסת, ראה את נציגיהם, היה אצל אבו-כף.

טלב אלסאנע: לפי מה שהבנתי, המצב קשה מאוד.

טלב אלסאנע: אנשים חיים בתת-תנאים, בפחונים, ללא כבישים, ללא מים, ללא שירותי בריאות וללא שירותי רווחה.

טלב אלסאנע: אין אף יישוב יהודי שחי במצב הזה, שהוא בבחינת בושה וחרפה לדמוקרטיה הישראלית, ללא קשר אם אלה ערבים או יהודים.

טלב אלסאנע: אבל, כולנו צריכים להזדעק על כך שאזרחי מדינת ישראל חיים בתנאים קשים כאלה.

טלב אלסאנע: אפליה יוצרת תחושה קשה של תסכול, של כעס, ובמיוחד שהאפליה הזאת לא מוסברת, שאין בה היגיון, חוץ מאשר להרגיש שאנחנו מקופחים כיוון שאנחנו ערבים.

טלב אלסאנע: וכשהקיפוח הכלכלי מקבל את המעטה של ממד לאומי, שבגלל השייכות הלאומית אנחנו מקופחים – הדבר הזה מסוכן.

טלב אלסאנע: אנחנו חשבנו, שהשר אריאל שרון, כיושב-ראש ועדת השרים, יגבש מדיניות לשלוש-ארבע שנים, כדי לתת פתרונות.

טלב אלסאנע: היה דיון בוועדת השרים, יש החלטה להקים יישובים, אנחנו לא רואים שום בשורה בתקציב לתכנון יישובים חדשים, להכרה ביישובים חדשים.

טלב אלסאנע: הדבר האחרון, כבוד השר, זה עניין יישום דוח-סוארי ברשויות המקומיות הערביות.

טלב אלסאנע: מה ההיגיון?

טלב אלסאנע: מדוע ביישובים היהודיים היישום של דוח-סוארי, הוועדה שהוקמה על-ידי משרד הפנים, מגיע ל-80%–85%, וברשויות המקומיות הערביות – 70% לכל היותר?

טלב אלסאנע: אני יודע שיישובים זכו ב-53% ביישום הדוח.

טלב אלסאנע: מדוע האפליה הזאת?

טלב אלסאנע: מדוע האבחנה הזאת בין היישובים הערביים ליישובים היהודיים לאורך כל הדרך?

טלב אלסאנע: הפתרון אפשרי, והוא בהצעת התקציב הזאת, וזאת ההזדמנות, לדעתי, כמו שפועלים לקידום השלום בחוץ, לפעול לקידום השלום בפנים.

טלב אלסאנע: שלום בפנים, פנימי, משמעותו שוויון.

טלב אלסאנע: ברשות היושב-ראש, בעניין הסטודנטים – אני סבור שהדרך להתמודד עם אבטלה היא בהשקעה בהשכלה, שכן, ככל שרמת ההשכלה עולה, כך האפשרות להשתלב בתעסוקה גבוהה יותר ובעקבות זאת שיעור האבטלה יורד.

טלב אלסאנע: במקום להקדיש הרבה משאבים להתמודדות עם אבטלה, יש להשקיע בתשתיות – בכך גם פותרים בעיות של פקקים וכבישים וגם מקצרים ומנצלים את הזמן – וגם בתשתית האנושית, בסטודנטים.

טלב אלסאנע: גם כך פותרים את הבעיה של האבטלה במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, אבל לפני כן כמה הודעות.

דן תיכון: נשאלתי מתי תיערך ההצבעה.

דן תיכון: ההצבעה תיערך בגמר רשימת הדוברים, אך לא לפני 13:15; המאוחר מבין השניים.

דן תיכון: אני מקווה שזה יהיה פחות או יותר מתאים.

דן תיכון: ביציע האורחים נמצאת משלחת פרלמנטרית מפינלנד.

דן תיכון: חברי הכנסת, בשמכם ובשמי ברצוני לקבל את פני אורחינו מהצפון בברכה חמה, ואין זה עניין של מזג אוויר בלבד אלא ברכה מלב חם.

דן תיכון: העם הפיני הוא ידיד נאמן וותיק של ישראל.

דן תיכון: עמכם מלווה את מדינת ישראל מיומה הראשון באהדה, עוקב אחרי מאבקיה ותומך במאמציה להשיג בעבור תושביה שלום וביטחון גם יחד.

דן תיכון: מבחינה גיאוגרפית ואקלימית אנחנו מדינות שונות, אך מבחינת הערכים, התוכן ודרך החיים – אנו קרובים אלה לאלה.

דן תיכון: הקשר שלנו עם פינלנד הוא ארוך ימים; הוא לא ניתק גם בימים קשים, כשישראל היתה מבודדת, מוקפת במדינות עוינות ואויבות.

דן תיכון: פינלנד היתה לנו תמיד מעוז של חופש הדיבור והמצפון.

דן תיכון: לא רבים יודעים כי בשנת 1906, כשהתנועה הציונית רק החלה את דרכה, התכנסו מנהיגיה בהלסינקי הבירה והחליטו על "תוכנית הלסינקי", שקבעה את הפעולה המעשית ליישוב ארץ-ישראל לשנים רבות.

דן תיכון: התוכנית הניחה יסודות להתיישבות העובדת, והגשמתה פתחה פרק חדש בבניין הארץ.

דן תיכון: האוסף העממי "קלוולה" זכה לתרגום עברי עוד בשנות ה-30 על-ידי אחד מגדולי המשוררים שלנו, שאול טשרניחובסקי, ומאז תורגם כמה פעמים.

דן תיכון: נעים לי לציין, כי הקשרים הטובים אינם רק בין המדינות אלא גם בין שני הפרלמנטים שלנו.

דן תיכון: הנציג שלנו – חבל שהוא איננו כאן בזה הרגע – חבר הכנסת מודי זנדברג – –

עמנואל זיסמן: ישנו.

דן תיכון: הוא אתם למעלה.

דן תיכון: – – דואג לטפח אותם במרץ ובהתלהבות כדרכו.

דן תיכון: בביקורכם בכנסת בוודאי תוכלו לעמוד על תהליכי החקיקה והפעילות הפרלמנטרית שלנו ולעקוב מקרוב אחרי הדמוקרטיה הישראלית ופעולתה.

דן תיכון: אני מאחל לכם שהות נעימה בחום של ארצנו בטרם תחזרו אל החורף הסקנדינבי.

דן תיכון: ביקור נעים.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

דן תיכון: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, בבקשה.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, כמה זמן יש לי?

דן תיכון: כמה שאתה רוצה.

עמנואל זיסמן: טוב.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, אדוני שר האוצר, חברי הכנסת, עשר שנים אני בכנסת, אבל אני נמצא עכשיו בהתלבטות קשה.

עמנואל זיסמן: אנחנו, סיעת הדרך השלישית, לחצנו ודחפנו במשך שנתיים, ולשמחתנו ולשביעות רצוננו חתם ראש הממשלה בעזרת חברים מהקבינט הביטחוני על הסדר ביניים נוסף עם הפלסטינים – הסדר שאנחנו חושבים שהוא חיוני ביותר להמשך תהליך השלום וליצירת מציאות ביטחונית, מדינית, כלכלית וחברתית יותר טובה גם אצלנו וגם אצלם ובכל האזור.

עמנואל זיסמן: במשך השנתיים האלה אני, אישית, הייתי בין אלה שהאמינו שביבי נתניהו, ראש ממשלת ישראל, יגיע להסדר זה.

עמנואל זיסמן: אני גם מאמין שהוא גם יוכל, אם תהיה לו ממשלה יציבה על בסיס פרלמנטרי מוצק ואיתן, לנהל את השיחות להסדר הקבע, והוא יבטיח את האינטרסים הלאומיים והביטחוניים של מדינת ישראל ושל עם ישראל.

עמנואל זיסמן: לכן, אין כמו הדרך השלישית ואין כמוני שרוצים שהממשלה תשמור על אחדותה, על שלמותה, על יציבותה ועל כושר פעולתה בימים אלה.

עמנואל זיסמן: כנגד זה, אני נתון בלבטים – כשאני מעריך ומוקיר את שר האוצר על תרומתו בכלל ובתחום הכלכלי בפרט, אבל הוא גורם לי אכזבה עמוקה, כי בעיקר בחוק ההסדרים הוא עושה צעדים אנטי-דמוקרטיים שגורמים לסערה לא רק אצלנו, אלא בכל הבית הזה.

עמנואל זיסמן: שר האוצר יעקב נאמן הוא זה שהביא לידי כך שהתחלנו להנהיג את יום חינוך ארוך.

עמנואל זיסמן: בלי שר האוצר הזה, לא היינו מתחילים להנהיג את יום החינוך הארוך.

עמנואל זיסמן: הוא גם תרם מחוץ לתקציב של משרד החינוך.

עמנואל זיסמן: והנה, אני קורא שהוא רוצה עכשיו להאריך את הנהגת יום החינוך הארוך לא לשלוש שנים אלא לשש שנים, בלי לדבר ובלי להביא את זה לידיעת ועדת החינוך ומי שעומד בראשה.

עמנואל זיסמן: הכיצד, שר האוצר, אתה עושה את הדבר הזה היום, כשהולך ונוצר אי-שוויון וכשיש לנו חינוך של ש"ס – וצריך שיהיה חינוך של ש"ס – שבו אין צפיפות בכיתות, מסיעים אותם חינם, אוכלים חינם ומקבלים ציוד חינם?

עמנואל זיסמן: כל הכבוד לאלה שעומדים בראש החינוך של ש"ס.

עמנואל זיסמן: אנחנו רוצים שילדי ישראל ילכו הביתה לא ב-13:15 ולא ב-13:30 אלא ב-15:30 ותהיה להם מסגרת שבה נחזק גם את המקצועות הלימודיים אבל גם את החינוך הערכי וגם את החינוך להעשרה – גם את החינוך לדמוקרטיה, ולא רק את לימודי היהדות, אך גם את לימודי היהדות.

עמנואל זיסמן: למה אתה עושה את זה?

עמנואל זיסמן: עכשיו אני לא מופתע שהשר יצחק לוי, שאיים להצביע נגד התקציב, היה בין ה-14 שהצביעו בעד התקציב.

עמנואל זיסמן: הכיצד, השר יצחק לוי, הצבעת?

עמנואל זיסמן: למה להאריך את זה לשש שנים?

עמנואל זיסמן: זו פגיעה חמורה ביותר בקידום החינוך וברצון שלנו לסגור פערים בחינוך ולקדם את החינוך.

עמנואל זיסמן: עכשיו, בא גם נושא אחר, שאני רואה אותו כאן.

עמנואל זיסמן: נפלה הכרעה לפני כמה ימים לגבי חוק הדיור הציבורי.

עמנואל זיסמן: דרך חוק ההסדרים, אתה רוצה לבטל הכרעה דמוקרטית שהושגה אחרי התלבטויות ואחרי שיקול דעת.

עמנואל זיסמן: אנחנו, חברי סיעת הדרך השלישית, הצבענו וגם הכרענו לטובת החוק הזה.

עמנואל זיסמן: עכשיו אתה רוצה לאלץ אותנו להצביע נגד הממשלה גם בנושא הזה?

עמנואל זיסמן: אתה לא מתחשב בזה שהמצב המדיני מחייב שסיעה, ואני באופן אישי, כתומך מתמיד, עקבי ויציב בממשלה הזאת, שמאמין שהיא יכולה לקדם את הנושא המדיני ואת תהליך השלום – למה אתה עושה את זה?

עמנואל זיסמן: ההתלבטות קשה מאוד, ואני לא יודע עדיין איך אנחנו נצביע.

דן תיכון: איפה?

דן תיכון: בקריאה הראשונה?

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, עכשיו, בשעה 13:15.

דן תיכון: אבל, זו רק קריאה ראשונה.

עמנואל זיסמן: בסדר, בקריאה ראשונה.

דן תיכון: מילא, אני מבין בקריאה שנייה או בקריאה שלישית, אתה יכול לומר את זה.

עמנואל זיסמן: בסדר.

דן תיכון: קריאה אחת היא בסך הכול כרטיס כניסה.

עמנואל זיסמן: לכן רציתי להגיד בדיוק שהנטייה שלי היא להצביע בעד תוך מחאה, כי צריך לשמור על יציבות הממשלה.

עמנואל זיסמן: רציתי להגיד את זה, וזו הנטייה.

עמנואל זיסמן: אבל, אדוני היושב-ראש, אני חייב להגיד, כדי ששר האוצר ידע שמה שהוא עושה הוא דחיית העניין עד 31 בדצמבר.

עמנואל זיסמן: כי אם עד 31 בדצמבר הוא לא יוציא את שני החוקים האלה ולא יתעשת – נצביע בעד הסתייגויות, ולא תהיה לו ברירה אלא לבלוע את ההכרעה של הכנסת בהסתייגויות האלה.

עמנואל זיסמן: ואני קורא לשר האוצר לנקוט גישה אחרת.

עמנואל זיסמן: עכשיו אני בא ואומר לשר האוצר דבר נוסף.

עמנואל זיסמן: מאז 1984 יש חוק על הנהגת חינוך חובה לבני שלוש–חמש, ויש חינוך לבני שלוש–חמש, אבל לא לרוב ילדי ישראל, אלא לחלק מילדי ישראל.

עמנואל זיסמן: כל הכבוד שיש חינוך כזה למי שיש לו אפשרות.

עמנואל זיסמן: הם ראויים להערכה על כך שהם דואגים לחלקים של החברה הישראלית שמייצגים יותר מאשר אולי חלקים אחרים שתומכים בהם או מצביעים עבורם.

עמנואל זיסמן: אבל כל שנה מבטלים את זה.

עמנואל זיסמן: לפני כמה ימים הופיע שר החינוך יצחק לוי ואמר:

עמנואל זיסמן: אני אעמוד על כך שלבני ארבע יהיה חינוך חובה במדינת ישראל.

עמנואל זיסמן: אני מתחייב בפניכם.

עמנואל זיסמן: אני עשיתי דבר עוד יותר מרחיק לכת, ושוחחתי אתך, אדוני שר האוצר, שהשנה תובא הצעת החוק הזאת לקריאה ראשונה, בקרוב, ושכנעתי את כל היוזמים ואת כל המציעים שזו תהיה הנהגת חוק חינוך חובה בגיל הרך לאורך עשר שנים, אבל שנתחיל.

עמנואל זיסמן: אנחנו יודעים שרוב הילדים של יוצאי אתיופיה – חלק מגיע לש"ס, וכל הכבוד.

עמנואל זיסמן: אבל, יש חלק שלא מגיעים לשם.

עמנואל זיסמן: רוב רובם, הגילאים האלה – – –

נסים דהן: חבר הכנסת זיסמן, לא צריך חוק.

נסים דהן: תעשה מה שאנחנו עושים, ויהיה לך חוק חינוך חובה.

עמנואל זיסמן: אני לא יכול לקבל כספים ממשרד הדתות, ממשרד הפנים ומכל מיני מקורות אחרים, וזה ההבדל; ואני לא אומר את זה בשלילה עכשיו.

נסים דהן: קודם כול, אנחנו מוכנים ללמד אותך לעשות גם את זה, ורק תקים רשת.

עמנואל זיסמן: יש לי רשת.

נסים דהן: תקים רשת.

עמנואל זיסמן: זו הרשת הכללית הממלכתית הלאומית של מדינת ישראל.

נסים דהן: הרשת הזאת לא מצליחה עם אותם תקציבים.

