ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 256, 1998-11-30 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, יום שני, י"א בכסליו התשנ"ט, 30 בנובמבר 1998 – ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: הכנסת אבלה, עם כל בית ישראל, על נפילת ארבעת הלוחמים בדרום-לבנון בשבוע שעבר: אהד נחמיאס, אייל כהן, ניצן בלדרן ואוריאל פרץ.

דן תיכון: לפעמים נדמה לי, כי אנחנו, במקומות הבטוחים בארץ, טרודים בעיסוקינו ולא נותנים דעתנו למתרחש בזירת הקרב האכזרית שעל גבול הצפון, שם מתחוללת מלחמה יומיומית.

דן תיכון: באו הימים הקשים האחרונים והזכירו לנו בידי מי נתונה שמירת גבולנו הצפוני ואיזה מחיר יקר היא גובה.

דן תיכון: ייתכן שתמונת המצב בלבנון מחייבת חשיבה חדשה.

דן תיכון: ייתכן שיש לבחון מחדש את ההיערכות שלנו באזור.

דן תיכון: בטוחני כי זאת נעשה כבר בימים האלה.

דן תיכון: משפחות יקרות, לבנו עמכן באבלכן ובכאבכן.

דן תיכון: להלן סיכום תאונות הדרכים במשך השבוע האחרון: צוותי מגן-דוד-אדום טיפלו במהלך השבוע האחרון ב-613 תאונות דרכים ברחבי הארץ, בהן שמונה פצועים קשה, 40 פצועים באורח בינוני והשאר קל.

דן תיכון: שמות ההרוגים – ניצן טובי, האוזמן פנלופה, אבו-גראר עלא, סקאר מוחמד, דנן רחל, סעיד יאסר.

דן תיכון: יהי זכרם ברוך.

דן תיכון: חברי הכנסת, ביציע המכובדים נמצא יושב-ראש הפרלמנט של גרוזיה.

דן תיכון: ברצוני לברך, בשם הבית כולו, משלחת פרלמנטרית מכובדת שבאה אלינו לביקור של ידידות מגרוזיה.

דן תיכון: ברכה מיוחדת לעמיתי יושב-ראש הפרלמנט ולחברי הפרלמנט הנלווים אליו.

דן תיכון: ברוכים הבאים לכנסת ולמדינת ישראל.

דן תיכון: אני רוצה לספר לחברי המשלחת, כי לפני 29 שנים, באוגוסט 1969, לאחר שנים של מאבק על יציאה מברית-המועצות ועלייה לישראל, קמו בגרוזיה 18 משפחות אמיצות וקבעו ציון דרך.

דן תיכון: במכתב שנשלח לוועדה לזכויות האדם באו"ם, שהיום אנחנו יכולים לקרוא לו "היסטורי", כתבו: "לא שכחנו את ירושלים וידינו נחוצות לה".

דן תיכון: תביעתם לעלות לישראל נתקלה בהתנגדות נמרצת.

דן תיכון: אולם בזכותם של מיכאל גורבצ'וב ושר החוץ שלו, אדוארד שוורדנדזה, היום נשיא גרוזיה, נפתחו השערים החתומים והיהודים היו יכולים להגשים את חלומם לעלות לארץ אבותיהם.

דן תיכון: במשך מאות שנים חיו היהודים בגרוזיה כמו אחים של תושבי הארץ.

דן תיכון: אביא בפניכם את דבריו של חכם יהודי, הרב דוד באזוב, שייצג את יהודי ארצו בקונגרס הציוני הראשון בשווייץ לפני 101 שנים.

דן תיכון: לצירים המופתעים אמר הרב, כי הוא בא מארץ שהיהודים בה לא יודעים אנטישמיות מהי.

דן תיכון: יהודי גרוזיה הם שבט עתיק, ויש שרואים בהם צאצאי עשרת השבטים.

דן תיכון: יהודי גרוזיה הביאו עמם אהבה גדולה לארץ-ישראל.

דן תיכון: את עולי גרוזיה תוכלו למצוא בכל רחבי הארץ.

דן תיכון: לא תמיד היתה קליטתם הראשונית קלה.

דן תיכון: תרבותם העדתית המיוחדת לא הובנה תחילה על-ידי תושבי הארץ הוותיקים, ולקח זמן עד שנקלטו בקרב תושבי המדינה.

דן תיכון: תרומתם של יהודי גרוזיה לחברה ולעם היהודי חשובה עד מאוד, אולם יהודי גרוזיה מעולם לא ויתרו על תרבותם הייחודית.

דן תיכון: היום למדנו להעריך ולכבד את המורשת הנפלאה של יהודי גרוזיה.

דן תיכון: אני מאחל לכם שהות נעימה בישראל.

דן תיכון: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, היושב-ראש דיבר על קשרי יהודי גרוזיה לישראל או לארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: אני רוצה להוסיף מלה אחת על קשרי הנוצרים בגרוזיה לארץ-ישראל, בכל הדורות.

רחבעם זאבי: הנצרות הגיעה לגרוזיה כבר במאה הראשונה לספירה, ומאז ועד היום לא היה עשור שלא היו בו עולי רגל גרוזינים לירושלים.

רחבעם זאבי: ולהזכיר לעצמנו, שאז לא עלו לא על מטוס ולא על אונייה, אלא הלכו ברגל, חצו את כל הארצות מצפון לנו, או על גבי פרדות או על גבי סוסים, בתנאים קשים מאוד.

רחבעם זאבי: לגרוזינים יש מאחזים דתיים בירושלים ובמקומות אחרים בארץ.

רחבעם זאבי: כדי לעשות צדק גם עם הנוצרים, ביקשתי להוסיף את הקטע הזה על קשריהם לארץ הקדושה.

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) (תיקון מס' 11), התשנ"ח–1998, שהחזירה ועדת העבודה והרווחה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת: הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקוני חקיקה), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא.

א' האן: לדיון מוקדם: הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון – קבורה בהתאם להשקפת עולמו של הנפטר ובני משפחתו), התשנ"ט–1998, מאת חברי הכנסת חיים אורון ודוד צוקר; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – תוספת ריבית לפיקדון ומענק), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – השוואת תנאים), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – תקופת צינון לעובדי מדינה בכירים), מאת חברי הכנסת אפי אושעיה ודליה איציק; הצעת חוק זכויות אנשים הסובלים מתסמונות נדירות, התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת יונה יהב; הצעת חוק מס קנייה (טובין ושירותים) (תיקון – מחיר טובין לצורכי מס), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לחקר מורשת יהדות אתיופיה, התשנ"ט–1998, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור לקצבה המשתלמת מאת מעביד), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת מקסים לוי; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – היעדרות לצורך טיפול בילד נכה), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – זכויות ילדים שאינם תושבים), התשנ"ט–1998, מאת חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חבישת קסדה), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפיצויים לתושבי יהודה, שומרון וחבל עזה, התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת יוסי כץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – שר שהצביע אי-אמון בראש הממשלה), מאת חברי הכנסת אברהם שוחט, מאיר שטרית ורפאל פנחסי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – סל שעות שווה), התשנ"ט–1998, מאת חברי הכנסת אמנון רובינשטיין ועמנואל זיסמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכות שימוע בטרם פגיעה בגמלה), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת יורי שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור לסטודנטים), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת האשם מחאמיד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – פטור משכר לימוד),

א' האן: התשנ"ט–1998, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – הרחבת הליך תביעות קטנות), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק איסור עסקאות במטבע חוץ, התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת יצחק כהן; הצעת חוק העיסוק בדיאטה, התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (הוראת שעה), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אפי אושעיה.

א' האן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חברי הכנסת, אנחנו מתקדמים.

דן תיכון: דברי פרידה מחבר הכנסת פיני בדש, שיסיים את כהונתו הערב בשעה 22:30.

דן תיכון: גם פיני בדש בפורשים מאתנו.

רפאל אלול: הוא יכול להתחרט?

דן תיכון: תשאל אותו.

דן תיכון: יכול.

דן תיכון: עד שעה 22:30 יש לו הזדמנות.

דן תיכון: כשעמדה בפניו ההכרעה בין הפעילות הפרלמנטרית לבין העשייה המקומית, החליט לעשות לביתו, לבית הציבורי הגדול שהוא עומד ראשו – עומר.

דן תיכון: פיני בא אלינו מהנגב, איך לא – "דרך הרגליים".

דן תיכון: האביזר הקלאסי שלו, הסנדלים, הפך לסמל השיווקי שלו.

דן תיכון: כשרק הגיע לכנסת נהגו חברי הכנסת הוותיקים להציק לו, מדוע איננו נועל נעליים.

דן תיכון: באמת מדוע?

דן תיכון: פיני השיב למבקריו: "ואם יהיו לי נעליים, מה אעשה עם השרוכים?

דן תיכון: " על פיני בדש אפשר לומר, שהוא מעין תחנת רדיו מקומית של הנגב.

דן תיכון: בכל אשר ילך, הוא משדר – נגב, דרום.

דן תיכון: פיני בדש, חד עין, הוקסם מהמדבר, ומאז הוא דלוק עליו.

דן תיכון: בכנסת היה עליו להתמודד לא אחת עם חוסר ההבנה לצרכיו של המדבר המתעורר.

דן תיכון: רבים בתוכנו התחנכו על שלילת המדבר.

דן תיכון: החזון הציוני דיבר על הפיכת השממה לגן פורח והפיכת המרחבים לשדות פלחה.

דן תיכון: המסר שהביא עמו פיני היה מסר שונה, צעיר ורענן כמוהו.

דן תיכון: הוא לא ראה בארץ הריקה הזו שממה, אלא רצה שיהיו בה יותר מפעלים עתירי ידע, יותר פיתוח ויותר אנשים.

דן תיכון: בכנסת הקדיש פיני בדש את מאבקיו הציבוריים לתת למדבר דימוי חדש.

דן תיכון: הוא רצה שיופיו של נוף הבראשית יחיה עם תנופת בנייה ופיתוח, מתוך שמירה על איזון.

דן תיכון: השקפת העולם שלו אומרת: המדבר זר רק לזרים לו.

דן תיכון: פיני איננו נמנה עם אותם זרים.

דן תיכון: המשנה של פיני בדש אומרת, כי הנגב לא יוכל עוד לחיות בחלומות.

דן תיכון: יש לו צרכים ויש לו פוטנציאל התובעים מענה.

דן תיכון: פיני בדש לא בזבז את זמנו בכנסת.

דן תיכון: הוא הצליח ליצור מודעות לאוצר הגלום בנכס הטריטוריאלי הדרומי ששמו נגב.

דן תיכון: אומרים על המדבר שהוא מגלה את סודותיו רק לאוהביו.

דן תיכון: פיני בדש נמנה עם אותם אוהבים.

דן תיכון: השר רפאל איתן, בבקשה.

רפאל איתן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת פיני בדש, אני מרשה לעצמי לטבוע מונח חדש, שהוא אישי והוא מתאים רק לטיפוס אחד, לפיני בדש, והייתי מכנה אותו: דינמו על סנדלים; סנדלים, כי זה הלבוש הנפוץ שלו, ודינמו זה המרץ, המעורבות והטיפול בכל מיני נושאים גם בכנסת וגם ברשות המקומית, עומר.

רפאל איתן: אני חושב שזאת דוגמה שאין רבות כמוה, איך מנהלים מקום יישוב לדוגמה ולתפארת, איך משמשים בתפקיד ציבורי, ואיך עובדים בשני המישורים האלה מבלי לאבד את העשתונות.

רפאל איתן: פיני בדש אוהב טיולים, מכיר את הארץ מהקרקע, אפילו מהאוויר.

רפאל איתן: הוא חקלאי מצליח; מי שלא יודע – הוא מגדל תפוחי אדמה, מומחה ברמה גבוהה; היה – היום הוא רק אוכל.

רפאל איתן: פיני חוזר, בתוקף חוק, לרשות המקומית.

רפאל איתן: אני מציע לכל מי שרוצה לראות איך מנוהלת רשות מקומית ביתרון תקציבי, בדאגה למערכות ציבוריות כמו חינוך, איכות סביבה, טיהור מים, אזור תעשייה לדוגמה ותפארת, יבין שאפשר בצורה פשוטה, ישירה ועניינית להיות איש ציבור ולמלא את התפקיד על הצד הטוב ביותר, כמו שהיה בכנסת, כמו שהוא חוזר להיות בעומר.

רפאל איתן: פיני בדש, תודה רבה לך; הדינמו שיישאר דינמו.

רפאל איתן: סנדלים אתה יכול להחליף.

רפאל איתן: תעשה מעומר מקום יישוב לדוגמה מכל הבחינות.

רפאל איתן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סגן השר אליעזר זנדברג, בבקשה.

דן תיכון: חבר לכיתה של פיני בדש.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לא הגעתי מוכן, כי לא ידעתי שגם אני בין הדוברים.

אליעזר זנדברג: אני מודה ליושב-ראש על ההזדמנות לבוא ולהיפרד.

אליעזר זנדברג: את פיני אני מכיר שנים מספר, מהפעילות המשותפת בצומת עוד לפני הבחירות לכנסת הקודמת, שבה גם הוא וגם אני נבחרנו בקדנציה הראשונה.

אליעזר זנדברג: אני מצטרף לדברים של רפול לגבי הפעלתנות והפעילות שלו.

אליעזר זנדברג: אני יודע שבכל מאבק או בכל צומת מרכזי של מאבקים שקשורים בתהליכים כלכליים של מדינת ישראל בכנסת בקדנציה הזאת ובקדנציה הקודמת – פיני בדש היה מעורב.

אליעזר זנדברג: בכל אחד מן הצמתים האלה נשמעה דעתו והוא השפיע, אני חושב, לא פעם אחת ולא פעמיים על התהליך כולו.

אליעזר זנדברג: אני חושב שהיתה לו יכולת לבוא ולומר את שהוא חושב ולפעול באופן חופשי על-פי מיטב דעתו, על-פי מיטב שיקוליו ואמונתו גם במקומות שבהם הוא היה נתון למכבש וללחץ, היום קואליציוני בעבר גם אופוזיציוני.

אליעזר זנדברג: התכונה הזאת של יושר ופעילות שמאפיינים את קו החשיבה שלו – אני חושב שזו תכונה בולטת ונכונה.

אליעזר זנדברג: אם נצרף אותה לדינמו, אולי גם לסנדלים, אני חושב שזה שילוב מוצלח.

אליעזר זנדברג: אני מאחל לו בהצלחה בהמשך דרכו ותפקידו בעומר.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שוחט.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, משפחת בדש, פיני בדש, מלידתו ספוג בקשר למרחבי הנגב ולהתיישבות בנגב.

 אברהם-בייגה שוחט: מקום מגוריו הראשון היה במושב גילת, וכיום הוא ראש המועצה של אחד מהיישובים היפים והמפותחים והטובים בארץ, עומר.

 אברהם-בייגה שוחט: בדרך הוא גמר לימודי הנדסת מכונות באוניברסיטת באר-שבע.

 אברהם-בייגה שוחט: כאשר הכנסת, לדעתי בצדק, קיבלה את החוק שאינו מאפשר לחבר כנסת לכהן כראש רשות, היה צריך פיני לקבל החלטה במה הוא בוחר: האם לנטוש, אחרי עשר שנים, את עבודתו הברוכה כראש מועצה בעומר ולהישאר בכנסת, או לחלופין לעזוב את הכנסת ולהישאר לשרת את תושבי עומר ואת היישוב.

 אברהם-בייגה שוחט: לא היה לי ספק במה פיני יבחר.

 אברהם-בייגה שוחט: עומר הוא אחד היישובים הטובים, המשגשגים, בעלי תשתית אנושית, חינוכית, וכיום גם תעשייתית, מהטובים והיפים בארץ.

 אברהם-בייגה שוחט: נכון, היישוב התפתח כיישוב פרברי של באר-שבע; במרחק לא גדול, עצמאי אבל פרברי, ממושב ישן.

 אברהם-בייגה שוחט: אני עוד זוכר את המושב בתחילת שנות ה-60 כמושב חקלאי ישן, בדרך שהובילה כמעט לשום מקום, מבאר-שבע בואכה צומת תל-שוקת, שם בעצם נגמר הכביש.

 אברהם-בייגה שוחט: המשך הכביש הוא לחברון, והוא היה סגור טרם מלחמת ששת הימים.

 אברהם-בייגה שוחט: בעזרתם של הרבה אנשים המקום הפך באמת למקום לדוגמה.

 אברהם-בייגה שוחט: אפשר היה לחשוב, כאשר פיני נכנס לתפקיד, ב-1989, שאין עוד מה לעשות שם, אבל פיני בדש הוכיח, שגם במקום שהוא כבר מוצלח אפשר לעשות.

 אברהם-בייגה שוחט: סיירתי לא מעט, גם כאשר הייתי שר האוצר, אבל גם לפני זה, בתור שכן של המקום.

 אברהם-בייגה שוחט: כאשר אמרתי שהייתי בטוח שפיני יבחר לשרת את היישוב כראש המועצה שלו, ולא להישאר כאן, זה נבע מן העובדה, שאני הייתי עד ראייה ליכולתו, לאהבתו למקום, למרץ שהוא השקיע במה שקם שם.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מציע לכל חברי הכנסת, בהזדמנות, כאשר הם נמצאים בנגב, ואולי אפילו באופן מיוחד, לנסוע ולראות את עומר, לראות את אזור התעשייה החדש, לראות את בית-הספר המקיף החדש, לראות את כל מה שנעשה שם.

 אברהם-בייגה שוחט: אני יודע עד כמה חלק גדול מהדברים הוא תוצאה של מאבקים עקשניים, בלתי פוסקים, בממשלות השונות, בממסדים השונים, מינהל מקרקעי ישראל, ועדת התכנון – כל מה שעובר ראש מועצה שמוכן להשקיע על מנת לפתח את המקום.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מניח, וכמעט בטוח, שפיני בדש, לאחר שנים מספר, כאשר ישלים עוד פרק בעבודתו הברוכה בעומר, יגיע חזרה לבית הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: בינתיים אין לי ספק: אנחנו, בוועדת הכספים הפסדנו חבר טוב שמכיר את השטח, אבל עומר כרשות מקומית זכתה שראש מועצה טוב מאוד ימשיך לבנות אותה ולשרת אותה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לאחל לך כל טוב.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: במשכן הכנסת 98 חברי כנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת אהוד ברק, בבקשה.

אהוד ברק: אנחנו נפרדים, אחרי חלק מהקדנציה השנייה, מפיני בדש, מכוח החוק שמונע כפל תפקידים.

אהוד ברק: הנה לנו דוגמה איך חוק טוב כשלעצמו יכול לגרום לתוצאה שהיא כאובה לבית הזה ולכל חבריו של פיני בבית.

אהוד ברק: פיני הוא לא רק מהנדס וטייס חובב – בצומת זה כנראה צורך פנימי להמריא ולטוס – גם בן הנגב ממושב גילת, ואיש הנגב עד היום, אחד האנשים שגם מכירים את הנגב, לא רק עוברים בו בכבישים הראשיים, אלא חורשים בו, זה שנים ארוכות, כל שביל וכל גבעה.

אהוד ברק: לפני 20 שנה הייתי מפקד אוגדה בדרום.

אהוד ברק: שם זכיתי להכיר את פיני, שהיה מפקד פלוגת סיור באחת מחטיבות השריון של האוגדה.

אהוד ברק: הוא הוביל את כוח ההטיה בלילה, בניווט עמוק בתוך סיני, באחד התרגילים הגדולים שעשינו שם, כאשר רפול היה רמטכ"ל.

אהוד ברק: אותן תכונות שראיתי אז אצל פיני בלילות האלה, בסיני, כמפקד שדה, הן התכונות שעושות אותו גם לראש מועצה כמות שהוא, ולחבר כנסת.

אהוד ברק: פיני הוא ישר, הוא ישיר, הוא אמיתי, הוא מחובר לאדמה תמיד, בלי מחיצות.

אהוד ברק: אפילו העור של הנעליים לא מפריד בינו לבין העפר.

אהוד ברק: פיני הוא חבר.

אהוד ברק: אני אומר גם למשפחה, לנועה, שהגיעה רק עכשיו, במדים, מהצבא, ליותם ולעומרי: אתם התברכתם באבא למופת, והכנסת התברכה בחבר כנסת למופת.

אהוד ברק: מה שיותר חשוב, הכי חשוב אולי – עומר תתברך בראש מועצה ובמנהיג למופת, שיודע, קודם כול, לדאוג לאנשים ולדאוג ליישוב.

אהוד ברק: מכוח האמון שלהם הוא שואב את הסמכות.

אהוד ברק: כמי שביקר בעומר כמה פעמים אני יודע עד כמה התושבים אוהבים את פיני וגאים במנהיגות שלו.

אהוד ברק: אני גם יודע כי רובם מצביעים בבחירות לכנסת באופן נכון.

אהוד ברק: הם יודעים מה להצביע, אבל כשזה בא למועצה הם מסתכלים מי האיש, מי יוביל אותם כמו שצריך, מי ידאג לכל המערכות.

אהוד ברק: אני מאחל לפיני: היום, אחרי שאתה חוזר ליישוב, אתה אחרי רבים להטות, גם תקשיב לקולות העולים מתוך היישוב, לגבי איך צריך לנהוג ברמה הלאומית.

אהוד ברק: אני חושב שצומת התברכה בחבר כנסת יוצא מן הכלל, אמיתי, שבאמת מחובר למציאות, שקל להזדהות אתו ועם האמיתיות שלו, גם כשחולקים עליו על עמדה כזו או אחרת.

אהוד ברק: אני בטוח שלא יהיה קל למלא את מקומו פה בכנסת.

אהוד ברק: ולך, פיני – דרך צלחה מכולנו.

אהוד ברק: אנחנו נמשיך לראות בך חבר בכל מקום שניפגש בו בעתיד.

אהוד ברק: דרך צלחה לך, ודרך צלחה למשפחה כולה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שמעון פרס, אתה רוצה לומר כמה מלים?

שמעון פרס: כן.

דן תיכון: בבקשה.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני עוד מעט 40 שנה חבר כנסת.

שמעון פרס: אני מוכרח להגיד, שחבר כנסת כמו פיני בדש הוא יצור מיוחד במינו.

שמעון פרס: לא רק משום שהוא לא נועל נעליים והולך בסנדלים, אלא משום שהוא אף פעם לא מאבד את הדרך הנכונה, ובכל המקומות הוא גילה חום אנושי עמוק, דאגה אמיתית לארץ שאותה הוא אוהב, וגם בהיותו חבר כנסת הוא לא בילה את זמנו רק ליד דוכן הנואמים.

שמעון פרס: הייתי ביישוב שלו וראיתי את הפארק התעשייתי שהקים, לתפארת; יוצא מן הכלל.

שמעון פרס: אני לא יודע מתי הוא הספיק לעשות את זה.

שמעון פרס: איך אפשר להיות גם חבר כנסת וגם לבנות פארק תעשייתי כזה?

שמעון פרס: אבל הפארק הזה הוא תרומה אמיתית לנגב ולבאר-שבע.

שמעון פרס: אני מנסה לחשוב אם יש לי גם מלה רעה להגיד עליו.

שמעון פרס: אין לי.

שמעון פרס: באמת, חבר כנסת שכולו חיוב, שמעשיו חיוביים, שכוונותיו טובות והתנהגותו ראויה לכל שבח.

שמעון פרס: אני מברך אותך שגם בעתיד תישאר נאמן לעצמך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, חבר הכנסת פיני בדש, יונה אשתו, היא פה?

אלי גולדשמידט: שלום, יונה.

אלי גולדשמידט: אני מאוד מאוד עצוב ומצטער על שאתה הולך מפה, כי בפרלמנט הישראלי ואולי בפוליטיקה בכלל היכולת למצוא חברים של ממש היא נדירה, ואני מוכרח להודות שבשש השנים שאני מכיר אותך, והכרתי אותך לראשונה כאן, בכנסת, ולא קודם לכן, גיליתי לפני הכול בן-אדם, איש רגיש מאוד, יודע להיות חבר אמיתי, חסר פוזות לחלוטין, ופוליטיקאי בלי פוזה זה דבר נדיר מאוד במקומותינו.

אלי גולדשמידט: אולי זאת גם הסיבה לכך שביישוב שאתה נמצא בו, שהוא כל כך יקר ללבך, אף שאולי מרבית תושביו אינם גורסים את הדרך הפוליטית שאתה גורס אותה, והם לא שייכים דווקא למצביעי הימין המסורתיים, התושבים של היישוב שלך ידעו למצוא בך תמיד – ונתנו בך אמון פעם נוספת – אותו אינטגריטי, אותו יושר לב ואותה אכפתיות אדירה לביצוע, למעשה.

אלי גולדשמידט: אני זוכר שביקרנו אצלך ביישוב, במסגרת סיור של ועדת הכספים.

אלי גולדשמידט: באיזו גאווה אדירה, אבל גאווה של אדם שבונה ועושה, לא רק מדבר, הצגת בפנינו את פארק התעשייה שהולך ונבנה לנגד עיניך.

אלי גולדשמידט: תמיד ראינו כיצד בכל נושא שהיה קשור לנגב, לתושבי הנגב, לעיירות בנגב, ליישובים בנגב, תמיד היית הראשון שזעק את זעקתם, אם מדובר ברמת-חובב, אם מדובר בתעשייה בנגב.

אלי גולדשמידט: אני חושב שזה נכון והכנסת צדקה בכך שהפרידה את התפקיד של ראש עיר מהתפקיד של חבר הכנסת, אבל אם אתה היית הדוגמה היחידה לנגד עינינו בנושא של ראש עיר שהוא גם חבר כנסת, אז אני הייתי תומך בכך שאתה תישאר גם ראש עיר וגם חבר כנסת, ולו מהטעם האגואיסטי שחבל לי שאתה, כחבר, לא תהיה כאן.

אלי גולדשמידט: אני מאחל לך הצלחה ומאחל למשפחתך הצלחה, ואני משוכנע שביכולת הביצוע שלך ובאהבת הביצוע שיש בך והאי-אהבה שלך לברברת ולמה שאנחנו אומרים – "פאקה פאקה", סליחה על הביטוי הלא-פרלמנטרי, עם הסנדלים שלך, שהם לא רק סמל מסחרי אלא גם מבטאים תפיסה שלא הלבוש המדוקדק והמכובד הוא זה שמראה מי האדם שעומד מאחוריו.

אלי גולדשמידט: תמשיך בדרך הזאת, אנחנו אתך, ואתה עוד חייב לי טיסה במטוס שאתה מטיס מדי פעם בשמי הארץ.

אלי גולדשמידט: עלה והצלח.

אלי גולדשמידט: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת עוזי ברעם, אחריו – חבר הכנסת רפי אלול.

דן תיכון: את ממהרת לאיזה מקום?

קריאה: – – –

דן תיכון: היא רוצה להיפטר ממך.

תמר גוז'נסקי: – – –

דן תיכון: היא רוצה להיפטר ממך; לא יעזור.

דן תיכון: כן, פיני.

עוזי ברעם: אנחנו חברים לא הרבה שנים, אבל יצא לי להצטרף אליך בכמה סיורים של ועדת החוץ והביטחון, ועדות משנה, ובמיוחד הייתי ועדיין אני שכן שלך לספסל בוועדת החוץ והביטחון.

עוזי ברעם: כשאני רואה אותך אתה תמיד מביא את הריח של ארץ-ישראל היפה, של ארץ-ישראל שלכולנו יש כיסופים אליה.

עוזי ברעם: יש לך גישה מאוד עניינית, מאוד לא דוגמטית.

עוזי ברעם: לרפול, יש לו גם גישה מאוד לא מפלגתית, אבל תמיד כאשר יש דיון אתה תופס את הדיון באיזמל של הביצוע, באיזמל של העשייה, וחבל מאוד שאנשים שהם אנשי עשייה וחושבים בצורה כל כך נכונה הולכים ונעלמים מנופה של הכנסת.

עוזי ברעם: אני יודע שאתה נותן לעומר את כל מה שאפשר.

עוזי ברעם: אני יודע את זה מהתקופה שהייתי שר הפנים ואפילו מהתקופה שהייתי שר התיירות.

עוזי ברעם: אני יודע שהנגב, אצלך, הוא הדבר הראשון, ולא אחת היית ראש הלובי של הנגב ולחמת את מלחמתו.

עוזי ברעם: אבל מעבר לכל דבר אחר חבל שמישהו שמייצג את ישראל הכל-כך יפה הולך ונעלם מנופה של הכנסת.

עוזי ברעם: אני מאחל לך הצלחה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת רפי אלול.

רפאל אלול: אני רוצה לומר, ברשותכם, לפיני וליונה, למשפחה, כשהגעתי לכנסת, פיני ואני קצת דומים, שנינו שמנים, וכל פעם שאלו אותי: איפה הסנדלים שלך?

רפאל אלול: איך אומרים, כולם משווים בינינו, ואז בחודש הראשון שילמתי את רוב תשלומי המזנון של פיני וכל הזמן המלצרים התבלבלו בינינו.

רפאל אלול: השבוע הגעתי לסיור ב"גימנסיה הרצלייה" בתל-אביב, עם ועדת החינוך והתרבות, והשוער הרים טלפון למנהל בית-הספר: תשמע, פיני בדש הגיע בלי הסנדלים.

רפאל אלול: כך הוא הודיע לו.

עוזי ברעם: אבל היית בלי עניבה; לא היית עם עניבה.

רפאל אלול: אני אומר שאולי אני, בשונה מלא מעט אנשים, חושב שהחוק הזה של איסור כפל תפקידים לפעמים גם גורם עוול.

רפאל אלול: היה אפשר לשלב את שני הדברים.

רפאל אלול: אולי בעיריית ירושלים זאת בעיה, אבל ודאי שלא בעומר, כי אדם מביא את הניסיון שלו בשטח, את הראייה היומיומית של אנשים, לפרלמנט.

רפאל אלול: אבל בכל זאת אני אומר שבפוליטיקה יש דברים מעניינים.

רפאל אלול: אני באתי ממזכרת-בתיה, פיני בא מעומר, לא הכרנו קודם, אני חייב להגיד שנוצרו קשרים אישיים ומשפחתיים בין שתי המשפחות, בילויים משותפים וגם חברויות שהביאו ללא מעט יוזמות בכנסת לטובת האוכלוסיות שאנחנו משרתים אותן.

רפאל אלול: בכל מקרה, פיני, תחסר כאן, אני אמשיך להגיע לעומר – – –

פיני בדש: – – –

רפאל אלול: נכון.

רפאל אלול: אני אמשיך להגיע לעומר, אתה תבוא למזכרת-בתיה, אבל חשוב שתושבי עומר ידעו, שאנחנו מפסידים פה חבר אבל הם מרוויחים שם ראש מועצה מצוין.

רפאל אלול: עלה והצלח.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת פיני בדש, הגיע תורך.

דן תיכון: אתה רואה?

דן תיכון: המתנתי והמתנתי והמתנתי והמתנתי והם לא הגיעו.

אחמד סעד: אולי חבר הכנסת טלב אלסאנע – – –

דן תיכון: מלכתחילה קבעתי רף שרק בהסכמתו של פיני בדש.

קריאה: – – –

דן תיכון: אני יודע?

פיני בדש: אם חבר הכנסת טלב אלסאנע מוכן לדבר, אני יורד.

דן תיכון: טוב.

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

דן תיכון: אבל בלי משטרה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יכול להיות שהרבה שמעתי עכשיו, כשהוא הולך – אז מתחבקים.

טלב אלסאנע: מהיום הראשון אנחנו שכנים הכי קרובים, גם בבית הזה הלשכה שלי ממש שכנה של לשכתו של פיני בדש, וזה לא במקרה, אנחנו קרובים גיאוגרפית, אנחנו קרובים גם כן מבחינה אישית, אלא שיש בינינו ויכוחים, והוויכוחים הם מאוד לגיטימיים.

טלב אלסאנע: הוא לא נמנה עם סיעת מד"ע, אני לא נמנה עם סיעת צומת, ואנחנו מכבדים, מעריכים, האחד את השני.

טלב אלסאנע: אני מעריך מאוד את בדש על הפעולות שהוא עושה גם בכנסת, גם מחוץ לכנסת, ואני מאחל לו – – –

יוסי שריד: תן לנו דוגמה לחילוקי דעות.

טלב אלסאנע: לא היום.

טלב אלסאנע: היו הרבה מקרים, חבר הכנסת שריד, בעניין הזה, אבל אני חושב שדווקא ביום הזה לא צריך להתעסק עם הדברים המפרידים, והם ישנם, אי-אפשר לטאטא אותם, אבל אי-אפשר גם, לדעתי, לחלוק על העובדה, שהוא חבר כנסת פעיל מאוד גם בכנסת, גם בוועדת הכספים, גם בתור ראש המועצה המקומית עומר, שהוא אחד היישובים המשגשגים, המפוארים במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אנחנו נמשיך להיות תושבי הנגב.