עמנואל זיסמן: זו הרשת שלנו.

נסים דהן: עם אותו שקל של משרד החינוך אני עושה שני שקלים, וזה כל המשחק.

עמנואל זיסמן: זו אותה רשת שלנו, ולא יכול להיות שאתה, בהשפעה פוליטית שיש לכם, בניצול היעיל של הכוח הפוליטי והפרלמנטרי שיש לכם, שאתם – – –

נסים דהן: חבר הכנסת זיסמן, כשמורה ברשת החינוך הממלכתי יקבל אותם תנאים שיש אצלי, גם אתה תוכל לעשות אותו דבר.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת נסים דהן, לא יכול להיות שברוב בתי-הספר שלנו ילמדו 40 תלמידים בכיתה, ולפעמים 42 ילדים בכיתה, אף שזה נוגד את החוק לעבור את המספר 40, והם יהיו בתנאים גרועים ביותר שלא מאפשרים ריכוז, חיים ולימודים תקינים בבית-הספר; וזה המצב אצלנו.

עמנואל זיסמן: לא יכול להיות שגם בקרב גילאי שלוש–חמש לא נתחיל בשנת ה-50 למדינת ישראל, כי החינוך שמעצב את התלמיד הוא מהגיל הרך ביותר.

עמנואל זיסמן: אין צורך להוכיח זאת.

עמנואל זיסמן: סוציולוגים, פסיכולוגים, מחנכים ורבנים, כולם אומרים לנו: תתחילו מגיל כזה.

עמנואל זיסמן: אני מציע לשר האוצר, שייתן יד לכך שיהיה חוק שמפשיר את החוק של 1984, אבל הוא יהיה פרוס על עשר שנים.

עמנואל זיסמן: נתחיל עם יוצאי אתיופיה.

עמנואל זיסמן: נתחיל עם המגזר הערבי.

עמנואל זיסמן: נתחיל עם חלקים.

עמנואל זיסמן: אבל, מה בא שר האוצר ומציע?

עמנואל זיסמן: את יום החינוך, שגם אתה נתת יד לאישורו, הוא, שר האוצר הזה, שהודות ל-270 מיליון שקל שהוא נתן לנו לפני שנה, הודות גם ללחץ המוסרי והפוליטי החיובי שלו התחלנו בחוק, הוא בא עכשיו וחוזר בו ופורס על שש שנים, בלי הודעה מוקדמת, ככה, בחוברת.

עמנואל זיסמן: הרי את חוק ההסדרים צריך לבטל.

עמנואל זיסמן: אני גם יודע ורוצה את התגובה של יושב-ראש הכנסת, שהוא איש כלכלה ופיננסים, מה הוא חושב על זה.

עמנואל זיסמן: אבל שתי המפלגות הגדולות מדברות בצביעות, בדו-פרצופיות בנושא הזה.

עמנואל זיסמן: יש דיקטטורה במדינה הדמוקרטית הזאת.

עמנואל זיסמן: באמצעות החוק הזה מבטלים הכרעות דמוקרטיות של המליאה הזאת.

עמנואל זיסמן: קשה להשלים עם כך.

עמנואל זיסמן: לכן אני מדבר בסערת רגשות.

עמנואל זיסמן: כי היום, ובשעה זו יותר מבכל שעה אחרת, אני רוצה בהצלחת ראש הממשלה והממשלה, כשמצד שני יש עמדה בלתי יציבה, בלתי מובנת, בלתי מתחשבת, מבולבלת, של המפלגה האופוזיציונית הראשית, מפלגת העבודה, שאתה לא יכול להבין ממנה אם הם בעד המשך תהליך השלום או שהם בעד מאמץ ומיצוי כל האפשרויות כדי להגיע לשלטון.

עמנואל זיסמן: היום יותר מאי-פעם צריך לעשות הכול על מנת שההסכם ייושם.

עמנואל זיסמן: מישהו מתאר לעצמו שהערב מרכז הליכוד עומד לאשר הסכם שיש בו ויתורים שהם האידיאולוגיה הבסיסית והיסודית של התנועה הזאת?

עמנואל זיסמן: מאז אני מכיר את עצמי נמניתי עם תנועה שהיתה בעד פשרה טריטוריאלית.

עמנואל זיסמן: הוויכוח אצלנו תמיד היה על הגודל – איזה שטח, תמורת מה השטח.

עמנואל זיסמן: אבל הם עומדים להחליט, ובשעה היסטורית כזאת, ואני מבין את ההערה של יושב-ראש הכנסת, הנטייה היא ברורה, אבל אני מזהיר את שר האוצר, זה יהיה היום ניצחון פירוס, שאנחנו ואחרים נצביע גם בעד חוק התקציב וגם בעד חוק ההסדרים.

עמנואל זיסמן: כי הוא צריך לדעת שהתרגיל האנטי-דמוקרטי הזה ירד לטמיון ב-31 בדצמבר, ויש לי להגיד עוד דברים אחרים.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לסיים ולהגיד לשר האוצר, שאני בטוח בכוונותיו הטובות, שהוא רצה ש-1998 תהיה שנה של צמיחה כלכלית ושל הגברת התעסוקה, אבל היעדים האלה לא הושגו.

עמנואל זיסמן: גם רמת האינפלציה המצופה לא הושגה.

עמנואל זיסמן: אם ב-1999 לא יוכנסו בתקציב שינויים, לא רק בתחומים שאמרתי אלא גם בתחומים שהזמן לא מאפשר לי לדבר עליהם, אם לא יוכנסו שינויים שיש בהם כדי לסגור במקצת פערים חברתיים וכלכליים משוועים – דיברתי רק על תחום החינוך, יכולתי גם לדבר על תחומים אחרים – התקציב הזה, לצערי העמוק, אין בו בשורה.

עמנואל זיסמן: הבשורה היא הבשורה של השלום, והבשורה של השלום היא זאת שמנחה אותנו ברגע זה ורק ברגע זה.

עמנואל זיסמן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רשות הדיבור לחבר הכנסת אברהם רביץ, ואחריו – לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברשותך, איאלץ לקצר מאוד, כי בעוד ארבע דקות קבעתי ישיבה של ועדת הכספים וועדת החינוך לדון בשכר הסטודנטים והוזמנו לשם רבים.

אברהם רביץ: אני גם יכול לקצר מאחר שאת עיקר דברי אני מתכוון לומר בהרחבה רבה במהלך הדיונים בוועדת הכספים.

אברהם רביץ: אני שמח על כך שבסופו של דבר נתקבלה החלטה, והבנתי, אדוני היושב-ראש, גם על דעתך, שגם חוק ההסדרים הפעם כן יבוא לדיון בוועדה.

אברהם רביץ: לצורך הדיון הזה אני מסכים אתך עקרונית, שטוב היה לו דנו בוועדות הרלוונטיות לפני הגשת הצעת התקציב בחלק גדול מן הסעיפים הנמצאים.

דן תיכון: למען האמת והדיוק, אני לא יודע על מה אתה מסתמך, אני מבין מה בעצם חושב מישהו שלא נמצא כאן, אבל דע לך שההכרעה תיעשה על-ידי ועדת הכנסת.

אברהם רביץ: כן, פורמלית.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, לדעתך ועדת הכנסת מוסמכת לפצל את החוק לוועדות שונות?

דן תיכון: לדעתי, כן.

דן תיכון: לדעתי, היא מוסמכת לעשות הכול מבחינת סדרי הדיון.

נסים דהן: לפחות ועדות משותפות.

אברהם רביץ: חברי הכנסת, ביקשתי וקיבלתי סקירה מטעם האוצר על הנגישות של כל חוקי ההסדרים לתקציב המדינה, ואני בכל זאת חוזר ואומר בעקשנות, שנעשה מלאכת רמייה עם עצמנו אם לא נדון במקביל, ולא חשוב באיזו ועדה זה יהיה.

אברהם רביץ: אינני חושב שאנחנו כחברי ועדת הכספים יכולים ורשאים להחליט על תקציב המדינה כאשר תקציב המדינה מלכתחילה מגובה, בנוי וקשור לחוק ההסדרים.

אברהם רביץ: אני יכול לפרוט לפניכם – – –

אברהם פורז: חבר הכנסת רביץ, אתמול בוועדת המשנה בראשות מיכאל קליינר טיפלנו בנושא שהוא ירושה מחוק ההסדרים: האם להתיר לשדר חדשות בכבלים.

אברהם רביץ: חבר הכנסת פורז, בדיוק רציתי ורשמתי לפני להביא את הדוגמה הזאת.

אברהם רביץ: הרי גם בתקציב של שנה שעברה, כאשר ראינו ולמדנו שיש חוק שהוא מסובך מאוד, חוק גדול שאינו פוגע כל כך בתקציב המדינה, שני הגורמים יחד, אנחנו באמת לא דנו בו במסגרת חוק ההסדרים והקמנו ועדת משנה.

אברהם רביץ: אנחנו נסרוק, אדוני היושב-ראש, את כל החוקים הנמצאים בחוק ההסדרים, ואני חושב שלרובם הגדול יש השלכה על תקציב המדינה, דבר לא יעזור – ואני מודה לך על שנהגת לפי המסורת ונתת לנו את כל הזמן שבעולם לדון – ייתכן שנתפצל בתוך הוועדה לוועדות משנה שידונו ויסרקו את החוקים השונים.

אברהם רביץ: אני גם אומר זאת לראשי הוועדות, במיוחד ליושב-ראש ועדת החינוך שקבל על כך.

אברהם רביץ: כל יושב-ראש של ועדה אחרת שנוגעת באופן ישיר לחוק מסוים יוזמן לדון יחד אתנו בוועדת המשנה או במליאת ועדת הכספים על מנת שהוא לא יהיה מנותק מן העניין הזה.

אברהם רביץ: אני באמת מציע לכל חברי הכנסת – תסרקו ותלמדו שכל חוק ההסדרים – – – לא כל החוק, אני סרקתי, יש אולי אחד או שניים.

דן תיכון: אל תיסחף, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: יש אולי אחד או שניים שאפשר לחיות בלעדיהם.

דן תיכון: יש כאן כ-50 חוקים.

אברהם רביץ: 40 – – –

דן תיכון: תאמין לי, 50 חוקים, וחלק גדול מהם איננו ממין העניין.

דן תיכון: אני אומר לך זאת באחריות, כמי שליווה כמעט את כל החקיקה במדינת ישראל ב-18 השנים האחרונות.

אברהם רביץ: יש כמה.

דן תיכון: יש כאן דברים מצחיקים.

אברהם רביץ: טוב, החיים הם מצחיקים, מה לעשות.

דן תיכון: דברים מצחיקים, שפקיד באוצר התחשק לו לגמור איזה עניין, או איזה פקיד במשרד אחר, וחשב שלא יקראו את זה כאן.

נסים דהן: וגם אלה שממין העניין, יש להם בכלל השפעה שולית על התקציב – – –

דן תיכון: אבל הממשלה רשאית לעשות ככל אשר עולה על דעתה.

דן תיכון: אם היא היתה מגישה את זה כהצעות חוק נפרדות, אפילו לא יכולתי לצייץ.

אברהם רביץ: היתה צריכה לעשות את זה הרבה יותר מוקדם.

דן תיכון: למה, למה?

דן תיכון: הצעות חוק בקריאה ראשונה עוברות כמעשה יום-יום.

אברהם רביץ: טוב, אם נעשה הרמת מסך, אתה יודע שיש בעיה של קואליציה ואופוזיציה גם בעניין הזה, עם הוועדות.

דן תיכון: אם בחוק התקציב לא יהיה, קל וחומר לגבי כל חוק אחר שיוגש בתקופה הקרובה.

אברהם רביץ: לכן, חברים, אני רק אומר, שאנחנו לא נזלזל בכל החוקים המוגשים לפנינו, נדון בהם בזהירות, ברגישות ובכובד ראש.

אברהם רביץ: אני רק רוצה לומר עוד משפט אחד לחברי הכנסת, לאלה שחושבים – במיוחד אלה מן הקואליציה – אולי שלא להצביע מסיבות כאלה ואחרות בעד הצעת התקציב הזאת.

אברהם רביץ: הרי מה פירושו של דבר לא להצביע בעבור התקציב?

אברהם רביץ: אז מה, מדינת ישראל לא תחיה?

אברהם רביץ: הרי אנחנו יודעים מה התוצאה.

אברהם רביץ: התוצאה, היא שמ-1 בינואר אנחנו חיים על-פי תקציב של 1998, עם המקדם.

דן תיכון: חבר הכנסת רביץ, תרשה לי.

נסים דהן: יותר גדול מהתקציב הנוכחי – – –

דן תיכון: תרשה לי גם כאן להעיר לך הערה.

דן תיכון: ראשית, חשוב מאוד לאשר את התקציב במועד, חשוב מאוד, אבל יש היום מדינות רבות בעולם שיש להן בעיות דומות והן לא מצליחות לאשר את התקציב במועד.

דן תיכון: באוסטריה, לפני כשלושה חודשים, אישרו תקציב לשנתיים, בדיעבד.

דן תיכון: זאת אומרת, שנה וחצי חיה המדינה ללא תקציב, ורק לאחר שנה וחצי הסכים הפרלמנט לאשר את התקציב.

דן תיכון: שנה וחצי אחרי, פלוס חצי – – –

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, תאר לך אצלנו.

אברהם רביץ: אצלנו, עם תקציב אנחנו לא חיים מסודר, תאר לך בלי תקציב.

דן תיכון: לא, יש 1/12 מן התקציב, שזה בכלל רעיון לא רע.

אברהם רביץ: יכול להיות, אז צריך להחליט על כך.

דן תיכון: זה יהדוף הרבה לחצים, זה יפתור הרבה בעיות.

אברהם רביץ: אתה מבין בכלכלה, אבל אני פונה לחברי הכנסת – – –

דן תיכון: אבל לשלושה חודשים בלבד, ויכול תמיד ראש הממשלה ללכת לנשיא ולומר: אבד לי הרוב.

דן תיכון: הוא יצטרך לשכנע את הנשיא שאבד לו הרוב, כי כתוב "בהסכמת הנשיא", הנשיא יצטרך להזמין את ראשי המפלגות לשמוע את דעתן, ואז – –

אברהם רביץ: הולכים לבחירות, כמובן.

דן תיכון: – – יש בחירות בתוך 60 יום.

אברהם רביץ: לכן אני באמת מציע לאותם חברי כנסת שלא כל כך שמחים לתסריט הזה – –

דן תיכון: למה לא?

אברהם רביץ: – – להפיל את הממשלה.

אברהם רביץ: יש לנו הצעת חוק לפיזור הכנסת.

אברהם רביץ: למה לעשות זאת בדרך עקומה?

אברהם רביץ: יש הצעת חוק לפיזור הכנסת, אפשר לפזר.

דן תיכון: לא, זו הדרך הישרה.

אברהם רביץ: לא נראה לי.

דן תיכון: הדרך הישרה היא, שראש הממשלה חושב שאבד לו הרוב, הולך לנשיא.

אברהם רביץ: טוב, בסדר, אבל לא דרך התקציב.

דן תיכון: הוא אפילו לא צריך את הכנסת.

אברהם רביץ: כן, אבל לא דרך התקציב.

אברהם רביץ: אני מסכים אתך.

דן תיכון: כל יום הוא יכול ללכת.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אתה דואג לעבודה – – –

אברהם רביץ: לכן, חברים, אני מציע שנעביר את התקציב ואת חוק ההסדרים בקריאה ראשונה; נעביר זאת לוועדה.

אברהם רביץ: אנחנו נדון שם בזהירות ובכובד ראש בכל סעיפי התקציב והחוק.

אברהם רביץ: אשר לסטודנטים, אני רוצה לומר מלה – עכשיו אני הולך לוועדה משותפת שתדון בעניין הזה.

אברהם רביץ: אנחנו דנים בעניין הזה כבר זמן לא מועט, עוד מלפני הפגרה, ואני מקווה שוועדת הכספים, שחייבת לתת את דעתה לתקציב המדינה בכלל, עם ועדת החינוך, תגיע להצעות ולמסקנות חיוביות בעניין הזה.

אברהם רביץ: תודה, אדוני.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, ואחריו – חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני שאני מגיע לנושא התקציב – אגב, אני לא יודע איך אני יכול לדבר על תקציב כזה בחמש דקות – אבל לפני שאני מגיע לעניין התקציב, אני רוצה לומר משהו בקשר לנושא הסטודנטים.

אמנון רובינשטיין: שר האוצר, נכון שהיה הסכם.

אמנון רובינשטיין: המציאות בארץ השתנתה, בין השאר בגלל פעולות הממשלה.

אמנון רובינשטיין: היה איזה איזון בחלוקת המשאבים; האיזון הזה הופר, וציבור הסטודנטים מרגיש, חש, אומר – גם אם הוא לא אומר זאת בפומבי – שבינו לבין ציבור תלמידי הישיבות נוצרה אפליה גדלה והולכת.

אמנון רובינשטיין: זה לא משנה כעת – אני חושב שהם צודקים, דרך אגב, אבל גם אם לא הייתי חושב כך, זו המציאות הסובייקטיבית, וזה מה שערער את הסטטוס-קוו בעניין שכר הלימוד.

אמנון רובינשטיין: דבר שני, אני רוצה לומר לך, שר האוצר, שהצעת הסטודנטים היא הצעה לא בלתי סבירה.

אמנון רובינשטיין: אני מבקש ממך קודם כול לחשב את עלותה, כיוון שהסטודנטים מציעים, שלגבי 50% משכר הלימוד תונהג השיטה הידועה כשיטה אוסטרלית – של הלוואות מסובסדות שמחזירים אותן לאחר תחילת הפרנסה.

אמנון רובינשטיין: הניסיון האוסטרלי מוכיח, שרוב רובם, הרוב הגדול של הסטודנטים, אכן מחזיר את ההלוואה הזאת.

אמנון רובינשטיין: זה סיפור הצלחה גדול מאוד.

אמנון רובינשטיין: אני חוזר כעת מוועידה עולמית של אונסק"ו, שעסקה בנושא הזה.

אמנון רובינשטיין: היה דיווח של המשלחות האוסטרליות על הנושא הזה, והרבה מאוד מדינות, לרבות מדינות מאוד מפותחות, וגם שרי חינוך של מדינות עשירות, דיברו על כך באהדה רבה.

אמנון רובינשטיין: אם תאומץ ההצעה של הסטודנטים, העלות למשק לא תהיה מחצית שכר הלימוד, אלא – אתה יודע זאת טוב ממני – זו תהיה העלות של הריבית המהוונת, או ליתר דיוק, ההיוון של הפרש הריביות בין הריבית המסובסדת לריבית המשוערת של השוק.

אמנון רובינשטיין: זה לא סכום כל כך גדול.

אמנון רובינשטיין: אני שומע שעלות התביעות של הסטודנטים היא חצי מיליארד שקל.

אמנון רובינשטיין: לא, העלות היא הרבה יותר נמוכה.

אמנון רובינשטיין: ולכן, מה שאני מבקש ממך קודם כול, שתיפגש אתם, עם שר החינוך.

אמנון רובינשטיין: לא ייתכן שלא להיפגש אתם; הם לא אויבי מדינת ישראל.

אמנון רובינשטיין: אתה נפגשת, אבל לא למשא-ומתן רשמי.

אמנון רובינשטיין: תזמין את נציגות התאחדות הסטודנטים למשא-ומתן רשמי עם שר האוצר, ולפני כן תבקש מהחשב הכללי שיחשב לך את העלות האמיתית הריאלית של הצעת הסטודנטים.

אמנון רובינשטיין: חוץ מזה, אפשר גם להתפשר על הצעה כזאת, אפשר גם לעשות אותה הדרגתית.

אמנון רובינשטיין: על כל פנים, אני מסמפת מאוד נימוקים משפטיים ואני מסמפת מאוד את הטענה של הסכם חתום.

אמנון רובינשטיין: אבל המציאות השתנתה בגלל התחושה של ציבור רחב מאוד שיש כאן אפליה בין סטודנט לסטודנט; בין סטודנט שלומד באוניברסיטה, שמשרת בצה"ל, שנותן מחלבו ומדמו למען המדינה, לבין מי שתורתם אומנותם, ועם כל הכבוד להם, אני לא רוצה לפגוע בהם.

אמנון רובינשטיין: אז אי-אפשר לומר ששום דבר לא השתנה במדינה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס באופן כללי לדברים שאמר שר האוצר, וגם איני רוצה להתעלם מהישגים שיש למדינת ישראל בנושא המשק שלה.

אמנון רובינשטיין: אדוני שר האוצר, מדינת ישראל היא לא emerging Market, היא לא משק מתפתח.

אמנון רובינשטיין: משום כך, נקודת ההשפעה שלנו היא לא אינדונזיה ולא דרום-קוריאה, ואפילו לא מדינות עשירות מאתנו בתל"ג לנפש, כמו סינגפור.

אמנון רובינשטיין: יש לה – ובזה יש באמת תרומה של כל ממשלות ישראל – יש לה בנק מרכזי חזק, יש לה מערכת פיקוח על הבנקים, יש לה בשנים האחרונות כללי שקיפות מאוד רציניים שאין בכל המדינות האלה.

אמנון רובינשטיין: אני לא מדבר על מדינות של עולם שלישי.

אמנון רובינשטיין: כללים כאלה אין אפילו ביפן, ורק כעת יפן מתחילה להנהיג את הדברים שאצלנו הם מובנים מאליהם.

אמנון רובינשטיין: אני אומר, שנקודת ההתייחסות של המשק הישראלי זו מערב-אירופה; אחרים אומרים: קנדה, ארצות-הברית ואוסטרליה – המשק המערבי המפותח.

אמנון רובינשטיין: גם בתל"ג לנפש חשבנו שנגיע בשנת 2000 ל-20,000 דולר לנפש.

אמנון רובינשטיין: לדאבוני הרב, התל"ג לנפש נסוג, אבל מכל הבחינות האלה אנחנו מערב-אירופה.

אמנון רובינשטיין: במה אנחנו שונים ממערב-אירופה?

אמנון רובינשטיין: כאן אני חולק על מדיניות הממשלה.

אמנון רובינשטיין: בשני דברים אנחנו שונים.

אמנון רובינשטיין: קודם כול אנחנו רוצים להגדיל את אוכלוסיית המדינה על-ידי עלייה.

אמנון רובינשטיין: זה יעד לאומי ציוני ראשוני שלנו.

אמנון רובינשטיין: זה לא יעד של לוקסמבורג, זה לא יעד של צרפת, זה בוודאי לא יעד של הרפלוביקה הפדרלית של גרמניה.

אמנון רובינשטיין: אנחנו רוצים לראות עוד מיליון יהודים כאן במדינת ישראל, אם אפשר בתוך 20–10 שנה.

אמנון רובינשטיין: אנחנו גם רוצים בעת ובעונה אחת לצמצם פערים חברתיים בין ישראלים שונים: בין יהודים לערבים ויהודים ליהודים.

אמנון רובינשטיין: אלה יעדים מאוד מאוד מיוחדים.

אמנון רובינשטיין: הם מיוחדים לחברה הישראלית, ולשם כך מוכרח להיות קצב גידול.

אמנון רובינשטיין: אז אני אומר:

אמנון רובינשטיין: אני משווה את עצמי מכל הבחינות האחרות למדינות אירופה, אבל אצלן עניין הגידול בתוצר הוא לא כל כך קיומי כפי שהוא קיומי אצלי.

אמנון רובינשטיין: אני מוכן לתת בונוסים לעניין הצמיחה יותר מאשר הם נותנים לו.

אמנון רובינשטיין: אני שמח שיש יציבות, אבל אם יציבות פירושה נסיגה בתל"ג, אני לא רוצה אותה.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה להדגיש, שבשנים שבהן המגזר העסקי צמח בשיעורים שהכו בתדהמה את העולם – 7% או 8% בשנה, היתה גם אינפלציה.

אמנון רובינשטיין: אני מצטער עליה, אבל ישראל קיבלה רייטינג גבוה מאוד.

אמנון רובינשטיין: Standard

חיים אורון: הנתונים לשנה הזאת שמופיעים בספר – הם לא יעמדו בזה – – – 2.5 יהיה פחות, זה ימשיך – – –

רפאל אדרי: אני מבקש, אני הוספתי לך עוד שתי דקות.

אמנון רובינשטיין: אני מסיים, אתי אין ויכוח, אני מקצר.

אמנון רובינשטיין: רק משפט אחד, אתה מרשה לי?

אמנון רובינשטיין: העלייה בשיעור המיסוי היא כפולה.

אמנון רובינשטיין: היא נובעת גם משחיקת מדרגות המס וגם מהאי-עלייה בתמ"ג.

אמנון רובינשטיין: לכן, לדעתי, מה שחסר לי בכל הספר הגדול הזה, וגם בנאום שלך, זה הפתרון הכי חשוב – איך מקפיצים את ישראל מדרגה, איך מגדילים את התל"ג, כדי שהיא תמלא את שני היעדים המרכזיים שלה: גם שגשוג כלכלי, אבל גם צמצום פערים חברתיים ועלייה יותר גדולה.

אמנון רובינשטיין: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

רפאל אדרי: חמש דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אנחנו דנים בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, קריאה ראשונה.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את שר האוצר על ההתמדה שלו.

שמריהו בן-צור: גם אתמול, גם היום, יושב שר האוצר – שלא שומע אותי – בהתמדה, במסירות, שומע את הדברים של החברים, רושם.

שמריהו בן-צור: יהי רצון, שמה שאתה רושם, ההערות שלך – שלא תפסול ותאמר יש לי תשובות על כל השאלות שאתם שואלים.

שמריהו בן-צור: אני מצפה, מייחל, שתיקח את הדברים שנאמרו כאן ותערוך שינויים בספר.

שמריהו בן-צור: הרי ספר התקציב הוא לא ספר קדוש, עם כל הכבוד.

שמריהו בן-צור: אני באמת מברך אותך על ההתמדה שלך.

שמריהו בן-צור: לצערי הגדול, הדברים חוזרים, ואני שוב רואה שאין שום חידוש.

שמריהו בן-צור: מה שהיה – הוא שיהיה.

חיים אורון: איך המפד"ל תצביע?

חיים אורון: כמו שהיה?

שמריהו בן-צור: אני מבין שזה מדאיג אותך, ואני מבין שלא ישנת הלילה בגלל השאלה הזאת, אבל תמתין.

שמריהו בן-צור: הפוליטיקה הכריעה את הכלכלה.

שמריהו בן-צור: כמי שקורא, מי שמבין במשרדים, אני רואה, לצערי הגדול, משרדים שהם מיותרים.

שמריהו בן-צור: לו באמת היינו זוכים לראות איזה שינוי מסוים – יכול להיות שר ללא תיק, אם באמת יש עניין פוליטי פנימי כאן.

שמריהו בן-צור: לצערי הגדול, יש משרדים שמשחקים, ומשחקים במהלך ניוטרל, ואין שום תועלת, לצערי הגדול.

שמריהו בן-צור: אפשר להפוך אותם למחלקה באחד המשרדים הקיימים.

שמריהו בן-צור: זאת ועוד, לא זכינו, אף שביקשנו, ואני חושב שגם השר חשב להוציא את זה לפועל, שיהיה משרד אחד במדינה שיושתת על תקציב אפס.

שמריהו בן-צור: שהיו בונים אותו על תקציב אפס.

שמריהו בן-צור: שיהיה לנו האומץ הזה.

שמריהו בן-צור: לא זכינו.

שמריהו בן-צור: אני רוצה, ברשותכם, לגעת בארבע או בחמש נקודות שנוגעות לנושא החינוך.

שמריהו בן-צור: קראתי את תקציב משרד החינוך.

שמריהו בן-צור: לא ראיתי עלייה בשכרם של המורים.

שמריהו בן-צור: אם כבוד השר – ואני אומר זאת מתוך ידע רב של עשרות שנים – חושב שלא תהיה עליית שכר לציבור המורים, ועל-ידי כך מערכת החינוך תדשדש, לא תתקדם, לא תפרח ולא תביא לתוכה כוח אדם רציני, אני חושב ששר האוצר טועה בכך.

שמריהו בן-צור: לפי דעתי חייבים לשפר את מערכת החינוך על-ידי הגדלת שכרם של המורים.

שמריהו בן-צור: נקודה שנייה שחברים העלו, ובהם חבר הכנסת פורז – נושא שביתת הסטודנטים.

שמריהו בן-צור: אני מאמין שאפשר למצוא פתרון לבעייתם של הסטודנטים, שמגיע להם, בדין, במיוחד לאלה ששירתו בחיילות קרביים ולאלו שההכנסה שלהם מועטה.

שמריהו בן-צור: אפשר להגיע לאיזה סיכום, לאיזה סידור שיאפשר להם ללמוד במוסדות אקדמיים.

שמריהו בן-צור: נקודה שלישית, בעמוד 50 של חוק ההסדרים אני ממש תמה לקרוא, ששר האוצר רוצה להחיל את יום חינוך ארוך, במקום בהתשס"א, רק בהתשס"ד.

שמריהו בן-צור: זאת אומרת, במקום לקרב את מועד התחולה הוא נמצא מרחיק.

שמריהו בן-צור: הוא פורס את זה עוד לשלוש שנים, בערך ארבע שנים, וכך התלמידים והמערכת יוצאים ניזוקים.

שמריהו בן-צור: נקודה רביעית – חוק חינוך חינם לגילאי ארבע.

שמריהו בן-צור: לא ייתכן בשום פנים ואופן שתהיה כאן איפה ואיפה.

שמריהו בן-צור: צריך להחיל על כלל מערכת החינוך בישראל את חינוך חינם לאותם ילדים, לפחות לאלה שבאים משכבות חלשות.

שמריהו בן-צור: לא ייתכן בשום פנים ואופן להתעלם מכך.

שמריהו בן-צור: נקודה אחרונה שרציתי לציינה בתחום החינוך היא חינוך ילדי יהודים בגולה.

שמריהו בן-צור: היינו 12 חברי כנסת, בקיץ, כמשלחת מטעם ה-UJA, ביניהם חבר הכנסת מקסים לוי, שיושב פה.

שמריהו בן-צור: ראינו את הצורך ואת הדחיפות שבהם מדינת ישראל מחויבת להתגייס בתקציבים ובכוח אדם כדי להציל את ילדי היהודים, במיוחד בארצות-הברית, בצרפת, מהתבוללות.

שמריהו בן-צור: ורק מדינת ישראל, לפי דעתי, יכולה לפתור את הבעיה הזאת.

שמריהו בן-צור: לא ראינו בתקציב כאן שום פרוטה לנושא הזה של חינוך ילדי הגולה.

שמריהו בן-צור: הדבר האחרון – ואני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שאתה מרשה לי להגיד משפט אחד.