טלב אלסאנע: אנחנו מתכננים טיסה משותפת לשדה-התעופה הלאומי הפלסטיני בעוד שבועיים, ולכן הדברים ימשיכו להיות ביחד.

טלב אלסאנע: נמשיך להיות תושבי הנגב, לפעול למען הנגב, ואני מאחל לך הצלחה, לך, למשפחה ולכל תושבי הנגב.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת פיני בדש, בפעם האחרונה, לפחות לפי שעה.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבין שסיעת הליכוד יושבת עכשיו בישיבה למעלה, אז יצא שכל אלה שדיברו הם רק מצד אחד.

פיני בדש: זה לא מפני שהם ברוגז.

אחמד סעד: אולי יש משהו בזה.

פיני בדש: מתי מתרגשים?

פיני בדש: בנאום הראשון מתרגשים, באמצע לא מתרגשים – מתרגלים, ובנאום האחרון, אדוני היושב-ראש, שוב מתרגשים.

פיני בדש: מתרגשים מזה שנפרדים מחברים.

פיני בדש: אף-על-פי שכאן אנשים הם חברי הכנסת, הייתי גם חבר עם כולם.

פיני בדש: כפי שאמרו פה, הייתי חבר אמיתי, לא חבר שרק אומר שלום.

פיני בדש: אמרתי, אדוני היושב-ראש, שרק בשביל המחמאות האלה היה שווה לעזוב באמצע הקדנציה.

פיני בדש: התרגשתי לשמוע את כולם.

פיני בדש: לגבי כולם, בלי יוצא מן הכלל, מעבר לעבודה משותפת, ניסיתי להתעלם ולהתרחק מהמלחמות הפנימיות.

פיני בדש: שלום, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אתה לא מסכם?

פיני בדש: לא נורא.

בנימין נתניהו: יורשה לי לומר כמה דברים?

פיני בדש: היושב-ראש ייתן לך.

פיני בדש: נכון?

פיני בדש: הרגשתי חבר לעבודה, חבר אמיתי, וזה לא היה מזויף, וזו דרכי.

פיני בדש: אני מסיים שש שנים וחצי של עשייה פוליטית, של מעורבות בהחלטות ברמה הלאומית.

פיני בדש: בכנסת השלוש-עשרה הייתי בוועדת הכספים ובוועדת הפנים, ובכנסת הארבע-עשרה כיהנתי בוועדת הכספים ובוועדת החוץ והביטחון, ולפחות שני אירועים השפיעו עלי מאוד ונחרטו בזיכרוני.

פיני בדש: אחד מהם הוא אירוע מאוד טרגי וקשה – רצח ראש הממשלה רבין, שהשפיע עלי קשות.

פיני בדש: קודם כול, היתה לי הזכות להכיר אותו אישית.

פיני בדש: אחרי הסכם אוסלו ניהלתי במשך תקופה ארוכה משא-ומתן בניסיון להכניס את צומת לקואליציה.

פיני בדש: עשינו מאמצים, עם ידידי גיורא עיני, אך לצערי הרב לא הצטרפנו, בגלל בעיות של מפלגות אחרות שהטילו על כך וטו.

פיני בדש: אבל בפגישות הרבות שהיו בלילות, למדתי להכיר את האיש, את יושרו, את העומק שלו, את האדם שבו.

פיני בדש: ברצח הזה, שקרה בתוך המערכת הפוליטית, רצח פוליטי, כל אחד מאתנו וגם אני הרגשנו אשמים.

פיני בדש: הרגשתי אשם באירוע שקרה במדינה דמוקרטית כמו שלנו, אירוע שהביא עלינו כתם בלתי הפיך.

פיני בדש: ישראל שלאחר רצח רבין זו לא ישראל שלפני רצח רבין.

פיני בדש: זה כאב לי מאוד.

פיני בדש: להיות בהלוויה עם כל גדולי האומה ועם 80 ראשי מדינות, הגדולים שביניהם, להיות לצדם ב-20 מטרים רבועים, ברגע היסטורי שכזה – אני חושב שזה הוכיח עד כמה האיש רבין היה גדול בחייו.

פיני בדש: הוא כמובן שילם מחיר, וזוהי אחת הטראומות הקשות שעברתי כאן.

פיני בדש: לעומת זאת, היה לי גם אירוע מאוד מרגש ומשמח, והוא חתימת ההסכם עם ירדן.

פיני בדש: היינו חלק מההסכם הזה, היינו שותפים לחתימה הזו.

פיני בדש: לדעתי, יש שלום די טוב ודי חם עם ירדן.

פיני בדש: יוצא לי לבקר במסגרת טיולי הג'יפים בירדן, שמדברים עליהם הרבה מאוד, ויוצא לי לטוס לירדן.

פיני בדש: אלה שני הדברים שחרוטים ויישארו חרוטים בזיכרוני מתקופת היותי בכנסת.

פיני בדש: השתדלתי לעבוד כאן ולהצביע על-פי מצפוני, אם בוועדות ואם במליאה עצמה.

פיני בדש: אם היו דברים מאוד מצפוניים ומאוד עקרוניים, התעקשתי להצביע בעבורם.

פיני בדש: לפעמים זה היה גם למורת רוחם של אחרים, בקדנציה הקודמת ובקדנציה הזו, אבל היו דברים עקרוניים שלא הייתי מוכן לשנות את מצפוני לגביהם.

פיני בדש: התמקדתי בכמה נושאים, ובעיקר בנגב.

פיני בדש: הנגב שהוא 60% משטח מדינת ישראל, יש בו אנשים נפלאים ונהדרים, אנשים חמים.

פיני בדש: אף-על-פי שרמת ההכנסה בנגב היא בינונית, אפשר לאסוף כל כך הרבה תרומות בלילה אחד.

פיני בדש: חבר הכנסת בייגה שוחט, בהיותו שר האוצר, היה אורח בערבי התרמה אלה לבית-החולים "סורוקה".

פיני בדש: יש לנו מזג אוויר נפלא, יש מרחבים, וכפי שהיושב-ראש אמר, יש נוף נהדר, וצריך להשלים את המלאכה.

פיני בדש: אדוני ראש הממשלה, צריך להקים בדחיפות עוד הרבה יישובים בנגב, צריך ליישב את הנגב.

פיני בדש: זו לא משימה קשה, יש יזמים שמוכנים לעשות את זה ללא תקציבי מדינה.

פיני בדש: אין לנו פקקים, יש קרקע זמינה.

פיני בדש: יש מירב האפשרויות לעשות את זה, ולעשות את זה מהר, ואני חושב שאחד הדברים המיידיים הוא לטפל בנגב, כדי לפתח אותו ולהביא אותו לפריחה.

פיני בדש: לשם כך צריך לטפל בדחיפות בבעיות הבדואים, וזוהי בעיה קשה ומתמשכת.

פיני בדש: אם זה צריך לעלות כסף – יעלה כסף; אם צריך לאכוף את החוק – יאכפו את החוק.

פיני בדש: צריך לעשות את זה מהר.

פיני בדש: המצב הולך ומחמיר.

פיני בדש: אני לא יודע עד כמה מודעים לבעיה הזאת, שיש לפתור אותה במהירות, כדי להכניס את הנגב להילוך יותר גבוה ולתנופת פיתוח.

פיני בדש: יש הרבה מה לעשות בו.

פיני בדש: אין לי ספק שהתחלתם, אבל צריך להמשיך במשימה.

פיני בדש: אני תמיד לשירותכם בעניין הזה.

פיני בדש: נושא נוסף שטיפלתי בו הוא נושא השלטון המקומי: אנחנו נמצאים אחרי תקופת בחירות.

פיני בדש: לדעתי, צריך לנתק את הפוליטיקה הארצית מהפוליטיקה המקומית.

פיני בדש: בכלל, אין מנצחים ואין מפסידים בעניין הזה.

בנימין נתניהו: – – –

פיני בדש: פשוט אין מנצחים ואין מפסידים.

פיני בדש: רבותי, להיות ראש עיר או ראש מועצה, זהו מקצוע.

פיני בדש: מתעסקים כאן עם מיליארדי שקלים בתקציבים, וזהו מקצוע.

פיני בדש: צריך למקצע את המקצוע הזה, צריך לעשותו בצורה טובה יותר, ואין דריסת רגל לפוליטיקה הארצית בתחום המוניציפלי המקומי.

פיני בדש: אם נחשוב כולנו כך, כל הרשויות בארץ ייראו הרבה יותר טוב ותקציבן יהיה טוב יותר.

פיני בדש: הכסף ילך לצרכים האמיתיים, ולא להסכמים כאלה או אחרים.

 אברהם-בייגה שוחט: עובדה שנבחרת על-ידי רוב התושבים.

פיני בדש: נכון שנבחרתי ברוב של 70% ביישוב שהוא 80% שמאל.

פיני בדש: אני חושב שזוהי אחת הדוגמאות לניתוק הפוליטיקה מהניהול המקומי.

פיני בדש: החוק שעבר מאלץ אותי לפרוש מהכנסת.

פיני בדש: אני יכול להבין אנשים שמצדדים בחוק.

פיני בדש: אני אישית חושב שזו טעות.

פיני בדש: אני חושב שיש כאן הרבה מאוד אנשים, ובכללם אתה, חבר הכנסת בייגה שוחט, שצצו מהשלטון המקומי.

פיני בדש: המנהיגות מגיעה מהשלטון המקומי לשלטון המרכזי.

פיני בדש: עצם הכנסת החוק הזה עוצרת מנהיגות חדשה, מנהיגות צעירה, מלהגיע לכנסת.

פיני בדש: אנשים לא יוותרו בקדנציה הראשונה שלהם או במהלך הקדנציה על השירות כראש עיר ויבואו לכנסת.

פיני בדש: תנו לציבור להחליט ביחס לרשות המקומית ותנו לציבור במפלגות להחליט אם הם רוצים את האדם בכפל תפקידים.

פיני בדש: אני חושב שראשי הרשויות שהיו כאן

פיני בדש: באו עם הערך הסגולי הגדול ביותר לכנסת.

פיני בדש: הם אנשים שהתעסקו בקליטה, אנשים שהתעסקו בחינוך, בבנייה, באיכות הסביבה ובתקציבים.

פיני בדש: הם מכירים את הנושאים האלה מקרוב, וזהו ניסיון ששווה הרבה ברמה הלאומית; חבל שאותם אנשים לא יהיו כאן.

פיני בדש: אני רוצה לסיים בתודות.

פיני בדש: אני רוצה להגיד תודה לרפול.

פיני בדש: לא עזבתי את צומת; עזבתי את הכנסת והסיעה, אך לא עזבתי את צומת.

פיני בדש: תודה לרפול על כל התמיכה לאורך כל הדרך, והתמיכה היתה רבה.

פיני בדש: אני מודה לו על הסיוע ועל העבודה המשותפת, ולחברי לסיעה – לסגן השר וחבר הכנסת מודי זנדברג, לחברי הכנסת משה פלד וחיים דיין, ותודה לרחל מזכירת הסיעה.

פיני בדש: אני רוצה לברך את דורון שמואלי מחליפי, שמגיע לכאן מחר, כדי להישבע כחבר כנסת ולהצטרף אליה.

פיני בדש: אני רוצה, כמובן, לברך את העוזרים המסורים.

פיני בדש: את נסים ניר, שצמוד 24 שעות ועושה עבודה, ואת יפעת, העוזרת הפרלמנטרית.

פיני בדש: הצלחה של חברי כנסת תלויה לא מעט בהצלחה של העוזרים: עד כמה הם מכינים את החומר, עד כמה הם מביאים את הנושאים לסדר-היום ועד כמה הם עוזרים בעשייה, בעבודה ובהכנת הדברים.

פיני בדש: אני מודה להם מאוד.

פיני בדש: במיוחד אני רוצה להודות למשפחה.

פיני בדש: לא לשכוח, בעשייה בשני תפקידים, גם כראש מועצה וגם כחבר כנסת, לא נשאר כמעט זמן לבית, למשפחה.

פיני בדש: אשתי, רעייתי יונה, והבת שלי נועה, ובני יותם ועומרי, שילמו את המחיר של לא להיות בבית, להיות מעט מאוד בבית, להגיע ב-01:00, 02:00, ולצאת מוקדם.

פיני בדש: הילדים גדלו וכמעט לא הבחנתי שגדלו.

פיני בדש: הבת שלי גדלה והיא כבר בצבא.

פיני בדש: זה הלך כל כך מהר שאפילו לא הרגשתי שזה קרה.

עבד-אלוהב דראושה: והזדקנת.

פיני בדש: גם מזדקנים.

פיני בדש: אבל זה המחיר שמשלמים פוליטיקאים, להיות מעט בבית, אבל את התמיכה קיבלתי כל הזמן מהבית, מהאשה ומהילדים.

פיני בדש: והם, אגב, שמחים שהחלטתי להישאר בתפקיד אחד, שמפנה יותר זמן למשפחה.

פיני בדש: אני רוצה להודות, כמובן, לך, אדוני היושב-ראש, על הכול.

פיני בדש: תודה רבה לכם.

פיני בדש: פשוט נהניתי בתקופה הזאת, ואמשיך לעסוק למען הציבור גם מחוץ לכנסת.

פיני בדש: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, תסתכל טוב על חבר הכנסת פיני בדש, משום שזה חיזיון מיוחד.

בנימין נתניהו: זה איש נעים הליכות, פשוט הליכות, איש הסנדל והשרוול הקצר.

בנימין נתניהו: אתה נועל סנדלים היום?

פיני בדש: כן.

בנימין נתניהו: איש ישר וישיר, ישר לעניין.

בנימין נתניהו: כשרפול הציג את הרשימה של האנשים, לא הכרנו אותם, התחלנו להכיר אותם אחד אחד, וכשפגשתי את פיני בפעם הראשונה, אמרתי: טוב, אני מבין.

בנימין נתניהו: זה כיוון האופי המיוחד שרפול הביא אתו ופיני הוסיף לו; הוסיף לא רק בדמות הססגונית האישית המיוחדת והאינדיבידואלית שלו, אלא גם בדמות של איש הנגב.

בנימין נתניהו: פיני בוודאי דיבר אתי בשנתיים האחרונות, להגיד עשרות פעמים זו לא תהיה הפרזה, על הנגב ועל הבעיות של הנגב, על בעיות המים, על בעיות הבדואים, על בעיות התחבורה, על בעיית הקרקעות, על בעיית החינוך.

בנימין נתניהו: על כל נושא שהוא, תמיד הוא דיבר באופן מעשי.

בנימין נתניהו: מעולם הוא לא דיבר על בעיה באופן כללי.

בנימין נתניהו: תמיד הוא הביא הצעות מעשיות.

בנימין נתניהו: חלקן גם יושמו.

בנימין נתניהו: היה לך חלק לא מבוטל בהחלטה שלנו להתחיל לבנות את הקו המהיר של רכבת לבאר-שבע, וגם בדברים אחרים, כגון הרפורמה שאנחנו עושים ביישובי הנגב.

בנימין נתניהו: אני יכול להגיד באופן אישי, שאני בוודאי הושפעתי השפעה ניכרת מהדברים שלך.

בנימין נתניהו: אני חושב שהתעודה הטובה ביותר שאתה מביא היא תעודת ההצלחה.

בנימין נתניהו: נאמר פה על-ידי חברי הכנסת, שהעובדה שאתה, ביישוב שרוב רובו מצביע לשמאל, נבחר ברוב מרשים, אולי אחת התוצאות המרשימות במדינה, היא תעודת כבוד לך, על הדרך שבה אתה מנהל את היישוב, על הדרך שבה אתה מביא את השירותים והתוצאות לתושבי עומר.

בנימין נתניהו: זה נתן גם לך, כמובן, מעורבות וניסיון רב מאוד בכל התחומים שעסקת בהם בכנסת.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד שאנחנו מאבדים חבר כנסת יוצא מן הכלל.

בנימין נתניהו: קודם כול, חותך ביורוקרטיות.

בנימין נתניהו: אתה אויב מושבע של ביורוקרטיות, מה שגרם לי לחבב אותך.

בנימין נתניהו: לא משום שאנחנו שונאי ביורוקרטיות, אלא משום שאתה כאיש שמוביל מערכת לפעמים יודע, כמו כל מי שנמצא במערכת שלטונית, את התסכול כשאי-אפשר להעביר דרך הצנרת הפקוקה הזאת, ואתה איש השוק החופשי ואיש התנועה המהירה והפשוטה, לפחות הקצרה.

בנימין נתניהו: אני חושב שבהרבה נושאים ראיתי בדברים שלך, בגישה שלך, בתפיסות שלך, בבואה של דברים שרבים מאתנו מאמינים בהם.

בנימין נתניהו: אתה גם טייס שמגדל תפוחי-אדמה.

בנימין נתניהו: אני מוכרח להגיד, שהרבגוניות שלך היא מיוחדת במינה, פיני, ואני חושב שתחסר לנו מאוד כאן, בכל התחומים הללו – כפרלמנטר, כאיש הדרום, כחבר, מכל הבחינות, כאדם.

בנימין נתניהו: אבל יש לי הרושם שכאשר אתה חוזר לנגב וחוזר לעומר – אנחנו עוד נראה אותך.

בנימין נתניהו: נראה אותך גם ברמת העשייה הלאומית, אתה שייך לה, ומכל הבחינות אתה שייך לליגה הלאומית.

בנימין נתניהו: לכן, הצלחה בהמשך דרכך ולהתראות.

דן תיכון: אבל באר-שבע ירדה לליגת המשנה.

בנימין נתניהו: לא אמרתי באר-שבע.

בנימין נתניהו: אמרתי שהוא שייך לליגה הלאומית.

בנימין נתניהו: גם בבאר-שבע וגם בעומר הוא שייך לליגה הלאומית.

דן תיכון: הוא מראשי האוהדים של "הפועל" באר-שבע.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית, אחרון, שלוש דקות, וניתן לו ללכת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת בדש, אשתו יונה והילדים נועה, יותם ועומרי, אני חושב שפיני בדש יכול להעיד כמה ניסיתי לשכנע אותו שלא יתפטר מהכנסת ולא ילך לבחירות בעירייה.

מאיר שטרית: כיוון שחשבתי שהוא כבר ראש עיר לא קדנציה ראשונה והוא עושה עבודה מאוד יפה בעומר, ומוטב לצאת בשיא.

מאיר שטרית: חשבתי שעדיף שהוא יישאר בכנסת וימשיך להירתם פה ב-FULL TIME JOB לכנסת, לעבודה, כי הוא תורם גם בוועדות שהוא חבר בהן וגם בכנסת, ויכול היה להמשיך ולתרום רבות בכנסת הזאת.

מאיר שטרית: עם זאת, אין לי שום טענה אליו על הבחירה.

מאיר שטרית: הוא יודע, וגם אני מניסיון יודע, שהתפקיד של ראש עיר יש בו סיפוק הרבה יותר גדול מאשר התפקיד של חבר הכנסת, ובעיקר באווירה הפוליטית של היום.

מאיר שטרית: אין ספק שבעירייה הוא יכול לתכנן, לבצע, לעשות ולראות תוצאות, כפי שהוא באמת הראה בעומר את מה שהוא מסוגל לעשות כראש עיר, והעדות הנאמנה לכך היא העובדה, שהוא נבחר בעומר פעם שלישית, ברוב גדול מאוד ומרשים.

מאיר שטרית: אף שרוב האוכלוסייה בעומר תומכת בשמאל, הוא כראש עיר נבחר באופן אישי ברוב גדול מאוד, ומגיע לו על כך, כמובן, כל הכבוד ויישר כוח.

רן כהן: אולי זה בבחינת שלח לחמך.

מאיר שטרית: כן.

מאיר שטרית: חרף העובדה שאני מצטער על כך שהוא עוזב את הכנסת, אינני מצטער, ידידי פיני, לרגע, על החוק שלי של מניעת כפל תפקידים.

מאיר שטרית: נאבקתי בכל הניסיונות לשנות את החוק.

מאיר שטרית: אני חושב שהחוק נתקבל בצדק, מסיבה פשוטה, שאני חושב, גם מניסיוני, שמי שהוא חבר כנסת צריך להיות FULL TIME JOB חבר הכנסת, ומי שהוא ראש עיר, צריך להיות ראש עיר ב-FULLL TIME JOB.

מאיר שטרית: כפל התפקידים מקשה מאוד בשני המקומות – גם על חבר הכנסת, גם על הכנסת, גם על העיר וגם על חבר הכנסת עצמו שנקרע בין שני הכיוונים וצריך לוותר על חלק מזה ועל חלק מזה.

ראובן ריבלין: בזמן האחרון אנחנו רואים שלמזכיר ההסתדרות יש הרבה עבודה.

מאיר שטרית: אתה זוכר את המלחמה שלי נגד זה.

מאיר שטרית: לצערי הרב, נשארתי כמעט בודד במלחמה ההיא, ומזכיר ההסתדרות נשאר חבר כנסת.

מאיר שטרית: אתה רואה כמה הוא פה.

שבח וייס: לא רק הוא, גם המזכיר של הסתדרות העובדים הלאומיים.

מאיר שטרית: שניהם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת שבח וייס, עשיתם שגיאה שנתתם יד למהלך ההוא.

מאיר שטרית: אפשר יהיה אולי בעתיד לתקן אותו.

מאיר שטרית: אבל אני חושב שהחוק בכללותו הוא נכון, והיום, בתום הבחירות הללו, בעתיד לא יהיו בכנסת ראשי ערים, אם כי אני רואה בשלטון המקומי את בית-הספר הטוב ביותר למנהיגות לאומית ולגישה לכנסת.

מאיר שטרית: רבים מחברי הכנסת עברו דרך בית-הספר הזה, ואני מקווה שגם בעתיד, ראשי ערים שמכהנים ולומדים בשטח יום יום, ימשיכו להגיע לכנסת ולתרום מניסיונם ומהיכולת שלהם בכנסת ובמישור הלאומי.

מאיר שטרית: אני מאחל לך, פיני, הצלחה בהמשך דרכך באשר תפנה, לך ולמשפחתך.

מאיר שטרית: ליונה אני אומר, שאולי מגיעים לי הפרחים על זה שתראי את פיני בבית יותר זמן.

מאיר שטרית: תודה רבה.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אתה רוצה לומר משהו?

חיים אורון: אני רוצה להגיד למעלה.

נעמי בלומנטל: פיני בדש מודיע שהוא תולה את הסנדלים.

דן תיכון: רבותי, אנחנו מתקדמים.

דן תיכון: הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לנושא הפקעות הקרקע והתנהגות המשטרה באום-אל-פאחם – של חבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא.

דן תיכון: יפתח את הדיון חבר הכנסת יוסי שריד.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אני אתחיל בפרוצדורה, ואחר כך נלך מעט למהות.

יוסי שריד: אנחנו באים להציע ועדת חקירה פרלמנטרית לאירועי אום-אל-פאחם.

יוסי שריד: אני רק מזכיר, שלפני 30 יום, הכול על-פי החוק הרלוונטי, עלתה כאן ההצעה על-ידי חברי, חבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא.

יוסי שריד: ההחלטה נתקבלה במליאת הכנסת ברוב גדול, לפי מיטב זיכרוני.

יוסי שריד: לפי סעיף 94(ב) לתקנון הכנסת, ועל-פי סעיף 22 לחוק-יסוד: הכנסת, מתחייב כעבור 30 יום עוד דיון.

יוסי שריד: אני אקרא בדיוק את הסעיפים הנוגעים בדבר: "החליטה הכנסת לכלול בסדר-יומה הצעה לסדר-היום למנות ועדת חקירה לפי סעיף 22 לחוק-יסוד: הכנסת, תידון ההצעה בתוך 30 ימים מיום ההחלטה".

יוסי שריד: היום, קצת יותר מ-30 יום.

יוסי שריד: אני רוצה לקרוא גם את סעיף 22 לחוק-יסוד: הכנסת: "הכנסת רשאית למנות ועדות חקירה, אם על-ידי הסמכת אחת הוועדות הקבועות ואם על-ידי בחירת ועדה מבין חבריה, כדי לחקור דברים שהכנסת קבעה; סמכויותיה ותפקידיה של ועדת חקירה ייקבעו על-ידי הכנסת; בכל ועדת חקירה יהיו גם נציגים של סיעות שאינן משתתפות בממשלה, לפי יחסי הכוחות של הסיעות בכנסת".

יוסי שריד: אנחנו, כאמור, מציעים ועדת חקירה פרלמנטרית.

יוסי שריד: אנחנו מציעים שוועדת החקירה הפרלמנטרית תהיה במקרה שלפנינו ועדה מיוחדת.

יוסי שריד: אנחנו מציעים שוועדת הכנסת היא זו שתקבע את ההרכב השמי והסיעתי של ועדת החקירה.

יוסי שריד: אנחנו מציעים שבוועדה יהיו 15 חברים.

יוסי שריד: עוד אנחנו מציעים שמסקנות הוועדה יוגשו לכנסת בתוך 90 יום – שלושה חודשים.

יוסי שריד: אנחנו מציעים שחברי הכנסת מיכה גולדמן ווליד צאדק חאג'-יחיא יעמדו בראש הוועדה.

יוסי שריד: ואנחנו מציעים, שוב על-פי החוק שקראתי, שנושאי החקירה יהיו הנושאים הבאים: קודם כול, נושא הפקעות הקרקע באום-אל-פאחם ובסביבה, בעיקר בכפר מועאוויה.

יוסי שריד: יש חילוקי דעות לגבי ממדי ההפקעה, אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.

יוסי שריד: בסך הכול הופקעו כמה אלפי דונמים, אבל כאשר מדובר בשטח מעובד, הופקעו 500 דונם.

יוסי שריד: ואני מניח שוועדת החקירה תידרש לשאלה, האם ביטחון המדינה באמת היה מונח ב-1998, לקראת 1999, על עוד 500 דונם מופקעים של אדמות מעובדות, שהן בעצם היו שורש פורה רוש ופורענות.

יוסי שריד: וההפקעה בסופו של דבר היא זו שהתגלגלה, כפי שהדברים התגלגלו, ולא לטובה, אלא לרעה ולצרה צרורה, באום-אל-פאחם.

יוסי שריד: ועדת החקירה תצטרך להידרש להערכת גורמי המודיעין – כל גורמי המודיעין והביטחון.

יוסי שריד: אני רוצה לספר לחברי הכנסת, אולי חברי הכנסת לא יודעים, שבדיונים שהתקיימו במערכת הביטחון, התבקשו כל הגורמים למסור חוות דעת, אם לפי דעתם ההפקעה וכל מה שיבוא אחריה יסתיימו בשלום, אם יש סכנה לעימות, וההערכה הכוללת היתה, שאין שום סכנה של עימות, הכול יעבור בשובה ונחת, ואין שום בעיה.

יוסי שריד: כמו שקורה ברוב המקרים, באה המציאות, כמובן, וטפחה על פני המעריכים.

יוסי שריד: ועדת החקירה תצטרך לבדוק, לחקור, מי נתן, ולמה, את ההוראה לפנות את האוהל באותו יום מר ונמהר.

יוסי שריד: פינוי האוהל, כזכור, הוא היה הגפרור שהצית את הבעירה הגדולה.

יוסי שריד: עד לרגע זה, חברי חברי הכנסת, סהדי במרומים, שאינני מבין מה היתה הבהילות לפנות את האוהל.

יוסי שריד: יש אומרים שזה היה היום האחרון, ולאחר יום, האוהל היה הופך להיות עובדה מוגמרת בשטח.

יוסי שריד: נו, מדינת ישראל סבלה כל מיני עובדות מוגמרות בשטח, אפילו לא שטח שלה, ולאו דווקא של אוהל אחד ויחיד.

יוסי שריד: נדמה לי, שהמדינה היתה יכולה להרשות לעצמה לעמוד גם באסון הזה.

יוסי שריד: אבל הנושא העיקרי, שאליו תצטרך להידרש ועדת החקירה, הוא, כמובן, התנהגות המשטרה.

יוסי שריד: יותר מזה, אם אמרתי שזה הנושא העיקרי, העיקרי שבעיקריים צריך להיות הנושא של התנהגות המשטרה סביב בית-הספר.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לכם, רבותי חברי הכנסת, רבים מחברי הכנסת היו בבית-הספר, ראו במו-עיניהם, אומנם לא בזמן ההתרחשות, אבל לא היה צריך לגייס מידה עצומה של דמיון כדי להבין מה קרה סביב בית-הספר, ולא כדי להבין למה בכלל זה קרה.

יוסי שריד: זאת אומרת, בית-הספר רחוק מן הצומת, בית-הספר כותר מבעוד מועד על-ידי כוחות מאוד כבדים של משטרה ומשמר הגבול, צרו על בית-הספר, ניתצו ושברו וירו.

יוסי שריד: אולי ירו כדורי גומי, אולי ירו גם דברים אחרים, וגם זה צריך להיבדק.

יוסי שריד: ההריסות בבית-הספר באמת עוררו, הייתי אומר, לא רק התקוממות, אלא ממש זוועה ופלצות.

יוסי שריד: אני יודע שכמה חברי כנסת, לפחות אחד מהם אני מכיר באופן אישי, שלא ידועים כאנשים סנטימנטלים באופן מיוחד, כאשר הם ראו את המראה הזה, כעבור יום, כעבור יומיים, הם לא יכלו להתאפק ואפילו פרצו בבכי.

יוסי שריד: אבל מובן שהשאלה העיקרית שצריכה להישאל – אולי לא בהכרח על-ידי ועדת חקירה, שלעתים עוסקת בנושאים מעט יובשניים, אלא קודם כול היא צריכה להישאל על-ידינו, כאן – והשאלה היא: האם כל זה, חברי הכנסת, יכול היה לקרות גם ביישוב יהודי?

יוסי שריד: האם כל זה יכול היה לקרות בבית-ספר יהודי?

יוסי שריד: אני זוכר מקרים של התפרעויות, של אלימות, לפעמים של אלימות קשה, מצד חוגים, ציבורים אחרים, ולאו דווקא של תושבי אום-אל-פאחם.

יוסי שריד: לדוגמה, אני זוכר התפרעויות קשות מאוד, אלימות משולחת של חרדים.

יוסי שריד: אני זוכר התפרעויות קשות ואלימות משולחת של מתנחלים.

יוסי שריד: ואני לא זוכר שאי-פעם נפלה שערה משערות ראשו של מתנחל או של חרדי.

יוסי שריד: כדי שלא תהיה אי-הבנה, אני לא מצטער על זה.

יוסי שריד: אני חושב שהמשטרה צריכה להתאפק.

יוסי שריד: אני חושב שהמשטרה צריכה להבליג.

יוסי שריד: אף אחד מאתנו לא רוצה לראות שערה משערות הראש או של מתנחל או של חרדי נופלת ארצה.

יוסי שריד: אבל אני שואל: אם זה מה שקרה כאשר מדובר במתנחלים ובחרדים, איך בכל זאת קרה שילדים ערבים, תלמידי בתי-ספר, בית-הספר התיכון באום-אל-פאחם, נעקרו עיניהם?

יוסי שריד: כאן שערה לא נפלה, וכאן נעקרו עיניים?

יוסי שריד: האם זה יכול היה לקרות במקום יישוב יהודי?

יוסי שריד: האם זה קרה אי-פעם?

יוסי שריד: ברוך השם שזה לא קרה, ונקווה שזה לא יקרה, חס וחלילה וחס, אבל באום-אל-פאחם זה קרה.

יוסי שריד: אני מוכרח לומר, שההתרשמות שלי היא, שזה יכול היה לקרות, משום שמדובר באזרחים ערבים של מדינת ישראל.

יוסי שריד: אני יודע שזו אמירה קשה, אני יודע שלי קשה לומר את האמירה הזאת, אבל אני חושב שגם במקרה הזה מתחייבת אמירת אמת.

יוסי שריד: ועדת החקירה תצטרך לבדוק, בין השאר, גם את תפקודו של השר לביטחון פנים.

יוסי שריד: היא תצטרך לבדוק, למשל, למה הוא לא היה שם.

יוסי שריד: הרי במשך כמה וכמה ימים התחוללה שם מהומה רבתי, הפילה קורבנות פצועים, כמה מן הפצועים היו ממש בסכנת נפשות.

יוסי שריד: השר לביטחון פנים לא מזדמן לשם?

יוסי שריד: אמר כאן השר לביטחון פנים בפעם הקודמת, בדיון הקודם, שהוא לא מתערב בעבודת המשטרה, אבל לי יש משום מה זיכרון אחר לגמרי.

סאלח טריף: – – –

יוסי שריד: כאשר היו ההתפרעויות ברחוב בר-אילן, אני זוכר שהשר לביטחון פנים לקח לעצמו את הזכות לפקד על הכוחות.

יוסי שריד: הוא אמר מה להכניס, מה לא להכניס, בשבת אחת הוא אפילו נזדמן לשם, למורת רוחם של השוטרים – הלך לבית-הכנסת, שוחח עם המתפרעים.

יוסי שריד: זאת אומרת, השר לביטחון פנים בוחר לעצמו את זירת המעורבות שלו.

יוסי שריד: הוא לא יכול לומר – – –

עוזי ברעם: התנגד להכנסת סוסים.

יוסי שריד: התנגד להכנסת סוסים ואמר להם בדיוק מה להביא ומה לא להביא, במה להתחמש ובמה לא להתחמש, איך לנהוג בהם ואיך לא לנהוג בהם, והיה שם, ולפי דעתי עשה את זה אפילו בניגוד לטעמו ולשיקול דעתו של מפקד מחוז ירושלים דאז.

יוסי שריד: זאת אומרת, השר לביטחון פנים, כאשר הוא רוצה והוא חושב שזה חשוב לו, הוא כן מתערב.

יוסי שריד: משום מה, באום-אל-פאחם, לא רק שהוא לא התערב, ואולי הוא כן התערב מאחורי הקלעים והעניין צריך להיבדק, אלא שגם לאחר מעשה הוא לא הופיע שם.

יוסי שריד: ועדת החקירה תצטרך לבדוק את תפקודו, בכל הכבוד, של שר החינוך והתרבות.

יוסי שריד: שר החינוך והתרבות, נניח שהוא לא בטוח מה קרה שם ונניח שהוא חושב שהיתה שם פרובוקציה, נניח; ונניח שהוא חושב, שהתלמידים, גם הם היו במתפרעים, נניח.

יוסי שריד: אבל, אתה יודע, שר החינוך והתרבות, בכל הכבוד, שנפצעו שם ילדים, שנעקרו עיניים של ילדים, שילדים הובלו לבית-החולים.

יוסי שריד: אתה לא רוצה או אתה לא יכול לבקר באותו היום באום-אל-פאחם – לפחות תבקר את הילדים בבית-החולים.

יוסי שריד: כל מה שהיה לשר החינוך לומר באותו היום – שהוא מטיל את מלוא האחריות על התלמידים.

יוסי שריד: ועדת החקירה תצטרך לבדוק גם מדוע לא היתה הידברות משמעותית של מערכת הביטחון עם הגורמים במקום, ולמה לא היה אפשר להגיע להסדר לפני הפורענות, בדיוק לאותו הסדר שרוצים להגיע אליו עכשיו, לאחר הפורענות.

יוסי שריד: הרי אם אפשר להגיע להסדר עכשיו, מדוע לא היה אפשר להגיע להסדר קודם?

יוסי שריד: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שמאירועי אום-אל-פאחם לא יהיה אפשר לברוח.

יוסי שריד: פשוט, אם אנחנו נברח מאירועי אום-אל-פאחם, אירועי אום-אל-פאחם ירדפו אחרינו.

יוסי שריד: זה היה שבר גדול, במובן מסוים הייתי רוצה לומר: זה קו פרשת מים.

גדעון עזרא: – – –

יוסי שריד: זה קו פרשת מים.

יוסי שריד: אין שום ספק שזה ציון מאוד מאוד חמור, מאוד מאוד חמור, שילווה אותנו הרבה שנים במערכת היחסים הדו-צדדית בין אזרחי ישראל הערבים לבין המדינה, שהיא גם מדינתם.

יוסי שריד: לכן, אם לא רוצים לברוח, כי בלאו הכי הבריחה לא תעזור, צריך לחקור.

יוסי שריד: זו הדרך היחידה לטפל באירועים הקשים, המרים והטרגיים שהיו באום-אל-פאחם רק לפני כמה שבועות.

יוסי שריד: אני מאוד מקווה שחברי הכנסת לא יניחו לזיכרון הקצר להשפיע עליהם.

יוסי שריד: זאת אומרת, כאשר הדברים מתהווים, כאשר הדברים מתרחשים, הכול עומדים על חומרתם ואומרים: זה לא יכול לקרות, זה לא צריך לקרות, אסור שזה יקרה.

יוסי שריד: אבל לאחר זמן הדברים עוברים, הזיכרון קצר, כמה וכמה פרטים קשים הולכים ומשתכחים, ואז אנשים מרשים לעצמם לנהוג אחרת מכפי שהם חשבו לנהוג קודם.

יוסי שריד: אני בטוח שהכנסת, שאישרה את ההצעה הזאת ברוב גדול לפני ארבעה-חמישה שבועות, תשוב ותאשר, על-פי הפרוצדורה המתבקשת, את הקמת ועדת החקירה גם היום.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת שריד.

יהודה לנקרי: רבותי, לפני שאני פותח את הדיון, רציתי לומר לחברות ולחברי הכנסת, שנוכח ריבוי המשתתפים בנושא המאוד-חשוב הזה, אבקש מכל אחד מכם לגלות אחריות ולעמוד במכסת הזמן של שלוש הדקות.

יוסי שריד: אני קיצרתי.

יהודה לנקרי: אתה קיצרת, אחרי שהוספתי לך חמש דקות.

יהודה לנקרי: אני מביא את זה כדוגמה.

יהודה לנקרי: אתה מבין שיש לי חיבה גדולה אליך, יוסי – –

יוסי שריד: זה הדדי.

יהודה לנקרי: – – ועל כן, חמש דקות נוספו לך, שמהן ניצלת שלוש.

יהודה לנקרי: אבל, אני רוצה לומר לחברי חברי הכנסת, אלה שלוש דקות מתסכלות, ואני מבקש שבכשרון רב, המאפיין אתכם, תעמדו ממש במשימה.

יהודה לנקרי: ראשון הדוברים יהיה חבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא, ואחריו – חבר הכנסת נסים זוילי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין ברצוני לפרט למה ועדת החקירה צריכה להגיע ולאן היא צריכה להוביל אותנו, אבל, לדעתי, ועדת החקירה היא ועדה חשובה מאוד מאוד, והיא צריכה לקבוע מטרה אחת אולי, בין יתר המטרות שמנה חברי חבר הכנסת יוסי שריד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה אנחנו יכולים לתרום למען איחוי הקרע וכדי לבדוק את הסיבות שהביאו לאירועי אום-אל-פאחם?

וליד צאדק חאג'-יחיא: קרה משהו באום-אל-פאחם, ולא רק באום-אל-פאחם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: זו שרשרת ארוכה של התנהגות המשטרה, התנהגות השלטון, הממסד, כלפי האוכלוסייה הערבית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: האוכלוסייה הערבית רשאית להתנסות בערכי הדמוקרטיה, אדוני היושב-ראש, היא רוצה להיות חלק אינטגרלי בחברה הישראלית, להביע את זעמה, להביע את שמחתה, להביע את כאבה, וכאשר רוצים למחות נגד מדיניות של ממשלה – הממשלה, הממסד והמשטרה בראשם – הם נתקלים במין אווירה עוינת וכאילו ההפגנות שלנו, ההפגנות של הערבים, הן הפגנות נגד המדינה ולא נגד הנושא הספציפי שלמענו הם מפגינים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן נתקלנו וראינו, ואני במו-עיני הייתי עד שלושה ימים באום-אל-פאחם וראיתי את ההתנהגות הברוטלית של המשטרה, על סוסיהם, על רוביהם, על עשנם, על פצצותיהם, כאילו הייתי בזירת הקרב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ולא הועילו תחנוני ובקשותי מקציני המשטרה להתאפק, למנוע את המצב שבו הם צריכים להיות בעימות ובחיכוך עם התושבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כאילו יש פה שני צדדים – צד אחד התושבים המקומיים, וצד שני מדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כך תפסו את העניין הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן, אני חושב שקרה משהו באום-אל-פאחם, ואנחנו צריכים לסדר את כל הפתקים שלנו ואת כל סדרי העדיפויות שלנו ולהחזיר דברים אל המסלול, כי מה שקרה החזיר אותנו לפחות 20 שנה, אם לא יותר, לאחור.

וליד צאדק חאג'-יחיא: עמלנו עמל רב כדי לרקום רקמה של אחוות עמים ודו-קיום בין התושבים הערבים לבין המדינה, בתוך המדינה, ופתאום הטיפשים שהיו אחראים למה שקרה שם, קרעו אותה – קרעו אותה, לצערי הרב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בוועדת החקירה אנחנו צריכים להגיע לדקויות, איך ומה קרה שם, או איזו מדיניות התנהלה שם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול לסיים את דברי בלי להוקיע.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום היתה ישיבת ועדת הפנים, וציפיתי שיביאו ממצאים, פתרונות, כפי שהוסכם כאשר חבר הכנסת האשם מחאמיד ואני היינו שם בתחנת המשטרה והגענו להסכם על הקפאת הסכסוך הזה, ושעד 30 בדצמבר יגיעו למסקנות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום שמעתי את נציג משרד החינוך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הוא דיבר שם דברי הבל, איך טיפלו בתלמידים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: השר אמר: אני רוצה לבוא לאום-אל-פאחם, אבל אני לא אתנצל על מה שקרה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: איך אפשר לשמוע דברים כאלה משר החינוך?

וליד צאדק חאג'-יחיא: איך ייתכן שעד היום הזה שר המשטרה לא התנצל בפני התושבים על הפראות של המשטרה?

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן אני חושב, שהוועדה הזאת חייבת להגיע למסקנות, מי נתן את ההוראה, מי עיצב את המדיניות שהגענו אתה להתנגשות אלימה, שכולנו פה לא רוצים בה, כי היא רעה לערבים כמו שהיא רעה ליהודים, ובסופו של דבר רעה למדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת נסים זוילי, ואחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

נסים זוילי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברים, ועדת החקירה הפרלמנטרית, שאני מקווה שתקום, תצטרך לבחון את כל ההתפתחויות שהיו במשבר הזה, מהרגע שפרץ מה שפרץ ועד שזה הסתיים כפי שזה הסתיים.

נסים זוילי: אבל נדמה לי, שאירועי אום-אל-פאחם צריכים להדליק אצלנו נורה אדומה וצריכים לתת או להבטיח שאנחנו כחברי כנסת נתחיל להיות יותר ערים לתהליכים תת-קרקעיים, שחלקם פורצים החוצה בחברה היהודית שחיה במדינת ישראל ובחברה הערבית שחיה במדינת ישראל, משום שהתחושה שלי היא, שאנחנו לא ידענו להעריך מספיק את הלויאליות ואת ההגינות שגילה הציבור הערבי במשך 50 שנות קיום מדינת ישראל, בתנאים הכי קשים, כשאנחנו ניהלנו מלחמות ומאבקים נגד אחיהם ונגד מדינות ערב.

נסים זוילי: אנחנו קיבלנו את זה כמובן מאליו.

נסים זוילי: לא הבנו כמה הם צריכים לתת מעצמם ולהשקיע מעצמם כדי לגלות את ההגינות הזאת ואת הלויאליות הזאת כלפי מדינת ישראל ומה שהיא מייצגת.

נסים זוילי: אנחנו חייבים לדעת, שלציבור הערבי במדינת ישראל יש מסכת ערכים ויש מסכת עדיפויות, ואם אנחנו לא נדע להביא אותה בחשבון ולהידבר אתה ולבנות ביחד אתם דו-קיום שיהיה ממושך ויתבסס על שוויון מלא בין מרכיבי החברה הישראלית, אנחנו במו-ידינו ניצוק את חומר הנפץ, שיביא בסופו של דבר לפיצוץ הזה.

נסים זוילי: אני מוכרח לומר, שהאירועים באום-אל-פאחם, גם מי שהיה יותר מאוחר במקום וגם מי ששמע את האנשים, מי ששמע את הכאב ומי ששמע את העלבון, ומי שהיה רגיש לחוסר התייחסות של הממשלה ושל שריה – אז מה אם זאת ממשלת ימין?

נסים זוילי: ממשלת ימין יכולה או צריכה להתעלם לחלוטין מהזכויות של 20% מהציבור שחי במדינת ישראל?

נסים זוילי: ומה אם הם קוראים לעצמם ממשלה לאומית?

נסים זוילי: זה אומר שצריך להפקיר לחלוטין ולהזניח לחלוטין את האוכלוסייה שמהווה אחד הבסיסים של החברה הישראלית היום?

נסים זוילי: וכאן אתה הרגשת בקרב הציבור הערבי עלבון צורב, על התייחסות כאילו זה שולי שוליים של מערכת לא חשובה בכלל, שבכלל לא חשוב שתלמידים נפצעו שם, שבכלל לא חשוב שהתעלמו מכל הכללים הכי בסיסיים לפיזור הפגנה – כן חוקית, לא חוקית, אני לא יודע, אבל גם בזה נשמרים בדרך כלל דפוסי התנהגות שמוכיחים שאתה חי בחברה אזרחית דמוקרטית.

נסים זוילי: נדמה לי שאלה שהתייחסו לאירוע הזה כאל אירוע כמעט צבאי – שרואים מולנו אויב, לא רואים מולנו ציבור שמפגין, רואים אויב וצריך להילחם נגדו וצריך להראות לו מה זה כוח הזרוע.

נסים זוילי: מה זה אומר?

נסים זוילי: איך בעוצמה צריך לדכא את ההפגנה הזאת – אני חושב שזה מה שהכי פגע ביכולת ההידברות.

נסים זוילי: אני מקווה, שמצד אחד ועדה פרלמנטרית, ומצד שני אפילו צוות בראשותו של השר קצב, שאני מקווה שהוא יותר שפוי בתחום הזה משרים אחרים בממשלה, יאפשרו הידברות שתעזור לרפא את הפצעים של אירועי אום-אל-פאחם.

נסים זוילי: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת זוילי.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט, שזה עתה מוותר על זכות הדיבור שלו.

יהודה לנקרי: ועל כן יבוא אחריו חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי ברצוני לומר, שאני מקווה שכל מי שנפגע – אם השוטרים ואם התלמידים או תושבים אחרים של אום-אל-פאחם – הבריא ורואה את הדבר כזיכרון לא טוב מהעבר.

תמר גוז'נסקי: חוץ מהנכים – – –

טלב אלסאנע: חוץ מהנכים.

גדעון עזרא: אני מבקש במהלך דברי לומר דברים מספר.

גדעון עזרא: הסיפור לא התחיל באום-אל-פאחם.

גדעון עזרא: הסיפור התחיל, לפי דעתי, באום-סאחלי חודשים מספר קודם לכן.

האשם מחאמיד: – – –

גדעון עזרא: שני המקרים היו תוצאה של הפרת חוק במדינת ישראל, ולגבי הפרת חוק אמורה המשטרה לתת את התשובה.

טלב אלסאנע: גם הממשלה, לא המשטרה.

טלב אלסאנע: אבל הממשלה צריכה לתת תשובות, לא המשטרה.

האשם מחאמיד: – – –

גדעון עזרא: אני חושב שחשוב מאוד לעשות כמה דברים.

טלב אלסאנע: הממשלה צריכה לתת תשובות, לא המשטרה.

גדעון עזרא: כן, רק שנייה אחת.

גדעון עזרא: מי שאמונה על ביצוע החוק היא משטרת ישראל, והיא הזרוע של ממשלת ישראל לביצוע החוק.

טלב אלסאנע: מי יצר את הבעיה?

יהודה לנקרי: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יהודה לנקרי: חברי הכנסת, תנו לו לדבר, תירגעו.

יהודה לנקרי: תנו לו לפתח רעיון.

יהודה לנקרי: מה אתם קוטעים אותו באמצע?

יהודה לנקרי: חכו.

גדעון עזרא: אני מבקש לומר, שחשוב מאוד שנושא הפקעת הקרקעות, נושא הבנייה הבלתי-חוקית, כל הנושאים הללו זקוקים לדיון מיידי במדינה שלנו, ואני חושב שצריך לרכז את כל הנושאים של המגזר הערבי, כל הנושאים הבעייתיים במגזר הערבי – יש השר קצב ומשרדו – לקרוא לדיון פתוח בכל אחד מהנושאים הללו.

גדעון עזרא: זה שווה יום עיון שלם, שני ימי עיון, שלושה ימי עיון, עד שיצא עשן לבן.

תמר גוז'נסקי: הפרת חוק.

גדעון עזרא: רבותי, אני מבקש לומר, לצערי, שאני מקווה, שבהפרת החוק הבאה, ואני מקווה שלא תהיה – –

תמר גוז'נסקי: זו היתה הפרת חוק.

גדעון עזרא: – – מי שילך ויעשה סדר יהיה קצין ערבי, מפקד משטרת אום-אל-פאחם – –

תמר גוז'נסקי: זאת הבעיה.

גדעון עזרא: – – שיהיה, אני מקווה, בן מיעוטים.

גדעון עזרא: אני מקווה שמי שיבצע את זה יהיה המשמר האזרחי של אום-אל-פאחם, ואני לא חושב שכל מקרה כזה צריך להיות מאבק בין ערבים לבין יהודים.

גדעון עזרא: אני רוצה לומר, שצבא-הגנה לישראל, רבותי, יוצא מאזורי יהודה ושומרון משום שאנחנו רוצים שלום, ואנחנו, באיזה מקום בארץ-ישראל הקטנה שלנו, צריכים למצוא פתרונות כאלה ואחרים.

גדעון עזרא: צריך למצוא שטחי אש חדשים על מנת שהצבא שלנו יוכל להתאמן בהם, על מנת שיוכל לתת מענה הולם ביום צרה.

גדעון עזרא: ושם, באום-אל-פאחם באזורים 105 ו-109, היה צורך לאחד את שני שטחי האש.

גדעון עזרא: נתנו תמורה הולמת.

גדעון עזרא: עם זאת אני קורא, ושמעתי בשטח, שלא כל מי שמבקש להיכנס לעבד את אדמותיו בימי שבת מקבל אישור מתאים מהמשטרה, וגם בכך צריך לטפל.

תמר גוז'נסקי: מקבלים – – –

גדעון עזרא: אני מבקש לומר, שלא ייתכן שבמדינת ישראל ייחסם ציר ראשי לתנועה, כמו הציר של ואדי עירון, בגלל הפרות סדר כאלו ואחרות.

גדעון עזרא: ותדעו לכם, מבחינת האנשים, כל מי שזורק אבן לעבר רכב בוואדי עירון צריך לדעת שהתוצאה יכולה להיות קטלנית, וכל נהג ברכב רואה בזורק האבן עליו מי שרוצה להרוג אותו – – –

יהודה לנקרי: אבקש לסיים.

גדעון עזרא: לבסוף, אני מאוד מקווה שנתכנס לא לצורך קבלת החלטה על הקמת ועדת חקירה לבדיקת אירועי אום-אל-פאחם, אלא כדי להטיל על משרדו של השר קצב לרכז את כל הנושאים והטיפול בהם, מהבדואים בנגב ועד הבנייה הבלתי-חוקית וכיוצא בזה, ויש הרבה נושאים.

גדעון עזרא: תודה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת גדעון עזרא.

מיכה גולדמן: אבל, חבר הכנסת עזרא, להציע להעביר את זה לשר קצב זה כאילו להציע שלא יהיה כל פתרון, משום שמי שמכיר את הצבא ויכול לגרום שהצבא ירד משטח 107 הוא שר הביטחון, וכל מי שמציע שר אחר, פשוט – – –

יהודה לנקרי: אני מודה לך על העדכון.

גדעון עזרא: דע לך ששר הביטחון היום אמר את דברו; שר הביטחון מחפש פתרון, לפי מיטב הבנתי, כפי ששמענו היום בוועדת החוץ והביטחון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבל שלא היית בוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

מיכה גולדמן: השר קצב הופיע בוועדת החוץ והביטחון – – –

יהודה לנקרי: ובכן, חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בדיון.

יהודה לנקרי: יבוא חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, העניין שהיה באום-אל-פאחם ובאדמות א-רוחה, כפי שהן נקראות, היה קשור בהרבה מאוד דברי רמייה, שקר וגסות רוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא אוכל בדקות המעטות שיש לי כאן למנות את כל הדברים, אבל אתרכז בכמה נקודות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחת – האדמות האלה אינן אדמות שהצבא צריך אותן או מתאמן בהן, אלא כל העניין של שטח אש ולא שטח אש ויש צורך צבאי הוא כסות עיניים, כפי שהדבר הזה היווה כל השנים דרך ואמצעי כדי להחרים קרקעות וכדי לנשל את הערבים מהקרקעות שלהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השתמשו באותה מטבע ולא שמו לב שעברו 50 שנות קיום במדינה הזאת והרבה דברים נלמדו והרבה לקחים הוסקו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האדמות האלה אינן לצורך צבאי בשום צורה ואופן, ומי שאומר אחרת, פשוט משקר לציבור ומשקר נוכח האמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האדמות האלה ברובן המכריע הן אדמות פרטיות של אנשי ותושבי אום-אל-פאחם, שזקוקים להן כאוויר לנשימה; גם לעיר אום-אל-פאחם הנחנקת וגם לכפרים מסביב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל האמתלה הזאת, שכאילו זה לצורך צבאי, זאת רק דרך להפקיע את האדמות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנשים מכירים עובדה זו טוב מאוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הנוגעים בדבר יודעים את זה היטב, לרבות רשויות הביטחון וקציני הצבא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שהיה במקום ומי שרואה את השטח יודע ששום צורך צבאי איננו מחייב ואיננו מרשה לעסוק בסוגיה הזאת כפי שעסקו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנקודה השנייה היא, שמשטרת ישראל, משמר הגבול, הצבא הישראלי, כל הרשויות התחייחסו בעניין הזה לתושבי אום-אל-פאחם והסביבה כאל אויבים במלחמה; לא כמדינה שיש בה איזו הפגנה, איזה אירוע ציבורי, או שיש אנשים שבמצוקתם מוחים ומפגינים, אלא כשטח שהיה צריך לכבוש אותו באותו יום, כתושבים שצריך להילחם בהם, כאנשים שצריך לשבור להם את העצמות, את הידיים ואת הרגליים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואכן כך נעשה, ואני יודע שרבים מהפצעים שם לא הגלידו עד היום הזה ולא יגלידו לעולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנקודה השלישית והחשובה ביותר, אדוני היושב-ראש, היא, שאותה מדיניות, אותו עיוורון, אותן כסות עיניים ואחיזת עיניים נמשכים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא רואים כל סימן שממשלת ישראל או משרד הביטחון הולכים לתקן שם משהו, הולכים לשנות איזו מדיניות, או חוזרים בהם מכוונתם הזדונית להפקיע את האדמות האלה, להילחם בתושבים הערבים ולנשל אותם משם בכל אמצעי שהוא, ובוודאי בכוח הזרוע, בכוח הצבא ובגרימת פציעות, ומי יודע, חס וחלילה, אם תהיה בעתיד התנגשות נוספת – דבר שאיננו נראה בלתי אפשרי, אלא להיפך, זה נראה כמעט ודאי – בסוף החודש הזה אנשים שם לא רק ייפצעו, וייפצעו לכל ימי חייהם, אלא יהיו שם, חלילה, גם הרוגים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, צו השעה הוא שממשלת ישראל, משרד הביטחון וכל האנשים הקובעים בשטח ייעורו סוף סוף ויחזרו לשפיות ויחזרו לזכור את העובדות ואת האמת, שמדובר פה בתושבי מדינת ישראל, באדמות שהן אדמותיהם, באדמות שלצבא אין כל צורך בהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ודאי שהצבא יכול להתאמן, ויש לו כל האפשרויות וכל האמצעים להתאמן במקומות אחרים, כפי שהוא אכן עושה, ויש לנו אדמות די הצורך גם בנגב, גם בגליל, גם בכל האזורים הנוספים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפילו במקום הזה עצמו אפשר לסגת קמעה ולא להציב את המחנה הצבאי כך שהוא ממש נושק לבתים במרחק של מטרים ספורים, כאשר החיילים קצת מציצים לתושבי הבתים, מציקים להם, יורקים עליהם, זורקים עליהם את הזבל וגורמים לכל המצוקות האלה שהן מיותרות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם רוצים להיות במדינה שפויה, שתהיה מדיניות צודקת, אפשר להסיג את הצבא לאחור ולשחרר את החלק הגדול ביותר מהקרקעות האלה שתושבי אום-אל-פאחם זקוקים לו כאוויר לנשימה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם נניח אפילו שאלה לא היו אדמותיהם הפרטיות, מן הדין והצדק היה לאפשר להם לנשום אוויר על-ידי אדמות אלה ולהמשיך לפתח אותן, לזרוע בהן ולעשות בהן את העניין החיוני שאותו הם צריכים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת אלכסנדר לובוצקי.

יהודה לנקרי: אתם עומדים די יפה בשלוש הדקות.

יהודה לנקרי: אני ממליץ גם לכל מי שבא לדבר לקחת דוגמה טובה מקודמיו.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המראות שנחרתו בזיכרוננו באום-אל-פאחם הם מראות קשים מאוד.

אופיר פינס-פז: אני מודה ומתוודה, שלא הערכתי שבמדינת ישראל יתפתח משבר בסדר גודל כזה, שכולו רצוף גילויי אלימות קשים משני הצדדים.

תמר גוז'נסקי: – – –

אופיר פינס-פז: משני הצדדים, תיכף אגע במשטרה.

תמר גוז'נסקי: רק שהקורבן מחזיר מכה כמו – – –

אופיר פינס-פז: נכון, ותיכף אבהיר את דברי בצורה יותר מדויקת.

אופיר פינס-פז: היה זה אירוע שנמשך זמן רב באופן יחסי, ולא פעם לא היה ברור כלל במהלכו לאן הוא הולך ולאן הוא מתפתח – ועל המראות הקשים והמזעזעים האלה לא יכולים לעבור לסדר-היום לא רק בגלל האירוע הבודד הזה, אלא בגלל ההשלכות שלו והמשמעויות שלו שאותן צריך לנתח היטב.

אופיר פינס-פז: יש לי מסקנות אישיות שלי, אבל מסקנות אישיות הן לא תוכנית עבודה לאיש.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שכאשר ממשלת ישראל החליטה שהיא לא הולכת להקים ועדת חקירה ממלכתית – אני לא רוצה להיכנס עכשיו, יש לי הצעת חוק השבוע, אני אומר את זה גם לסגן השר מיקי איתן, שמציע מתכון נוסף של הצעת חוק ממשלתית, משום שהממשלה כל הזמן בורחת מוועדות חקירה ממלכתיות בטענה שאלה באמת נושאים שהם ברומו של עולם ואין אף גורם אחר שאפשר להפעיל מבחינה סטטוטורית.

מיכאל איתן: יש, יש.

אופיר פינס-פז: יש, אבל לא משמעותי, ולכן אני חושב, שטוב תעשה הכנסת אם על-פי סמכותה תקים ועדת חקירה פרלמנטרית.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזה באמת אירוע שמתאים מאוד למתכונת העבודה של ועדת חקירה פרלמנטרית.

מיכאל איתן: לפי מה אתה קובע שזה מתאים?

אופיר פינס-פז: אגיד לך מדוע – משום שמדובר על ויכוח, שהוא ויכוח שנושא אופי חברתי ופוליטי.

אופיר פינס-פז: תראה, יש לפעמים תקלות ברמה הביטחונית, תקלות ברמה הבריאותית במשרד הבריאות, דברים שהם באמת מאוד מאוד מקצועיים, שאני לא חושב שהכנסת צריכה לטפל בהם, אלא גורמי מקצוע מוסמכים.

אופיר פינס-פז: פה מדובר במשבר ששורשיו הם שורשים שקשורים לכנסת הזאת מבחינת הייצוג ומה שחברי הכנסת מבטאים, ולכן אני חושב שדווקא המכשיר של ועדת חקירה פרלמנטרית, שבו יישמעו הדברים במישור הציבורי והפוליטי ויובאו במישור הציבורי והפוליטי – זו בדיוק הוועדה שצריכה או יכולה ללבן את הסוגיות האלה בצורה הנכונה ביותר.

אופיר פינס-פז: אני חושב ששני הדברים הקשים והמרגיזים ביותר – אלה שני המשפטים האחרונים שלי – סביב התופעות שאירעו באום-אל-פאחם: 1.

אופיר פינס-פז: אני חושב שנושא ההפקעות במגזר הערבי הוא נושא שעובר כל גבול, כל גבול של מידה, כל גבול של התחשבות, כל גבול של דרך ארץ.

אופיר פינס-פז: ההפקעות במגזר הערבי אינן מתחשבות בדבר, ואין כל אפשרות להשוות אותן להפקעות במגזר היהודי.

אופיר פינס-פז: אני חושב שמוכרחים להסיק מסקנות מרחיקות לכת ממה שקרה באום-אל-פאחם בהיבט הזה.

אופיר פינס-פז: 2.

אופיר פינס-פז: האלימות הקשה או ההתנהגות המאוד-נוקשה של כוחות המשטרה בניסיון שלהם להשתלט על האירועים באום-אל-פאחם.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהמראות שראינו שם ודרך ההתנהגות וצורת האכיפה כפי שהיא באה לידי ביטוי באום-אל-פאחם, אין לה דוגמה בשום מקום שבו ראיתי פעולה של המשטרה ואכיפה של המשטרה, לרבות הסטודנטים שזעקו ואחרים.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שאם אנחנו רוצים לשמור על מדינת ישראל כמדינה יהודית, אבל מדינה דמוקרטית במובן הזה שיש שוויון בין אזרחיה, על הכנסת ככנסת, כבית-מחוקקים וכבית של הציבור, ללבן במסגרתה את הסוגיה וללבן את האירועים הטראומטיים שהיו באום-אל-פאחם, באמצעות המכשיר שאנחנו עצמנו קבענו בתקנון שלנו, קרי ועדת חקירה פרלמנטרית.

אופיר פינס-פז: לכן, אדוני היושב-ראש, אני תומך בכל לב בהקמת הוועדה הזו מהר ככל שאפשר.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אלכסנדר לובוצקי.

יהודה לנקרי: ואחריו – חבר הכנסת אברהם שוחט.

תמר גוז'נסקי: ואם הוא איננו?

יהודה לנקרי: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עוזי ברעם ידבר.

ראובן ריבלין: ואחריו?

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת אחמד סעד, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

טלב אלסאנע: ואם הם לא יהיו?

יהודה לנקרי: ואיפה שהוא גם חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל דווקא מדבריו האחרונים של קודמי, חבר הכנסת אופיר-פינס.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא חושב שכאן ההזדמנות, או לפחות ההצעה היא לדון בנושא הפקעות.

אלכסנדר לובוצקי: הרי לא זו ההצעה, ההצעה היא לדון בשאלה מה היה באום-אל-פאחם מבחינת התנהגות המשטרה, לטוב ולרע, ולא בנושא ההפקעות.

אלכסנדר לובוצקי: אם היה נושא ההפקעות, זה בהחלט נושא שצריך ללמוד אותו, אבל הוא לא קשור – – –

ראובן ריבלין: אם זה היה נושא ההפקעות, בוודאי חבר הכנסת פינס היה אומר זאת בממשלה הקודמת.

ראובן ריבלין: הוא רוצה לדון באמת ביחסים בין הערבים הישראלים לבין היהודים, הרי לא מדובר בעניין פוליטי.

אלכסנדר לובוצקי: אכן כך.

אלכסנדר לובוצקי: ההפקעות היו במשך הרבה מאוד שנים, ויכול להיות שיש מקום לדיון ציבורי פתוח בנושא הזה, בכלל מדיניות ההפקעה של ממשלת ישראל, ונדמה לי שהממשלה הנוכחית והממשלה הקודמת וזאת שלפניה לא היו שונות מבחינת מדיניות ההפקעות בתוך "הקו הירוק".

אלכסנדר לובוצקי: הפקיעו תמיד לצרכים אזרחיים ולצרכים צבאיים וכו', אולי זה טוב ואולי זה רע, אבל יש מקום לדיון.

האשם מחאמיד: עד שלא נשאר כלום.

אלכסנדר לובוצקי: יכול להיות.

אלכסנדר לובוצקי: האם זה הנושא?

אלכסנדר לובוצקי: לא זה הנושא, רבותי.

אלכסנדר לובוצקי: הנושא שעליו מבקשים את ועדת החקירה הוא על המקרה של אום-אל-פאחם, על התנהגות המשטרה, על המהומות, מי היה אשם.

אלכסנדר לובוצקי: עכשיו בואו נגיד בכנות, האם המכשיר הזה של ועדת החקירה הפרלמנטרית הוא באמת המכשיר המתאים?

אלכסנדר לובוצקי: האם באמת אתם מאמינים, או שאתם מיתממים, שוועדת חקירה פרלמנטרית שתהיה מורכבת מנציגים מהשמאל ומנציגים מהימין היא זו שתגיע לחקר האמת?

אלכסנדר לובוצקי: אני מוכן להסתכן בנבואה, ואני יודע שמאז חרב הבית ניתנה הנבואה לשוטים, ולמרות זאת אני מסתכן בנבואה ואני אומר לכם: אנשי השמאל בוועדה יגידו שהמשטרה היתה אשמה, אנשי הימין בוועדה יגידו שהתושבים הערבים היו אשמים.

אופיר פינס-פז: אתה טועה.

אלכסנדר לובוצקי: האם האמת תתברר?

אלכסנדר לובוצקי: האם באמת ועדת חקירה פרלמנטרית היא המכשיר?

אלכסנדר לובוצקי: ועדת חקירה פרלמנטרית היא דווקא במקומות שבהם יש הסכמה אידיאולוגית ורוצים לברר את הנתונים.