שמריהו בן-צור: בעמוד 22 – אני מאוד מאוד תמה על מי שחיבר את החוברת הזאת, הצעת חוק הסדרים – בסעיף 27(7)(ג), פסקה (2), מדובר על מי שמועסק, או מתגורר בשטחי המועצה הפלסטינית – שימו לב – וביום ט"ו בניסן התשנ"ט, השנה, 1 באפריל 1999, ובכל יום שלאחריו, הוא אינו מפגר בתשלום דמי ביטוח בעד תקופה העולה על 12 חודשים, ואז הוא יזכה לקבל את הביטוח.

שמריהו בן-צור: אני לא יודע מי החליט שיהודים יהיו כפופים לשלטון פלסטיני – אני רואה את החיוך של כבוד השר – כך גם מובא בדברי ההסבר.

שמריהו בן-צור: זאת אומרת, אתה כבר קובע שיהיו יהודים – – –

נסים זוילי: לא זאת הכוונה.

שמריהו בן-צור: זאת הכוונה.

שמריהו בן-צור: אני קורא את זה מתוך דברי ההסבר.

שמריהו בן-צור: אומנם כתוב כאן בלי ניקוד, אבל בכל אופן קוראים את זה.

שמריהו בן-צור: אני אשמח לקבל את תשובת השר.

שמריהו בן-צור: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת דוד לוי.

רפאל אדרי: ואחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

רפאל אדרי: אנחנו מתקרבים לסיום.

רפאל אדרי: עוד שני חברי כנסת, ולאחר מכן שר האוצר ישיב ויסכם.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הגשת תקציב המדינה לכנסת איננה אקט טכני; היא ביטוי לפעולתה של ממשלה, למדיניותה, איך היא נערכת להתמודד עם בעיות, לתת תשובות על בעיות כלכליות וחברתיות בוערות.

דוד לוי: לצערי הרב, מה שמוגש לנו היום הוא ביטוי של מדיניות כושלת, שנכשלה, ומסר אחד ברור על-פי הנתונים והתחזיות: מצב רע ויהיה יותר רע.

דוד לוי: זהו המסר.

דוד לוי: מי אחראי להיווצרות של המצב הזה?

דוד לוי: מי צריך לתת את הדין בפני הכנסת ובפני העם?

דוד לוי: התרגלנו לאמת מידה שהכול מותר.

דוד לוי: והאליבי היחיד: גם אחרים לפנינו עשו משגים, ומשום כך אין אנו אנשי בשורה.

דוד לוי: אנחנו מוסיפים על המשגים האלה כהנה וכהנה.

דוד לוי: אם הגענו למצב שפקידי האוצר מפרסמים – כך זה התפרסם – בכל אמצעי התקשורת:

דוד לוי: שנת 1998 היתה שנה אבודה – מה זאת אומרת שנה אבודה?

דוד לוי: מה זה, משחק בינגו?

דוד לוי: מדובר בבני-אדם, מדובר במערכות כלכליות, מדובר בחברה פצועה, מדממת, מדובר באבטלה שמגיעה לממדים מבהילים.

דוד לוי: ואין תשובה.

דוד לוי: ואין כתובת.

דוד לוי: ואין מי שירגיע במעשים, לא בדיבורים.

דוד לוי: לומר שאנחנו מבינים את תלאותיו של המובטל?

דוד לוי: במפעלי צדקה אומרים את הביטוי הזה.

דוד לוי: ממשלה צריכה לבוא עם תשובות.

דוד לוי: מה אשמים האזרחים האלה?

דוד לוי: האם הממשלה שואלת איך הם מתקיימים, איך הם מחזירים את החובות, איך הם מתכלכלים מחר, מי יענה?

דוד לוי: – אין.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, בתחום הזה מצבה של ישראל היום כאילו אין ממשלה בישראל.

דוד לוי: אין כתובת.

דוד לוי: אין מתרגש.

דוד לוי: בעצם צפצוף על דברים שהם בנפשנו, על חברה פצועה, על אנשים מופקרים, ואין להם כתובת.

דוד לוי: ואין מי שיושיע ואין מי שיבוא עם תשובות.

דוד לוי: רע ויהיה יותר רע.

דוד לוי: כל התחזית שאנחנו קוראים על אודותיה גם עוקבים אחריה לפי המספרים, גם לפי הנתונים – – – חיים, אתה מפריע לי, לא עשית לך רע.

חיים רמון: רק טוב עשית לי, אדוני.

דוד לוי: על-פי הנתונים וההערכות, מה מבשר לנו התקציב הזה?

דוד לוי: מה יהיה בשנה הבאה?

דוד לוי: המיתון יעמיק, האבטלה תתרחב עוד יותר, השירותים יתייקרו עוד.

דוד לוי: עוד לא היה דבר כזה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, המדאיג מכל זה הוא, שממשלה יכולה במצב זה לחיות כאילו דבר לא קורה, ולהשתתף בטקסים, ולארגן חגיגות.

דוד לוי: ובחגיגות אלה בשנת היובל שמזכירות לך את ההצגות בברודווי, אין מקום למובטל; אין מקום לילדים שגדלים במצוקה; אין מי שיענה להם, אין מי שיזכור אותם.

דוד לוי: הפקרות מוחלטת.

דוד לוי: איפה ההערכות שהיו על המדיניות הכלכלית הכושלת הזאת?

דוד לוי: לא הוזהרה הממשלה עת הובאו בפניה הערכות דמיוניות שלא היה להן על מה להתבסס?

דוד לוי: ומה קיבלנו?

דוד לוי: – אני הייתי בממשלה – "סמוך".

דוד לוי: רק תעשו ב-1997 ותראו איך 1998 תהיה שנת פריחה; ב-1999 בכלל נגיע אל המנוחה ואל הנחלה, ואפילו הקיצוצים שאנחנו מקצצים נחזיר כהנה וכהנה עליהם, כי מצבנו יהיה טוב.

דוד לוי: מי אחראי למצב הזה?

דוד לוי: מי נותן את הדין על כך שהמשק הישראלי מתמוטט, מערכות מתפרקות לנגד עינינו.

דוד לוי: עסקים קטנים שהתקיימו בכבוד, ובהם עשרות אלפי עובדים, נושרים, מתמוטטים, מתפרקים מדי חודש בחודשו.

דוד לוי: חוסר ודאות.

דוד לוי: ולפעמים אתה קם ואתה נזעק על תחום שנפגע ואתה מנסה להשפיע, ואתה מוצא איזה נחמה באיזון כלשהו.

דוד לוי: איזה איזון יש כאן?

דוד לוי: הכול נפגע, הכול מתפרק, חוסר ודאות, הערכות אינן הערכות, הבטחות אינן הבטחות.

דוד לוי: בשורה אין.

דוד לוי: מה ירגיש אותו מובטל כאשר אומרים לו: השנה היית מובטל, בשנה הבאה עדיין תהיה מובטל.

דוד לוי: הנחמה שלך שהיא שצרת רבים תהיה בגדר חצי נחמה.

דוד לוי: זאת אומרת שייתוספו עליך – לא לבד תהיה מובטל, לא 200,000 מובטלים פלוס; ייתוספו עליך, שלא תרגיש בודד.

דוד לוי: זה המסר?

דוד לוי: זו הבשורה?

דוד לוי: זו הממשלה שיכולה לומר שהיא יודעת מה היא עושה?

דוד לוי: שולטת על התפתחויות?

דוד לוי: יש לה יד מכוונת?

דוד לוי: או שזו ממשלה שמפקירה את הכול, שאין לה תשובה משום גורם, לא כלכלי ולא חברתי; הרס כלכלי ושבר חברתי.

דוד לוי: בכלל, מי מתרגש מסבלם של אנשים היום?

דוד לוי: מלים, מלים.

דוד לוי: מבינים אתכם, כואבים את כאבכם, אתם סובלים, תמשיכו לסבול.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, עוד לא היה דבר כזה, התעלמות שכזאת.

דוד לוי: נדמה שהממשלה ממש שמה על פרצופה מסכה.

דוד לוי: גם העיניים אינן רואות, גם האוזניים אינן שומעות.

דוד לוי: למי יזעקו האנשים האלה?

דוד לוי: מי הכתובת?

דוד לוי: השקעות?

דוד לוי: לפני שלוש שנים התפארנו, אוהו – תראו מה שהמדינה שלנו תהיה; השקעות תהיינה כאלה והצלחה כלכלית כזאת, עד שנהיה דומים לכאלה וכאלה.

דוד לוי: אני לא אתן דוגמאות למדינות מפותחות, מתקדמות ומובילות.

דוד לוי: עוד יקנאו בנו, במה יש לקנא?

דוד לוי: איזו קנאה?

דוד לוי: לבוא לפורומים בין-לאומיים ולהציג מספרים על אי של יציבות; אי שמתחתיו תהום, אי מלא אנשים תוהים, סובלים, שואלים, ואין מי שנותן להם תשובה.

דוד לוי: מה קרה לנו?

דוד לוי: יכולה לבוא הממשלה ולומר: נכשלתי.

דוד לוי: התקציב הזה ושנה אבודה שחלפה הוא הביטוי המובהק והודאה בכישלון מחפיר שאין כדוגמתו.

דוד לוי: והממשלה ממשיכה כאילו לא קורה דבר.

דוד לוי: הכול בוער.

דוד לוי: הכול בוער, ורק היא באשליות שלה מוכרת לנו סיפורים.

דוד לוי: אז אפשר לומר שהיה יכול להיות יותר רע ונתנחם בכך שלא יותר רע, כי הרע הזה הוא טוב במצב נתון.

דוד לוי: שומו שמים.

דוד לוי: איזה תחום לא נפגע?

דוד לוי: איזה ציבור לא נפגע?

דוד לוי: איזה שירות עומד על רגליו היום?

דוד לוי: בבריאות?

דוד לוי: בחינוך?

דוד לוי: בשיכון?

דוד לוי: בתעשייה?

דוד לוי: בהשקעות?

דוד לוי: בצמיחה?

דוד לוי: משהו שינחם אותך?

דוד לוי: מה זה, מכת שמים?

דוד לוי: אין בקרה?

דוד לוי: אין לדעת איפה לבלום, אתנחתה כדי לבלום את ההידרדרות?

דוד לוי: – לא.

דוד לוי: כאשר אבדנו אבדנו.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, למעלה מדור אני בבית הזה, ראיתי ממשלות שהתנגדתי להן והייתי באופוזיציה שנים רבות.

דוד לוי: לפחות אני אומר, שגם אם שגו, כאבו.

דוד לוי: וכשכאבו – עשו.

דוד לוי: וכשהיה צריך לעשות שינוי מיידי – עשו.

דוד לוי: הן לא התבוננו בתבערה שפושטת על הארץ הזאת כאילו הדבר לא נוגע להן.

דוד לוי: אני לא אומר שאתם רעים; המדיניות רעה.

דוד לוי: אני חושב שפשוט אתם לא יודעים.

דוד לוי: זוהי התשובה המצמררת: אתם פשוט לא יודעים.

דוד לוי: יש אמירה ש"זה קטן עליו"; אז זה גדול עליכם.

דוד לוי: זוהי האמת לאמיתה, זה גדול עליכם.

דוד לוי: בנקודה הזאת עוד לא נגעו.

דוד לוי: אתם פשוט לא יודעים.

דוד לוי: הוזהרתם.

דוד לוי: שנה קודם לכן, שנתיים קודם כן, הוזהרתם על כל ההערכות שלכם, שלא היה להן על מה להתבסס, שגרמו להרס ולמצוקה הנוראה בחיים היום.

דוד לוי: מאות אלפים, כן.

דוד לוי: אנחנו הולכים לאחור, אנחנו הולכים למצוקות שחשבנו שיצאנו מהן.

דוד לוי: אנחנו רואים מערכות לתפארת שמתמוטטות, קורסות, ואין מושיע ואין מזור.

דוד לוי: והאור לא נראה בקצה המנהרה.

דוד לוי: זו לא מנהרה, זו באר; באר שאין בה מים, ומי שיודע, יודע שכשאין מים בבאר, מה יש שם.

דוד לוי: אז מי יושיע?

דוד לוי: מי יושיע את המשק הזה?

דוד לוי: מי יושיע את האנשים האלה?

דוד לוי: מי ייתן תשובה למובטלים?

דוד לוי: מי ייתן מזור לסובלים?

דוד לוי: מי יוכל לומר על-פי הנתונים הכואבים?

דוד לוי: ומאחורי כל מספר יש אדם חי, יש משפחה, יש ילדים.

דוד לוי: הם מופקרים, ואין מי שייתן את הדין ואין מי שיקום ויאמר: יש לי תשובה.

דוד לוי: היה סבל, איך אמרו?

דוד לוי: הסבל הזה הוא התהליך של הריפוי.

דוד לוי: איזה ריפוי, אדוני היושב-ראש?

דוד לוי: מי שרואה את התחזית הזאת לשנה הבאה – אז זאת פסיכולוגיה?

דוד לוי: נכון שבכלכלה יש גם צד פסיכולוגי, אבל מה לעשות כשיש רק פסיכולוגיה בלי כלכלה?

דוד לוי: עובדים על אנשים, לא מתרגשים, לא כואבים, אין תשובות.

דוד לוי: יש מלים ריקות.

דוד לוי: עוד מעט נרחם על הממשלה הסובלת.

דוד לוי: מסכנים, סובלים.

דוד לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, התקציב הזה הוא ביטוי של מדיניות שנכשלה, שתכליתה היתה להביא לנו משהו אחר, משהו שהוא בגדר של קדמה.

דוד לוי: הוא לא מתאים לנו, אבל הוא מושתת על ה-Laissez-faire.

דוד לוי: חוק השוק יעשה, כאילו אין מחויבות לממשלה בישראל כלפי ותיקים ועולים חדשים.

דוד לוי: ניתן לשוק, לכוח השוק, לחוק השוק שיוביל לחוק הג'ונגל.

דוד לוי: מזה אני חרד מאוד, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: התקציב הזה הוא רע, המדיניות הזאת היא רעה.

דוד לוי: צריך להתנגד לה ולהצביע נגד התקציב הנלוז הזה.

דוד לוי: כי אנשים אשר עיבדו אותו, לא באו לפתע.

דוד לוי: התקציב הוא תוצאה ישירה של מדיניותם בשנתיים האחרונות.

דוד לוי: הוא תוצאה הרסנית, וממשיכים כתמול שלשום ולא מתביישים להגיש לנו קופסאות שכאלה, שמלבד המשך המצוקה וההרס הכלכלי אין בהן שום בשורה.

דוד לוי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דוד לוי, על דבריך.

רפאל אדרי: לפני כן קראתי בשמו של חבר הכנסת חיים רמון, אבל לפנים משורת הדין אני אתן לחבר הכנסת יצחק כהן את רשות הדיבור, ואבקש את סליחתו של חבר הכנסת חיים רמון.

רפאל אדרי: בבקשה, חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אני אדבר אחרי חבר הכנסת רמון.

רפאל אדרי: בבקשה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר האוצר; אדוני שר האוצר, אני רוצה לפתוח במחמאה, וזו תהיה המחמאה היחידה, לצערי, שאני אחלוק לך במהלך נאומי, על כך שאתה באמת כמו תלמיד חכם יושב ושומע ומאזין לכל חברי הכנסת.

חיים רמון: לא כל שרי האוצר נהגו כך, ואני רוצה לציין זאת בהערכה.