אלכסנדר לובוצקי: אני תמכתי בזמני בהקמת ועדה בסוגיית העובדים הזרים, מדוע?

אלכסנדר לובוצקי: כי כולנו, מכל רחבי הקשת הפוליטית, רואים זאת כבעיה שהחברה הישראלית צריכה להתמודד אתה, ואז הוועדה יכולה להועיל בלימוד הנתונים, באיסוף הנתונים, בהכרתם לעומק, זה בסדר.

אלכסנדר לובוצקי: בנושא כזה זה באמת מתאים.

אלכסנדר לובוצקי: אבל נושא שבו היצרים יעבדו, הדעות הקדומות יעבדו, ואני לא רוצה כרגע לומר כאן מי צודק, לנושא הזה זה לא מתאים.

אלכסנדר לובוצקי: היו התפרעויות במקום, של תושבים ושל משטרה; לא יודע של מי יותר, אני לא הייתי שם.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא אחווה דעה רק מתוך צפייה בטלוויזיה, אבל בשביל זה יש מערכות משטרתיות ושיפוטיות במדינת ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: אפשר להגיש תלונות נגד שוטרים, למחלקה לחקירות שוטרים במשרד המשפטים.

אלכסנדר לובוצקי: אפשר לתבוע את העמדתם לדין.

אחמד סעד: הבעיה לא עם שוטרים, הבעיה היא במדיניות.

אלכסנדר לובוצקי: אפשר ללכת לבג"ץ, אם היועץ המשפטי מחליט שלא להביא אותם לדין.

אחמד סעד: הבעיה היא לא עם שוטרים אלא במדיניות כלפי ערבים.

האשם מחאמיד: – – –

אלכסנדר לובוצקי: אני לא יכול לשמוע, הייתי שמח לענות אבל – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת לובוצקי, בכל מקרה, שמעת או לא שמעת, צריך לסיים.

אלכסנדר לובוצקי: נכון, היושב-ראש מעיר שאכן ההשתתפות של הקהל היתה מעניינת, משכה אותי מעבר לזמני.

אלכסנדר לובוצקי: מאחר שאני משתדל לעמוד בזמנים, אני לא אאריך ואשמח לדבר אתכם על הנושא באופן פרטי.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה וסליחה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך על התחשבותך, חבר הכנסת לובוצקי.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת עוזי ברעם.

יהודה לנקרי: ואחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

עוזי ברעם: כמו קודמי, חבר הכנסת אלכס לובוצקי, אני לא יודע אם ועדת חקירה פרלמנטרית היא המכשיר הנכון.

עוזי ברעם: אילו הייתי סמוך ובטוח שממשלת ישראל, לאחר שראתה את המאורעות באום-אל-פאחם, תקים איזו ועדת חקירה, אחרת, אבל ועדת חקירה, או משפטית או איזו ועדת חקירה בדרג גבוה שתחקור את העניין, לא הייתי מצטרף כל כך בקלות להצעה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, כי אני יודע שחלק מהנימוקים שאמר חבר הכנסת לובוצקי הם נכונים, והחצייה היא חצייה שניתנת כאילו מראש.

עוזי ברעם: אבל אני רוצה לומר, אני לא יודע אם כל חברי הכנסת שנוכחים כאן היו באום-אל-פאחם; אני הייתי באום-אל-פאחם לא אחת, ואני נחרד קודם כול מאווירת העוינות וחוסר האמון.

עוזי ברעם: אם לא נעשה משהו לחקור את העניין, לברר את העניין, לתת לאותם תלמידי בית-ספר איזו תחושה שיש דין ויש דיין – מצד אחד עומדת משטרת ישראל, וראיתי את הניצב שעומד בראש האגף הצפוני אומר:

עוזי ברעם: אנחנו הזהרנו את כל האזהרות שאפשר, ונכנסנו לבית-הכנסת רק משום שהיו שם פרובוקציות – – –

אפי אושעיה: בית-הספר.

עוזי ברעם: כן, בית-הספר.

עוזי ברעם: ומצד שני, עומדים גם תלמידים וגם מורים והם כולם נחרדים מהמאורעות שעברו עליהם, וראית תלמידים ותלמידות, שכאשר מדברים אתך בארבע עיניים הם אומרים: האם ייתכן שבמדינת ישראל ייעשה דבר כזה?

עוזי ברעם: ואני אומר, זו לא רק שאלה של בתי-ספר, תמיד אני שואל את עצמי, האם מאורע כזה יכול היה לקרות באיזה מושב או מושבה או עיר יהודית?

עוזי ברעם: האם היה עולה על הדעת שבאיזה מוסד שיש בו התקוממות נגד השלטון תהיה יד קשה באותה מידה שהיתה יד קשה כלפי ערבים תושבי אום-אל-פאחם?

עוזי ברעם: ואף אחד מאתנו לא רוצה ללבות את היצרים, ואף אחד מאתנו לא רוצה לדבר על אפליה מראש, אבל כשאתה נמצא במקום ואתה רואה את הנזקים, ואתה רואה גם את הנזקים הנפשיים, שהם ייצרו אווירה שאמון יהיה דבר כמעט בלתי אפשרי – אתה חושב פעם אחת או פעמיים.

עוזי ברעם: ממשלת ישראל היתה חייבת לעשות דיון בנושא הזה.

עוזי ברעם: היא לא יכלה להסתפק בהודעה לקונית של המשטרה, כי כאן נעשה דבר חמור – הפקעות הקרקע גם על-ידי משרד הביטחון והצבא הן עדיין שאלות שדורשות בירור, אבל אם היו דברים מעולם, אינני בטוח שהיה בעולם דבר כמו התפרצות כל כך קשה, כל כך חמורה לתוך מוסד לימודי, ואני חושב, שאם נושא כזה לא צריכים לחקור, אין כמעט נושא שדורש חקירה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת ברעם, גם על הדיוק הנמרץ.

יהודה לנקרי: אפילו נתת לי הנחה של עשר שניות.

עוזי ברעם: הסתכלתי כל הזמן על השעון.

יהודה לנקרי: אני מאוד מודה לך.

יהודה לנקרי: ובכן, חבר הכנסת אחמד סעד, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני תומך בהקמת ועדת חקירה משתי סיבות עיקריות.

אחמד סעד: הסיבה הראשונה, צריך להסיק את המסקנות הנדרשות, ובראש ובראשונה לבדוק מחדש את מדיניות הפקעת הקרקע הערבית.

אחמד סעד: אל תדחפו את האוכלוסייה הערבית לפינה.

אחמד סעד: מה שנשאר זה פחות מחצי דונם לכל תושב, לכל נפש ערבית.

אחמד סעד: אם תימשך המדיניות הזאת, בעוד חמש שנים כל כפר ערבי ייהפך לגטו.

אחמד סעד: אין לזוגות הצעירים, אין לנוער לאן ללכת ולבנות.

אחמד סעד: לכן, תבינו למה האוכלוסייה הערבית כל כך מגינה על האדמה שלה – כי זה העתיד של הבנים שלה.

אחמד סעד: כל התירוצים: שטח צבאי, שטח לפיתוח – לכל הדברים האלה אפשר למצוא אלטרנטיבה במקומות אחרים, ויש מקומות כאלה.

ראובן ריבלין: נכון, יהודה ושומרון, למשל.

ראובן ריבלין: הכול שלנו יחד.

אחמד סעד: אלה שטחים כבושים.

אחמד סעד: אנחנו אזרחי המדינה, ויש לנו זכות על האדמה שלנו.

אחמד סעד: תגיד לי, מה הייתם עושים אם באיזה כפר או עיר היה גדוד שלם של משטרה ושל צבא מתנפל על ילדים וילדות בבתי-ספר?

מיכאל איתן: חבר הכנסת סעד, אתה לא הבנת את ההערה שלו.

מיכאל איתן: הוא העיר, שביהודה ושומרון יש אדמות מדינה, שאלה יכולות להיות רזרבה לקרקעות ליהודים ולערבים.

אחמד סעד: אתה יודע שהצעתי חוק בשבוע שעבר, כי אפילו אדמות המדינה רוצים להפוך לאדמות הסוכנות היהודית, כדי למנוע מערבים להשתמש באדמה הזאת.

אחמד סעד: זו גישה גזענית נגד האוכלוסייה הערבית.

מיכאל איתן: הוא הציע שתהיה התנחלות גם לערבים, לא רק ליהודים.

ראובן ריבלין: – – –

אחמד סעד: תשאירו לנו את האדמה.

אחמד סעד: אנחנו לא רוצים להתנחל.

אחמד סעד: הסיבה השנייה, האירוע הכואב שהיה באום-אל-פאחם ובוואדי-עארה יכול לחזור על עצמו.

אחמד סעד: אתמול הייתי בשכונה שקוראים לה ג'לסה.

אחמד סעד: זה בצפון, בין כמאנה המזרחית לכמאנה המערבית.

אחמד סעד: כולם משפחה אחת – סוואעד.

אחמד סעד: הכירו ביישוב הזה.

אחמד סעד: מול הכרה ביישוב הזה רוצים לנשל את אנשי ג'לסי מהאדמות שלהם, להרוס 27 בתים שלהם.

אחמד סעד: מה אתם רוצים, שהאנשים האלה ישבו בחיבוק ידיים?

אחמד סעד: הם לא ישבו בחיבוק ידיים.

אחמד סעד: הם יגנו על האדמה שלהם.

אחמד סעד: המשטרה מבצעת מדיניות, ולפי דעתי, מדיניות עוינת לאוכלוסייה הערבית.

אחמד סעד: מה שצריך לעשות, זה לשנות את המדיניות כלפי האוכלוסייה הערבית – אזרחי המדינה.

אחמד סעד: תודה רבה.

יהודה לנקרי: שוכראן ג'ידן, חבר הכנסת אחמד סעד.

יהודה לנקרי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

יהודה לנקרי: אחריה – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

יהודה לנקרי: אומנם, חבר הכנסת אפי אושעיה רשום אפילו במספר 17, סימן טוב.

יהודה לנקרי: הואיל ולא היית כאן – – –

אפי אושעיה: מה לא הייתי כאן?

אפי אושעיה: אני לא זזתי מפה.

יהודה לנקרי: סליחה, לא היית משובץ כאן עם החץ שאתה מכיר מתוקף תפקידך כסגן יושב-ראש.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אני אשררתי את שמי – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אושעיה, אני קורא לאלה שעל-פי תיאום עם סגנית המזכיר היא מסמנת לי.

יהודה לנקרי: הואיל והתנסית במקצוע הזה, אתה יודע שרק מי שמסומן נקרא לדבר.

יהודה לנקרי: הואיל וסגנית המזכיר אומרת לי שהיא שכחה לסמן אותך, נקרא לך.

אפי אושעיה: זה קורה.

אפי אושעיה: אני מקבל את זה.

יהודה לנקרי: תודה לך.

יהודה לנקרי: חברת הכנסת גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בין הפצועים בהתקפת הדמים של המשטרה ומשמר הגבול על תלמידי בית-הספר באום-אל-פאחם יש ילד, נער שהיה בקבוצת כדורגל מחדרה.

תמר גוז'נסקי: באירועים האלה, כדור המכונה כדור גומי, שאינו אלא כדור מתכת שעטוף בגומי, פגע בעינו; עקרו לו את העין ולכן הוא לא יוכל עוד להתאמן בקבוצת הכדורגל.

תמר גוז'נסקי: זאת רק דוגמה אחת לתוצאות הבלתי-הפיכות של אירועי הדמים שהיו בבית-הספר באום-אל-פאחם.

תמר גוז'נסקי: על זה צריך להוסיף את כל התלמידות והתלמידים שלקו בהלם, את כל אלה שהיו עדים למחזה המזעזע שחיילים ואנשי משמר הגבול נכנסים לתוך בית-הספר עם רובים שלופים.

תמר גוז'נסקי: אני הייתי שם וראיתי את כתמי הדם על הרצפה, את כתמי הדם על הקירות.

תמר גוז'נסקי: ראיתי את הנערים וראיתי את המורים, ואני אומרת לך, אדוני סגן השר מיכאל איתן, מחזה כזה במדינת ישראל ראו אולי פעם או פעמיים בעבר, שלא להזכיר אירועי זוועה כמו כפר-קאסם.

תמר גוז'נסקי: קודמי דיברו פה על בעיית הקרקע, בעיית הנישול ובעיית היחס הכללי לאוכלוסייה הערבית.

תמר גוז'נסקי: אבל על סדר-היום שלנו עומדת השאלה של הקמת ועדת חקירה לאירוע מזעזע שהממשלה לא נתנה עליו תשובה.

תמר גוז'נסקי: נניח שבמקום כלשהו, נערים או נערות, לטענת המשטרה, מפירים סדר.

תמר גוז'נסקי: אז מה, שופכים דם?

תמר גוז'נסקי: יורים בנערים?

תמר גוז'נסקי: מה, הם חמושים?

תמר גוז'נסקי: יש להם נשק?

תמר גוז'נסקי: איפה נשמע דבר כזה, שמשטרה יורה, משטרה פוגעת בתלמידים בתוך בית-הספר?

תמר גוז'נסקי: אלה שפגעו בהם היו בתוך בית-הספר, לא ליד שום כביש.

תמר גוז'נסקי: היו אלף אפשרויות להרגיע את הרוחות, אבל היתה החלטה, ומכאן הצורך בוועדת חקירה הוא כל כך חיוני; ההחלטה לנקוט ביד קשה, ללמד לקח, מה שנקרא, את תושבי העיר אום-אל-פאחם.

תמר גוז'נסקי: ההחלטה הזאת נפלה במשרד ראש הממשלה, לא בשום מקום אחר.

תמר גוז'נסקי: היתה הכוונה, היתה החלטה ללמד אותם לקח.

תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו צריכים ללמוד ולחקור את זה.

תמר גוז'נסקי: לא רק איזה קצין משטרה נתן את ההוראה בשטח – צריך לחקור, מי קיים דיונים לפני שהחליטו להפקיע ולאסור את הכניסה, ומי החליט אילו צעדים לנקוט אם יהיו פעולות מחאה וכל הדברים האלה.

ראובן ריבלין: אולי גם היו פרובוקטורים?

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר לך, שאחרי ניסיון שיש לנו במקומות אחרים, כן, במקום הזה היו גם שוטרים לבושים אזרחית שעשו כל מיני דברים שגם אותם צריך לחקור.

תמר גוז'נסקי: אבל הדבר המרכזי הוא, מה הוחלט באותה ישיבה, כשדובר היה וכשהזהירו אתכם, את הממשלה, שאם ינקטו צעדים לפגוע באותו אוהל מחאה שהיה שם בשטח המופקע – – –

מיכאל איתן: על איזה ממשלה את מדברת?

תמר גוז'נסקי: על הממשלה שלך.

תמר גוז'נסקי: היה דיון, היו על זה דיווחים.

תמר גוז'נסקי: ואז גם הוחלט לנקוט יד קשה.

תמר גוז'נסקי: לכן זה לא עניין של קצין כזה או אחר, או למצוא את השוטר או איש משמר הגבול שירה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו צריכים ועדת חקירה כי העניין הוא פוליטי, כי העניין הוא החלטת ממשלה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

יהודה לנקרי: עכשיו נתקן את מה שכשלנו בו לפני שדיברה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי: חבר הכנסת אפי אושעיה מוזמן לשאת את דבריו.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

האשם מחאמיד: זה סופי?

יהודה לנקרי: עכשיו זה סופי, ולא בהתערבות ממשלת נתניהו שיניתי את הסדר.

שבח וייס: ועדת חקירה מחפשת את האשם.

שבח וייס: הוא כבר "האשם".

האשם מחאמיד: תמיד.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת החקירה המבוקשת עניינה לחקור את התנהגות המשטרה והפקעת האדמות.

אפי אושעיה: אני לא הייתי באום-אל-פאחם בזמן האירוע, ואינני יודע אם הממשלה נהגה נכון כשהיא הפקיעה את הקרקעות, ואינני יודע אם המשטרה באמת ביצעה, איך אמרה חברת הכנסת גוז'נסקי?

אפי אושעיה: – התקפת דמים.

אפי אושעיה: זה נשמע מחריד.

תמר גוז'נסקי: באמת היה מחריד.

אפי אושעיה: אם באמת היתה התקפת דמים או לא היתה, אני באמת לא יודע.

אפי אושעיה: אבל לפחות על-פי המראות בכלי התקשורת, בטלוויזיה ועל-פי העיתונים – היה שם באמת מרחץ דמים.

אפי אושעיה: אולי התקפת הדמים הזאת היתה הכרחית בשל המצב שהיה במקום.

אפי אושעיה: שמעתי מחבר הכנסת ריבלין שאולי היו פרובוקטורים.

אפי אושעיה: אני לא יודע.

אפי אושעיה: אבל מה שאני כן יודע – שחברים שלי באום-אל-פאחם מרגישים כאזרחים סוג ב' במדינת ישראל.

האשם מחאמיד: סוג ב' זה עוד טוב.

ראובן ריבלין: וזה קרה להם אחרי שביבי נתניהו עלה לשלטון.

אפי אושעיה: סליחה, חבר הכנסת ריבלין, אני באמת לא עושה מהעניין הזה ויכוח פוליטי בין ימין לבין שמאל.

ראובן ריבלין: אולי נעשה ועדת חקירה ממלכתית.

אפי אושעיה: יכול להיות.

אפי אושעיה: מה שאני כן יודע זה, שיש אזרחים במדינת ישראל, אזרחים ערבים, שמרגישים את עצמם מקופחים.

אפי אושעיה: אני לא אומר מי אשם.

אפי אושעיה: אני לא אומר שנתניהו אשם, אני גם לא אומר שאשם קהלני.

אפי אושעיה: אני לא אומר מי אשם.

אפי אושעיה: מה שברור לי הוא, שצריך לבדוק, חבר הכנסת מחאמיד, מדוע אזרחי אום-אל-פאחם, שחלקם עובדי אדמה, חלקם עובדים במקומות אחרים – מתגוררים באום-אל-פאחם במרכז מדינת ישראל, זה לא ביהודה ובשומרון, לא באיזה מקום אחר.

אפי אושעיה: הם אזרחים לכל דבר ועניין.

אפי אושעיה: איך זה שהם מרגישים מאוימים, מרגישים מפוחדים מהשלטונות שצריכים להגן עליהם?

אפי אושעיה: זו בשבילי הסיבה העיקרית לכך שאני בעד חקירת העניין ובעד מציאת דרך להביא ליותר שוויוניות בינינו, האזרחים היהודים, האזרחים הנוצרים והאזרחים המוסלמים של אום-אל-פאחם.

אפי אושעיה: אני טוען כאן, חברי הכנסת, שאם יש אזרחים במדינת ישראל שמרגישים שהממשלה מתנכרת להם, היה צריך להיעשות משהו.

אפי אושעיה: אילו ראש הממשלה, או השר קצב, שהוא הממונה על הנושא הזה – זה גם עניין במדינה דמוקרטית, שעל חלק מהאזרחים מופקד שר מסוים – היו מתייצבים שם בימים הראשונים, כאשר קרה האירוע, עושים בדיקה בשטח ומסיקים את המסקנות, יכול להיות שלא היינו צריכים להגיע לכאן.

אפי אושעיה: אני בעניין הזה הייתי סומך על הנציגים הרשמיים של הממשלה שיעשו את הבדיקה הממשית.

אפי אושעיה: משלא עשו כך – יש חובה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, ולו רק כדי שאזרחי אום-אל-פאחם ירגישו כאזרחים שווים, כאזרחים ראויים לכך שהכנסת תחקור ותבדוק את העניין, ותסיק את המסקנות.

אפי אושעיה: כל מסקנה שתהיה, אני מקווה שנקבל אותה.

מיכאל איתן: איך הכנסת תחקור?

מיכאל איתן: היא תשלח קצין חוקר?

אפי אושעיה: תראה, חבר הכנסת איתן, אדוני סגן השר, אני רוצה לומר לך, שבשבילי פעולה של הממשלה היתה יכולה להיות מבורכת יותר.

אפי אושעיה: לא הייתי רוצה שוועדת חקירה פרלמנטרית תחקור את העניין.

אפי אושעיה: אני מסכים שיש בזה קושי, במיוחד שבוועדת חקירה מסוג כזה תתחיל התנצחות בין ימין לשמאל, ואזרחי אום-אל-פאחם בסופו של דבר לא יצאו נשכרים מוועדה כזאת.

אפי אושעיה: עם זאת, די לי בכך שמחר בבוקר הם ישמעו שכנסת ישראל הביעה את דעתה שהנושא ראוי לחקירה; המסר הזה, מבחינתי, צריך גם לספק אותם.

אפי אושעיה: תודה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת אפי אושעיה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת האשם מחאמיד, תפאדל.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

האשם מחאמיד: היות שאמרת "תפאדל" אני אומר לך: סייד אל-ראיס, שוכראן.

יהודה לנקרי: שוכראן ג'ידן.

יהודה לנקרי: עודול כנסת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

ראובן ריבלין: אחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת חיים רמון, ויבוא אחריו חבר הכנסת ראובן ריבלין.

יהודה לנקרי: ככה בתחושה ראית שאתה שם, ממש.

האשם מחאמיד: אדוני, דיברת קודם על גילוי אחריות.

האשם מחאמיד: אני הייתי רוצה שהממשלה היא זו שתגלה אחריות.

האשם מחאמיד: אני מקווה, אדוני, שתיתן לי קצת יותר זמן, משתי סיבות: אני גם בין אלה שהוכו, ואני גם תושב העיר הזאת.

יהודה לנקרי: אז אני מוכן להעניק לך שתי דקות נוספות, משתי הסיבות.

האשם מחאמיד: אני מודה לך, אדוני.

האשם מחאמיד: אני בעד ועדת חקירה פרלמנטרית, כדי לבדוק בעצם מדוע כוחות משטרה ומשמר הגבול כובשים את העיר אום-אל-פאחם ואת אזור ואדי-עארה.

האשם מחאמיד: למה צריך לכבוש את העיר הזאת ואת האזור הזה?

האשם מחאמיד: המשטרה גילתה חוסר אחריות, ברוטליות, זלזול, ונאמר קודם לכן, שיש ילדים עיוורים.

האשם מחאמיד: אני רוצה שכל חבר כנסת ידמיין לעצמו שהבן שלו הפך לעיוור.

האשם מחאמיד: ולא יהיה שום תירוץ, חבר הכנסת ריבלין.

האשם מחאמיד: אין תירוץ לעקירת עין של ילד.

האשם מחאמיד: אני קורא לזה "מתקפת יום הכיפורים".

האשם מחאמיד: לא אקרא לזה בשם יותר גרוע.

האשם מחאמיד: מתקפת יום הכיפורים על אום-אל-פאחם, בוואדי-עארה, על אוכלוסייה ערבית.

האשם מחאמיד: אני שואל את עצמי שאלה.

האשם מחאמיד: יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת דן תיכון, ביקר בבית-הספר התיכון אצלנו.

האשם מחאמיד: הוא ביקש לדבר עם התלמידים.

האשם מחאמיד: מה אמרו לו? – "אתם" ו"אנחנו".

האשם מחאמיד: הוא נדהם ושאל: מה זה?

האשם מחאמיד: במדינה יש "אתם" ו"אנחנו"?

האשם מחאמיד: תראו מה קורה.

האשם מחאמיד: למה?

האשם מחאמיד: תארו לעצמכם, ש-600 אנשים נפצעו באום-אל-פאחם בשלושה ימים; 200 פצועים ליום.

האשם מחאמיד: בהם הרבה תלמידים.

האשם מחאמיד: מישהו מדמיין לעצמו, אדוני סגן השר, שילדה יהודייה נפצעת – ואני לא רוצה לראות את זה, אני לא רוצה לראות שום טיפת דם, לא של יהודי ולא של ערבי – אם ילדה יהודייה או ילד יהודי היו נפצעים בבית-הספר מסיבה כלשהי – האם שר החינוך לא היה מרים טלפון?

האשם מחאמיד: האם הוא לא היה סר לבית-הספר לבדוק מה קורה?

האשם מחאמיד: לכן, מה אתם רוצים מהילדים האלה?

האשם מחאמיד: באותו יום, באותו רגע שהיתה המתקפה הזו, היו שם יהודים וערבים בבית-הספר התיכון שדיברו על דמוקרטיה.

האשם מחאמיד: באה המציאות וטפחה על פניהם.

האשם מחאמיד: דיברו על דמוקרטיה, ומה קורה?

האשם מחאמיד: תקפו את בית-הספר.

האשם מחאמיד: מי תקף?

האשם מחאמיד: חיילים, לוחמים – המפקדים שלהם קראו להם לוחמים – על ילדים ועל אזרחים.

האשם מחאמיד: מה קורה?

האשם מחאמיד: אנחנו יודעים חשבון.

האשם מחאמיד: אריתמטיקה אנחנו יודעים.

האשם מחאמיד: אומרים שהחזירו לנו 2,500 דונם, ולקחו לשטח אש 500 דונם.

האשם מחאמיד: אז למה אנחנו כל כך כועסים, אני לא מבין את זה.

האשם מחאמיד: אני בא היום להגן על עיקרון, אני לא רוצה להתווכח על מספרים.

האשם מחאמיד: העיקרון הוא, שלעיר אום-אל-פאחם היו בעבר, רק לפני 50 שנה, 145,000 דונם.

האשם מחאמיד: היום יש לנו כ-20,000 דונם.

האשם מחאמיד: מה פתאום?

האשם מחאמיד: אין מקום במדינה?

האשם מחאמיד: חייבים לבוא ולקחת אותם 20,000 דונם לאימוני צה"ל?

האשם מחאמיד: אין מקום אחר?

האשם מחאמיד: צריך קצת להתבייש, קצת לחשוב על אנשים, על שארית אדמה שנשארה, אדמה פרטית, טאבו.

האשם מחאמיד: אדוני, אני רוצה להגיד שהוקמה ועדה, מטעם השר קצב, שבאה לבדוק את מה שקורה שם.

האשם מחאמיד: בוועדה הזו אין אף נציג ערבי.

האשם מחאמיד: אני לא מבין: אנחנו לא אזרחים?

האשם מחאמיד: למה אין אחד מאתנו?

חיים רמון: אני אגיד לך – כי הם צריכים להיות אובייקטיבים.

האשם מחאמיד: הם אובייקטיבים.

חיים רמון: בוודאי.

חיים רמון: הם לא צד בעניין?

האשם מחאמיד: למה אני לא יכול להיות חבר בוועדה?

ראובן ריבלין: לחיים רמון עוד לא נתנו הזדמנות בתור שר לטפל בבעיות הערביות, הוא אף פעם – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, אני הייתי שר, ותשאל אותם.

חיים רמון: ההכרה הראשונה בכפרים לא-מוכרים היתה בזמני.

חיים רמון: הסיוע הכי גדול לרשויות – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת רמון, חבר הכנסת ריבלין.

יהודה לנקרי: אחרי הקביעה האיכותית הזו, אני מבקש – אנא תן לנואם להמשיך את דברו.

חיים רמון: ב-50 שנה הראשונות – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת רמון.

יהודה לנקרי: נראה שאתה לא מתחשב במה שהיושב-ראש מבקש ממך.

חיים רמון: חס וחלילה, אדוני היושב-ראש.

יהודה לנקרי: אז אני מבקש, על רקע השותפות האיתנה בינינו.

האשם מחאמיד: אולי עוד מעט תהיה שר, מי יודע?

האשם מחאמיד: חכה.

חיים רמון: אין סכנה כזו.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הנה, היום פורסם בעיתון "הארץ" על ההמשכיות.

האשם מחאמיד: מאז אותם אירועים דיברו על הצתות ועל פעולות עוינות, והכול היה שטות אחת גדולה, שאין לה שום יסוד.

האשם מחאמיד: היום מדברים על מעצרים, על פעולות של השב"כ והמשטרה, שעוצרים אנשים, כאשר אנו לא יודעים לאן מובילים אותם, לאן לוקחים אותם.

האשם מחאמיד: פורסם ב"הארץ" הבוקר.

האשם מחאמיד: לא יודעים כלום.

האשם מחאמיד: אסור לפרסם, אסור לדעת לאן מובילים אותם.

האשם מחאמיד: אסור לי לדעת לאן הבנים שלי הולכים.

האשם מחאמיד: עורך-הדין לא יודע, אני לא יודע, כולם לא יודעים, המשפחה לא יודעת.

האשם מחאמיד: חוטפים מישהו ואומרים "פעילות עוינת", "ארגון עוין".

האשם מחאמיד: בסוף, מה יוצא?

האשם מחאמיד: סערה, לא בכוס מים, אלא בכוס בלי טיפת מים.

האשם מחאמיד: זה מה שיוצא בסוף.

האשם מחאמיד: אדוני, אני רוצה לומר, שכל עוד לא ייעשה צדק כלפי האוכלוסייה הערבית, אם לא תוכר כחלק מאזרחי המדינה, כחלק מהמדינה הזאת, אני חושב שאין מה לדבר על דו-קיום.

האשם מחאמיד: זה לא דו-קיום, וזאת בוודאי לא דמוקרטיה.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת חיים רמון, הגעת בעיתוי נכון, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נואף מסאלחה: מי אחריו?

יהודה לנקרי: אחר כך חבר הכנסת סאלח סלים.

חיים רמון: אדוני – – –

טלב אלסאנע: – – –

יהודה לנקרי: סליחה, חבר הכנסת רמון.

יהודה לנקרי: מה אמרת, חבר הכנסת טלב אלסאנע?

טלב אלסאנע: – – –

יהודה לנקרי: לא שמעתי.

יהודה לנקרי: בבקשה, חבר הכנסת רמון.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סוגיה שהגיע הזמן לטפל בה באמת בצורה הכי עדינה בפינצטה, טעונה, מסובכת, שנקראת ערביי ישראל אזרחי מדינת ישראל, שוב, מדי פעם, ופעם אחר פעם מטפלים בה בסכין קהה ואחר כך מתפלאים שהדברים מגיעים לידי התפוצצות.

חיים רמון: עד כדי כך אירועי אום-אל-פאחם מסמלים זאת, שכל הדרג המעריך העריך שלא יקרה שום דבר.

חיים רמון: באו ואמרו: שום דבר לא יקרה, אל תדאגו.

חיים רמון: ניקח את 500 הדונם האלה וזה לא יביא לשום התפוצצות, זה לא יביא למתיחות, יעברו על זה לסדר-היום.

חיים רמון: הערכת המצב הזאת היתה של כל הגורמים, זאת אומרת, לא היה אפילו גורם אחד שבא ואמר: לא, בנקודת הזמן הזאת, עם הבעיות האלה, יש בזה סיכוי – חבר הכנסת טלב אלסאנע – יש סיכוי, אין ודאות, אבל יש אולי סיכוי, בואו נראה איך מטפלים בזה, איך מונעים את זה, כי ברור שאם היו מצפים לאיזו התפוצצות אזי היו נוקטים צעדי זהירות כלשהם, היו מנסים איזו הידברות, היו מנסים לעשות איזה דבר.

חיים רמון: אבל – לא.

חיים רמון: אומרים, שום דבר לא יקרה, ואז קורה.

חיים רמון: אז שואלים, למה קרה ואיך קרה ואיך טופלו הדברים?

חיים רמון: אני, בדרך כלל, לא מתלהב מוועדות חקירה פרלמנטריות, כי יש בהן היבט פוליטי; היבט פוליטי, הייתי אומר גס, ולא כל כך רוצים להגיע לחקר האמת, בדרך כלל, בוודאי בסוגיה כל כך טעונה, אלא זוהי במה שבה כל אחד מחברי הוועדה ירצה את השקפותיו ותהיה לנו מהדורה מורחבת של האירועים שהיו בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, שהיו כמעט כמו האירועים באום-אל-פאחם, רק הפעם בין חברי כנסת.

חיים רמון: אבל, אני רואה שבנסיבות שנוצרו אין כמעט ברירה.

חיים רמון: לפחות – ניסיון אמיתי לברר את העובדות, לדעת מה קרה באמת, למה התנהגו ככה, איך הגיעו להערכת המצב הזאת, ואולי, וזה מה שמעניין אותי יותר, ופה חבר הכנסת ריבלין בוודאי שותף, כי הוא נמנה, בקרב חברי הליכוד, עם הליכוד הנאור שאומר: כן, צריך לספח את כל הערבים, גם את הפלסטינים ביהודה ושומרון, ולכולם לתת זכויות אזרח שוות לחלוטין.

עבד-אלוהב דראושה: כמו תושבי אום-אל-פאחם.

חיים רמון: אין הרבה כאלה.

עבד-אלוהב דראושה: בדיוק כמו אזרחי – – –

חיים רמון: ואני אומר דווקא – – –

ראובן ריבלין: המפא"יניקים ככה עשו.

חיים רמון: נכון, אני – – –

ראובן ריבלין: המפא"יניקים – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין – – –

עבד-אלוהב דראושה: אתם בשלטון היום.

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין – – –

ראובן ריבלין: – – –

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה להזכיר לך משהו שאתם מנסים להשכיח כל הזמן.