חיים רמון: כאשר אני רואה דבר טוב אני מציין אותו, כך ששאר דברי יהיו גם כן על-פי מידת האובייקטיביות כמובן.

חיים רמון: השבוע ראיתי, אדוני שר האוצר, את הנגיד ואחר כך גם אותך מספרים לנו על העלאת הריבית בביטחון מוחלט, כמעט בזחיחות, כמה הצעד הזה מבריק, חכם, הוא זה שחייבים לעשות אותו, אחרת כל מרעין בישין ייפלו על ראשנו.

חיים רמון: אני שואל אותך, אדוני שר האוצר, וגם את הנגיד, אחרי שנה שבה לא צדקתם ולא ניבאתם אפילו חצי דבר מכל מה שקרה במשק, בשום תחום, לא באבטלה ולא בהשקעות ולא באינפלציה ולא בתוצר – בכל הפרמטרים טעיתם, ולא איזו טעות קטנטנה של חצי אחוז פה ורבע אחוז שם, אלא טעויות בסדרי גודל של עשרות אחוזים – מאין הביטחון הזה?

חיים רמון: למה לא יהיה קצת היסוס, איזה גמגום, אולי טעינו באיזה מקום?

חיים רמון: אולי באמת צריך להאזין לאנשים שאמרו שאלה התחזיות שיתממשו כפי שאכן קרה, וכשהתברר שאלה שצדקו כל הזמן, אתם ממשיכים לבוז להם, אתם ממשיכים לא להתייחס אליהם, אתם ממשיכים להגיד להם כל מיני דברים, שהם אינטרסנטים, או שיש להם אינטרסים פוליטיים וכו', ורק אתם, שטעיתם כל הדרך, אתם צודקים.

חיים רמון: איזה היגיון זה?

חיים רמון: תשבו אתם, תחשבו אתם, תאזינו להם לפחות, אל תדחו אותם בקש.

חיים רמון: מה היה בסופה שאתם טוענים שיש היום בעולם, סופה כלכלית?

חיים רמון: ויש סופה כלכלית.

חיים רמון: ממה היא נובעת?

חיים רמון: היא נובעת מקריסת קונצפציה של ראשי קרן המטבע, שאתם – הנגיד, אבל גם אתה כתומך ראשי בו, נלהב אפילו – הייתם מראשי הקונצפציה הזאת.

חיים רמון: היא קרסה לחלוטין.

חיים רמון: היא הביאה לכך, שלהקת ספקולנטים עוברת ממדינה למדינה, עושה את ההון שלה עליה ומשאירה מאחוריה עיי חורבות חברתיים.

חיים רמון: מאות מיליונים בכל רחבי העולם מובטלים ורעבים, זאת הקונצפציה שקרסה.

חיים רמון: אפילו לדעת מעניקי פרס נובל לכלכלה, איך הם עברו בשנה אחת מפרס נובל לכלכלה לראשי קרנות הגידור לפרס נובל לכלכלן מהודו שמדבר על שילוב של צדק חברתי וכלכלה חופשית.

חיים רמון: אבל אתם נשארתם בשלכם.

חיים רמון: הקונצפציה קרסה, ואתם ממשיכים לדגול בה.

חיים רמון: למה הדבר דומה?

חיים רמון: החודש ציינו 25 שנה למלחמת יום הכיפורים.

חיים רמון: תאר לך, שלאחר שקרסה הקונצפציה, גם המדינית וגם הצבאית, אחרי מלחמת יום הכיפורים היו בונים מחדש את קו בר-לב.

חיים רמון: זה בדיוק מה שאתם עושים היום בכלכלה.

חיים רמון: אחרי שהכול קרס אתם דבקים, אולי האחרונים בעולם, אתם וקרן המטבע – אפילו בקרן המטבע היה בלבול, אפילו הם כבר לא ידעו מה לעשות.

חיים רמון: הרי רק לפני שנה, בדיוק כמו שאתם כאן, היה הכנס הגדול בהונג-קונג, וכל אחד חיבק וליטף את השני והסביר איזו כלכלה נפלאה יש ואיך הכול צומח והכול נפלא, פשוט לא ייאמן.

חיים רמון: ושנה אחרי כן הכול עיי חורבות, יושבים בוושינגטון ולא יודעים מה לעשות, איך לעשות.

חיים רמון: ואתם יושבים פה ועושים אותו דבר.

חיים רמון: אי של יציבות, אתה מגדיר אותנו.

חיים רמון: כן, ביחס לרואנדה אנחנו אי של יציבות, גם ביחס לאינדונזיה.

חיים רמון: אלה המודלים שלנו?

חיים רמון: כל הזמן חשבתי שהמודלים שלנו הם 20 המדינות המובילות בעולם.

חיים רמון: אני לא אקח לא את צרפת, לא את גרמניה, לא את בריטניה.

חיים רמון: אני אקח מדינות צנועות באירופה, כמו יוון, פורטוגל, אלה שהן פחות-או-יותר בסדר גודל שלנו ופחות, שם קרה מה שקרה פה?

חיים רמון: שם יש אבטלה מלווה בקיפאון?

חיים רמון: המטבע של פורטוגל חוזק ב-30% ביחס למטבע שלנו.

חיים רמון: שם יש אינפלציה יותר גדולה מאשר אצלנו?

חיים רמון: יש אבטלה יותר גדולה?

חיים רמון: משווים אותנו למדינות הללו, ושם לא קרה מה שקרה פה בשנה הזאת.

חיים רמון: ממדינה שלפני שנתיים, שלוש שנים צמחה בקצב הכי מהיר היינו למדינה שצומחת כלפי מטה בקצב הכי אטי, ואתה מתפאר על אי של יציבות.

חיים רמון: השאלה ביחס למה.

חיים רמון: אדוני שר האוצר, התקציב הזה הוא תקציב של חורבן חברתי וכלכלי.

חיים רמון: אמרתי זאת לפני שנה על התקציב שהבאתם עם אחרים, ולצערי גם אנחנו היינו אופטימיים ביחס למה שקרה.

חיים רמון: ואני אומר לך, התקציב הזה, אדוני שר האוצר, הוא חורבן ביחס – – – חבר הכנסת שטרית.

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: חבר הכנסת רמון הקשיב לכולם.

רפאל אדרי: שר האוצר יושב ומאזין לכל הנואמים.

חיים רמון: אפילו ציינתי את זה לשבח.

רפאל אדרי: אני מכבד את הנוכחות של שר האוצר.

רפאל אדרי: זו פעם ראשונה, ואני הרבה מאוד שנים בכנסת, אדוני שר האוצר, ואני מכבד ומעריך את הסבלנות שלך ואת ההקשבה שלך.

מאיר שטרית: גם לפני שנה הוא עשה אותו דבר.

רפאל אדרי: אני יודע, ואני מעריך זאת.

רפאל אדרי: אני מציין את זה.

חיים רמון: אדוני שר האוצר, אני חוזר ואומר, זה תקציב של חורבן.

חיים רמון: אף אחת מהתחזיות הכלכליות שאתם מביאים כאן השנה לא תתגשם.

חיים רמון: בכל הפרמטרים אנחנו נמצא את עצמנו במציאות הרבה יותר חמורה.

חיים רמון: אני מצטער, אבל אני חושש מאוד שבעוד שנה יתברר ששוב טעיתם בגדול, כמו שטעיתם השנה, והפעם המחיר יהיה הרבה-הרבה יותר נורא מכל הבחינות, בראש ובראשונה מבחינת המובטל, מבחינת רמת החיים של האזרח הישראלי, מבחינת הסולידריות החברתית, מבחינת רמת השירותים החברתיים במדינת ישראל, וכל זה יהיה על אחריותך, כל זה יהיה על מצפונך.

חיים רמון: אני אומר לך עכשיו, יש עוד חודשיים.

חיים רמון: אל תדבק בקונצפציה שקרסה, אל תדבק באמיתות שהתבררו כבדיות.

חיים רמון: אל תדבק בהן, יש חודשיים.

חיים רמון: תאזין, תיפתח לזה, ויחד נשב ונתקן את הפרמטרים המרכזיים בתקציב הזה.

חיים רמון: תלמד מהשנה שעברה.

מאיר שטרית: תצביע בעד.

חיים רמון: אני לא מוכן להצביע בעד תקציב שהוא חורבן.

חיים רמון: אני אמרתי, מה אתה רוצה ממני?

חיים רמון: יש גבול למה שאתה יכול לבקש ממני.

מאיר שטרית: עד הקריאה השנייה והשלישית יש לך זמן.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אם שר האוצר היה אומר לי מעל הדוכן מה הוא מתקן, או מה הוא עומד לתקן – – – שמעתי את שר האוצר, לא במליאה, לבושתי, בניגוד לשר האוצר ששומע אותי אני לא שמעתי אותו, אבל אני קורא ושומע אותו באמצעי התקשורת אומר שהתקציב הזה ככתבו וכלשונו צריך לעבור וכל נגיעה בו תביא עלינו שואה.

חיים רמון: נדמה לי שאותם דברים הוא אמר בשנה שעברה, ותראו איזה תקציב היה.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת חיים רמון, אם שר האוצר, עכשיו בתשובתו, יבוא ויאמר שיש על מה לדבר – – –

חיים רמון: לא, לא.

חיים רמון: "יש על מה לדבר", זו תוכנית ברדיו.

חיים רמון: שלא יגיד לי: יש על מה לדבר, שיודיע על מה הוא מדבר.

חיים רמון: שיודיע שכאן וכאן הוא עומד לעשות כך וכך, בשונה מהתקציב.

חיים רמון: אז יהיה על מה לדבר.

חיים רמון: נער הייתי וגם בגרתי, ואולי כבר זקנתי, והסיפורים האלה של שרי האוצר לדורותיהם, שבין קריאה ראשונה לשנייה יש על מה לדבר – כבר שמעתי.

חיים רמון: כך שזה לא פטנט של שר האוצר הזה.

חיים רמון: מניסיוני אני יודע שבדרך כלל לא היה על מה לדבר, והתקציב בקריאה שנייה ושלישית, בשינויים קלים של חצי אחוז, רבע אחוז, היה דומה מאוד לתקציב בקריאה ראשונה.

חיים רמון: זה יכול לעבוד אולי על חבר כנסת חדש, עלי זה כבר קצת מוגזם.

חיים רמון: אני כבר בוגר אוניברסיטה בהבטחות הללו.

חיים רמון: אבל אני אומר לשר האוצר: עזוב את ההצבעה כרגע, אני אומר במהות.

חיים רמון: אנחנו לא משחקים פה משחק פרלמנטרי כן רוב, לא רוב, אני אומר במהות.

חיים רמון: התקציב הזה הוא אסון לגבי שכבות רחבות בחברה הישראלית.

חיים רמון: יהיה להם פחות חינוך, תהיה להם פחות בריאות, לא תהיה להם עבודה, לא יהיה להם שיכון, התשתיות ייהרסו.

חיים רמון: כל הדברים האלה גלומים בקופסאות הקרטון האלה.

חיים רמון: הן לא קופסאות קרטון, אלה חיים, אלה פיסות חיים של הרבה מאוד אנשים.

חיים רמון: רק פה הם נראים לנו כקרטון.

חיים רמון: זה לא משחק, ואני לא משחק עם שר האוצר.

חיים רמון: אני אומר לו: אדוני, קצת ענווה, קצת פחות יהירות.

חיים רמון: אל תחטא בגבהות לב.

חיים רמון: זה חטא כבד מאוד ביהדות, לחטוא ביוהרה.

חיים רמון: בשנה שעברה חטאת ביוהרה.

חיים רמון: היית בטוח שאתה עושה דבר נפלא, דבר טוב.

חיים רמון: חטאת בחטא די כבד, מוסרי כמובן.

חיים רמון: לפחות תלמד, אדוני שר האוצר, מניסיונך, לא מניסיוני.

חיים רמון: על הניסיון הזה עם ישראל שילם ביוקר.

חיים רמון: אבל עוד הפעם אתה אומר לא ללמוד מהניסיון?

חיים רמון: עוד הפעם אותו דבר, כאילו כלום לא קרה?

חיים רמון: כאילו צדקת בכול אף שטעית בכול בגדול?

חיים רמון: אני לא אומר את הנתונים, כי אתה יודע שאני צודק.

חיים רמון: הם פורסמו על-ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

חיים רמון: אז אנא ממך, אדוני שר האוצר, אל תחטא ביוהרה, אל תחטא בגבהות לב.

חיים רמון: שנה את קופסאות הקרטון האלה, שנה אותן באופן מהותי בחודשיים האלה, כדי שעם ישראל לא ישלם מחיר כבד בגלל היוהרה הזאת.

חיים רמון: אני מאוד מבקש: אל תדבק במה שנכשל, אל תדבק במה שנהרס.

חיים רמון: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת חיים רמון, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יצחק כהן.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, אחרון הדוברים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר האוצר, אתה לא רק שר אוצר, אתה לא רק פרופסור למשפטים, אתה גם תלמיד חכם.

יצחק כהן: אני בטוח שלמדת את תורת הכלכלה מהגמרא, בבא מציעא, דף מ"ב עמוד א', וזו כל תורת הכלכלה על רגל אחת.

יצחק כהן: אתה בוודאי למדת את זה, כמה פעמים למדת את זה.

יצחק כהן: שים לב, חיים, לתורת הכלכלה בעם ישראל.

יצחק כהן: ואמר רבי יצחק: לעולם ישליש אדם מעותיו; שליש בקרקע, שליש בפרקמטיה ושליש תחת ידו מזומן לו.

יצחק כהן: אומר רש"י: מה זה שליש תחת ידו מזומן לו?

יצחק כהן: לרווח שיבוא פתאום.

יצחק כהן: זאת אומרת, איזה שינוי כלכלי פתאומי שיבוא, שתמיד יהיה שליש.

יצחק כהן: התורה הקדושה, חיים, מלמדת אותנו, שבכלכלה לא מובילים מהלך אחד, נתפסים בו, וזה מה שיש.

חיים רמון: את זה אתה אומר לשר האוצר.

יצחק כהן: אני בטוח ששר האוצר, פרופסור נאמן, למד את הגמרא הזאת והוא יודע אותה.

יצחק כהן: הוא למד את הרש"י הזה.

חיים רמון: זה קצת יותר חמור.

חיים רמון: אף שהוא יודע, הוא לא עושה.

חיים רמון: אני, מילא, לא ידעתי.

יצחק כהן: תורתנו הקדושה אומרת, שבכלכלה לא מובילים מהלך אחד.

יצחק כהן: קברניטי המשק במיוחד, שאחראים לכל המשק והכלכלה של העם היהודי במדינת ישראל, צריכים לדעת את הגמרא הזו בעל-פה.

יצחק כהן: אני מתפלא על אדוני, כתלמיד חכם שמכיר את הגמרא הזאת, כיצד הלכת שולל אחרי נגיד בנק ישראל?

יצחק כהן: במשך שנתיים וחצי הוא נואם לנו נאומים שחוזרים על עצמם בריטואל קבוע.

יצחק כהן: הוא מתחיל נאום וכל חבר כנסת יכול להמשיך אותו בעצמו וזה כאילו שהוא אמר אותו.

יצחק כהן: אותנו הוא לא הצליח להוליך שולל, כי אנחנו צעקנו כל הזמן, חי וקיים.

יצחק כהן: אותך, אדוני שר האוצר, הוא הצליח להוליך שולל, למרות היותך כלכלן, פרופסור למשפטים, ותלמיד חכם מעל לכול, למרות היותך אחד שמכיר את הגמרא הזאת, האומרת שבכלכלה ובוודאי כאחראי לכלכלה לא מובילים מהלך אחד וננעלים עליו.

יצחק כהן: אומרים לו: תראה, רבים חללים הפילה.

יצחק כהן: הוא אומר: לא חשוב, המחיר כדאי.

יצחק כהן: אבל, שים לב מה הולך.

יצחק כהן: לא חשוב, עזבו, אתם לא מבינים.

יצחק כהן: הוא חוזר על יעד האינפלציה שהוא 4%.

יצחק כהן: פרופסורים באוניברסיטה כותבים מאמרים מכיוון שחברי הכנסת כבר לא יכולים להשפיע – אני דווקא בעד החוק של בייגה שוחט לגבי הנגידים, תראה לאן הוא הוביל אותנו – מסבירים לו: אדוני, שים לב, המשק בהאטה.

יצחק כהן: אומנם זו לא חוכמה לקבוע יעד אינפלציה של 4% ולסגור את הבסטות.

יצחק כהן: קל מאוד לעשות את זה.

יצחק כהן: הוא אומר: לא, המחיר כדאי במשבר העולמי.

יצחק כהן: איזה משבר עולמי?

יצחק כהן: מה לשער הדולר ולמשבר העולמי?

יצחק כהן: אולי יסביר לי, אדוני.

יצחק כהן: כשהייתם בחוץ-לארץ ונתנו לכם לנאום ופרגנו לכם שם, פה הם הזרימו ביקושים.

יצחק כהן: בן לילה, כמו הקיקיון של יונה, כל הקונצפציה שלו, כל התוכניות שלו התנפצו, בלי בושה.

יצחק כהן: תתאר לך, אדוני שר האוצר, שהמסוקים שניסו לכבות את הדלקות ביערות הכרמל, במקום לשפוך מים היו שופכים בנזין.

יצחק כהן: זה בדיוק מה שהוא עשה.

יצחק כהן: כמעט כל המעסיקים, כל התעשיינים, האובליגו שלהם הוא במטבע חוץ, כי זה היה משתלם.

יצחק כהן: הוא עשה שזה ישתלם, שהאפיקים השקליים יהיו משתלמים, שאין סיכוי שהדולר יעלה.

יצחק כהן: לא די שהם חטפו מכה נוראית במשבר האחרון, הוא עוד מעלה להם את הריבית ב-2%.

יצחק כהן: זה בדיוק, חיים, כמו שאותם מסוקים היו שופכים בנזין על יערות הכרמל במקום לשפוך מים.

יצחק כהן: אין גבול ואין סוף לחוצפה וליוהרה?

יצחק כהן: נגיד כזה ביפן, אני לא רוצה להגיד לך מה הוא היה עושה.

יצחק כהן: אין מי שיאמר לו, הרף?

יצחק כהן: אז הוא מעלה את הריבית ב-2%.

יצחק כהן: זו התרופה, לשפוך בנזין?

יצחק כהן: מה טומן בחובו התקציב שהנחתם בפנינו?

יצחק כהן: אתם ממשיכים באותם יעדים, אותו דבר, אבל הפעם המציאות טפחה לכם על הפנים.

יצחק כהן: זה שצעקנו, חי וקיים, זה לא עזר לנו.

יצחק כהן: אני זוכר את המאמר של פרופסור זוסמן לפני שנה בערך, אשר אמר, לא נורא, אפשר לטפל באבטלה על-ידי הגדלת הגירעון במקצת.

יצחק כהן: אל תקבעו יעד אינפלציה כזה מחניק.

יצחק כהן: לא נורא אם זה לא יהיה 4%, אם זה יהיה 7%.

יצחק כהן: אף אחד לא שעה, אף אחד לא שמע.

חיים רמון: חבר הכנסת יצחק כהן, כיוון שאני לא רוצה להביך אותך אני שואל אותך: אי לכך, איך תצביע?

יצחק כהן: אני אצביע כמו שתחליט סיעת ש"ס לאחר שתתכנס.

חיים רמון: אני לא שאלתי – – – כי לא רציתי להביך אותך.

יצחק כהן: אתה לא מביך אותי, להיפך.

יצחק כהן: מה שמייחד אותנו הוא, שיש לנו סיעה מלוכדת, שיש לה יושב-ראש שאתה מכיר אותו מקרוב, ואנחנו מתכנסים, דנים ומחליטים.

חיים רמון: זה גם אצלנו.

יצחק כהן: כן, בוודאי.

חיים רמון: אתה אומר שהתקציב רע, אבל מה שתחליט הסיעה.

חיים רמון: גם אצלנו אותו דבר.

חיים רמון: אנחנו למדנו את זה.

יצחק כהן: יפה מאוד.

יצחק כהן: אדוני שר האוצר, אני חייב להעיר הערה לגבי מה שהיה פה בשבוע שעבר.

יצחק כהן: כבודו הביא לכאן הצעה להקפיא את שכר הבכירים.

יצחק כהן: אנחנו הבנו מה מסתתר מאחורי ההצעה הזאת.

יצחק כהן: אנחנו הבנו, כשהתקציב יונח לפנינו, אנחנו נראה שכבודו למעשה רוצה להקפיא לא את שכר הבכירים, זה רק ישמש כ"ארחץ בניקיון כפי", כשאני בא להקפיא את קצבאות הילדים, את קצבאות הזיקנה, את שכר המינימום, את תוספות היוקר.

יצחק כהן: אם אדוני יבטיח לנו שהוא לא נוגע בזה, אני מבטיח לאדוני שכל חברי הכנסת כאן יתמכו בהקפאת שכרם.

יצחק כהן: אבל אין לבוא קודם בתעלול כזה – תקפיאו את שכרכם, ואחר כך להניח בפנינו את התקציב עם כל ההקפאות לשכבות החלשות ולומר: מה אתם רוצים, הקפאנו את שכר הבכירים.

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: הבכירים יסכימו להקפיא את שכרם.

יצחק כהן: אבל תפסיק להקפיא את קצבאות הזיקנה, את הפנסיות.

יצחק כהן: מה זה עדכון חד-שנתי?

יצחק כהן: מה זה לחסוך 800 מיליון על גבם של המסכנים.

יצחק כהן: אדוני שר האוצר, כמה יפסיד חבר כנסת בעדכון שכר הבכירים, 600–700 שקל מתוך שכר של 24,000 שקל ברוטו?

יצחק כהן: מה זה לעומת אותו אדם שמקבל שכר מינימום, שבשבילו ההקפאה הזו היא שבוע של קיום.

יצחק כהן: אני מודיע לך, שהיה דיון בסיעת ש"ס – אם המטרה היא שזו תהיה פלטפורמה על מנת לפגוע בשכבות החלשות, אנחנו נתנגד.

יצחק כהן: אבל אם לא תפגעו בשכבות החלשות ותבקשו לחסוך בשכר הבכירים, אני מבטיח לך שתהיה לך אחדות בכל חלקי הבית.

יצחק כהן: חבל שחבר הכנסת שוחט, שר האוצר לשעבר, לא נמצא כאן.

יצחק כהן: איך יעלה על הדעת, שלאופוזיציה אין טיפת אחריות להוביל חוקים כאלה, שאף אחד לא יכול לעמוד בהם.

סופה לנדבר: אתה עומד בהם?

סופה לנדבר: ואתה מדבר על האופוזיציה, על מה אתה מדבר?

יצחק כהן: על מה את מדברת?

סופה לנדבר: אתה יודע על מה אני מדברת.

יצחק כהן: אני לא יודע על מה את מדברת.

סופה לנדבר: על חוקים שאין לנו אחריות להם.

יצחק כהן: אין לכם שום אחריות.

יצחק כהן: אין לכם שום אחריות, כיוון שכאשר רצו להוביל כאן את חוק יום לימודים ארוך, אתם התנגדתם.

יצחק כהן: קודם כול, תלמדי מה את רוצה להגיד, אחר כך תגידי; אני אשמח מאוד לשמוע, אבל קודם תלמדי מה את רוצה להגיד.

סופה לנדבר: אני יודעת מה אני רוצה להגיד ואתה לא תלמד אותי.

סופה לנדבר: תלמד את עצמך, תראה איך אתה מתייחס לציבור.

יצחק כהן: אולי תשתיק את הדבר הזה?

סופה לנדבר: הזמן שלו תם, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: נכון, זמנו תם, נתתי לך קריאת ביניים ארוכה מאוד בלי להפריע לך.

רפאל אדרי: אדוני, אני מבקש להמשיך וגם לסיים.

יצחק כהן: אשמח מאוד אם תכתבי מה שאמרת, כי לא הבנתי שום דבר.

סופה לנדבר: יש לך בעיה – איך אתה יכול להבין?

יצחק כהן: כוחי ועוצם ידי הוא דבר זר ומיותר.

יצחק כהן: תמוה בעיני הוויתור של אדוני בעניין הסיוע האזרחי האמריקני.

יצחק כהן: מיליארד ו-200 מיליון דולר יכולים לשמש אותך כמנוף כדי לעזור – לא לכל המובטלים, אבל לחלק גדול מהם, לצאת ממעגל האבטלה.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת יצחק כהן, על דבריך.

רפאל אדרי: אחרון הדוברים, חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

רפאל אדרי: אדוני, ההצבעה תתקיים בתום דבריו של שר האוצר?

מאיר שטרית: כן, אלא אם שר האוצר יוותר על זכות הדיבור, ארד מייד ונצביע.

מאיר שטרית: עכשיו יש לי רוב, אני יכול להצביע.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא, שבחמש דקות קשה להיכנס לעומקם של הדברים בתקציב ולהתייחס לשאלות השונות שהעלו חברי הכנסת.

מאיר שטרית: שמעתי את חבר הכנסת חיים רמון, ואני שמח שהוא מתחיל להשתכנע מדברי, ופתאום הבוקר הוא אמר, שהוא תומך בממשלת אחדות.

מאיר שטרית: אז אולי מגיע המשיח.

חגי מירום: לא הגיע שום משיח.

מאיר שטרית: אני יודע שאתה מתנגד, נשארת עקבי.

חגי מירום: לא ניתן שזה יקרה.

מאיר שטרית: זה דבר אחר.

מאיר שטרית: אני מדבר על חבר הכנסת רמון.

חגי מירום: משיח לא בא, משיח גם לא מטלפן.

מאיר שטרית: חבר הכנסת חגי מירום, עמדתך עקבית ואני מכיר אותה, אבל חבר הכנסת רמון עד אתמול התנגד בכל תוקף לממשלת אחדות, והבוקר הוא הודיע שהוא תומך בממשלת אחדות.

מאיר שטרית: אולי האסימון מתחיל ליפול, ואני מאוד שמח על כך.

מאיר שטרית: הרי איש מאתנו איננו תמים לחשוב, שהיום, בנסיבות הנוכחיות, אנחנו מנתקים את התקציב, או שהתקציב מנותק מהנושא המדיני.

מאיר שטרית: אם כי אני מוכרח לומר, שתמוה בעיני הקשר הזה שעושים גם בקואליציה וגם באופוזיציה לצורך העניין הזה.

מאיר שטרית: רבותי, אני חושב, שבשלב של קריאה ראשונה, נהוג היה גם בעבר, שהכנסת מתחילה לדון בו.

מאיר שטרית: כרגע אין עוד שום הכרעה בדיון בתקציב.

חיים אורון: תתחילו לדון בו כבר מהיום.

מאיר שטרית: אמת, יתחילו לדון בו, ועדיין אין שום הכרעה.

מאיר שטרית: התקציב יגיע בכנסת לדיון ולהחלטה סופית, לקריאה שנייה ושלישית, רק בסוף דצמבר.

מאיר שטרית: אני אומר לחבר הכנסת אורון, ממה נפשך?

מאיר שטרית: אם תיאורטית הייתם תומכים במצב הקיים היום בהמשך ההליכה כדי למנוע כל פגיעה ביישום תהליך השלום, ולא הייתם מתנגדים לתהליך של פיזור הכנסת – ממילא אין לו רוב בכנסת גם אם הוא יגיע להצבעה – אז היה זמן עד דצמבר להיווכח אם ההסכם מיושם הלכה למעשה, כפי שאני מקווה שזה אכן יקרה, כי בכוונתו ליישם אותו ככתבו וכלשונו, בתקווה שגם הצד השני יישם אותו ככתבו וכלשונו.

מאיר שטרית: אז באה ישועה לישראל, יש התקדמות בשלום, ואז נראה בדצמבר, אם יהיו אנשים מתוך חברי הקואליציה שיתנגדו לשלום ועל בסיס זה ירצו להפיל את הממשלה.

מאיר שטרית: ממילא לא יהיה לנו רוב להעביר את התקציב בקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: ואם אין לנו רוב, אז הוא לא יעבור בדצמבר ולא בינואר ולא בפברואר ולא במרס, ואז ממילא הכנסת מתפזרת והולכים לבחירות במאי או ביוני כמו שאתם רוצים.

דליה איציק: חבר הכנסת שטרית, אני יכולה לשאול אותך שאלה?

מאיר שטרית: בבקשה, חברת הכנסת איציק, עד חצי המלכות.

דליה איציק: תודה.

דליה איציק: חבר הכנסת שטרית, אתה נחשב בעיני באמת כאחד מחברי הכנסת האמיצים וההגונים שיש בכנסת.

דליה איציק: אתה גם איש אמיץ.

דליה איציק: אני רוצה לשאול אותך, חזר לפה ראש הממשלה, שמעת את מסיבת העיתונאים, אתה רואה איך כולנו מתנפלים על המסיתים והמדיחים נגד ראש הממשלה – אתה אמרת לו משהו, בשקט, בפומבי, על הנאום המסית שהוא נשא בנמל התעופה בן-גוריון?

מאיר שטרית: אני לא רוצה לומר לך מה אמרתי ומה לא אמרתי.

דליה איציק: אולי תגיד גם בקול רם.

מאיר שטרית: חברת הכנסת דליה איציק, אגיד לך את דעתי, אני לא אגיד לך מה אמרתי ומה לא אמרתי בשיחה פרטית שלי עם ראש הממשלה ובשיחות הפרטיות שלי עם ראש הממשלה.

מאיר שטרית: אומר לך דבר אחד, חברת הכנסת איציק, כפי שידוע לך, אני מסתייג בכל צורה שהיא מהתקפה אישית של אדם על אדם אחר.

מאיר שטרית: אני נגד התקפות אישיות על אנשים.

דליה איציק: שמעת איך הוא התנפל על אהוד ברק?

מאיר שטרית: אני גם שמעתי איך אתם התנפלתם עליו לאחר מכן.

דליה איציק: מי התחיל?

דליה איציק: איך הילדים אומרים, מי התחיל?

מאיר שטרית: מי התחיל.

מאיר שטרית: נו, את רואה.

מאיר שטרית: אני מסתייג מהתקפה אישית על אדם, אני כבר לא מדבר על הסתה.

מאיר שטרית: ההסתה שמתרחשת ברחוב היום היא חמורה ביותר, ואתמול התרעתי כמו כולם והזהרתי, שהמלים כבר הפכו לכדורים ושילמנו בחייו של ראש ממשלה אחד.

מאיר שטרית: הסתייגתי אז ואני מסתייג היום מכל הסתה שהיא, ואני בוודאי מסתייג מהתקפות אישיות.

מאיר שטרית: אני יכול להתווכח אתך, חברת הכנסת איציק, מכאן ועד הודעה חדשה; יכול להיות שיהיה לנו ויכוח, יכול להיות שלא יהיו ויכוחים, אבל אני לא ארשה לעצמי לפגוע בך באופן אישי.