חיים רמון: זה שלמפא"י היו חטאים ביחסה לאוכלוסייה הערבית ב-27 שנות שלטונה האקסקלוסיביות – איש איננו חולק על כך, בוודאי לא אני.

חיים רמון: בתוך מפלגתי נאבקתי, אפילו אז, שנואף מסאלחה יהיה חבר מפלגה.

חיים רמון: אפילו חברי מפלגה, לא קיבלו אותם.

חיים רמון: אבל להזכירך, מ-1977 רוב הזמן אתם בשלטון, רוב הזמן אתם אחראים, רוב הזמן אתם פועלים, ועליכם מוטלת אולי אחריות עוד יותר גדולה.

חיים רמון: אנחנו באים ואומרים: רבותי, אנחנו צריכים להפריד, אנחנו צריכים, כדי שנוכל לתת יחס שווה לאזרחי מדינת ישראל, ואנחנו לא רוצים עוד 2 מיליוני פלסטינים.

חיים רמון: אתם, שרוצים, או טוענים כביכול כי זה שקר, אתם לא רוצים, אבל אתם אומרים כאילו אתם רוצים, ואתה אפילו מרחיק לכת ואומר: את עזה חפצתי.

חיים רמון: אתה עוד מתגעגע לעזה.

חיים רמון: אתה, שרוצה לספח את מיליון פלסטיני עזה, אתה שתפקידך לייצג והשלטון צריכים להיות זהירים, צריכים להוכיח עשרות מונים, ומה קורה?

חיים רמון: היתה ממשלה בין 1992 – – –

ראובן ריבלין: – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת רמון, אני מנצל את זה כדי לומר לך שתסיים.

ראובן ריבלין: – – – באום-אל-פאחם ובכל המקומות בארץ, יהודים וערבים יכולים להתיישב – – –

חיים רמון: תן לי, תן לי, אתה צריך לדבר אחרי.

ראובן ריבלין: – – –

יהודה לנקרי: תן לו, תן לו, הוא מסיים.

חיים רמון: ואנחנו באמת, בניגוד לכם – – –

ראובן ריבלין: – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת ריבלין.

חיים רמון: – – – בניגוד לכם וגם בניגוד למה שהיה בתקופה שאנחנו שלטנו, עד 1977, בין 1992 ל-1996, יגידו פה החברים, כל השינויים הדרמטיים קרו אז.

חיים רמון: השוואה בקצבאות ילדים, העלאה דרמטית – לא מספיק, לא הספקנו הכול, בסיוע לרשויות, הכרה בכפרים לא-מוכרים בפעם הראשונה, ואני לא רוצה לפרט עוד.

חיים רמון: וכשאתם הגעתם לשלטון כל זה נסוג לאחור, כל זה התבטל, כל המהלך הזה התבטל, כל המהלך שהוא חיוני, דווקא אם אנחנו רוצים להגיע לשלום, כפי שאנחנו חושבים.

חיים רמון: ולכן אני חושב, שבנסיבות הללו אין ברירה, לא בגלל אירועי אום-אל-פאחם, אם כי העובדות חשובות, אלא זאת יכולה לשמש הזדמנות אמיתית ונייר לקמוס של הבית הזה, לבדוק מה היחסים בין ערביי ישראל לבין מדינת ישראל, איך חי המיעוט הערבי בישראל, האם אנחנו באמת רוצים שיהיה פה שוויון זכויות מלא, ללא הבדל, או שאנחנו רק מדברים על כך ולא מתכוונים.

חיים רמון: אני מבין שוועדה כזאת, שיהיו בה חברים מכל גוני הקשת, סוף סוף נדע מה הבית הזה חושב, או יותר מזה – מה הוא ממליץ לעשות באחת הסוגיות שיקבעו את עתידנו כאן.

חיים רמון: תודה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת חיים רמון.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת סאלח סלים.

חיים רמון: – – – להפריע.

ראובן ריבלין: אתה יכול להפריע כמה שאתה רוצה.

נואף מסאלחה: – – – אדוני היושב-ראש, ראובן ריבלין, אתמול ראיתי אותו קרוע בין גשר – – –

ראובן ריבלין: אני רוצה למצוא גשר לכל מי שעוזב אותנו.

חיים רמון: מצאת.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעיקר חברי הכנסת הערבים, אני רוצה לומר לכם, שכשאנחנו הגענו לשלטון בשנת 1977, מוריו ורבותיו של חיים רמון, חבר הכנסת והשר לשעבר, וודאי ששר לעתיד, כי הרי הוא צעיר ויוכל לחכות 20 שנה עד אשר הם ישובו לשלטון, לא השאירו לנו אפילו מטר אחד לקחת מהערבים.

ראובן ריבלין: הכול הפקעתם לפני כן.

ראובן ריבלין: הכול הפקעתם לפני כן, ואתם לא יכולים לבוא אלינו אפילו בטענה אחת.

ראובן ריבלין: ואם אתה רוצה להתווכח אתי – אני אקח את הנמצאים, את כל חברי הכנסת הערבים כאן ואת כל היישוב הערבי – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ראובן ריבלין: דראושה, שלא יאמרו שאתה משתף פעולה – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ראובן ריבלין: שלא יאמרו שאתה משתף פעולה עם חיים רמון.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

ראובן ריבלין: אני בן הארץ הזאת ואני בן תנועת מנחם בגין, שהיינו נגד הממשל הצבאי, ולא רק אמרנו אלא כאשר באנו לשלטון – גם עשינו.

ראובן ריבלין: עכשיו, אני מוכרח לומר לכם, שאין שום כוונה מצד מציעי ההצעות לדון בהפקעות ולא בהרגשות הקיפוח, אלא הם מנסים למצוא איזו ועדת חקירה של פוליטיקאים, שבה אתם מבקשים להושיב את המדינה ואת הלגיטימיות שלה על ספסל הנאשמים, ולנצל את חסותה של אותה ועדת חקירה שאתם מבקשים להקים, כדי להכשיל את כל היוזמה של הרעיון הציוני בארץ-ישראל ובמדינת ישראל.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אפשר לשאול אותו שאלה?

יהודה לנקרי: בבקשה, שאל.

ראובן ריבלין: בוודאי, בבקשה.

יהודה לנקרי: שאל.

יהודה לנקרי: אני שם את זה על חשבון זמני, לא על חשבון זמנך.

נואף מסאלחה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת ריבלין ידידי, למה לא תמכת בוועדת חקירה בראשות שופט?

נואף מסאלחה: לא, בכנות אני אומר, שופט שהוא מקובל על הערבים ועל היהודים.

נואף מסאלחה: לא פוליטיקאי.

נואף מסאלחה: אנחנו חברי כנסת – – –

ראובן ריבלין: ידידי הטוב, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת וסגן השר לשעבר, נואף היקר, אני מוכרח לומר לך, שאם היינו מדברים פה עכשיו על ועדת חקירה בראשות שופט, הייתי נותן לך דוגמה מכמה ועדות חקירה.

ראובן ריבלין: למשל, באמת, ועדת החקירה לפעולות שוטרים ולמעשי שוטרים, הפועלת במסגרת בלתי תלויה במשטרה עצמה, ושמה הולך לפניה.

ראובן ריבלין: למשל, שאלת ההפקעות יכולה להתברר כל יום, כאשר החוקיות שלה יכולה להיות מובאת בפני בית-המשפט הגבוה לצדק.

נואף מסאלחה: במסגרת תקנות ההגנה לשעת-חירום?

ראובן ריבלין: שמע, שמע, גם תקנות ההגנה לשעת-חירום הן במסגרת החוק.

ראובן ריבלין: אני בא ואומר, אם באמת יש רצון לדון בנושאים האמיתיים, אני בהחלט פתוח לעניין זה וחושב שצריך – לא לדון; נושא הקיפוח הוא נושא מובנה בחברה שלנו, והגיע הזמן לטפל בו טיפול שורש.

ראובן ריבלין: יש ממשלות רבות שמדברות.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שבשנה האחרונה, גם כאשר חיים רמון היה שר הפנים, הוא טיפל באותם יישובים שהם לא יישובי קבע, והפך חלק מהם ליישובי קבע.

ראובן ריבלין: לא מספיק, כי הרבה בעיות הוא השאיר לנו.

ראובן ריבלין: יש בעיות עם הבדואים בדרום ועם כיתות לימוד חסרות.

ראובן ריבלין: משתדלים לעשות.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת טלב אלסאנע נמצא כאן, הוא יודע שאישרו 115 כיתות, אך לצערנו הרב יכלו לבנות השנה רק 76 כיתות.

ראובן ריבלין: עוד 35 כיתות לא נבנו בגלל המועצות המקומיות, שמנהלות את העניינים גם של הערבים עצמם.

ראובן ריבלין: יש כאן בעיות רציניות ביותר, שהן built in.

ראובן ריבלין: לבוא ולומר היום שאנחנו רוצים להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, לשם מה?

ראובן ריבלין: מה זו ועדת חקירה – יש לה אמצעים?

ראובן ריבלין: יש לה יכולת להגיע לחקר האמת?

ראובן ריבלין: הרי כל אחד מאתנו יש לו דעה, יש לו השקפה ויש לו חובה מוסרית כלפי הבוחרים שלו, או אותה חובה פוליטית כלפי הבוחרים שלו, וזה הרבה יותר חמור.

ראובן ריבלין: אנחנו אפילו מנועים מלהחליט או מלקבוע את עמדתנו בהתאם לכללי הצדק והיושר ובהתאם לכללי המשחק המקובל.

ראובן ריבלין: פוליטיקאי יאמר לבוחר שלו את מה שהוא צריך לומר.

ראובן ריבלין: אל תבלבל לי את המוח עם העובדות, כך יאמר הפוליטיקאי, אני כבר החלטתי.

ראובן ריבלין: אני יורה, אחר כך אני מסמן את המטרה.

ראובן ריבלין: אז ועדת חקירה פרלמנטרית תקבע, תדון ותיתן פתרונות בנושאים אלה?

ראובן ריבלין: על כך היו אומרים – בלבולי מוח, ואני לא רוצה לומר בלבולים אחרים.

ראובן ריבלין: יש לי עוד כמה דברים לומר, אך מטעם כבודו של סגן יושב-ראש הכנסת, נואף מסאלחה, ידידי הטוב, לא אומר אותם.

ראובן ריבלין: שנינו יודעים שוועדת חקירה פרלמנטרית היא "כלאם פאדי" – היא ועדה פוליטית שאין לה שום ערך.

ראובן ריבלין: לדון בשאלות כל כך רציניות בוועדת חקירה פרלמנטרית – אסור לכם לתת יד למשחק המטופש הזה.

יהודה לנקרי: תודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת סאלח סלים, ואחריו – חבר הכנסת דוד צוקר.

יהודה לנקרי: סייד נאאיב ראיס אל-כנסת, תפאדל.

סאלח סלים: שוכראן, שוכראן.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, לפני שבעה חודשים באה המשטרה והרסה בתים בשפרעם, בשכונה שנקראת אום-סאחלי.

סאלח סלים: באותו יום שהרסה את הבתים, התושבים התנגדו, כי הם גרים בבתים האלה 25 ו-30 שנה.

סאלח סלים: הסביבה התלקחה, המשטרה הביאה כוחות של מאות שוטרים, והיתה התקפה על התושבים של שפרעם והאזור, שנמשכה עד 03:00, בשפרעם ובאום-סאחלי.

סאלח סלים: הייתי נוכח שם, ובמשך ארבע שעות לא יכולנו אני וחברי כנסת אחרים לזוז מהמקום, בגלל ההתקפה הברוטלית של כוחות המשטרה.

סאלח סלים: בסופו של דבר היו הרבה פצועים מקרב התושבים, והמשטרה עצמה נכנסה ל"ברוך", שלא ידעה איך לצאת ממנו.

סאלח סלים: ואז חשבנו, שהנה, השלטונות לומדים לקח, שהערבי לא מתכופף, שהערבי לא נשבר.

סאלח סלים: היתה עמידה מכובדת מאוד לאזרחים, לתושבים של שפרעם והאזור, וחשבנו שהשלטונות ילמדו לקח ממה שקרה שם.

סאלח סלים: אבל, לצערנו שום דבר לא למדו.

סאלח סלים: חמישה חודשים לאחר מכן היה הסיפור של אום-אל-פאחם וואדי-עארה.

סאלח סלים: נכחתי גם שם: כוחות משטרה, משמר הגבול ויס"מ במאות.

סאלח סלים: התנהל קרב כמו במלחמה.

סאלח סלים: מעולם לא ראיתי דבר כזה בטלוויזיה, בג'באליה או בשועפאט או במקום אחר.

סאלח סלים: האזרחים בנו אוהל מחאה.

סאלח סלים: ישבו שם יום-יומיים, שבוע-שבועיים.

סאלח סלים: מה השלטונות הדמוקרטיים עשו?

סאלח סלים: יום אחד מביאים מכוניות, שוטרים, יס"מ, משמר הגבול.

סאלח סלים: השוטרים יורדים מהמכוניות ובום-בום-בום-בום על האנשים.

סאלח סלים: את זה אי-אפשר לכתוב, אה?

סאלח סלים: כדורי גומי ועשן.

סאלח סלים: אני שואל, הרי אצלנו בירושלים, מול משרד ראש הממשלה, על-יד הכנסת, הקימו מחוסרי דיור אוהלים.

סאלח סלים: אנחנו מזדהים אתם, אך הם יושבים כבר שנתיים פה.

נסים דהן: פינו אותם.

סאלח סלים: כמה זמן הם ישבו?

סאלח סלים: האם מישהו חשב לירות עליהם?

סאלח סלים: הנקודה שאני רוצה להתמקד בה היא, מדוע כשקוראים לו אחמד, מוחמד, בטיח או אני לא יודע מה, חושבים על הכוח, איך לשבור, על מקלות, על ירי, על כדורי גומי ועשן?

סאלח סלים: עד מתי תישאר התפיסה הזו קיימת?

סאלח סלים: זו הבעיה העיקרית.

סאלח סלים: עד מתי?

סאלח סלים: הרי אפשר היה לבוא לאנשים, לשבת אתם באוהל, לשוחח אתם ולהגיע אתם להסכם, והם היו מפרקים את האוהל.

סאלח סלים: עד מתי תימשך הדעה הגזענית הזאת, שמסתכלת על הערבים מלמעלה כעל אזרחים סוג ז', ואפילו לא כאלה.

סאלח סלים: בשום מדינה בעולם לא קיים דבר כזה, חוץ מאשר במדינה הדמוקרטית הזאת, כיוון שהם ערבים.

סאלח סלים: עד מתי?

סאלח סלים: הרי אפשר לקחת קבלן שיביא מכאן כמה אלפי קולות וקבלן שיביא משם כמה אלפי קולות, אבל אי-אפשר לקנות את הציבור הערבי בשיטה הזאת.

סאלח סלים: הבעיה היא אצל השלטונות, שצריכים לשנות משהו עמוק בתוך תוכם.

סאלח סלים: לא יכול להיות שהיחס הזה יימשך, זה בלתי אפשרי.

יהודה לנקרי: אנחנו צריכים לסיים, אדוני סגן השר.

סאלח סלים: אני מסיים ומודיע פה, מידע מהשטח, כי כל התנגשות בכוח, אפילו יהיו אלפי שוטרים, לא תשבור את האוכלוסייה הערבית.

סאלח סלים: יעלה כמה שיעלה, יעלה מה שיעלה – אתם צריכים לשנות את השיטה הזאת.

סאלח סלים: אתם צריכים לבוא עם כבוד, לשוחח ולהגיע להסכמה.

סאלח סלים: כך בלתי אפשרי להמשיך, לא עם המקל, לא עם כדורי הגומי ולא עם פצצות העשן.

סאלח סלים: אלה לא ישנו דבר.

סאלח סלים: חשוב מאוד שתבינו את זה ותשנו את עמדתכם, את המחשבה הזאת, אחרת לא ישתפר שום דבר.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת סאלח סלים.

יהודה לנקרי: תיקון קטן בסדר הדוברים: קודם ידבר חבר הכנסת חיים אורון, אחריו – חבר הכנסת דדי צוקר, אחרי כן – חברת הכנסת ענת מאור ואחריה – חבר הכנסת הרב נסים דהן.

טלב אלסאנע: לא אני?

יהודה לנקרי: אני לא רואה את שמך בנבחרת הנוכחית.

יהודה לנקרי: קצת יותר מאוחר אתה כן מופיע.

טלב אלסאנע: צריך להשיג את הזכויות רק בהפגנות?

יהודה לנקרי: אחרי חבר הכנסת הדגול, יושב-ראש הכנסת לשעבר, סגן יושב-ראש הכנסת שבח וייס, שעוד לא קראתי בשמו, אקרא בשמך.

טלב אלסאנע: זה מקום טוב.

יהודה לנקרי: אתה בשכנות טובה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ביקרתי באוהל המחאה שבועיים לפני המאורעות.

חיים אורון: כשהגעתי לשם אמרו לי החברים – כך זה יצא – שהייתי חבר הכנסת היהודי הראשון שהגיע לאוהל.

חיים אורון: אני מכיר את האזור הזה הרבה מאוד שנים.

חיים אורון: ישבנו ודיברנו וקיבלתי את המפות – אני לא רוצה לתאר את כל השיחה – ואני רוצה לומר פה באופן הכי גלוי: ידעתי שהעניין מסובך.

חיים אורון: התחלתי לדבר עם מי שדיברתי.

חיים אורון: לא העליתי על דעתי שמהמתיחות שהיתה ומהמחלוקת שהיתה עלולים להתפתח תופעה ועימות כפי שהתפתח.

חיים אורון: חבר הכנסת שריד הזכיר בדבריו את ההערכות שהיו, ואמר לי את זה שר המשטרה, שבעצם יורידו את האוהל ולא יקרה שום דבר.

חיים אורון: אמרתי: אני לא יודע אילו הערכות.

חיים אורון: היית שואל אותי, הייתי אומר לך: תורידו את האוהל – יהיו מהומות.

חיים אורון: אני לא יודע מי המעריכים שלכם, אני לא יודע מה הם שואלים.

חיים אורון: למה יהיו מהומות?

חיים אורון: כי אני, כבר לפני שש שנים טיפלתי במשפחה, חבר הכנסת גדעון עזרא, שבתוך הבית שלה היו חמישה קליעים של כדורים מהאימונים.

חיים אורון: אמרתי: איך יכול להיות שיש שטח אש שמשיק כל הזמן למושריפה, לבתי התושבים?

חיים אורון: מה עושים?

חיים אורון: מקרבים את זה עוד, יוצרים עימות על קרקע שעליה יש מטעי זית, ובצד יש גידולים שונים.

חיים אורון: איך זה יעבוד?

חיים אורון: גם אני חי על-יד שטחי אש כבר כמעט 40 שנה, לרבות שטחי אש של חיל האוויר.

חיים אורון: ברגע שיש אימונים מזיזים את האנשים הצדה.

חיים אורון: יש כללים שונים איך פועלים בתחום הזה.

חיים אורון: למה זה היה צריך להסתבך כך?

חיים אורון: זה הסתבך כך – וזאת בעצם השאלה המרכזית של ועדת החקירה – כי יש נורמות שונות כאשר מטפלים בחקלאי ערבי וכאשר מטפלים בחקלאי יהודי.

חיים אורון: אני אגיד פה יותר מזה: זה שטח מרעה של דליה ועין-השופט וגלעד.

חיים אורון: אבל זה מאוד פשוט.

חיים אורון: סיפר לי מרכז הבקר של אחד הקיבוצים.

חיים אורון: הוא אומר: אני בא לאוהל של המ"פ ואני אומר לו – שמע, היום אתם יורים או לא יורים?

חיים אורון: וזה מסתדר.

חיים אורון: אתם רואים לנגד עיניכם את תושב מושריפה או תושב אחר ניגש לאוהל של המ"פ ואומר לו: תגיד, מה העניינים?

חיים אורון: זה לא עובד כך.

חיים אורון: זה לא יכול לעבוד כך.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא יכול להתקרב.

חיים אורון: זה לא יכול לעבוד כך.

חיים אורון: זה התחיל מהמצב השונה בתוך שטח האש; המשיך ב"חוכמה" הזאת של החלפת שטחים – אין לי הרבה זמן, אני לא רוצה לפרט את הכול – המשיך באטימות.

חיים אורון: ואני יודע, אני אומר באחריות מלאה, היו אנשים מתוך האזור שהזהירו – אני מתכוון ליהודים – הזהירו את אנשי מערכת הביטחון: אל תעשו את זה כך, תדברו.

חיים אורון: אחר כך, עוד הפעם.

חיים אורון: פתאום שר המשטרה מבקר ביום חמישי, וביום ראשון מפנים את האוהל.

חיים אורון: מפנים את האוהל, מייד מתחילות מהומות.

חיים אורון: למה זה הידרדר כך בתוך אום-אל-פאחם?

חיים אורון: למה זה הידרדר כך בבית-הספר?

חיים אורון: אני אומר, שהדבר המרכזי של ועדת חקירה שבה מדובר, חבר הכנסת ריבלין, הוא לבדוק כמה עובדות.

חיים אורון: למשל, יש עובדה שמטרידה אותי מאוד – – –

יהודה לנקרי: אבל תבדוק בקצרה, כי אתה מתקרב לסיום.

ראובן ריבלין: ועדת חקירה של פוליטיקאים תבדוק משהו?

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, ועדת החקירה הזאת הוקמה משום ששורה ארוכה של פניות שלנו ושל חברים נוספים, למשל, לבחון עד הסוף – יש עדות אצלי, כמו אצל חברים נוספים, של רופא מבית-החולים בחדרה שאומר, שהיתה פה אש חיה.

חיים אורון: אומרים, לא נכון.

חיים אורון: זו לא שאלה פשוטה.

חיים אורון: זה לא עניין שאני אגיד כך ואתה תגיד אחרת.

ראובן ריבלין: ועדת חקירה של פוליטיקאים תקבע מה היה?

חיים אורון: חבר הכנסת ריבלין, מה קרה שם?

חיים אורון: למה נכנסו לבית-ספר?

חיים אורון: למה כשמנהל בית-ספר מעיד שהוא אמר "תנו לי לטפל בתלמידים" – – –

ראובן ריבלין: אבל אנחנו נוכל לבוא ולקבוע?

יהודה לנקרי: השאלות ברורות.

יהודה לנקרי: אני מבקש לסיים.

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, הכלי הזה של ועדת חקירה הופעל בשורה של נושאים.

חיים אורון: זו לא הראשונה.

חיים אורון: אני לא רוצה לומר שהיא האחרונה.

חיים אורון: תכליתה, כפי שאמרתי קודם, לבדוק כמה עובדות, ובעיקר לבחון אם הנורמות שעל-פיהן פעלו הגורמים השונים הן אותן נורמות שאותם גורמים מפעילים כאשר נזקקים לטפל בנושאים דומים בסקטור היהודי.

חיים אורון: תודה רבה.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת חיים אורון.

יהודה לנקרי: לפני שאני מזמין את חבר הכנסת דוד צוקר, אבקש לקרוא מכתב של מזכיר הממשלה, דני נוה, ליושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת דן תיכון.

יהודה לנקרי: למען הסר ספק, בא אני לקרוא בפני הכנסת מכתבו של מזכיר הממשלה ליושב-ראש, מ-8 בנובמבר, כדלקמן: "אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להודיעך, כי הממשלה החליטה, על-פי סעיף 133 לתקנון הכנסת, לחזור בה מהחזרת הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1998.

יהודה לנקרי: בכבוד רב, דני נוה, מזכיר הממשלה".

עבד-אלוהב דראושה: למה?

יהודה לנקרי: אין לי שום פרשנות.

יהודה לנקרי: נתבקשתי לקרוא ולא יותר.

יהודה לנקרי: אבקש מחבר הכנסת דוד צוקר לשאת את דבריו.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת נסים דהן.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת, שבאחת מקריאות הביניים של חבר הכנסת ריבלין היתה אמת.

דוד צוקר: יש דברים שלא צריך לחקור.

דוד צוקר: זה נכון מאוד.

דוד צוקר: העובדה שהחברה הישראלית לא באמת הפנימה את הערבי כאזרח שווה זכויות אינה טעונה שום ועדת חקירה.

דוד צוקר: אירועי אום-אל-פאחם היו גילוי נוסף בשרשרת ארוכה של גילויים שמוכיחים שאנחנו מתקשים בקבלת האזרח הערבי אל תוכנו.

דוד צוקר: זה לא שיש איזו החלטת ממשלה זדונית, איזו החלטה נסתרת שאומרת שצריך לקפח.

דוד צוקר: אין החלטה כזאת.

דוד צוקר: הקיפוח האמיתי הוא לא ברמה השלטונית, הוא לא ברמה המוסדית אלא הוא אצל אנשים, הוא בתודעה של אנשים, שכאשר הם הופכים לקברניט, כאשר הם הופכים למישהו שמחליט, הם באים לידי ביטוי.

יהודה לנקרי: אני מבקש מחברי הכנסת וקנין, זוילי וריבלין.

דוד צוקר: אז אכן, חבר הכנסת ריבלין, את זה לא צריך לחקור, אני גם לא רוצה לחקור.

דוד צוקר: איך אתם מסבירים את העובדה, שהפקעה לא גדולה בשטח מקבלת ממדים כאלה, דרמטיים כל כך?

דוד צוקר: אלא אם כן אנחנו מבינים, ואז לא נשתומם, שגם הערבים, אזרחי ישראל תושבי המשולש, גם הם ראו את זה כביטוי נוסף ליחס מפלה, ליחס לא שוויוני, ליחס מקפח שלהם לעומת האזרח היהודי.

דוד צוקר: גם אצלם זה נפל על תודעה של קיפוח של קבוצה שיודעת שהממסד לא נוהג בה בשוויוניות, שהממסד לא יכול לקבל אותה.

דוד צוקר: איך אתם רוצים שיגיב אזרח ערבי ישראלי כאשר הוא יודע שמפקד המחוז הצפוני, אליק רון, מנהל את הפעולה הזאת?

דוד צוקר: כבר יש לו ניסיון עם אליק רון.

דוד צוקר: את ההתבטאויות הללו – – –

גדעון עזרא: של נעליך לפני אליק רון.

גדעון עזרא: אתה לא עשית שום דבר.

גדעון עזרא: תיזהר כשאתה מדבר עליו.

דוד צוקר: אני לא אזהר משום דבר, גם לא ממך.

גדעון עזרא: אתה, בטח לא תיזהר.

גדעון עזרא: הוא לא יכול לענות לך, אז תדבר.

דוד צוקר: אדוני החוקר, תן לי לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים מה הוא עשה בשטח.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, חבר הכנסת צוקר רוצה לדבר.

דוד צוקר: אני אומר לכם, שהצהרות מהסוג הזה של ממ"ז צפון, אין להן מקום.

דוד צוקר: ברור שאזרח ערבי, שיודע שאותו אדם מנהל את הפעולה הזאת, בצדק, מגיב בחששות.

גדעון עזרא: אתה תנהל תחנת סמים בהרצלייה.

דוד צוקר: אפשר לבקש ממך לשבת בשקט?

יהודה לנקרי: חבר הכנסת גדעון עזרא, זה לא לעניין.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת גדעון עזרא, אני מבקש.

דוד צוקר: אי-אפשר להסביר את התגובה שלהם, אלא בידיעה שבאמת כל היחס כלפיהם, כפי שציינו הדוברים שקדמו לי, היה יחס שרק ממחיש להם פעם נוספת, שהם לא לגמרי רצויים כאן.

דוד צוקר: לזה, חבר הכנסת ריבלין, באמת לא צריך ועדת חקירה.

דוד צוקר: אתה צודק מאה אחוז.

דוד צוקר: בוועדת חקירה צריך לקבוע, אם היה ירי בתחמושת כזאת או בתחמושת אחרת, ואיך החלה הפעולה, ואם היתה אזהרה או לא, אם נכנסו לתיכון או לא נכנסו לתיכון.

ראובן ריבלין: ועדת חקירה פרלמנטרית תקבע דבר כזה?

דוד צוקר: יש מקום לוועדת חקירה פרלמנטרית, כלומר ועדת חקירה פוליטית שתקבע את העובדות היסודיות הללו, שתעסוק בהן, ואפילו חבר כנסת מהליכוד יוכל להבין, אם רופא יעיד בפניו שהיה מדובר בתחמושת חיה – אפילו הוא יוכל להבין את זה, עד כמה שקשה להבין.

דוד צוקר: לכן, אני באמת חושב שצריך לראות את אירועי אום-אל-פאחם באמת על רקע הרבה יותר רחב, לא רק על הרקע הנקודתי שלהם, ואני מניח שוועדת החקירה הזאת תמצא שהמשטרה נהגה בקבוצה הזאת של אזרחי ישראל באופן שונה מכפי שהיא היתה נוהגת אילו היה מדובר בהפגנה שחבר הכנסת שבח וייס היה מארגן, או בהפקעת אדמה שחבר הכנסת נסים זוילי היה מארגן, או חבר הכנסת ריבלין.

דוד צוקר: לעניין הזה, כפי שאמרתי, יצטרכו ועדת חקירה.

דוד צוקר: לעובדה שזה נופל על קרקע של קיפוח, של יחס בלתי שוויוני ומפלה של ערביי ישראל – לזה באמת לא צריך שום ועדת חקירה, אפילו אם חבר הכנסת גדעון עזרא יאמר את כל מה שיאמר וכפול מזה.

יהודה לנקרי: תודה לך, חבר הכנסת צוקר.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת הרב נסים דהן, ואחריו – חבר הכנסת שבח וייס.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קצת מתלבט מהי הדרך הנכונה לברר את מה שקרה שם באום-אל-פאחם.

נסים דהן: דבר אחד ברור לי, שצריך שתהיה חקירה ממצה של כל האירועים שם, החל בתהליך שגרם להתמרמרות התושבים, המשך בהתנהגות המשטרה לפיזור ההפגנה, אם היתה בכלל, וכלה בהתנהגות השלטונות והיחס לתושבים באום-אל-פאחם.

נסים דהן: אני מתלבט, איזו חקירה זו תהיה.

נסים דהן: האם זו תהיה ועדה פרלמנטרית כמו שמבקשים כאן הדוברים?

נסים דהן: לדעתי, יכול להיות שתהיה ועדה, ייכתבו חוברות, ספרים – מזה לא יצא כלום.

נסים דהן: לימדו אותנו, לפחות כפרלמנטרים, שאם רוצים להסיק מסקנות מחייבות, צריך ועדת חקירה ממלכתית, וועדת חקירה ממלכתית רק הממשלה יכולה להקים.

נסים דהן: יכול להיות שזה מה שצריך לעשות.

נסים דהן: ועדת חקירה פרלמנטרית, לדעתי, עם כל ההזדהות שלי עם תושבי אום-אל-פאחם, לא תיתן את הפתרון המתאים.

נסים דהן: יתייחסו לזה גם בציבור, יתייחסו לזה גם בבית הזה, כוועדה של פוליטיקאים, שהימין יגיד לא, והשמאל יגיד כן, והאמצע יגיד כן ולא – וכך זה ייגמר.

נסים דהן: המאורעות עלולים לחזור עוד הפעם במקום אחר, אפילו ביתר שאת, אלא אם תקום ועדת חקירה ממלכתית, שיש לה שיניים להסיק מסקנות.

נסים דהן: לא היתה ועדת חקירה ממלכתית שהמסקנות שלה לא יושמו על-ידי הממשלה – לא היתה.

נסים דהן: ועדה פרלמנטרית יכולה להסיק מסקנות, וזה יישאר על הנייר.

נסים דהן: יש פה הרבה שאלות.

נסים דהן: חבר הכנסת גדעון עזרא, עם כל הכבוד, יש כאן שאלות רציניות.

נסים דהן: השאלה המרכזית שעולה כאן, איך ייתכן ששטח אש נמצא במשך שנים רבות קרוב לבתי תושבים, תושבי מדינת ישראל, ולא נוקטים את כל אמצעי הזהירות?

נסים דהן: איך ייתכן – ואני מאמין לעדות של חבר הכנסת אורון – חמישה קליעים בתוך בית אחד?

עבד-אלוהב דראושה: עשרה מטרים מהמחנה – – –

נסים דהן: אם זה היה קורה בספסופה או בדוב"ב או באביבים או בשפר או במירון, שהם סמוכים לשטח אש, היו סוגרים את שטח האש למחרת.

נסים דהן: אני גרתי בדוב"ב ובאביבים, והיה לי סבא, זיכרונו לברכה, שגר במושב שפר, ושטח אש היה מסביב, והיו מתריעים מתי יש אימונים, מתי אין אימונים, מתי הכביש סגור, מתי הכביש פתוח, וכולם ידעו מה קורה בשטח האש.

נסים דהן: ידענו.

נסים דהן: היו התרעות לפני, ופתיחת השטח אחרי.

נסים דהן: וצריך גם שיחקרו, האם שטח האש הזה היה נחוץ לכל אורך התקופה, או שזה חלק מתרגילים של הפקעות תחת מסווה של שטח אש?

נסים דהן: וצריך שיחקרו, האם החלופה שהציעו, אחרי שכבר נמאס לאנשים לדבר ובאו עם חלופה, זו החלופה היחידה שהיתה, או שהיו חלופות אחרות הרבה יותר הגיוניות, ולא רצו לשמוע?

נסים דהן: האם התנהגות המשטרה היתה בכוח סביר, או שזה היה ניצול של מאורע מסוים כדי להראות להם מי האדון כאן?

נסים דהן: נסיק את המסקנה.

נסים דהן: אני מציע לחברי, לאלה שהציעו את ההצעה: תרדו מזה.

נסים דהן: אל תבקשו ועדת חקירה פרלמנטרית, אין בזה כלום.

נסים דהן: תהיה עוד חוברת אחת ב"דברי הכנסת".

נסים דהן: ועדת חקירה ממלכתית – אם אתם רוצים, אם אנחנו רוצים יותר נכון, שהמסקנות אומנם ייושמו ויהיה לזה שיניים.

נסים דהן: בוועדת חקירה פרלמנטרית אני אתמוך אם לא תהיה ברירה, לפחות זה הרע במיעוטו, זה המינימום שאפשר, אבל זה לא ייתן לנו כלום.

נסים דהן: אנחנו רוצים שמאורעות כאלה לא יחזרו, לא רק באום-אל-פאחם, גם במאה-שערים וגם בכביש בר-אילן, כי הסימפטום הוא אותו סימפטום, וההתנהגות אותה התנהגות.

יהודה לנקרי: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת נסים דהן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת שבח וייס, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שבח וייס: חברי היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת נסים דהן, אני מצטרף לכל חלקי נאומו של חברי חבר הכנסת נסים דהן.

שבח וייס: אני מוכרח לומר, שגם לי יש דרך קבע פקפוק לגבי הנפקות והעוצמה של ועדות חקירה פרלמנטריות, אבל זה מה שנשאר בנסיבות האלה.

שבח וייס: אני הייתי מאוד מצפה שהבית כולו במקרה הזה, משום שכך התפתחו הדברים, יצטרף להצבעה וישתף פעולה בוועדת החקירה הפרלמטרית, שלא תהיה חלוקה בין ימין לשמאל.

שבח וייס: חברים, אני רוצה להעיר הערה לגבי הנושא הזה מזווית נוספת.

שבח וייס: אתמול חל ה-29 בנובמבר, 51 שנה להחלטת האומות המאוחדות, אותה החלטה מפורסמת, שימו לב לשמה, תזכורת, "חלוקת ארץ-ישראל אגב איחוד כלכלי".

שבח וייס: החלטה שהציבור הערבי והמנהיגות שלו לא קיבלו, אבל בדיעבד, בחלוף 51 שנים, צריך להשקיף על ההחלטה הזאת פעם נוספת.

שבח וייס: אנחנו, אחרי היסטוריה של יובל, בעצם מתקרבים באיזה מעגל היסטורי מרתק למימוש ההחלטה הזאת.

שבח וייס: דומה.

שבח וייס: לא לגבי ירושלים, לא באופן מדויק לגבי השטחים, אבל בעצם לקיומן של שתי מדינות זו לצד זו.

שבח וייס: בקטע הזה מתקרבים לזה, אחרי הרבה שכול, דם ואש ויזע ועצב ומוות.

שבח וייס: נהרגו עשרות אלפי יהודים, עשרות אלפי ערבים, ילדים התייתמו, קמו לנו עשרות אלפי אלמנות, סבים וסבות שכלו נכדים, טרגדיה משותפת שבתעתועי הזמן הופכת לסיכוי משותף.

שבח וייס: זאת הזדמנות מאוחרת, מאוחרת מדי, אבל היא עדיין הזדמנות, להשתית את כל מערכות היחסים במדינת ישראל בין יהודים לבין מי שאינם יהודים על אותו בסיס שאנחנו כעם יהודי, בכל מקום בעולם ובכל פרקי ההיסטוריה שלנו, חתרנו אליו וסבלנו מאי-קיומו.

שבח וייס: אם יש דבר שמציק לי דרך קבע, זו העובדה שכאשר הפכנו לאדוני הארץ ולשליטיה, לא העמסנו על הכתפיים שלנו גם אותו ילקוט רחמים וכבוד כלפי בני אדם אחרים.

שבח וייס: מהר מדי התפרקנו ממערכות הערכים שלנו.

יצחק כהן: לא, לא.

שבח וייס: מהר מדי – – –

יצחק כהן: לא כל – – –

שבח וייס: – – – מהר מדי הפכנו מדינה לכל דבר.

יצחק כהן: יש חלק מהעם ששמר על ערכים יהודיים.

שבח וייס: נכון.

שבח וייס: אני מדבר כרגע על הרחמים האנושיים, על ערכים אנושיים, על יחס לגר.

שבח וייס: אתה מדבר על דת – היחס לגר.

שבח וייס: לכן כאשר יהודי דתי למשל מתייחס בגסות לגר, יש יותר כאב – ואהבת לגר.

שבח וייס: זה הדבר שמציק לי.

שבח וייס: אני עומד לא אחת במבוכה קשה מאוד כאשר אני מופיע בשם הכנסת על בימות שונות באירופה ובמקומות אחרים ונואם נגד אנטישמיות, נגד שנאת זרים, נגד פחד זרים, נגד מה שאנחנו מכנים קסנופוביה, נגד גזענות, נגד לאומנות, ואצלי בבית התופעות האלה משתוללות.

שבח וייס: אני פונה פה דווקא ליהודים.

יצחק כהן: החלק החילוני – – –

שבח וייס: בעבר לא רצינו להיות ככל הגויים.

שבח וייס: אני אומר לכם, היום, מול 25–20 מדינות קידמה שקיימות בעולם, אני כבר רוצה להיות כמו הגויים.

יצחק כהן: – – –

שבח וייס: בקטע הזה.

שבח וייס: זה לא עומד בסתירה לדת ישראל, חבר הכנסת יצחק כהן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת וייס, השיעור מאלף, אבל אנחנו חייבים לסיים.

שבח וייס: אני כבר מסיים.

שבח וייס: אני אצביע בעד הקמת ועדת חקירה, כי אחרי הכול, אנחנו צריכים בעוצמה ובקצב ומהר, אחת ולתמיד, ליישר את הקו, את קו השוויון, לתת לאזרחי ישראל הערבים תחושה של שותפות מלאה במדינה הזאת, שוויון מלא, ולהוריד כל ספק אם זה אכן המצב.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אני חותר לא רק לשלטון החוק – את החוק עושים בני האדם – גם לשלטון התבונה.

שבח וייס: מה שהיה שם היה רע, היה מפלה, היה קטלני מדי, והיה מטופש, נוסף על הכול.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת שבח וייס.

יהודה לנקרי: אבקש קצת שקט שם בסביבה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת נואף מסאלחה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לדעתי הבעיה איננה בזה שנותנים עוד קצת תקציבים כאן, עוד כמה כיתות לימוד שם, עוד פירורי תקציב.

טלב אלסאנע: הבעיה קשורה יותר במהות מערכת היחסים בין ממשלות ישראל לבין האוכלוסייה הערבית.

טלב אלסאנע: הבעיה הופכת להיות חלק ממבנה היחס של המדינה לאזרחים הערבים, ולדעתי בכל פעם שיש מבחן אמיתי לממשלות ישראל, לנו מתברר בצורה חד-משמעית, שהממשל הצבאי לא הסתיים.

טלב אלסאנע: הממשל הצבאי אולי שינה צורה, אותם אנשים שהיו אחראים לסקטור הערבי ולבשו מדים, היום מתנהגים באותה מנטליות, אם כי הסירו או החליפו את המדים בחליפות.

טלב אלסאנע: אבל הגישה, העוינות, התפיסה של האנטי, שהערבים הם זרים וצריך להראות להם, תמיד שולטת.

טלב אלסאנע: ראינו את זה בשפרעם, כשבאו יומיים לפני חג הקורבן כדי להרוס בתים, ולאחר מכן נכנסו בכוח ובאלה, כי בעצם זו דרך המחשבה.

טלב אלסאנע: חושבים שהערבים מבינים רק את שפת הכוח, ולכן מתמודדים עם בעיות הקשורות לציבור הערבי לא דרך השרים, לא דרך הממשלה, לא דרך מדיניות, אלא דרך השוטרים, דרך המשטרה, כאילו המשטרה במדינת ישראל היא אשר מכתיבה את המדיניות כשזה נוגע לציבור הערבי.

טלב אלסאנע: אפילו בסמנטיקה, כשהיו באום-אל-פאחם אנשים שיצאו להפגין על דבר הכי מוצדק, על הקיום שלהם, על העתיד שלהם, על האדמה שלהם, הם אומרים: ההמון המוסת, המתפרעים.

טלב אלסאנע: אבל כשהסטודנטים יצאו להפגין על דבר צודק, עניין של שכר לימוד, הם אומרים שההפגנות של הסטודנטים, המנהיגים של הסטודנטים – שם מדובר על המון מוסת, על מתפרעים; כאן מדובר על – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באותו יום סגרו את כל הצפון עם צמיגים בוערים.

טלב אלסאנע: ובאותו יום שסגרו, חבר הכנסת דהאמשה, את הכבישים – – –

זאב בוים: מה ההשוואה, איזו השוואה.

טלב אלסאנע: כן, הגזענות הזו.

טלב אלסאנע: אתה יודע למה ההשוואה?

טלב אלסאנע: כי אתה לא מעכל בראש שלך שערבי ויהודי הם שווים.

טלב אלסאנע: אתה לא מבין את זה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: והזכות להפגין היא זכות שוויונית.

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: אתה אדם נעול על תפיסה, שליהודים מותר, לערבים אסור.

זאב בוים: שם היתה – – –

עבד-אלוהב דראושה: ירו – – –

קריאות: – – –

זאב בוים: – – –

טלב אלסאנע: ואני, מעולם, בכל ההפגנות של הסטודנטים – – – אדוני היושב-ראש, כבוד היושב-ראש, אני מבקש את הגנתך.

יהודה לנקרי: חברי חברי הכנסת, אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת טלב אלסאנע להמשיך ולסיים את דבריו.

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: בכל ההפגנות שהובילו – – –

זאב בוים: – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת בוים, בוקר טוב לך.

טלב אלסאנע: בכל ההפגנות שהובילו הסטודנטים, בכל ההפגנות שהובילה ההסתדרות, שהן הפגנות צודקות, מעולם לא השתמשה משטרת ישראל בגז מדמיע.

טלב אלסאנע: בכל ההפגנות של החרדים, מעולם לא השתמשו בכדורי גומי.

טלב אלסאנע: אתם לא יודעים למה השתמשו באום-אל-פאחם?

טלב אלסאנע: כי הם לא חרדים, כי הם לא יהודים, והעניין הוא לא למה הם יצאו למאבק.

טלב אלסאנע: זו פשוט מאוד התפיסה.

טלב אלסאנע: כשמדובר באוכלוסייה ערבית, זה מותר.

טלב אלסאנע: אין הבדל – זה "קו ירוק", לא "קו ירוק", בתוך המדינה, מחוץ למדינה, מדובר בראשי רשויות, מדובר בחברי כנסת – בכלל זה לא מעניין.

טלב אלסאנע: כולם אותו דבר.

טלב אלסאנע: אומנם אנחנו גאים שאנחנו ערבים, אבל אנחנו אזרחי המדינה.

טלב אלסאנע: מי שצריך להבין את המסר בצורה הכי ברורה, בצורה הכי ברורה – – –

זאב בוים: אתה אשם.

זאב בוים: אתה מדבר כל הזמן נגד המדינה – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת בוים.

טלב אלסאנע: – – – שום מדיניות של כוח לא תכריע אותנו, שום מדיניות של כוח לא תכניע אותנו, שום מדיניות של כוח לא תאלץ אותנו לוותר על הזכויות שלנו.

זאב בוים: וזה מחלחל – – – ותראה איך הוא מתנהג.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

זאב בוים: – – –

טלב אלסאנע: אנחנו נמשיך להיאבק בגאווה, בראש מורם, על זכויותינו.

זאב בוים: אתה מסית ומדיח – – –

יהודה לנקרי: תמשיך, תמשיך.

יהודה לנקרי: יש לך חצי דקה לסיים.

טלב אלסאנע: אנחנו נמשיך להיאבק בגאווה ובראש מורם על כל הזכויות שלנו, ניאבק ונפגין כדי להגן על הזכויות שלנו.

זאב בוים: – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת בוים, שמענו.

טלב אלסאנע: ואתה, חבר הכנסת זאב בוים, כדאי שתפסיק לצעוק ותתחיל להשתמש גם בחוש הנוסף שלך, חוש השמיעה, שמעולם לא השתמשת בו.

טלב אלסאנע: אז תתחיל להבין שיש אזרחים נוספים במדינת ישראל, שהם אזרחים ערבים – –

זאב בוים: הם צריכים לשמור את החוק.

טלב אלסאנע: – – שווי זכויות כמוך, הם לא פחות, ותפסיק להתייחס באפוטרופסות, באדנות, הם לא צריכים הטפות מוסר ממך.

טלב אלסאנע: כל המבחנים האמיתיים – – –

יהודה לנקרי: אודה לך על סיום הדברים.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר לך, כבוד היושב-ראש, שמעתי מחבר הכנסת גדעון עזרא, שהוא מסייר הרבה ביישובים הערביים, ובכל מקום שהוא מגיע – אנחנו נעשה ואנחנו ניאבק – אומר שזה הוא עניין של החוק, ובחוק הזה תמיד משתמשים להפקיע אדמות של ערבים, להרוס בתים של ערבים, לנשל זכויות של הווקף ושל הערבים.

יהודה לנקרי: אנא סיים.

טלב אלסאנע: בהרבה מדינות, בהיסטוריה, השתמשו בחוק למטרות הכי נבזיות, הכי נפשעות, ולכן החוקים האלה שבשמם מפקיעים אדמות לערבים ובשמם מפקיעים והורסים להם בתים – – –

זאב בוים: גם ליהודים מפקיעים – – –

יהודה לנקרי: אני מבקש לסיים.

טלב אלסאנע: – – – חוקים אלה לא צודקים, כי הם באים ליישם מטרה לא צודקת.

טלב אלסאנע: אני מזהיר, שאם המדיניות הזאת לא תשתנה, לא רק הערבים יפסידו, גם הממשלה תפסיד, גם המדינה תפסיד.

טלב אלסאנע: הגיע הזמן – – –

זאב בוים: אל תזהיר – – –

טלב אלסאנע: מספיק, נמאס מהגישה הזאת שמתייחסת אלינו בצורה אחרת.

טלב אלסאנע: אנחנו אזרחי המדינה, וזכותנו לשוויון איננה עניין למשא-ומתן.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

זאב בוים: – – – בוואדי-עארה.

יהודה לנקרי: חברי הכנסת, חבר הכנסת בוים, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אני מבקש להירגע.

יהודה לנקרי: אני קורא לכם להירגע.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת נואף מסאלחה, בבקשה.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רק רוצה להסביר עובדה היסטורית אחת.

נואף מסאלחה: מי שלא יודע, ואדי-עארה ניתן למדינת ישראל בהסכם רודוס.

נואף מסאלחה: זה כולל את הכפר שלי, כפר-קרע, וכולל את אום-אל-פאחם.

נואף מסאלחה: והממשלות שלנו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ב-1950, כן?

נואף מסאלחה: ב-1949.

נואף מסאלחה: הממשלות שלנו לא כיבדו את התושבים בנושא הקרקעות.

נואף מסאלחה: מאום-אל-פאחם הופקעו מעל 120,000 דונם בעמק-יזרעאל, ולכן כל דונם חשוב, כל חצי דונם, אפילו אם זה זיתים.

נואף מסאלחה: ומי שמכיר את עץ הזית, תאמינו לי – אתה משקיע הכול, וכשאתה בא לאסוף את הפרי, למי שיש מטע, זה שאוסף מקבל 50%.

נואף מסאלחה: למה?

נואף מסאלחה: כי זה קשה.

נואף מסאלחה: אתה לוקח זית אחרי זית.

נואף מסאלחה: אני הייתי בוועדה באום-אל-פאחם, הייתי בוועדה באוהל, כי זה האזור שלי.

נואף מסאלחה: ומה שקרה שם – אני חושב שזו היתה טעות פטאלית, תקנות הגנה לשעת-חירום, חברי הכנסת.

נואף מסאלחה: דיבר חבר הכנסת רובי ריבלין, חבל שהוא אינו נוכח.

נואף מסאלחה: הוא אמר, שמנחם בגין, זיכרונו לברכה, התנגד לממשל הצבאי, שהשתמש בתקנות הגנה לשעת-חירום.

נואף מסאלחה: באו ולקחו את 500 או 700 הדונם.

נואף מסאלחה: לסגן השר מיקי איתן ולכל הבית אני אומר: שמעתי ששחררו 2,500 דונם – שמענו את השר קצב והשר קהלני בדיון הקודם, שענו ואמרו כאילו שחררו 2,500 דונם משטח האש ולקחו בערך 500.

נואף מסאלחה: זה לא רחוק מכפר מועאוויה, כמה מאות מטרים, כי אני הייתי באוהל, ולא היתה שום הצדקה למשטרה.

נואף מסאלחה: אני, נואף מסאלחה, טלפנתי למזכירתו של השר קהלני באותו יום, וחיפשתי אותו.

נואף מסאלחה: אני לא אומר שכל פעם שרציתי לדבר אתו היה מדבר אתי – רק להזהיר.

נואף מסאלחה: אני לא יודע מה זה משטרה.

נואף מסאלחה: אני יכול להתעלם מזה, אבל אני בנו של שוטר ואבא של שוטר.

נואף מסאלחה: אני יודע מה זה משטרה.

נואף מסאלחה: נולדתי כשהאבא שלי היה במשטרה הבריטית בשנת 1943 תוך כדי מלחמת העולם.

נואף מסאלחה: אני יודע מה זה משטרה עוד מימים ימימה.

נואף מסאלחה: השוטרים נכנסו לבית-הספר.

נואף מסאלחה: אמרו שזרקו בקבוקי מולוטוב – זה לא נכון.

נואף מסאלחה: אני עוד הפעם אומר – זה לא נכון.

נואף מסאלחה: ההתנהגות של המשטרה היתה התנהגות קשה מאוד, וחבל שנקלענו למצב כאילו סוגרים את ואדי-עארה.

נואף מסאלחה: אני לא רוצה להאריך בדברי, כי אין לי זמן להאריך, אדוני היושב-ראש.

נואף מסאלחה: אני מברך אותך, זו הפעם הראשונה שאתה יושב-ראש.

משה פלד: זמנך תם.

נואף מסאלחה: רק משפט אחד.

נואף מסאלחה: אם היתה ועדת חקירה ממלכתית בראשות שופט – תאמינו לי, זה היה יותר טוב מכל הוועדות.

נואף מסאלחה: שופט ישראלי, למה לא? כי יש שם תלמידים.

נואף מסאלחה: צריך לדעת את האמת.

נואף מסאלחה: אנחנו סומכים על שופטינו.

נואף מסאלחה: אבל ברגע שאף אחד – הממשלה לא עשתה את זה, הכנסת היתה צריכה לחוקק חוק, ואין אפשרות לחוקק חוק כזה, לכן, חבר הכנסת דהן, אין לנו אפשרות כחברי כנסת אלא להציע ועדת חקירה פרלמנטרית.

נסים דהן: מבקר המדינה – – –

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, ואחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

אחמד סעד: יש עוד הרבה נואמים?

משה פלד: עוד שמונה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, הרשה לי בראשית דברי לברך אותך ולאחל לך הצלחה כסגן יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הישיבה הזאת.

משה פלד: תודה רבה.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו נתמוך בהקמת ועדת חקירה, אבל אני מאמין, שהוועדה הזאת, כוועדות פרלמנטריות אחרות, לא תעשה שום דבר, כיוון שהבעיה היא הרבה יותר עמוקה מוועדת חקירה פרלמנטרית.

עבד-אלוהב דראושה: הבעיה היא במהות היחס של מדינת ישראל כלפי האוכלוסייה הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: לצערי הרב, עדיין מדינת ישראל מנהיגה מדיניות לא רק של אפליה, אלא של אפרטהייד יהודי בתוך מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: האפרטהייד נגמר בדרום-אפריקה, והאפרטהייד נגד האוכלוסייה הערבית נמשך בתוך מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: המדינה היחידה בעולם שמנהיגה מדיניות גלויה של אפרטהייד זאת מדינת ישראל, שמתגאה שהיא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

גדעון עזרא: השיעים בעירק, לא – – –

עבד-אלוהב דראושה: בושה וחרפה.

עבד-אלוהב דראושה: בושה וחרפה.

עבד-אלוהב דראושה: תראה איך מתנהגים ליהודים שנשארו בעירק.

עבד-אלוהב דראושה: באיזה ערכים הומניים ודמוקרטיים מתנהגים ליהודים בעולם הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: תחזור להיסטוריה של העם היהודי ותראה, כי כאשר סבלו היהודים בכל העולם, דווקא אצל הערבים והמוסלמים הם התקבלו בצורה היפה ביותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זאת ההיסטוריה.

עבד-אלוהב דראושה: זאת ההיסטוריה.

עבד-אלוהב דראושה: אתה רוצה להתכחש להיסטוריה – תתכחש.

עבד-אלוהב דראושה: אבל, לצערי הרב, הבעיה היום היא בעיה הרבה יותר עמוקה.

עבד-אלוהב דראושה: מה שהיה באום-אל-פאחם – התגלמות האפליה והאפרטהייד; בדיוק מה שהיה בדרום-אפריקה.

עבד-אלוהב דראושה: ראינו בטלוויזיה מה שהיה בדרום-אפריקה בזמן ממשלת האפרטהייד.

עבד-אלוהב דראושה: הייתי בוואדי-עארה וראיתי את משמר הגבול ואת השוטרים הישראלים מתנהגים בדיוק כמו החיילים של דרום-אפריקה, בדיוק כמו שהתנהגו כלפי השחורים.

עבד-אלוהב דראושה: ראיתי אותם יורים באש חיה על בית-ספר, נגד ילדים.

זאב בוים: איפה יש בעיה?

זאב בוים: ראיתי את הכדור הזה – – –

עבד-אלוהב דראושה: עדיין יש לי הכדורים הריקים ברכב שלי, עדיין יש לי חופן של כדורים.

עבד-אלוהב דראושה: חבר הכנסת בוים, אני אראה לך חופן של כדורים ריקים שאספתי בשטח.

זאב בוים: לא נכון.

זאב בוים: הפיקה בכלל – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השר הודה בזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה מחוקק?

עבד-אלוהב דראושה: נפצעו מאות, חלקם גם באש חיה.

עבד-אלוהב דראושה: וגם רופאים בבתי-החולים הוציאו כדורים מתוך הגופות.

זאב בוים: לא נכון.

עבד-אלוהב דראושה: הם לא נהרגו, אבל נפצעו.

עבד-אלוהב דראושה: פצעו אותם בחלקים שונים בגופם.

זאב בוים: לא ירו כדור חי.

זאב בוים: ירו כדורי גומי.

זאב בוים: הראו לי את הכדורים, את התרמילים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

זאב בוים: אתה לא יודע.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להמשיך בוויכוח הזה.

משה פלד: בבקשה לסיים.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לומר שאני חושש.

משה פלד: רבותי חברי הכנסת.

משה פלד: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

משה פלד: חבר הכנסת בוים.

משה פלד: אבקש ממך לאפשר לחבר הכנסת דראושה לסיים.

משה פלד: בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, מתוך דאגה לעתיד של שני העמים במדינה הזאת – ואני אומר את זה מקרב הלב – אני רוצה שהילדים שלי יחיו בשלום עם ילדים יהודים, ואני רוצה שהנכדים שלי יחיו בשלום עם הנכדים של היהודים.

עבד-אלוהב דראושה: אבל, לצערי הרב, הממשלה הזאת, המדיניות הזאת, נראה שאין הבדל גדול כל כך בין ממשלה של העבודה וממשלה של הליכוד בנושאים העקרוניים כלפי האוכלוסייה הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: יש הבדל קטן, אבל לא הבדל מהותי.

עבד-אלוהב דראושה: עדיין, לצערי הרב, אתם מנהיגים מדיניות של אפרטהייד ואפליה שמביאה בהכרח להתנגשות.

עבד-אלוהב דראושה: תראו את הכתובת על הקיר – תהיה התנגשות.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר לכם, אם תמשיכו במדיניות הזאת, תהיה התנגשות בין כל האוכלוסייה הערבית והממסד הישראלי, אם המשטרה, אם השב"כ או הצבא.

עבד-אלוהב דראושה: תהיה התנגשות, ואני לא אגזים אם אומר שתהיה אינתיפאדה של האוכלוסייה הערבית נגד הפקעת קרקעות, נגד נישול מקרקע, נגד אפליה ונגד אפרטהייד.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר לכם את זאת כמי שלא רוצה בזאת, אני לא רוצה שחס וחלילה תהיה הסלמה שתביא להתנגשות כזאת.

עבד-אלוהב דראושה: אבל אתם מובילים אותנו להתנגשות כזאת.

עבד-אלוהב דראושה: מה שהיה בוואדי-עארה לא נגמר, כי היום שמעתי את שר הביטחון אומר: זה אזור חיוני, לא נוותר עליו.

עבד-אלוהב דראושה: זאת אומרת, הוא אומר לאנשי ואדי-עארה, לאנשי אום-אל-פאחם: לא אחזיר לכם את הקרקע, אני משאיר את מחנה הצבא עשרה מטרים מהבתים שלכם, ואני משאיר שם את הצבא, ולא אתן לכם לעבד את השטחים שלכם.

משה פלד: בבקשה לסיים.

עבד-אלוהב דראושה: אני מסיים, אדוני.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתראו בנו אזרחים, אזרחי המדינה, ולא נתינים זרים.

עבד-אלוהב דראושה: אתם עדיין מתנהגים אלינו כאל נתינים זרים, כמו שאתם מתנהגים לאנשי דרום-לבנון, ולא כפי שאתם מתנהגים לאזרחים.

עבד-אלוהב דראושה: ראיתי איך נהגה המשטרה ואיך נהגה הממשלה כלפי מפגינים יהודים, חרדים וחילונים.

עבד-אלוהב דראושה: אז גם אנחנו אזרחי המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, אני תקווה שאכן יהיה פתרון צודק לבעיה הזאת, כיוון שעד עכשיו לא ראיתי שיש סימנים לפתרון כזה.

עבד-אלוהב דראושה: בכל אופן, נתמוך בהקמת ועדת חקירה, מתוך תקווה שהיא אולי תזיז משהו בקרב השרים ובקרב ראש הממשלה, אף שהציפיות שלי לא כל כך ורודות.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר את הדברים בכנות, כיוון ששימוש באש חיה ושימוש בכדורי גומי הם לא סימן טוב במדינה דמוקרטית ובמשטר שרוצה שהאזרחים יחיו בו בשלום.

עבד-אלוהב דראושה: אומר משפט אחרון.

עבד-אלוהב דראושה: לפני שתחפשו שלום עם השכנים, עשו שלום עם האזרחים שחיים בתוככם.

עבד-אלוהב דראושה: עד עכשיו מדינת ישראל לא הצליחה, לצערי הרב, לעשות שלום פנימי בתוך המדינה בין יהודים לערבים.

עבד-אלוהב דראושה: קודם כול, בואו נעשה שלום בין יהודים לערבים במדינה, ואז נוכל לעשות שלום עם השכנים.

עבד-אלוהב דראושה: בלי שלום עם האוכלוסייה הערבית, לא תעשה מדינת ישראל שלום עם השכנים הערבים.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת סלאח טריף, אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, אחריו – חברת הכנסת נעמי חזן, ואחריה – חברי הכנסת אברהם פורז, רן כהן ומיכה גולדמן.

נסים דהן: וכל העולם.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה אולי להתחיל בסוף דבריו של חבר הכנסת דראושה, סגן השר איתן, ואולי באמת להעביר את המסר הזה, שהמדינה צריכה להתנהג לאזרחיה הערבים כאזרחיה לכל דבר ועניין.

סאלח טריף: אולי שגה חבר הכנסת דראושה כשאמר שלום בין ערבים ליהודים – יש שלום בין יהודים לערבים, אבל אולי אין שוויון.

עבד-אלוהב דראושה: אין שלום.

עבד-אלוהב דראושה: בשפרעם יש שלום?

עבד-אלוהב דראושה: בבית-ג'ן היה שלום?

סאלח טריף: תרשה לי.

סאלח טריף: זה מאבק, אולי התכוונת למאבק, אבל אנחנו בוודאי צריכים כאן לציין, שאנחנו אזרחים במדינה, וכולנו חיים בשלום.

סאלח טריף: אולי אין הבנה מספקת, אולי אין שוויון.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לך, סגן השר איתן, לא הייתי ממהר, לו הייתי ממשלה, להתנגד לוועדת חקירה פרלמנטרית, ולו מן הטעם הפשוט, שהיו שם טענות כל כך קשות והיו דברים קשים, עד שכדאי לבדוק זאת עד הסוף, ללא משוא פנים.

מיכאל איתן: אבל איך ועדת חקירה פרלמנטרית תבדוק?

סאלח טריף: אסביר לך.

סאלח טריף: אם הממשלה – – –

מיכאל איתן: היא תגבה עדויות?

מיכאל איתן: זו לא ועדה לבדיקה, אין לה כלים.

סאלח טריף: אני מבקש שזה לא יהיה על חשבון זמני, אדוני היושב-ראש.

משה פלד: סגן השר מיקי איתן, אתה מוזמן להשיב אחרי סדרת הנואמים.

משה פלד: בבקשה.

סאלח טריף: אולי, ברשותך, אדוני היושב-ראש, בשים לב לזמן שעבר, אגיד לך, שאילו נקטה הממשלה איזו פעולה כדי לברר את מה שקרה, לו היתה קמה ועדת שרים, לו היתה ממנה איש נייטרלי לבדוק את העניין – ומישהו אמר שופט, כל גורם שהוא – ניחא.

סאלח טריף: לא היה כל גוף אחר, אפילו המשטרה, אפילו משרד הביטחון.

סאלח טריף: אבל שום דבר לא קרה, כאילו לא קרה דבר, וכאן החמור בעיני, משום שיש סכנה ממשית.

סאלח טריף: זה אחד הכלים שהפרלמנט מעמיד לרשותנו, סגן השר איתן.

סאלח טריף: אתה אחד הפרלמנטרים הטובים בכנסת, ואתה אחד מאלה שתמכו – אני זוכר – בוועדת חקירה לעניין הבדואים, למשל.

סאלח טריף: אז תשאל אותי: אילו כלים?

סאלח טריף: עשו ועדות חקירה, גם ועדות חשובות בכנסת, כמו ועדת החוץ והביטחון.

סאלח טריף: הוויכוח הוא ויכוח אחר.

סאלח טריף: אולי ועדת חקירה פרלמנטרית לא תגיע לכל האמת, לכל הדברים, לכל המסקנות, לביצוען, אבל היא חשובה לצורך ליבון ובדיקה יסודית, ולכן אתמוך בה.

סאלח טריף: אני רוצה להגיד לך, שיש להסתכל על העניין הזה משני היבטים.

סאלח טריף: האחד – והוא חשוב מאוד – שהחבל כל כך מתוח בעניין הפקעת קרקעות, ואני לא רוצה להתנצח לא עם חבר הכנסת רובי ריבלין ולא עם חברים אחרים מי אחראי לזה – מפא"י ההיסטורית; האוכלוסייה הערבית בישראל שילמה מחיר גבוה מאוד מאז קום המדינה ועד היום בהפקעות רבות של אדמות פרטיות, לרבות אדמות כאלה שנבנו עליהן מצפים – יפה מאוד – שניתנו חינם, אפילו לא בכסף של המדינה, בכסף של כל הציבור במדינה, לאנשים העשירים שיבואו ויקימו מצפים תחת הכותרת ייהוד הגליל.

סאלח טריף: קיבלתי.

סאלח טריף: אבל די, מספיק, וכשלא כל כך צריך, לא צריך לבוא ולקומם את כל העולם.

סאלח טריף: החבל מתוח מדי.

סאלח טריף: אולי ברשותך, אדוני היושב-ראש, ואני מייד מסיים, כולכם יודעים איפה אום-אל-פאחם נמצאת, ממש על גבול "הקו הירוק", ובשימוש בכדורי גומי וברימוני עשן ובמטולים סמוך מאוד למה שקורה בצד השני יש בכל זאת הקונוטציה שיכולה להתקבל מכך.

סאלח טריף: אני ראיתי במו-עיני והזדעזעתי.

סאלח טריף: אני הזדעזעתי בגלל מה שעשו לסטודנטים, כשגררו אותם ונהגו בהם באלימות.

סאלח טריף: אני שואל, האם היינו צריכים להגיע עד כדי כך ולהיכנס לבית-ספר עם כל הכלים האלה, וזה לא משנה אם אלה כדורי גומי או רימוני עשן, כל מה שהיה שם.