דליה איציק: אני שואלת אם אמרת לו משהו, הערת לו?

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת שטרית, אני יכול לשאול אותך שאלה?

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת זיסמן, שעת שאלות.

עמנואל זיסמן: אתה היוזם של הנהגת יום לימודים ארוך.

מאיר שטרית: אמת, אדוני.

עמנואל זיסמן: היה לי הכבוד והעונג להעביר אתך את החוק.

מאיר שטרית: אתה עזרת לי מאוד.

עמנואל זיסמן: אתה ידעת, ששר האוצר מאריך זאת משלוש שנים לשש שנים?

מאיר שטרית: כן, אדוני.

עמנואל זיסמן: אה, את זה לא אמרת לנו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זיסמן, צריך לומר לזכותו של שר האוצר – ביום שאושר החוק בכנסת, היו לאוצר הסתייגויות רבות מהחוק.

מאיר שטרית: אם זכור לך, אני לא הסכמתי לשום הסתייגות, ואפילו ביקשתי ממך שלא לעכב את הדיון בוועדה כדי שנוכל לאשר אותו בזמן.

מאיר שטרית: אחד הדברים ששר האוצר העלה בפגישה שהיתה אז עם ראש הממשלה, על מנת שינסו למנוע ממני להעביר את החוק, היה משך הביצוע.

מאיר שטרית: אני אמרתי להם: רבותי, תראו, אני לא אומר כזה ראה וקדש – שבתוך ארבע שנים זה ייגמר.

מאיר שטרית: שר האוצר יושב פה; אמרתי: אני אגיש הצעת חוק – והנחתי אותה על שולחן הכנסת – וראוי לתת שיקול דעת לאוצר לפי האמצעים להאריך את משך הביצוע; חלילה לא לבטל, להמשיך את הביצוע, להרחיב אותו.

מאיר שטרית: אם זה לא ייגמר בארבע שנים אלא בחמש או שש שנים, לא קורה אסון, חבר הכנסת זיסמן.

מאיר שטרית: לכן, אני הסכמתי לזה מלכתחילה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זיסמן, אני מצטער לומר, שלצערי, דרך היישום של החוק היא כזו, שממילא אתה רואה שהביצוע נדחה קצת.

מאיר שטרית: לכן לא קורה שום אסון.

מאיר שטרית: לא אתה ולא אני נוותר על המשך יישומו של חוק יום לימודים ארוך.

מאיר שטרית: אני מקווה שאתה, כיושב-ראש ועדת החינוך, תמשיך להנהיג את הפיקוח על החוק הזה ולוודא שבאמת יבצעו אותו כמו שהתכוונו ברוח החוק.

עמנואל זיסמן: אני אומר לך, שהקשיים בביצוע הם בעיקר תקציביים, אין כסף לשלם למורים ולמורות.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זיסמן, אני חולק על זה.

מאיר שטרית: אתה יודע כמוני, שמשרד החינוך קיבל בשנה שעברה 420 מיליון שקל להפעלת יום חינוך ארוך; הוא לקח חצי מהכסף כדי לכסות קיצוצים של שכר המורים והשתמש בתקציבים אחרים.

מאיר שטרית: אין בעיה של תקציב.

מאיר שטרית: התקציב שיועד על-ידי הממשלה ליום חינוך ארוך, חבר הכנסת זיסמן, אתה יודע כמוני, שהוא לא נוצל למטרה הזו, הספציפית.

מאיר שטרית: אילו היו מנצלים אותו למטרה הספציפית, לא היה כסף לאיש.

מאיר שטרית: אתה יודע זאת כמוני, אמרתי את הדברים בוועדה.

מאיר שטרית: אני חושב שחובתנו – אתה ואני – לעשות בעניין הזה מעקב ולבדוק הלכה למעשה, למה משתמשים בתקציב.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זיסמן, לקראת תקציב 1999, אני מציע שניכנס בעובי הקורה, נבקש בירור מהאוצר – כמה כסף הוא נתן ליום חינוך ארוך ולאן הלך הכסף.

מאיר שטרית: אני אתך בכל לבי.

מאיר שטרית: רבותי חברי הכנסת, לאור הדברים, אני פונה לחברי הכנסת גם מהאופוזיציה: לא חובה להצביע בנתונים הנוכחיים – ואמרתי, בלי ניתוק מהקשר המדיני; אין שום חובה להצביע נגד הממשלה היום.

מאיר שטרית: אפשר גם שלא לתמוך בתקציב אם אתם לא רוצים, אני לא מבקש ממך לתמוך בתקציב, אבל הרי יש רוב גם ככה לתקציב.

מאיר שטרית: אפשר גם להימנע – – –

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: מאה אחוז, יהיה רוב, אתה תראה.

מאיר שטרית: אפשר גם להימנע.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ג'ומס, הרי דיברנו על זה די באריכות.

מאיר שטרית: אני אומר שבקריאה הראשונה אתה עוד לא מאשר שום תקציב.

מאיר שטרית: אתה רק מתחיל את הדיון.

מאיר שטרית: ולכן אני אומר, גם אם יהיה מצב שבאמת יהיו בקבוצות הימין אנשים שיתנגדו לממשלה וירצו להפיל אותה בגלל הסכם השלום, את זה נראה בדצמבר.

מאיר שטרית: עדיין יהיה סיפק בידכם – דצמבר, ינואר, פברואר, מרס.

מאיר שטרית: אם לא יעבור תקציב – ממילא הכנסת תתפזר.

מאיר שטרית: לכן המועד שאתם רוצים לבחירות חדשות – הוא קיים גם בלי חוק.

מאיר שטרית: ממילא אין רוב לחוק הזה בכנסת, כפי שאתה יודע היום, אין רוב.

מאיר שטרית: אני חושב שגם אין שום חובה להצביע נגד התקציב, ואני קורא לכל חברי הכנסת להצביע בעד התקציב, כדי שנוכל להתחיל את הדיון ולהמשיך את מהלך העניינים במדינה למרות ההתקדמות בתהליך השלום.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת מאיר שטרית.

רפאל אדרי: אני מזמין את שר האוצר להשיב לדוברים וגם לסכם את הדיון.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני שר האוצר.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, קריאה ראשונה, וכן בהצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב ומדיניות הממשלה).

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני שר האוצר.

יובל נאמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני יושב פה למעלה מעשר שעות בדיון ושומע הערות רבות מחברי הכנסת.

יובל נאמן: לצערי הרב, מחמת כבודם, איש איש לפי כבודו ומעמדו, אין באפשרותי להשיב בקצרה על ההערות החשובות, ואני מקווה שכל ההערות יובאו לדיון בוועדת הכספים של הכנסת בעת הדיון בפרטי חוק התקציב וחוק ההסדרים, שהוא חוק נלווה לחוק התקציב.

יובל נאמן: עם זאת, עלו כאן כמה נושאים עקרוניים שהייתי רוצה להשיב עליהם בקצרה.

יובל נאמן: הנושא הראשון הוא שביתת הסטודנטים.

יובל נאמן: אני רוצה לומר בנושא הזה דברים ברורים, על מנת שחברי הכנסת לא יקבלו מידע שאיננו מדויק.

יובל נאמן: ראשית, אין כל מניעה להיפגש עם הסטודנטים לא על-ידי ולא על-ידי כל עובד אחר של משרד האוצר.

אופיר פינס-פז: אז תיפגש אתם.

יובל נאמן: בחודש יולי השנה נפגשתי עם נציגות הסטודנטים.

יובל נאמן: לא רק זה, אלא גם רכשתי מהם חולצה בכסף מלא והסברתי להם, שאם הם רוצים בירור ענייני – ואני מדגיש, בירור ענייני – של הטענות שלהם, אנחנו מוכנים לעשות את זה.

יובל נאמן: ישלחו אלי תזכיר מפורט עם הטענות, מה נשתנה מאז סוכם הנושא בוועדה שהקימה הממשלה הקודמת על דעת הסטודנטים, האוניברסיטאות והממשלה.

יובל נאמן: אם יש שינויים – ועמד על כך חבר הכנסת פרופסור אמנון רובינשטיין ואמר שיש שינויים מאז קבעה הוועדה את מה שקבעה – יש דרך, במסגרת ההסכם, לברר את הדברים ולקבל החלטה עוד לפני תחילת שנת הלימודים.

יובל נאמן: אני חוזר פעם נוספת על ההצעה הזאת.

יובל נאמן: עם זאת, כדאי שחברי הבית ידעו, שתקציב הסיוע לסטודנטים בתקציב המדינה לשנת 1999, במסגרת הוועדה לתכנון ולתקצוב, במסגרת משרדי הממשלה ובמסגרת האוניברסיטאות, מגיע לכ-820 מיליון ש"ח, ולא יעלה על הדעת שיהיה סטודנט אחד במדינת ישראל שבגלל מצבו הכלכלי לא יוכל ללמוד.

יובל נאמן: חז"ל כבר אמרו: היזהרו בבני עניים שמהם תצא תורה.

ענת מאור: – – –

יובל נאמן: אני רוצה להדגיש את הדברים הללו.

יובל נאמן: אנחנו מוכנים לבירור ענייני בכל עת ובכל שעה.

ענת מאור: – – –

יובל נאמן: זה לא נכון.

יובל נאמן: אני חוזר ואומר – – –

ענת מאור: – – –

יובל נאמן: חבל שלא שמעת את תחילת דברי.

יובל נאמן: אני רוצה להתייחס, בקצרה, לנושא חוק ההסדרים.

יובל נאמן: חוק ההסדרים כולל חקיקה הנוגעת לתקציב המדינה.

יובל נאמן: כאשר יתקיים דיון בנושא הזה נפרט את כל הסעיפים הנוגעים בדבר, ואי-אפשר, היום, במסגרת החקיקה הקיימת, לקבל חוק תקציב ללא תיקון בשורה רבה של חוקים.

יובל נאמן: חבר הכנסת אפי אושעיה העלה את שאלת המפגרים.

יובל נאמן: ציינתי בפניו, אני מבקש זאת במליאת הבית, ביקשתי ממנו את כל החומר על מנת לבדוק היכן העניין תקוע.

יובל נאמן: לא יעלה על הדעת שבעיה כאובה כזאת תתגלגל בין משרדי הממשלה ללא פתרון.

יובל נאמן: אני מקווה בקרוב מאוד, לאחר שאקבל את החומר, למצוא פתרון לבעיה במסגרת תקציב המדינה.

יובל נאמן: אני רוצה להדגיש בפני חברי הכנסת, כפי שאמרתי בדברי הפתיחה שלי, תקציב המדינה השנה נקלע לסערה של הדיון המדיני ושאלת אישור ההסכמים.

יובל נאמן: קשה לי לדבר, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת עוזי ברעם.

דן תיכון: חבר הכנסת צוקר.

דן תיכון: חבר הכנסת ביילין.

דן תיכון: חבר הכנסת טריף.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן.

דן תיכון: חבר הכנסת עוזי ברעם – פעם שנייה.

דן תיכון: חבר הכנסת הראל.

דן תיכון: חבר הכנסת לובוצקי.

דן תיכון: חבר הכנסת רביץ.

דן תיכון: לא רוצה לקרוא בשמו של חבר כנסת חדש.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת הלפרט.

דן תיכון: חבר הכנסת זנדברג, הממונה על התקציבים, אדוני שר העבודה והרווחה, חבר הכנסת בן-צור, חבר הכנסת בוים, חבר הכנסת שטרית, אתם מפריעים.

דן תיכון: הוא לא יכול לדבר.

דן תיכון: חבר הכנסת חנן פורת.

דן תיכון: חבר הכנסת ביבי.

דן תיכון: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

דן תיכון: חבר הכנסת זיסמן.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר.

דן תיכון: לא יעזור.

דן תיכון: אני כנראה – לא, אתה לא ממשיך עד ששני אלה ישבו.

דן תיכון: חבר הכנסת צוקר, אנחנו ממתינים לך.

דן תיכון: חברת הכנסת ענת מאור.

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט.

דן תיכון: בבקשה.

יובל נאמן: הדיון בהצעת תקציב המדינה לשנת 1999 נקלע לתקופה של דיון מדיני בנושא ההסכם עם הרשות הפלסטינית.

יובל נאמן: אני פונה לחברי הכנסת שלא לערבב נושא בנושא אלא להצביע בנושא התקציב לגופו של עניין, שהרי מדינת ישראל לא יכולה – ואני מדגיש, אדוני היושב-ראש, שהדוגמה באוסטריה היא דוגמה קיצונית – – –

דן תיכון: אני יכול להביא לך עוד דוגמאות.

יובל נאמן: אבל, לגבי כל הקהילייה הפיננסית בעולם, במצב הקיים היום במשק העולמי, יש חשיבות רבה מאוד לכך שמדינה מתנהגת על-פי תקציב שמאושר על-ידי הרשות המחוקקת.

יובל נאמן: יש לכך חשיבות רבה מאוד לעניין מעמדה של המדינה, לעניין הרייטינג שלה ולעניין עלויות המימון של המדינה.

יובל נאמן: אני רוצה לבוא ולומר, שעיני המשק נשואות אל הבית הזה לראות, האם מדינת ישראל יכולה לעמוד בלוח הזמנים שנקבע בחוק לאישור תקציב המדינה.

יובל נאמן: שמעתי כאן הרבה מאוד רעיונות, מה צריך להוסיף ומה צריך לתקן.

יובל נאמן: אם היינו מצרפים את כל הרעיונות הללו יחד, תקציב המדינה לא היה 215 מיליארד ש"ח, כפי שמוצע כאן, לרבות החזר חובות, אלא למעלה מפי-שניים, וזאת אם כל הרעיונות הללו היו מתקבלים.

יובל נאמן: אני אינני יודע כל מקור למלא אחר רעיונות אלה.

יובל נאמן: לכן, השאלה היא שאלה של סדרי עדיפויות שצריכים להיקבע בדיונים.

יובל נאמן: אני חוזר ואומר, כפי שאמרתי בשנה שעברה בדיון על התקציב בוועדת הכספים: במסגרת התקציב המוצע ובגירעון הכולל המוצע של 2% וביעדים שקבעה הממשלה, בהחלט אפשר, והייתי אומר שהייתי מצפה גם מחברי הכנסת, לשנות ולקבוע סדרי עדיפויות.

יובל נאמן: אדוני היושב-ראש, לשאלתך בדבר מקדמי התקציב – אני רוצה לציין, שמקדמי התקציב מקדמים את רמת המחירים שעל בסיסה נבנה תקציב 1998 לרמה הממוצעת של שנת 1999.

יובל נאמן: נכון שסמוך להגשת התקציב חל שינוי בשער החליפין של השקל.

יובל נאמן: השינוי והשפעותיו על רמת המחירים במשק לא כלולים בהנחות שעל-פיהן נבנו מקדמי התקציב.

יובל נאמן: לאור זאת ובשל הקושי לחזות כיום רמת מחירים בשנת 1999, כלולה בהצעת התקציב רזרבה נוספת להתייקרויות בהיקף של 3.25 מיליארדי ש"ח.

דן תיכון: אבל היא מבוססת על שער החליפין ועל תחזית האינפלציה.

יובל נאמן: הדברים האלה מפורטים בעמוד 213 לתקציב.

יובל נאמן: אני מניח שבנושא הזה יהיה דיון מפורט בוועדת הכספים של הכנסת, ועל כך נכריז.