משה פלד: אבקשך לסיים.

סאלח טריף: אני מייד מסיים, אדוני.

סאלח טריף: לכן אני אומר, שכל הדברים האלה זועקים אלינו כאן כדי שנברר אותם וכדי שלא יקרה חס וחלילה משהו גרוע יותר.

סאלח טריף: הבעיה הזאת דורשת פתרון, וטוב יהיה שגם הממשלה עצמה תחשוב שהכנסת מבררת וצריכה לתת פתרון לבעיה של הפקעת הקרקעות וזכויות התושבים במקום.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת איתן כבל – איננו.

משה פלד: חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

משה פלד: אחריה – חבר הכנסת פורז.

מיכה גולדמן: ומי אחריו?

רן כהן: אני חושב שאני.

משה פלד: אחרי חבר הכנסת פורז.

רן כהן: אולי תחליף אותי בבקשה אתו?

משה פלד: הוא איננו.

משה פלד: הוא צריך לבוא?

רן כהן: בתיאום אתו.

מיכה גולדמן: אבל הוא לא נמצא, אז מה זה משנה?

משה פלד: בבקשה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, עוד לא זכיתי לנאום כאשר אתה יושב על כס היושב-ראש, אז תרשה לי לברך אותך על המינוי.

משה פלד: תודה.

נעמי חזן: אנחנו דנים היום בשאלה, האם להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא אירועי אום-אל-פאחם או לא, וזה הנושא.

נעמי חזן: אני יודעת שאפשר בקלות רבה מאוד לחזור לאירועים המאוד-מאוד קשים הללו, וחלק מהנואמים לפני עשו בדיוק זאת.

נעמי חזן: הם חזרו ותיארו מראות קשים ביותר, גם בכפר, גם בהתנהגות המשטרה, גם בבית-הספר, ומי מאתנו שביקר בתקופה הזאת זוכר את האירועים האלה היטב, ואני חושבת שאחדים מאתנו לא התאוששו מהמראות שראינו.

נעמי חזן: השאלה שעומדת בפנינו היא, האם זה מצריך ועדת חקירה בכלל, וספציפית, ועדת חקירה פרלמנטרית.

נעמי חזן: אלה שתי השאלות המרכזיות העומדות בפנינו.

נעמי חזן: קשה למצוא ציון דרך כל כך בעייתי ביחסים שבין אזרחיה היהודים והערבים של מדינת ישראל, כמו האירועים הללו, ואני חושבת שלגופו של עניין אין למישהו ספק שחלה כאן רעידת אדמה, ואם חלה רעידת אדמה, הנושא הוא נושא ראשון במעלה מבחינה ציבורית.

נעמי חזן: מדובר בכל מערכת היחסים של אזרחים יהודים וערבים במדינת ישראל.

נעמי חזן: ולכן, ועדת חקירה, גם פרלמנטרית – ותיכף אסביר מדוע דווקא פרלמנטרית – היא מחויבת המציאות בגלל כובד הנושא.

נעמי חזן: עכשיו, מדוע ועדת חקירה פרלמנטרית?

נעמי חזן: סגן השר איתן, שמעתי חלק מהתגובות שלך על השאלה הזאת.

נעמי חזן: אני יודעת שיש ועדת בדיקה ממשלתית, אבל הכנסת מייצגת את כל האוכלוסייה של מדינת ישראל.

נעמי חזן: הכנסת מייצגת את כל האזרחים, את כל המצביעים, ועל כן, אם יש הסכמה שמדובר בנושא ציבורי ממדרגה ראשונה, זה כמעט לגמרי עקבי מבחינה הגיונית שהכנסת תיטול על עצמה גם חלק מהבדיקה והחקירה.

נעמי חזן: אני חושבת שנכון שזה ייעשה במסגרת – – –

מיכאל איתן: איך הכנסת תחקור?

נעמי חזן: הכנסת תחקור, כי יש לה כלים לחקור.

מיכאל איתן: אילו כלים יש לה לחקור?

נעמי חזן: היא יכולה לזמן עדים.

מיכאל איתן: לא, היא לא יכולה לזמן עדים, גברת.

מיכאל איתן: ועדת חקירה פרלמנטרית, אין לה סמכות לזמן עדים.

נעמי חזן: סליחה, לכנסת יש סמכות.

נעמי חזן: אני ישבתי בוועדות חקירה פרלמנטריות, לא אחת ולא שתיים.

נעמי חזן: היא יכולה לזמן, ואני רוצה לראות מישהו שלא יבוא.

נעמי חזן: אבל יש פסול בכך שהממשלה בודקת את עצמה ללא בקרה פרלמנטרית בנושא כל כך עדין ורגיש.

נעמי חזן: ועל כן, אני חושבת, שאלה שבאמת מודאגים מהבעיה שנוצרה אז ולא נפתרה, כי היא לא נבדקה עד הסוף, ירצו ויצביעו הערב בעבור ועדת חקירה פרלמנטרית.

נעמי חזן: תודה רבה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: אני עושה אתנחתה קצרה – הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת פנחסי, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, תרשה לי לברך אותך על תפקידך כסגן יושב-ראש, זאת הזדמנות ראשונה שאני עולה לדוכן – אני מאחל לך הצלחה.

משה פלד: תודה.

): ועדת הכנסת קבעה בישיבתה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת העבודה והרווחה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: החשש לפיטורי עובדים במפעל "טלרד" ובחברת "מקורות" והגידול באבטלה, של חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, דוד טל ויוסי כץ.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, של חברת הכנסת ענת מאור וקבוצת חברי הכנסת.

): ועדת הפנים ואיכות הסביבה תדון בהצעת חוק הרשויות המקומיות (מנהלי רשות חינוך ברשות המקומית) התשנ"ח–1998, של חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

): ועדת הכספים תדון בהצעת חוק תכנון משק החלב בישראל (תיקון), התשנ"ח–1998, של חבר הכנסת שלום שמחון; בהצעת חוק איסור הלבנת הון, התשנ"ח–1998, של חבר הכנסת אבי יחזקאל; ובהצעת חוק העמותות (תיקון – פיקוח ואכיפה), התשנ"ח–1998, של חבר הכנסת רן כהן.

): תודה.

משה פלד: הכנסת רשמה את הודעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת.

משה פלד: אנחנו ממשיכים בדיון.

משה פלד: מה החלטתם, חבר הכנסת פורז או חבר הכנסת כהן?

רן כהן: אתה רוצה קודם?

אברהם פורז: כן.

משה פלד: בבקשה, חבר הכנסת אברהם פורז.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, גם אני מברך אותך, אדוני היושב-ראש, אם כי אני מניח שהיית מעדיף להישאר סגן שר החינוך, התרבות והספורט – אבל אלה החיים הפוליטיים.

משה פלד: עזוב, אנחנו עוסקים בעתיד, אנחנו לא עוסקים בעבר.

אברהם פורז: נקלעת לכאן על-כורחך.

משה פלד: עבר פה סגן שר לשעבר וחייך מולי.

אברהם פורז: אז אתה אומר שאפשר לחייך.

זאב בוים: חבר הכנסת פורז, קודם כול, עכשיו הוא על כיסא יושב-ראש, זה כבר משהו.

אברהם פורז: לעניין עצמו.

אברהם פורז: רבותי, אני השתתפתי בישיבה של ועדת הפנים של הכנסת שדנה בנושא אירועי אום-אל-פאחם והאזור.

אברהם פורז: העניין כל כך ברור לאחר מה שקרה אצלנו במשך הרבה מאוד שנים, שבהם שטחים שהיו שייכים לאוכלוסייה הערבית הוכרזו בשלב ראשון כשטחי אש ויועדו לשימוש צבאי, ולאחר מכן בעצם הצבא משך את ידו מהשטח והשטחים הועברו לשימוש של יהודים – כך היה לגבי כרמיאל.

אברהם פורז: אני יכול להבין את החשד הגדול שיש לאוכלוסייה הערבית והעדר אמון שיש לה כשמדברים בשטחי אש.

אברהם פורז: אני רוצה להאמין, שאם הם היו יודעים שאכן מדובר רק בנושא צבאי נטו – שטח אש, התרעומת הבאה היתה הרבה יותר קטנה, אבל התחושה היא שפה אנחנו עושים תרגיל: בשלב ראשון שטח אש, בשלב שני – לא צריך יותר, ובשלב שלישי – קמה עיר יהודית.

אברהם פורז: החשד הזה, ראיתי אותו כשהציג סגן ראש עיריית אום-אל-פאחם בוועדה נייר – וזה לא משנה אם הנייר הזה אמיתי או לא אמיתי – שהראה לנו תוכנית מיתאר של האזור שמייעדת את השטחים הללו להקמת עיר.

אברהם פורז: גם אם זה לא נכון וגם אם זה סתם איזו טיוטה, החשדנות ברורה.

אברהם פורז: ולכן, גם כשהצבא רוצה לעשות משהו, אולי בתום לב – אני לא יודע אם בתום לב – ורוצה להחיל שטחי אש, הוא צריך להבין שהוא עצמו נכנס לשטח אש.

אברהם פורז: עצם הטיפול באווירה הטעונה הזאת ואווירת החשדות לא מאפשר דיון ענייני.

אברהם פורז: לכן, הדברים האלה מתגלגלים לעניין הזה, כי גם כשעושים אוהל מחאה – בשביל מה צריך ללכת ולפגוע באוהל הזה, להתחיל לעצור אנשים וליצור פה איזו אווירה לא טובה?

אברהם פורז: אני חושב שאנחנו יכולים לפתח את הארץ הזאת וגם למצוא מקומות לשימוש צבאי רק בהבנה ובתיאום בין כל האזרחים, בעיקר אזרחים ערבים שיש להם חשד גדול לגבי כוונותינו לגבי האדמה שלהם.

אברהם פורז: אני יכול לומר דבר אחד מבחינתי: אנחנו לא צריכים לפגוע עוד באדמות של ערבים.

אברהם פורז: למפעל ההתיישבות הציוני יש טריטוריה מספיקה גם בלי לפגוע באדמות של ערבים.

אברהם פורז: בכלל, בעיני, טריטוריה היא לא דבר כל כך חשוב.

אברהם פורז: אנחנו רואים שמדינה כמו סינגפור – אני לא יודע אם זאת עיר או מדינה – היא אחד המקומות המשגשגים בעולם.

אברהם פורז: כך היה גם בהונג-קונג; מדינות בנלוקס – הולנד, בלגיה.

אברהם פורז: אלה לא מדינות גדולות, ואפשר להגיע לפיתוח תעשייתי ואפשר להגיע להישגים כלכליים ולרמת חיים מאוד גבוהה עם טריטוריה קטנה.

משה פלד: אבקשך לסיים.

אברהם פורז: אני כבר מסיים.

אברהם פורז: ולכן, בעיני צריך למצוא את המודל שבו האזרחים הערבים יבינו, שאנחנו לא לוקחים מהם עוד קרקעות והעניין הזה נגמר.

אברהם פורז: אני מסכים עם כל מי שיאמר, שוועדת חקירה פרלמנטרית היא לא הכלי הכי טוב בעולם; יש אולי כלים יותר טובים, אבל ועדת חקירה פרלמנטרית היא אולי יותר טובה מלא-כלום.

אברהם פורז: ולכן, אני אתמוך בהקמתה של ועדה כזאת.

אברהם פורז: תודה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת מיכה גולדמן.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף למברכים אותך בתפקידך החדש, ואני מבקש להתחיל במקום שבו סיים חברי, חבר הכנסת פורז.

רן כהן: רבותי חברי הכנסת, דרכי הריפוי של פצעים וטראומות חברתיים הם נושא קשה ביותר.

רן כהן: הייתי באום-אל-פאחם כאשר זה היה, כמו שאני נמצא בהרבה מאוד מקומות שבהם יש פצעים חברתיים קשים מאוד – בשכונות, בערי פיתוח, במקומות אחרים – וראיתי מה קרה באום-אל-פאחם.

רן כהן: זה היה מראה נורא.

רן כהן: והזוועה היתה זוועה גדולה ונוראה וקשה.

רן כהן: אני לא מעלה בדעתי, שטראומה מהסוג שקרה באום-אל-פאחם, לא תחלחל יותר עמוק, יותר קשה, תצבור פצעים ומוגלה ושנאה וחשבון, אלא אם כן מוצאים את דרכי הריפוי.

רן כהן: יכול להיות שוועדת חקירה פרלמנטרית איננה כלי מתאים ביותר.

רן כהן: העניין הוא, שאין הצעה לכלי אחר.

רן כהן: כלומר, מה עושים עם טראומה אנושית אדירה כזאת, שבה יש מאות פצועים, שבה יש בית-ספר כמעט הרוס ודרוס, שבה יש צומת שהפך להיות כמעט צומת דמים ואש ותמרות עשן; אלא אם כן מנסים למצוא איזה פתרון.

רן כהן: לכן, אפילו ועדת חקירה פרלמנטרית איננה אידיאלית, אף אחד לא הציע משהו טוב יותר.

רן כהן: הדבר השני, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך, מכל הבדיקה שעשיתי, והיום דיברתי על כך עם שר הביטחון איציק מרדכי, הלוא כל הטראומה האדירה הזאת של מאות פצועים, נפגעים, מהומות אדירות, פקקים בוואדי-עארה, נבעה כנראה מהחלטה פשוטה אחת, להרוס את אוהל המחאה, שמא האוהל הזה יישאר יותר מ-30 יום, כלומר עוד יומיים, ואז הוא יקבל איזה מעמד שבו רק בית-משפט יוכל להורות להרוס אותו.

רן כהן: אז מהר מהר לקחו את שניים-שלושה הזקנים שישבו שם, גירשו אותם והרסו את האוהל.

רן כהן: זה כל מה שהיה.

רן כהן: כלומר, במקום להרשות לתושבים את המחאה הפשוטה, העניינית, באוהל – באו לבקר אותם פה ושם – על דבר שנראה להם רגשי, טראומטי – אדמה, קרקע, הפקעות – לכולם ברור שאחרי הפקעה של 2 מיליוני דונם יש טראומה בציבור הערבי – החליטו להרוס את האוהל במקום להשאיר את המחאה.

רן כהן: אם הדבר הזה לא ייבדק, אם לא יוסקו ממנו מסקנות ולא יילמדו ממנו לקחים, חלילה, הוא עלול לחזור.

רן כהן: לכן, לעניות דעתי, ועדת חקירה פרלמנטרית מכל הסיעות, בוודאי יהיה בה אפילו רוב לממשלה.

רן כהן: אז מה הבעיה?

רן כהן: לפחות נסיק מסקנות ונרפא פצע אנושי בצורה תקינה.

רן כהן: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת מיכה גולדמן, בבקשה.

משה פלד: אחרון הדוברים – חבר הכנסת חגי מירום.

משה פלד: אחריו – תשובת סגן השר.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אירועי ואדי-עארה, שהיו סמוך ליום הכיפורים, ודאי שלא השאירו על אזרחי מדינת ישראל תחושה שאפשר לבוא ולומר, לאחר 50 שנה לקיומה של מדינת ישראל, שאנחנו נמצאים בתהליכים שיש בהם ביטוי לדמוקרטיה הישראלית.

מיכה גולדמן: אני חושב, שמה שקרה באותם ימים באזור אום אל-פאחם היה הוכחה שאפשר היה למנוע את כל מה שהתרחש שם אילו טופל הנושא הזה בהידברות עם ראשי הציבור באזור ואדי-עארה, עם בעלי הקרקע ועם ראש עיריית אום-אל-פאחם השיח' ראאד.

מיכה גולדמן: כשאני הגעתי לשם בשעות אחר הצהריים ביום ראשון, וכשראיתי את המתרחש שאלתי קודם כול אותם נציגים שהגיעו: האם האנשים אשר מטפלים בנושא הזה במשרד הביטחון, החל מעוזרו של שר הביטחון להתיישבות, אלי כהן – האם אתה שוחחת עם ראש עיריית אום-אל-פאחם?

מיכה גולדמן: הוא אמר לי: לא.

מיכה גולדמן: יושב פה השר שרון, שיודע יפה מאוד, שאם רוצים להגיע להסדרים ולהחלטות, אי-אפשר לעשות את זה, לא אצל היהודים ולא אצל הערבים, בלי הידברות מוקדמת, במיוחד אם באים לעשות דבר שאינו מקובל על אותו אזור, על אותה אוכלוסייה.

מיכה גולדמן: להגיע עם החלטה לביצוע בלי שתהיה הידברות עם בעלי העניין?

מיכה גולדמן: ודאי שהאירועים עצמם השאירו, לאלה שהגיעו לאחר האירוע שקרה בסמוך לבית-הספר ובתוך בית-הספר, טראומה כבדה מאוד למבקרים באום-אל-פאחם.

מיכה גולדמן: היתה כאן פגיעה נפשית בילדי בית-הספר, במורים ובתושבים.

מיכה גולדמן: שאלתי אז, האם אנשי משרד החינוך הגיעו לבקר, לטפל?

מיכה גולדמן: היום קיימתי דיון בוועדת הפנים של הכנסת, והשתתף בו מנהל מחוז חיפה של משרד החינוך.

מיכה גולדמן: שאלתי אותו: מר זבידה, אם אירוע כזה היה קורה ומתרחש ביישוב אחר במדינת ישראל, האם לא היו שולחים מייד את הצוות הפסיכולוגי של המחוז?

מיכה גולדמן: שר החינוך לא היה מבקר במקום?

מיכה גולדמן: כאן מצאנו מציאות חדשה, שהכול נעשה בשלט-רחוק.

מיכה גולדמן: מזל שבא לעולם פקס.

מיכה גולדמן: אז התחילו להעביר דברים מלשכות השרים בפקסים.

מיכה גולדמן: אני, כיושב-ראש ועדת הפנים, מייד למחרת הייתי שם, מבוקר עד לילה, כדי לראות מקרוב וכדי להבטיח שהדברים יתנהלו בצורה שתיתן את הזכות הלגיטימית לאותם אזרחים להפגין, תוך שמירה על הכללים המחייבים, משום שאני חושב שאחד הדברים שאני לא אתן להם יד זה לחסום כביש, עורק ראשי בין צפון לדרום, כביש 65.

מיכה גולדמן: זה היה דבר חמור.

מיכה גולדמן: ברגע שהיתה כניסה לכביש 65, עורק צפון-דרום או דרום-צפון, המשטרה היתה צריכה להרחיק את האנשים, ונתתי גיבוי למשטרה.

מיכה גולדמן: אני הודעתי במכתב לשר הביטחון כבר בתחילת חודש נובמבר, שאם לא יימצא פתרון עד ל-31 בדצמבר, ולא יבואו להידברות תוך כדי התייחסות – משום שאנחנו נמצאים במציאות שמחייבת הידברות, והבאתי את מכתבי גם לידיעת ראש הממשלה, גם לשר לביטחון פנים, גם לראש השב"כ, כדי לומר להם מראש, שאותם שלושה חודשים שהושגו כפסק זמן עוברים.

מיכה גולדמן: מחצית הזמן כבר עברנו, אנחנו נמצאים בתחילת חודש דצמבר, יש לנו למעשה חודש ימים כדי שהנושא הזה יגיע להסדר ולהידברות.

מיכה גולדמן: אני יכול לומר, שעד היום אין שום התקדמות.

מיכה גולדמן: אני לא רוצה לומר את הדברים שנאמרו היום בוועדת הפנים של הכנסת על-ידי ראשי הציבור הערבי ועל-ידי ראש עיריית אום-אל-פאחם.

מיכה גולדמן: אני אומר כאן מעל הבמה: רבותי, אוי לנו אם הנושא הזה לא יבוא להסדר עד 31 בדצמבר.

מיכה גולדמן: אנחנו נמצא את עצמנו ב-1 בינואר כשהדברים כבר כתובים על הקיר.

מיכה גולדמן: זה לא יסתיים רק באזור אום-אל-פאחם.

מיכה גולדמן: זה אירוע שעלול לגרור את כל ערביי ארץ-ישראל.

מיכה גולדמן: אני אומר את זה כאן מעל הבמה.

מיכה גולדמן: אלה דברים מאוד חמורים.

מיכה גולדמן: תתעוררו לפני כן, כדי שלא נצטער אחרי כן.

מיכה גולדמן: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת חגי מירום.

משה פלד: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הרשה נא לי קודם לברך אותך, כי זו לי פעם ראשונה שאני מדבר כאן כשאתה משמש בתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

חגי מירום: לא דבר פעוט הוא בעיני.

חגי מירום: אתה חבר ואיש התנועה הקיבוצית, ואף כי אני יודע שלא מעט טענות יש לך כלפיה, אתה יודע שהקפדנו כל השנים על חברות אישית בינינו, והיא תימשך.

חגי מירום: ברוח זו אני מאחל לך הצלחה בתפקיד.

משה פלד: תודה רבה.

זאב בוים: בקצב הזה הוא נכנס למפלגת העבודה.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, הנושא של הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לעניין אירועי אום-אל-פאחם הוא נושא חמור, קשה ובעייתי מאוד, בשל האופן שבו ממשלת ישראל התייחסה לדברים, למגזר הערבי, בשל קוצר הראות, בשל העדר עבודת הכנה, בשל ההערכה המוטעית לגבי מה שדבר כזה יכול לעשות למגזר הערבי ולחברה הישראלית ובשל התוצאות האיומות שנבעו מן האירוע הזה.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, לא יהיה זה סוד אם אומר, שכל ההערכות שבאו בפני השרים הנוגעים בדבר, השר לביטחון פנים ושר הביטחון, היו הערכות מוטעות – כאילו הדבר הזה יעבור, זה יסתדר, ולא היתה רגישות מינימלית להבין, ש-500 דונם באזור מושריפה, אום-אל-פאחם, שבו נותרו מעט מאוד קרקעות בבעלות פרטית, שבו יש מצוקה גדולה מאוד של העדר בנייה לדור צעיר ולמשפחות צעירות, עם הרגישות של המגזר הערבי בכלל לעניין הזה, כאשר הסמל של שטח אש ואימונים של צה"ל גם הוא נכנס פה לעניין.

חגי מירום: מי שחשב שהדבר הזה יוכל לעבור כך, בהוראה, בהבל פה, להסיר סוכות של אנשים ששבתו בתוכן, פשוט – לא רק שלא מבין את העניין, הוא גם אטום לב לבעיות של המגזר הערבי בישראל.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, מעבר למה שראיתי שם – והייתי שם לילה אחד, עם חבר הכנסת דהאמשה – ומעבר לזעם הנורא שמילא אותי, כאשר שאלתי את עצמי ביושר, האם במגזר היהודי היו נוהגים כך, האם במגזר היהודי היו מפעילים כוח כזה כמו שהפעילו שם?

זאב בוים: מי, היהודים – – –

חגי מירום: אנחנו, השר לביטחון פנים, המשטרה.

זאב בוים: אבל אתה צריך גם לשאול את השאלה, האם היהודים היו מתנהגים ככה.

חגי מירום: אני ראיתי יהודים, בצד הימני של המפה הפוליטית, עושים דברים נוראיים, ולא ראיתי מישהו שיורה לעברם.

זאב בוים: לא כאלה.

חגי מירום: לא ראיתי מישהו יורה לעברם גז וכדורי גומי.

חגי מירום: מעולם לא ראיתי את זה.

זאב בוים: אתם רוצים למצוא חן.

חגי מירום: הם אזרחי המדינה, אלה בני אדם.

חגי מירום: מה קרה לך, חבר הכנסת בוים, זה לא מתאים לך לדבר ככה.

משה פלד: אבקשך לסיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא רוצה להבין אפילו.

חגי מירום: אני אומר: יש פה יחס שונה למגזר הערבי.

חגי מירום: האירועים הללו היו אירועים איומים ונוראים בממד האנושי והמוסרי שלהם.

חגי מירום: אני מסתכל קדימה ואומר: לא רק שאתמוך בהקמת ועדת חקירה.

חגי מירום: אני מקווה שהוועדה הזאת תלווה את העניין ותראה שלא יקרה כאן אסון ביחסי המגזר הערבי כולו עם המגזר היהודי במדינת ישראל.

חגי מירום: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חברת הכנסת ענת מאור – איננה.

משה פלד: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

משה פלד: אחריו יישא דברים סגן השר מיכאל איתן.

משה פלד: בבקשה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קודם כול, אני באמת מבקש לנצל את ההזדמנות כאן, ולברך אותך, חבר הכנסת משה פלד, על התפקיד החדש שלך.

אלי גולדשמידט: אני בטוח שתמלא אותו במסירות רבה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להצטרף לדברים שאמר קודמי, חגי.

אלי גולדשמידט: במקרה אתה יושב כאן; הוא דיבר לפני, אני מדבר עכשיו – כולנו אנשי התנועה הקיבוצית, ואנחנו חברים טובים, מעבר לחילוקי הדעות הפוליטיים.

משה פלד: אבל לא רק בה.

משה פלד: אני מכריז על עצמי, עד היום הזה – אני איש תנועת העבודה.

משה פלד: הנה.

משה פלד: יותר מזה?

אלי גולדשמידט: השלב הבא הוא רק כשתצטרף למפלגת העבודה, אבל זה, אני מניח, לא יקרה.

אלי גולדשמידט: אבל זה בסדר.

אלי גולדשמידט: הכול, מעבר לחילוקי הדעות – היחסים האישיים נשמרים, ואני מאחל לך הצלחה.

משה פלד: תודה.

אלי גולדשמידט: לגבי הנושא שעומד כאן על הפרק.

אלי גולדשמידט: קודם כול אני רוצה לברך את חבר הכנסת מיכה גולדמן, יושב-ראש ועדת הפנים, שבימים הקשים ביותר, במשך כמעט שבוע, אם אינני טועה, או חמישה ימים רצופים, הוא הלך והתייצב, כמעט היחיד, נדמה לי.

אלי גולדשמידט: נדמה לי שהוא בעצם היה היחיד גם מבחינת הממשלה.

אלי גולדשמידט: לא היה שם איש משרי הממשלה.

אלי גולדשמידט: הוא היה היחיד שעמד שם, תיווך, ניסה להרגיע את הרוחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היחיד מבין חברי הכנסת היהודים.

אלי גולדשמידט: מבין חברי הכנסת היהודים.

חיים אורון: למה היחיד?

חיים אורון: אני הייתי פעמיים – – – היה.

אלי גולדשמידט: טוב.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה להסתבך פה, חברי, חבר הכנסת ג'ומס.

אלי גולדשמידט: עם כל הכבוד – גם אני הגעתי לשם, אבל עם כל הכבוד, בימים הראשונים, בימים הקשים ביותר, מי שהיה שם היה מיכה גולדמן.

אלי גולדשמידט: אני חושב שמותר לפרגן לחבר ולהגיד לו את הדברים בצורה הברורה ביותר.

אלי גולדשמידט: אני יודע איזה משקל היה לנוכחותו בשטח, בכך שנמנע אולי אסון כבד, במסגרת ההפגנות והמאבק הקשה שהיה שם.

אלי גולדשמידט: אני הגעתי לשם, לאום-אל-פאחם, כיושב-ראש סיעת העבודה, עם חברי כנסת רבים מסיעת העבודה.

אלי גולדשמידט: התארחנו בבית-הספר, התקבלנו על-ידי שיח' ראאד וההנהגה של אום-אל-פאחם, ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אתה, באותה עת תפקדת כסגן שר החינוך, ואני שאלתי שאלה שמאוד מאוד הפריעה לי: כיצד ייתכן הדבר ששבוע ימים ילדים מושבתים מבית-הספר?

אלי גולדשמידט: קרה דבר קשה מאוד בבית-הספר.

אלי גולדשמידט: אני לא נכנס כרגע לשאלה, שיכולה להיות שנויה במחלוקת, ובשביל זה צריכה לקום אותה ועדת חקירה פרלמנטרית.

אלי גולדשמידט: כיצד זה שר החינוך לא מצא לנכון במשך כל הזמן הזה להופיע ולבקר את התלמידים האלה, ואת מנהל בית-הספר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד היום.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה להישמע פה בצורה שלא תובן, אבל האם היה עולה בכלל על הדעת, שאם דבר כזה היה מתרחש, נניח, ב"גימנסיה הרצלייה" בתל-אביב, או בבית-ספר תיכון באריאל, או בבית-ספר תיכון בבאר-שבע, שר החינוך וסגן שר החינוך לא היו מופיעים?

אלי גולדשמידט: לא יכול להיות כאשר ממלאים תפקידים ממלכתיים – שר החינוך הוא שר החינוך וסגן שר החינוך הוא סגן שר החינוך של ילדים ערבים ושל ילדים יהודים, של כולם.

אלי גולדשמידט: זה אחד מהדברים שצריכים להיבחן באותה ועדת חקירה פרלמנטרית.

אלי גולדשמידט: אומנם, זה לא הדבר שבשלו היא מוקמת, אבל אני חושב שהדבר הזה צריך להיעשות, ואני מצפה משר החינוך שיבוא ויגיש דין-וחשבון לבית הזה, מדוע הוא התעכב ולא הופיע אצל אותם תלמידים.

מיכאל איתן: תגיש שאילתא, הוא יענה לך.

אלי גולדשמידט: תגיד לי, אתה משחק אתי בפורמליסטיקה?

אלי גולדשמידט: אדוני סגן השר, אל תלמד אותי איך לעבוד בכנסת.

מיכאל איתן: למה לא ללמד אותך?

מיכאל איתן: את הכול אתה יודע?

משה פלד: סיים בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – גם אותך וגם את הממשלה, חבר הכנסת איתן.

אלי גולדשמידט: אני חושב, שהבעיה של ערביי ואדי-עארה ואום-אל-פאחם בפרט היא בעיית אמת.

אלי גולדשמידט: זו בעיה רגישה ביותר.

אלי גולדשמידט: הנושא של השטחים – ראיתי איפה עומדת הגדר של המחנה הצבאי.

אלי גולדשמידט: ממש מרחק של 20–30 מטר מהבית האחרון של אום-אל-פאחם.

אלי גולדשמידט: זה לא נושא פשוט, ואל תקלו בו ראש.

משה פלד: אבקש ממך לסיים.

אלי גולדשמידט: אני מצפה מוועדת החקירה הפרלמנטרית, ואני מקווה שהיא תקום, שתמצא את הדרך, ברגישות הנאותה, לתת פתרון, שמצד אחד יאפשר לתושבי אום-אל-פאחם ולתושבי ואדי-עארה בכלל, לחוש שהם אזרחים שווי זכויות במדינת ישראל, כמו כל אזרח אחר, ומצד שני להוריד את המתח המיותר הזה, שאסור שיהיה, 50 או 51 שנה אחרי קום מדינת ישראל, בין אזרחים יהודים לאזרחים ערבים באותה מדינה.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

אלי גולדשמידט: לכן, אני תומך בהקמת ועדת החקירה הפרלמנטרית, ואני מודה לך, אדוני.

אלי גולדשמידט: אני אגיש שאילתא לשר החינוך, אבל אני מציע לך לומר כמה מלים, בכל זאת, שלא במסגרת השאילתא – מה אתה חושב על העובדה ששר החינוך לא התעניין ולא ביקר תלמידים ערבים כאשר הם היו במצוקה גדולה – בלי לחכות לשאילתא שלי.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חברת הכנסת ענת מאור, שתי דקות לפנים משורת הדין.

משה פלד: ישיב סגן השר.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבוע הבא נציין, עם העולם כולו, את 50 שנות מגילת זכויות האדם והאזרח, ומדינה שחתמה ואישרה את האמנה, מדינה שהתחילה בחקיקת חוקי היסוד שלה, אבל עוד לא גמרה, אם היא לא תקים ועדת חקירה על דבר כל כך חמור שקרה אצלנו – לא תוכל לציין ולהתכבד במגילת זכויות האדם והאזרח.

ענת מאור: חברות וחברים, כאשר אנחנו שמענו מעמותת "בצלם" על הכדורים, כדורי הגומי שנורו כלפי מבוגרים וילדים – –

ראובן ריבלין: אנחנו, הפוליטיקאים – – –

ענת מאור: – – בשטח הפלסטיני – – –

ראובן ריבלין: אנחנו, הפוליטיקאים, נקבע מה העובדות?

ראובן ריבלין: על-פי מה?

ראובן ריבלין: על-פי רוב נקבע?

ענת מאור: חבר הכנסת ריבלין, לכן, בדיוק, צריך להקים ועדת חקירה.

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת ריבלין, ועדת החינוך והתרבות של הכנסת – – –

ראובן ריבלין: – – –

משה פלד: חבר הכנסת ריבלין.

ענת מאור: – – – שבדין אתה מגיע לכל מקום ולכל בית-ספר, ואני מברכת על כך, מדוע לא היית באום-אל-פאחם?

ענת מאור: מדוע ועדת החינוך והתרבות לא היתה?

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: מדוע שר החינוך והתרבות לא היה באום-אל-פאחם?

ראובן ריבלין: הוא פחד שיהרגו אותו.