יובל נאמן: אדוני היושב-ראש, אני פשוט לא מסוגל להמשיך ולדבר בשל ההפרעות והרעש.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: אנחנו נעבור מייד להצבעה, כשהנואם יסיים.

דן תיכון: חבר הכנסת סלים.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, נא לשבת.

דן תיכון: אדוני שר הבריאות.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, חבר הכנסת בן-מנחם.

דן תיכון: חבר הכנסת סנה, אפשר לעשות את זה במסדרון.

דן תיכון: בבקשה.

יובל נאמן: חבר הכנסת יצחק כהן, הגמרא במסכת בבא מציעא בדף מ"ב עמוד א' מוכרת לי.

יובל נאמן: אני חושב שבתקציב המדינה נבנו הנחות בהתאם לעקרונות הללו של "אחוז בזה וגם מזה אל תנח ידך".

יובל נאמן: אשר להתקפה שלך על מדיניות הבנק המרכזי – אני מניח שיהיה דיון מפורט בוועדת הכספים במדיניות המונטרית.

יובל נאמן: אני רוצה רק לבוא ולומר, שדעת כל אלה שאינם נוגעים בדבר – ואני מדגיש, שאינם נוגעים בדבר – היא, שבתנודות החריפות ובפיחותים שחלו בשבועיים האחרונים לא היה מנוס – ואני מדגיש שלא היה מנוס – מהעלאת שער הריבית על הפיקדונות בשקלים.

יובל נאמן: אני רוצה להדגיש את זה.

יובל נאמן: אני מניח שבנושא הזה יתקיים דיון מפורט בוועדת הכספים של הכנסת ויישמעו כל הנימוקים בעד ונגד בנושא הזה.

אליעזר זנדברג: היתה הערה לגבי סעיף 27.

יובל נאמן: אני הערתי את זה בהערה פרטית, אבל אני מוכן לומר לך שאין כאן כוונה לשינוי מדיני כלשהו.

יובל נאמן: התיקון הזה בא בעקבות בקשת משרד המשפטים על בג"ץ שתלוי ועומד, ואבקש ממשרד המשפטים לתת לך פרטים מלאים.

יובל נאמן: אין כל כוונה לשינוי מעמדם באזור יהודה ושומרון, והעניין בא לפתור בעיה של בג"ץ שתלוי ועומד.

אליעזר זנדברג: התקציב – – –

יובל נאמן: לא, אין לזה שום קשר לנושא הזה.

יובל נאמן: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס.

דן תיכון: חבר הכנסת עוזי ברעם.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: באיזה עמוד אמרת לי שזה נמצא?

יובל נאמן: עמוד 213.

יובל נאמן: חבר הכנסת עמיר פרץ העלה אתמול את שאלת יעד האינפלציה של 4%.

יובל נאמן: אני רוצה לבוא ולומר לך: אינפלציה נמוכה טובה מאוד לציבור העובדים.

יובל נאמן: שכרם נשמר, והם יכולים לקנות יותר מוצרים במחירים יותר נמוכים.

יובל נאמן: אם יש ציבור שנפגע בראש ובראשונה מאינפלציה, למרות כל מנגנוני ההצמדה במשק בישראל, זה ציבור העובדים, אני רוצה להדגיש את הדבר הזה, ציבור השכירים שאין לו ההגנות שמצויות לשכבות החזקות יותר.

יובל נאמן: לכן, הורדת האינפלציה היא צו השעה.

יובל נאמן: יציבות מחירים היא תנאי מוקדם לצמיחה במשק.

יובל נאמן: אני חושב שאתה היית בין הראשונים שהיו צריכים לברך על כך.

יובל נאמן: אני עדיין מקווה, שלמרות הפיחות שחל בשבועיים האחרונים ורמתו התייצבה פחות או יותר גם היום, בשנה הבאה נעשה מאמץ לשמור על יציבות מחירים, על מנת שציבור השכירים במשק לא ייפגע.

יובל נאמן: אני רוצה להדגיש את הנקודה הזו, כי אינפלציה נמוכה טובה מאוד למקבלי השכר, למשלמי המשכנתאות, והיא תועיל מאוד לעליית רמת החיים, במיוחד של השכבות החלשות.

יובל נאמן: חבר הכנסת אברהם פורז ביקש ממני להמשיך ולהוריד את הוצאות הממשלה.

יובל נאמן: הייתי אומר בלשון חלק מהשופטים: "אני מסכים ואין לי מה להוסיף".

יובל נאמן: אבל אומר לך, חבר הכנסת פורז, שלמרות כל מאמצי להמשיך בדרך של הורדת הוצאות הממשלה על מנת לאפשר לסקטור העסקי להתפתח ולהוביל את הצמיחה במשק, גם כוחותי באיזה מקום מגיעים לקצה, לגבול, ואני אשמח לכל תמיכה במסגרת הדיונים בוועדת הכספים של הכנסת על מנת לאפשר המשך הירידה בהוצאות הממשלה.

יובל נאמן: עם זאת, אנחנו מקווים שנוכל לעמוד ביעד של 2% גירעון.

יובל נאמן: אם נצליח לעמוד ביעד הזה, נמשיך בתוואי שנקבע בחוק הכנסת לפני כשנתיים על מנת להוריד את הוצאות הממשלה ולאפשר לסקטור העסקי להמשיך ולהוביל את הצמיחה במשק.

יובל נאמן: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון.

יובל נאמן: לקחתי את ההערות לתשומת לבי.

יובל נאמן: אנחנו נלבן אותן במסגרת משרד האוצר ובמסגרת הדיונים בוועדת הכספים של הכנסת.

יובל נאמן: אני מקווה, שחוק התקציב, כאשר יובא לקריאה שנייה ושלישית, יביא בחשבון ככל האפשר את המשאלות של חברי הכנסת, תוך שמירת מסגרת התקציב והיעדים הכלכליים והמונטריים שקבעה הממשלה.

יובל נאמן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: בכל זאת, אדוני השר – – –

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: אני יודע.

דן תיכון: אני אתן לך לדבר.

דן תיכון: אני יודע מה אתה רוצה להציע.

דן תיכון: בכל זאת עיינתי בעמוד ולא מצאתי.

דן תיכון: אני מתפלא איך נתנו לך כאן לעבור לסדר-היום בלי לקבל את שני המדדים האלה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להשיב.

דן תיכון: רק רגע, איך אתה יודע מה הוא יאמר?

חגי מירום: אני יכול לנחש.

דן תיכון: הסדר יהיה כך, אם אני יכול לנחש: חבר הכנסת זאבי ימסור הודעה; אחריו ישיב חבר הכנסת שטרית, ואחריו – חבר הכנסת מירום, ובזה מסתיים העניין ואנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: מי זה יושב ככה?

דן תיכון: חבר הכנסת נודלמן, וואלה, הכיסאות חדשים, אני רואה.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, סיעת מולדת מבקשת לראות בהצבעה על התקציב הצבעת אי-אמון בראש הממשלה.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון – – –

רחבעם זאבי: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

דן תיכון: רק רגע, חבר הכנסת שטרית, לפני שאתה משיב.

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי, אני רוצה להבין את מה שאמרת.

דן תיכון: אתה רוצה להתקרב לכאן לרגע?

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי ימסור את ההודעה שלו פעם נוספת.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, סיעת מולדת מבקשת לראות בהצבעה על התקציב ועל חוק ההסדרים הצבעת אי-אמון בראש הממשלה.

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, לאור ההודעה של סיעת מולדת, אין לי מנוס מלבקש מהכנסת לראות בהצבעה על התקציב וחוק ההסדרים הצבעת אמון בממשלה.

מאיר שטרית: לכן אבקש להביא זאת להצבעה, אדוני.

דן תיכון: רק רגע, אני לא שומע.

מאיר שטרית: אחרי הודעתו של חבר הכנסת גנדי, ביקשתי, אדוני, לראות בהצעת התקציב ובהצעת חוק ההסדרים הצעת אמון בממשלה.

דן תיכון: הצעת אמון בראש הממשלה.

מאיר שטרית: בראש הממשלה.

שבח וייס: יש לי הצעה: חצי אמון וחצי אי-אמון.

חיים אורון: חבר הכנסת זאבי, אתה מרמה את הכנסת – – –

רחבעם זאבי: – – –

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, זה על דעתך?

קריאות: – – –

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רק רגע, אי-אפשר כך.

חיים אורון: – – –

רחבעם זאבי: – – –

דן תיכון: רבותי, אני עובר הלאה.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, טען את טענתך.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר את סיכום הדברים הג'נטלמני שהיה ביני לבין חבר הכנסת מאיר שטרית על-פי בקשתו של ראש הממשלה בעת שהוא היה ברגעים הקריטיים ביותר ב"וואי פלנטיישן".

אלי גולדשמידט: אנחנו נתבקשנו לתת רשת ביטחון ונתנו את רשת הביטחון כאשר הגדרנו במפורש, בידיעתו ובהסכמתו של חבר הכנסת מאיר שטרית, שאני מאמין שאין אדם יותר הגון ממנו בבית הזה – – –

קריאות: – – –

אלי גולדשמידט: רגע, לא אמרתי שאין הגונים כמוהו.

אלי גולדשמידט: אני משתמש בדבריו של מנחם בגין, זכרו לברכה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

אלי גולדשמידט: הסיכום היה, שנושא התקציב וחוק ההסדרים הוא מחוץ לתחום בכל הסוגיה של רשת הביטחון.

אלי גולדשמידט: עם זאת, אנחנו מבינים את המשמעות של הצבעת אי-אמון.

אלי גולדשמידט: אני פונה לחבר הכנסת מאיר שטרית ומבקש ממנו, שתתקיים הצבעת האי-אמון כמו שביקש חבר הכנסת זאבי, ביום שני, כמקובל.

אלי גולדשמידט: הפיכת העניין להצבעת אמון היום היא ניסיון להפוך את המצב מבחינת מספר חברי הכנסת ליתרון בידי הממשלה.

אלי גולדשמידט: זה מנוגד להסכם הג'נטלמני שהיה בינינו.

אלי גולדשמידט: אנחנו מבקשים גם את הזמן עד יום שני כדי לפנות לחבר הכנסת זאבי, גם להגינותו של חבר הכנסת זאבי, ולומר לו: תעשה הצבעות אי-אמון כמה שאתה רוצה, אבל בנושאים שקשורים לנושא המהותי שהוא נושא השלום.

אלי גולדשמידט: מה שאתם עושים לנו, אתם מחייבים אותנו בדרך הזו להצביע בנושא של התקציב וחוק ההסדרים בניגוד למצפון שלנו.

אלי גולדשמידט: לא מדובר כאן בנושא תהליך השלום.

אלי גולדשמידט: זה טריק מכוער.

אלי גולדשמידט: אנחנו משמשים היום רשת הביטחון של ראש הממשלה הזה.

אלי גולדשמידט: אין לו היום רוב בכנסת בלי מפלגת העבודה ובלי מרצ.

אלי גולדשמידט: זה לא הוגן.

אלי גולדשמידט: אני פונה למצפונו של חבר הכנסת זאבי, שיחזור בו מבקשתו לאי-אמון, ואני מבקש לאפשר לנו עד יום שני לשכנע אותו בזה.

אלי גולדשמידט: אם חבר הכנסת מאיר שטרית מבקש לנצל את הקוניונקטורה שנוצרה פה, אני רואה פה הפרה של הבנות עקרוניות.

אלי גולדשמידט: אני יודע שאמרת לי את זה הבוקר.

אלי גולדשמידט: אני חושב שזה לא הוגן, ואם זה נעשה, אני מבקש לאפשר לנו – לאופוזיציה, התייעצות של חמש דקות כיצד ננהג בהצבעה הזו, תודה רבה.

דן תיכון: ראשית, כבר יש יותר מחמש דקות.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית – – –

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רק רגע, תן לו לדבר.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, בתגובה על דברי חבר הכנסת אלי גולדשמידט, אני רוצה לומר – ודיברתי אתו הבוקר על כך – לחבר הכנסת גולדשמידט: בהבנה שהיתה בינינו, שאתם נותנים רשת ביטחון לממשלה בשבועיים הקרובים בכל מקרה של אי-אמון, התקציב היה כלול בעניין.

מאיר שטרית: כידוע לך, אני לא רציתי – – –

אלי גולדשמידט: זה לא נכון.

אלי גולדשמידט: מאיר, זה לא נכון.

מאיר שטרית: סלח לי, לא הפרעתי לך.

מאיר שטרית: תקשיב לי רגע.

קריאות: – – –

נעמי בלומנטל: – – –

מאיר שטרית: אלי, תן לי לגמור את דברי, אני לא הפרעתי לך.

מאיר שטרית: אלי, עם זאת – והבוקר אמרתי לך – שאני לא אנצל, חלילה, לרעה; הודעתי לך, אלי, שאני לא אנצל לרעה, חלילה, את רשת הביטחון שאתם נתתם לנו לשבועיים במסגרת האי-אמון בתקציב.

מאיר שטרית: אני לא הגשתי הצעת אי-אמון, הקואליציה לא הגישה הצעת אי-אמון.

מאיר שטרית: הצעת האי-אמון באה מצד האופוזיציה, מצד מולדת שהיא אופוזיציה בעיני, לצורך העניין.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גולדשמידט, עם כל האמור לעיל אני אומר לך, כדי שלא תהיה לזות שפתיים ולא תחשוב שאני מנצל לרעה את האמון שאתם נתתם בנו לגבי רשת הביטחון הזו לשלום: אני מסיר את הבקשה, אדוני, לראות בהצבעה הצבעת אמון.

מאיר שטרית: תתקיים הצבעת אי-אמון ביום שני, כמו שגנדי ביקש.

מאיר שטרית: תודה.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, זה עניין של אי-אמון בראש הממשלה.

דן תיכון: הוא דיבר בשמך?

בנימין נתניהו: כן.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: הצעת האי-אמון או האמון – אם תרצו – תתקיים ביום שני הבא; אני חוזר ואומר – ביום שני הבא, בסביבות השעה 16:00.

דן תיכון: אני מבקש מכולם לקחת את קופסאות התקציב לחדרים.

דן תיכון: ישיבה מיוחדת של הכנסת לזכרו של ראש הממשלה יצחק רבין ביום ראשון, בשעה 17:00.

בנימין נתניהו: – – –

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: שלוש דקות להתייעצות?

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: רבותי, אני סוגר את הישיבה לחמש דקות הפסקה.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 13:44 ונתחדשה בשעה 13:50.

דן תיכון: )

דן תיכון: רבותי, הישיבה מתחדשת.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית, איפה אתה?

מאיר שטרית: אדוני, נגמרה ההתייעצות, לא תהיה הצבעה היום.

דן תיכון: רק רגע, אני רוצה לשאול אותך אם אתה יודע מה אתה עושה.

דן תיכון: יש לי רושם שלא, כאן לא מבינים מה יכול להתפתח.

דן תיכון: אתה עומד מאחורי ההודעה?

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: מה שעומד בפנינו זה אי-אמון ביום שני, לבקשת – – –

רחבעם זאבי: אדוני, תקנון הכנסת קובע, שהצעות אי-אמון אינן – – – אי-אפשר – – – ביום ראשון – – –

רענן כהן: – – –

דן תיכון: אני יודע, יש ישיבה – – – רבותי.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר, האי-אמון ביום שני, בסמוך לשעה 16:00.

דן תיכון: ישיבת הכנסת נעולה.

דן תיכון: הישיבה הבאה ביום ראשון.