זאב בוים: אני הייתי – – –

ענת מאור: אני רוצה לומר, שכאשר נורו כדורי גומי על ילדים פלסטינים בשטחים – –

קריאות: – – –

משה פלד: רבותי.

ענת מאור: סליחה, זה לא על חשבון זמני.

משה פלד: חבר הכנסת דהאמשה.

ענת מאור: – – אמרנו שזה קורה רק בשטחים, ועינינו אטומות מלראות ולבנו לא פתוח מספיק.

ענת מאור: וכאשר הייתי, והיו מאות ואלפים ועשרות אלפים יהודים וערבים באום-אל-פאחם, וראינו את בית-הספר וראינו איך כוחות הביטחון שלנו הפכו אותו למבצר, 1,600 תלמידים ותלמידות, עם פצצות עשן, עם כדורים – מה הם יכלו לעשות שם?

ענת מאור: לא נתנו לפנות פצועים.

ענת מאור: ואנחנו חשבנו שזה יכול לקרות רק בבית-ספר ערבי.

ענת מאור: אני לא רוצה לדבר על התנהגות חמורה מאוד של המשטרה נגד סטודנטים, כי זה לא מגיע לחומרה כזאת, אבל לא יכול להיות שאנחנו נדבר על דמוקרטיה ועל זכויות אדם ועל מידה סבירה ועל – –

משה פלד: רבותי.

ענת מאור: – – מינון סביר וידנו לא תרעד – – –

משה פלד: רבותי חברי הכנסת, אבקש לאפשר לחברת הכנסת מאור לסיים את תפקידה.

ענת מאור: ולכן אני אומרת לקואליציה ולאופוזיציה כאחת, אם הכול היה תקין – ועדת החקירה תמצא זאת, ואם לא – אסור להתכחש, אסור להשכיח, אסור להכחיש, והעובדה שלא באו לראות, שר חינוך בישראל, והעובדה שאמצעי התקשורת לא נתנו ביטוי לזעזוע החמור הזה – –

משה פלד: אבקש ממך לסיים.

ענת מאור: – – מחייבות אותנו כפל כפליים להקים ועדת חקירה, על מנת שנדע שזכויות האדם וזכויות האזרח של ערביי ישראל וזכויות ילדים ותלמידים בפרט, לא יהיו הפקר, וכולנו מצווים להגן עליהן.

ענת מאור: וכאשר יש אירוע כל כך בוטה, אנחנו חייבים להקים ועדת חקירה פרלמנטרית.

ענת מאור: היא תבדוק, וכולנו ננהג לפי הסיכומים שלה.

ענת מאור: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: סגן השר מיכאל איתן, בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם הממשלה אני רוצה להביע צער על התקרית, על הפגיעות משני הצדדים, על הנזק שנגרם, ואני – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: תיכף נדבר על כך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת דהאמשה, תיכף נדבר על כך.

מיכאל איתן: אני רוצה להביע צער על כך שאותו ויכוח ואותה תקרית הגיעו למצב שבו ננקטו פעולות שגרמו לתוצאות המצערות הנ"ל.

מיכאל איתן: אבל, ראשית, אני רוצה שנבין במה מדובר.

מיכאל איתן: מדובר בשטח אש שצה"ל קבע שהוא ביטחוני וחיוני בעבור צה"ל.

מיכאל איתן: מדובר על כך שעל מנת לאפשר את השימוש בשטח האש הזה צה"ל הפשיר, העביר, מסר 3,500 דונם קרקעות לידיים של בעלים ערבים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: 3,500 דונם העביר לידיים של אזרחים ערבים לשימושם – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

מיכאל איתן: – – וכתוצאה מכך – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: – – היה נאלץ ליצור שינוי ולקבל לידיו 500 דונם.

תמר גוז'נסקי: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: מצד אחד שוחררו 3,500, מהצד השני נלקחו 500, ואני לא רוצה להיות לא רגיש גם לדונם אחד שלקחו מאדם אחד שיש לו דונם אדמה.

מיכאל איתן: אני יכול להבין.

מיכאל איתן: אבל כשמציגים את התמונה, ואנחנו מדברים על צורכי מדינה וצורכי ביטחון, אני רוצה שיבינו שאי-אפשר – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: – – להגיד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: חבר הכנסת דהאמשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול לדבר בצורה הזאת.

דן תיכון: רבותי, עד כאן.

מיכאל איתן: אני יכול להבין שאפשר לתקוף את ההחלטה ולהגיד שהיא טעות, ולהגיד שצריך להבין את האנשים ולהבין את הרגישות, אבל כאשר במהלך אחד – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: אדוני, תגיד לי, אני אולי אבקש את הסיוע של אני לא רוצה להגיד מי, שידבר אתו, יעשה לי טובה וייתן לי בכנסת ישראל להגיד כמה מלים, כי דהאמשה לא נותן לי לדבר בכנסת הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: אני לא מבין, מפחדים להפעיל סנקציות כיוון שקוראים לו דהאמשה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל איתן: מה קרה, דהאמשה?

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה.

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה – –

מיכאל איתן: כשאתה דיברת הפרעתי לך?

דן תיכון: – – אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכאל איתן: תן לי לדבר.

מיכאל איתן: מה קרה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, אבל תדבר לעניין.

מיכאל איתן: אני אדבר על מה שאני רוצה – –

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה – –

מיכאל איתן: – – על העניין שלי, לא על העניין שלך.

דן תיכון: – – אתה לא תקבע איפה הוא ידבר ועל מה.

מיכאל איתן: כשאתה דיברת, אני אמרתי לך על מה לדבר?

מיכאל איתן: לטעמי אתה דיברת דברים שטותיים לחלוטין.

מיכאל איתן: אמרתי?

מיכאל איתן: הקשבתי, שמעתי, עכשיו אני אומר את דברי.

מיכאל איתן: מה קרה לך? מה, אתה בעל-בית פה?

מיכאל איתן: תקשיב בשקט.

מיכאל איתן: אפשר לבוא בטענות, אבל אי-אפשר להגיד שיש כאן מדיניות של גזלת קרקעות, כי אם היתה מדיניות של גזלת קרקעות, היו רק לוקחים עוד, אבל כאן גם שחררו 3,500 דונם.

מיכאל איתן: אז אי-אפשר לבוא ולהגיד – – –

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, עכשיו אתה התחלת?

טלב אלסאנע: – – – יש מדיניות – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

קריאות: – – –

טלב אלסאנע: – – – מדיניות – – –

מיכאל איתן: אני מוכן לקבל ביקורת, ואני מוכן לקבל גם ביקורת קשה, אבל אני לא מוכן לקבל איומים, ואני לא מוכן לקבל את האמירה הזאת: רבותי, אם תקבלו עוד החלטות כאלה – ואנחנו מקבלים את ההחלטות למיטב מצפוננו וידיעתנו כטובות ביותר למדינה – – תהיה פה אינתיפאדה; אנחנו נעשה אינתיפאדה.

מיכאל איתן: על מי אתם מאיימים?

מיכאל איתן: למה האינתיפאדה?

מיכאל איתן: למי היא תועיל?

מיכאל איתן: אנחנו רוצים לחיות בשלום, אנחנו רוצים שאזרחי ישראל הערבים ירגישו שצורכי הביטחון שלנו הם צורכי הביטחון שלהם, שהמדינה הזאת נותנת להם זכויות והם יכולים לחיות כאן, ובצד הזכויות יש גם חובות.

מיכאל איתן: למה לאיים באינתיפאדה?

מיכאל איתן: האם אינתיפאדה של ערביי ישראל משרתת את ציבור הבוחרים שלכם?

מיכאל איתן: היא לא משרתת; היא מובילה אותם לאסון.

מיכאל איתן: צריך לדבר הפוך – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה, אתה רוצה – – –

מיכאל איתן: אני לא מבין אותך.

דן תיכון: אני לא מבין.

מיכאל איתן: אני אגיד לך, השתתפתי בוויכוח בנושא הסדרי השלום, ואחד המשתתפים אמר בצחוק משהו שהודלף אחר כך לאמצעי התקשורת.

מיכאל איתן: מה הוא אמר: אתם יודעים מה, אנחנו נעשה הסכם החלפת שטחים.

מיכאל איתן: נצרף את אריאל, ובתמורה ניתן את אום-אל-פאחם ובאקה-אל-ע'רבייה לישות הפלסטינית.

מיכאל איתן: זאת היתה אמירה בהלצה.

מיכאל איתן: הלך מישהו והדליף את זה לתקשורת.

מיכאל איתן: למחרת היתה כותרת כזו בעיתון.

מיכאל איתן: מה היו התגובות של אותם אזרחי ישראל הערבים, שאני מודה שצריך לפעול לשיפור תנאי חייהם?

מיכאל איתן: מה היתה התגובה שלהם?

מיכאל איתן: שוד ושבר, הם לא מוכנים בשום פנים ואופן לוותר על זכויותיהם כאן במדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו לא אזרחים על-תנאי.

מיכאל איתן: לא על-תנאי, להיפך.

מיכאל איתן: אני אומר לך ולך, אני לא רוצה שאזרחי ישראל הערבים יהיו על-תנאי, הם צריכים להיות אזרחים שווים, אבל אזרחים שווים לא יכולים לאיים באינתיפאדה ולא ברובים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה מסית, אדוני סגן השר.

דן תיכון: חבר הכנסת חאג'-יחיא.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הוא מסית.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים ולומר לחברי במפלגת העבודה ובמרצ ובסיעות הערביות: כולכם יודעים דבר אחד, אם צריך לחקור דברים שהם לא בסדר, יש לכך כלים במדינה.

דליה איציק: ממה אתה מפחד?

מיכאל איתן: יש במשרד המשפטים מחלקה לחקירת שוטרים.

דליה איציק: מה אכפת לך?

מיכאל איתן: יש משטרה, יש שאילתות בכנסת, יש ועדות.

מיכאל איתן: מי יחקור את האמת?

מיכאל איתן: ועדה שאתם רוצים להקים כאן, ברוב פוליטי של צד אחד מול צד שני?

מיכאל איתן: למה לא תביאו כבר את המסקנות?

מיכאל איתן: למה לא תביאו כבר את התוצאות?

מיכאל איתן: אם הכול פוליטיקה, אז זו פוליטיקה.

מיכאל איתן: בואו נכריע את זה עכשיו פוליטית.

דליה איציק: ממה אתה מפחד?

חגי מירום: מיקי, תסתכל על מאיר שטרית.

מיכאל איתן: אתם לא רוצים הכרעה עניינית, אתם רוצים הכרעה פוליטית, ובפוליטיקה הזאת יש ברית בלתי קדושה של מפלגת העבודה, מרצ והמפלגות הערביות.

דליה איציק: שמאלנים.

דליה איציק: תגיד שמאלנים.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת אורון, מי קורא את הצעת הסיכום של סיעות העבודה, מרצ, חד"ש-בל"ד ומד"ע-רע"ם?

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להגיש הצעת החלטה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לאירועי אום-אל-פאחם, מטעם סיעות העבודה, מרצ, חד"ש-בל"ד ומד"ע-רע"ם: 1.

יוסי שריד: תוקם ועדת חקירה פרלמנטרית לאירועי אום-אל-פאחם.

יוסי שריד: ועדת החקירה תהיה בת 15 חברים, ובראשה יעמדו חברי הכנסת מיכה גולדמן ווליד צאדק.

יוסי שריד: ועדת הכנסת היא שתקבע את ההרכב האישי שלה.

יוסי שריד: 2.

יוסי שריד: הוועדה תגיש את מסקנותיה לא יאוחר מ-1 במרס 1999, בעוד שלושה חודשים.

יוסי שריד: 3.

יוסי שריד: הוועדה תחקור, בין השאר, את הפקעת הקרקע שקדמה להתפרצות, ומי נתן בשעתו את ההוראה לפנות את אוהל המחאה, את התנהגות המשטרה בימי המשבר, ובמיוחד את התנהגות השוטרים כלפי תלמידות ותלמידים בבית-הספר התיכון המקומי.

יוסי שריד: עוד תצטרך הוועדה לחקור את תפקודם של השר לביטחון פנים ושל שר החינוך בזמן האירועים.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: נא לשבת, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: רבותי, בפנינו הצעת החלטה אחת להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית לאירועי אום-אל-פאחם, של סיעות העבודה, מרצ, חד"ש-בל"ד ומד"ע-רע"ם.

דן תיכון: מי בעד קבלת הצעת ההחלטה להקמת ועדת חקירה?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' שריד – 29 נגד – 30 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' שריד לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 29, נגד – 30, נמנע אחד.

דן תיכון: ועדת החקירה לא תקום.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

משה פלד: רבותי, אבקש להירגע.

משה פלד: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק התפזרות הכנסת הארבע-עשרה, התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת חיים רמון וקבוצת חברי הכנסת.

משה פלד: חבר הכנסת חיים רמון, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת חנן פורת.

משה פלד: רבותי, אבקש להירגע, אנחנו עוברים לנושא הבא.

משה פלד: בבקשה, חבר הכנסת חיים רמון.

חיים רמון: אני מחכה שיצאו, כדי שנוכל לדבר בשקט.

משה פלד: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא.

משה פלד: אבקש להירגע, חבר הכנסת חנן פורת.

משה פלד: רבותי, המזכירות, העוזרות, חבר הכנסת שטרית, אנחנו כבר בנושא הבא.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני מבקש לברך את חבר הכנסת משה פלד על כך שהוא מכהן בתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

משה פלד: תודה רבה.

חיים רמון: זאת הפעם הראשונה שאני על הדוכן מאז נכנסת לתפקיד.

חיים רמון: יש לי עשר דקות.

משה פלד: אני לא יודע איך מבטלים את השעון.

משה פלד: בבקשה, אל תתייחס לשעון.

חיים רמון: אני רוצה לברך את חבר הכנסת משה פלד על כך שנבחר לתפקיד סגן יושב-ראש הכנסת.

חיים רמון: זו הפעם הראשונה שאני מדבר כאשר אתה מנהל את הישיבה.

חיים רמון: אני מאחל לך הצלחה, אבל כפי שאתה מבין מזה שאני מציע את הצעת החוק לפיזור הכנסת, אני מקווה, ויש לי איזה חשד שגם אתה מקווה, שכהונתך כסגן יושב-ראש הכנסת תהיה קצרה עד כמה שניתן, ובעניין הזה נדמה לי ששנינו חושבים אותו דבר.

חיים רמון: אני מקווה גם שנצביע אותו דבר.

חיים רמון: רבותי חברי הכנסת, לפני ימים מספר עברתי באחד הרחובות בירושלים וראיתי מודעת אבל.

חיים רמון: מודעת האבל צדה את עיני, כי היו כתובות בה שתי מלים באותיות גדולות: תמו ימיה – של המנוחה, לא אכנס לכך.

חיים רמון: כמה אנושי, כמה השלמה, כמה הבנה יש בשתי המלים האלה: תמו ימיה.

חיים רמון: רבותי חברי הכנסת, תמו ימיה של הממשלה הזאת ושל הכנסת הזאת.

חיים רמון: הדברים האלה הם ברורים, הם חד-משמעיים.

חיים רמון: אפשר לעשות קומבינה כזאת וקומבינה אחרת, תרגיל כזה וטריק אחר, אבל באופן מהותי תמו ימיה.

חיים רמון: וכמה שנבין זאת יותר מהר, ונביא את הכנסת הארבע-עשרה אל תוך ספרי ההיסטוריה – כן ייטב, כי היא בבחינת מת שלא קברו, ומת שלא קוברים, אנחנו יודעים למה הוא גורם, לזיהום סביבתי, לריקבון, למגפה, לכל המרעין בישין.

חיים רמון: לא במקרה עמדה המסורת היהודית על כך שחובה להלין את המת עוד באותו יום.

נסים דהן: לקבור.

חיים רמון: לקבור את המת – ואין מלינים את המת.

חיים רמון: צריך לקבור אותו באותו יום, עד כדי כך.

נסים דהן: אפשר לחנוט אותו.

חיים רמון: ואי-אפשר, ושום תרגיל, לא תכריכים ולא חניטה, וגם לא קוסמטיקה – שום דבר לא עוזר.

חיים רמון: איך אני יודע שתמו ימיה?

חיים רמון: כי ראינו את הממשלה ביום ההצבעה על אישור הסכם וואי; חיזיון מעולם האבסורד, בטוח שכבר נרשם בספר השיאים של גינס.

חיים רמון: שולחן ממשלה, שמונה שרים יושבים מתוך 15 חברי ממשלה, חברי כנסת.

חיים רמון: נו, חשבתי, שמונה התגייסו ובאו כדי שלפחות יהיה רוב מוחלט לממשלה.

חיים רמון: ומה רואות עיני באופן מפתיע?

חיים רמון: שרק שישה מצביעים בעד; כלומר, פחות ממחצית חברי הממשלה מצביעים בעד עניין שהוא לב לבה של העשייה.

חיים רמון: לא איזה עניין זניח, לא איזה עניין שולי – העניין, אין בלתו.

חיים רמון: עניין של חיים ומוות.

חיים רמון: ושישה מצביעים בעד, ושניים – ותאמין לי, כבר לא נעים לי להתעלל בהם, כי אני יותר מדי מדבר על מתים היום, אז אני אפסיק – זה כבר ממש לא נעים להתעלל בשני שרי המפד"ל, שיושבים במלוא הדרם או במלוא אי-הדרם, ובמלוא קלונם, ומתוך ספסלי הממשלה מצביעים נגד, והולכים כאילו לא קרה דבר.

חיים רמון: נו, הם – מה אנחנו יכולים לעשות?

חיים רמון: כיסאם חשוב להם.

חיים רמון: אבל ראש הממשלה יושב ולא אומר מלה וממשיך לדבר אתם ונותן להם אולטימטומים, והם בזים לו.

חיים רמון: זו ממשלה?

חיים רמון: כך אפשר?

חיים רמון: והעם רואה את הקולות ואת המראות.

נסים דהן: את הלפידים.

חיים רמון: זה הקטע שלך.

חיים רמון: ואני שואל: בשביל מה כל הטרחה הזאת, על מה ולמה?

חיים רמון: ויושבים אנשים הגונים, באמת הגונים, ואומרים: אין ברירה, כך זה לא יכול להימשך.

חיים רמון: ואני אומר לאותם חברי הכנסת שאומרים "כך זה לא יכול להימשך" – כך אסור שזה יימשך, בידכם הדבר.

חיים רמון: למה אנחנו צריכים להוביל את נבלת הכנסת הזאת, והממשלה הזאת באופן מהותי, בראש חוצות, למה?

חיים רמון: למי זה עוזר, למי זה מועיל?

חיים רמון: הרי נגזר גורלה.

חיים רמון: ולמחרת המצב החמיר.

חיים רמון: חשבנו שהשיא הוא פה, אבל למחרת התעלתה הממשלה על עצמה בצורה של המת החי הזה, והיתה הצבעה בממשלה, והמצב פתאום נהיה עוד יותר גרוע.

חיים רמון: אפילו מספר השרים קטן – מתוך 17 שרים רק שישה, עוד מעט רק שליש תומך, ולשאר – חסרי דעת, חסרי בינה, הם אפילו לא חב"דניקים – הם נמנעים, הם נעדרים, הם נוסעים.

חיים רמון: אמרנו כל הזמן – אמרנו: הממשלה הזאת בהרכבה איננה יכולה לקדם את תהליך השלום, וברגע שהיא תראה סימן שהיא מקדמת את תהליך השלום, היא תתרסק לרסיסים.

חיים רמון: וזה מה שקרה.

חיים רמון: ולכן, שנה שלמה ראש הממשלה – ויודעים את זה חברים – לא דאג, לא לביטחון המדינה ולא להשגת הישגים – היום כבר כולם יודעים את זה – אלא ניסה לדחות את רוע הגזירה מבחינתו.

חיים רמון: וכשהוא לא יכול היה לדחות את רוע הגזירה, ונשיא ארצות-הברית "ירד" עליו במלוא כובד משקלו, והתברר שהוא גם לא עמד בלחץ הזה, אז הוא עשה את זה.

חיים רמון: ובאותו רגע התברר שאין לו קואליציה, שנגמרה הקואליציה, כי זו היתה קואליציה רק לאי-התקדמות בתהליך השלום.

אלכסנדר לובוצקי: חבר הכנסת רמון, יש רק בעיה אחת.

אלכסנדר לובוצקי: אתם מציעים שהבחירות יהיו בעוד ארבעה חודשים, כדי לאפשר את קיום ההסכם, אבל ההצבעה עצמה מן הסתם תהיה כהצבעת אי-אמון שעליה הממשלה תכריז כאי-אמון, ואז, אם יהיה לכם רוב של 61, הממשלה תיפול בו ביום, ובתוך חודשיים יהיו בחירות.

חיים אורון: לא נכון.

חיים רמון: חבר הכנסת לובוצקי – נדמה לי שאתה אחרי, חבר הכנסת אורון, אז אני בטוח שאתה תענה לו את התשובה הניצחת, תן לי לענות לו תשובה לא מספקת, אתה תשלים את תשובתי.

חיים אורון: אני פשוט מתפוצץ מרחמים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים רמון, היא תהיה ניצחת ממש?

חיים רמון: בוודאי, כי חבר הכנסת לובוצקי תפס אותי בהפתעה.

חיים רמון: לעומת זאת, חבר הכנסת אורון, הוא כנראה מוכן לעניין.

חיים רמון: כיוון שאני מופתע, אני צריך לחשוב.

חיים רמון: נראה שלא אמצא תשובה הכי טובה, ואני רוצה לנסות.

חיים רמון: תן לי לנסות.

ראובן ריבלין: מייד אחרי תשובתו של אורון נלך לבחירות.

חיים רמון: אנא ממך, תן לי לנסות.

חיים רמון: אולי בכל זאת יעלה בידי להוציא משהו קטן.

חיים רמון: אני אומר לך, חבר הכנסת לובוצקי, ההצעה לרשת ביטחון היא בלי טריקים.

חיים רמון: הטריק שעשיתם אז עם התקציב, שגם הוא, בסופו של דבר, כמו כל טריק, לא מחזיק מים, ואין תקציב ולא יהיה תקציב, ואין חוק הסדרים – לא עובד עוד.

חיים רמון: נגמר הסיפור הזה.

חיים רמון: אנחנו הודענו, שרשת הביטחון איננה כוללת את סעיף הקדמת הבחירות, ואם מישהו ינסה לעשות טריק, אנחנו גמרנו.

חיים רמון: אנחנו לא נסכים שברגע שמישהו ישיר "התקווה", אנחנו נעמוד דום, ויכייסו אותנו.

חיים רמון: בזה גמרנו.

חיים רמון: פעם אחת היה טריק – לא יהיו עוד טריקים.

חיים רמון: זה הסיכום האמיתי בינינו: נושא התקציב ונושא הקדמת הבחירות לא נכללים ברשת הביטחון.

חיים רמון: לכן, אם הקואליציה תהפוך את זה לאמון, אנחנו נצביע אי-אמון, כי היא החליטה להרוס את תהליך השלום; לא אנחנו, שתדע שזו החלטה שלנו.

ראובן ריבלין: – – –

חיים רמון: עכשיו אני מדבר ברשות הרבה זמן, בדרך כלל זה קורה בלי רשות.

ראובן ריבלין: הוא מדבר הרבה ובקיצור, כשהזמן שלו בלתי מוגבל.

חיים רמון: יש משהו בזה.

חיים רמון: חבר הכנסת לובוצקי, אני אומר לך, אנחנו, אף אחת מאושיות האופוזיציה, לא תציע להפוך את הקדמת הבחירות לאי-אמון, אנחנו נמלא את חלקנו.

ראובן ריבלין: אבל השלום יותר חשוב.

חיים רמון: השלום חשוב מאוד.

רן כהן: מה אתם רוצים, שנציל אתכם מפניכם?

ראובן ריבלין: יש מחיר לשלום.

רן כהן: בסדר, אבל אתם לא רוצים שנצא מדעתנו להציל אתכם, שתינצלו מידי עצמכם.

חיים רמון: חבר הכנסת רן כהן, אנא ממך.

חיים רמון: חבר הכנסת לובוצקי, לכן אני אומר לך, שאנחנו נצביע בעד הקדמת הבחירות.

חיים רמון: אני בטוח שגם אתה, בתוכך, יודע שזה מה שצריך לקרות, כי אין אלטרנטיבות אחרות, אין שום דבר אחר.

חיים רמון: כאיש הגון וכאיש שחרד לא רק לנושא אחד, אתה יודע שאין דרך אחרת.

חיים רמון: מה לעשות.

חיים רמון: איך אמרתי בפתיחת דברי?

חיים רמון: – תמו ימיה.

חיים רמון: הספינה הזאת, שהיא חבוטה ומוכה, באמת נמצאת בסופה גדולה, ונתקלת כל יום בשרטון אחר, והקפטן במקום שיהיה עסוק בניווט בין הסערה המדינית לביטחונית, לכלכלית, לחברתית, לחוקתית – בכל מקום רוחות מטלטלות אותו לכל מקום ולכל עבר – במקום לנווט ולהיות עסוק 24 שעות רק בבעיות האמיתיות, אז מתוך 24 שעות או 23 שעות הוא עסוק באיך להישרד, לא אם הספינה תישרד, אלא איך הוא אישית יישרד.

חיים רמון: בסוף הוא יישאר עם ההגה.

חיים רמון: אבל הבעיה היא לא שלו; הספינה היא של כולנו – כולנו על הספינה, והוא יכול להישאר עם הגה, אבל בלי ספינה, ואתם יודעים את זה.

חיים רמון: אתה, חבר הכנסת לובוצקי, יודע את זה, וחבר הכנסת הראל יודע את זה, וחבר הכנסת רביץ יודע את זה.

חיים רמון: כל אחד בתחומו.

חיים רמון: אני מעז לומר אפילו דבר מרחיק לכת, שחבר הכנסת ריבלין יודע את זה.

חיים רמון: חבר הכנסת גדעון עזרא ודאי וודאי שיודע זאת.

חיים רמון: איך אומר חבר הכנסת ריבלין?

חיים רמון: אדרבה ואדרבה.

חיים רמון: ואני לא אספר את הבדיחה הלא-נאותה של חבר הכנסת ריבלין באולם הכנסת.

חיים רמון: אדרבה ואדרבה ואדרבה אפילו.

חיים רמון: אני אומר לכם: בואו נעשה את זה בצורה מכובדת.

חיים רמון: נקבע בהסכמה תאריך בחירות שלא יפגע בתהליך השלום, ויגיד ראש הממשלה שהוא רוצה שלושה חודשים אחר כך, יש על מה לדבר.

חיים רמון: אני מעז לומר, אפילו ארבעה חודשים.

חיים רמון: יגיד שהוא צריך פסק-זמן בין השלמת הסכם וואי לבין הבחירות, אפילו על זה יש על מה לדבר.

ראובן ריבלין: מה עם ממשלת אחדות לאומית?

חגי מירום: אם הוא יציע אחדות, מה נעשה עם החקיקה?

משה פלד: חבר הכנסת אורון מתנדב להיות באחדות.

חגי מירום: אני לא בטוח שהוא כל כך מתלהב.

חיים רמון: אני אגיד מה דעתי.

חיים רמון: אני אגיד ללא כחל ושרק.

ראובן ריבלין: הנה, עכשיו עברו מערוץ-2 לערוץ-33.

חיים רמון: עכשיו עברו?

ראובן ריבלין: בדיוק עכשיו.

חיים רמון: אם ריבלין אומר, הוא יודע.

חיים רמון: הוא בקיא בעניין, יש לו כל יום רייטינג של ערוץ-33.

חגי מירום: אני לא בטוח שחבר הכנסת רמון כל כך מתלהב.

חיים רמון: לא, לא, מתלהב מאוד.

חיים רמון: תיכף אגיד לך ממה אני מתלהב וממה אני לא מתלהב.

משה פלד: רק שלא יהיו חילוקי דעות בתוך "השמינייה", רבותי.

חיים רמון: אף שחגי מירום מגיע מהקיבוץ, הוא מגיע מהאיחוד.

חיים רמון: שם מעולם לא היתה קולקטיביות רעיונית.

חגי מירום: נכון.

משה פלד: להבדיל מהקיבוץ המאוחד, נכון?

חיים רמון: להבדיל, לא רציתי להגיד, מהקיבוץ המאוחד.

חגי מירום: אצלנו הפלורליזם היה יסוד.

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, הרי יש להטוט.

חיים רמון: יש ראש ממשלה ששולל מכול וכול ממשלת אחדות, כי הוא דבק בשרידי הקואליציה שקיימת; אפילו בשאול יהלום וביצחק לוי שמצביעים נגדו.

חיים רמון: זה מה שהוא רוצה.

חיים רמון: אבל מה?

חיים רמון: הוא, כרגיל, מספר סיפורים לאנשים.

חיים רמון: אין לי עמדות עקרוניות בעד או נגד.

חיים רמון: תלוי.

חיים רמון: נניח שהיה בא נתניהו ואומר שהוא רוצה לרדת מרמת-הגולן ולעשות שלום, על-פי מה שמפלגת העבודה רוצה.

חיים רמון: הייתי שומע.

חיים רמון: אבל מה?

חיים רמון: הוא מציג מצג שווא.

חיים רמון: הוא בא אל הציבור, ציבור רחב שכמה לממשלת אחדות וחושב שזה נכון, ואומר "אני רוצה", בשעה שהוא במשך שנתיים לא בחל בשום אמצעי על מנת לפלג, לשסע, להסית בין חלקי העם, ומציג פרצוף תם.

חיים רמון: עושה מעשה זמרי ומבקש שכר כפנחס.

חיים רמון: מפלג ואומר, אני רוצה אחדות.

חיים רמון: משסע ואומר, בואו נהיה ביחד.

חיים רמון: והציבור אומר, למה לא תהיו אתו?

חיים רמון: אני אומר: רבותי, הוא לא רוצה, מעולם לא עלה על דעתו.

חיים רמון: הרי גם כשהוא עשה את זה בחשאי, אהוד ברק נפגש אתו ושמע מה בפיו.

חיים רמון: אם הוא יעשה את זה בפומבי, אני לא שולל שום דבר ולא שללתי שום דבר, אבל אני אומר לך, נשמע מה בפיו.

חיים רמון: מה אתה רוצה, שאני אגיד לו, "ברוגז אתך"?

חיים רמון: רק לפני שבוע הצבעת בו אמון כי אמרת שאולי הוא יעשה שלום.

חיים רמון: אז מה אתה רוצה ממני?

חיים רמון: אחד שהצבעת בו אמון הוא לא ראוי לפגישה?

חיים רמון: ראוי.

חיים רמון: אשמע.

חיים רמון: להגיד לך שאני מאמין?

חיים רמון: אני לא מאמין בזה.

חיים רמון: אני לא חושב שהוא רוצה בזה.

ראובן ריבלין: אבל אם הוא ירצה, אתה תשקול?

חיים רמון: אני אשמע.

חיים רמון: זה בדיוק מה שהוא רוצה, שאני אתעסק בשטויות היפותטיות.

ראובן ריבלין: אז אולי נחכה שבוע?

ראובן ריבלין: אולי הוא מציע לכם?

חיים רמון: רובי, עזוב, אני מחכה לא יום ולא יומיים.

חיים רמון: אני רוצה להקדים את הבחירות.

חיים רמון: מי שרוצה דבר אחר, יבוא וידבר.

חיים רמון: אבל באמת ובתמים, על-פי היושר, על-פי ניקיון הדעת, תמו ימיה.

חיים רמון: תמו ימיה של הממשלה הזאת.

חיים רמון: אין לה זכות קיום.

חיים רמון: היא מת שטרם נקבר.

חיים רמון: הסברתי מה קורה.

חיים רמון: את זה צריך לעשות מהר, וזה תלוי בכל אחד מאתנו, על מנת שנביא בצורה מכובדת, מתוך שמירה על הכבוד של כולנו, ואפילו על כבוד הממשלה, נביא אותה לקבורה בצורה מכובדת, ולא שתיקבר, חס וחלילה, קבורת חמור, שזו עלולה להיות קבורת חמור של כולנו.

חיים רמון: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: בבקשה, חבר הכנסת חיים אורון.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת שבח וייס.

חגי מירום: מתי יצביעו?

חיים רמון: בשבוע הבא.

חיים רמון: מכיוון שאין לי ספק שיעלו פה טיעונים מאוד מאוד משמעותיים נגד הקדמת הבחירות, אני רוצה לחשוב עליהם שבוע, ואנחנו נענה בשבוע הבא.

אחמד סעד: זה כבר משהו, שאתה רוצה לחשוב.

משה פלד: בבקשה, חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – חיים, באת עכשיו להפריע?

חיים רמון: חס וחלילה.

חיים רמון: באתי לשמוע את התשובה הניצחת שלך.

חיים אורון: יש מצבים ויש סיטואציות שבהם אני מציע להפסיק לעשות טריקים.

חיים אורון: לא מהטעם שהטריקים לא מצליחים, כמו שאמר חבר הכנסת רמון לפני, אלא כי אנחנו כולנו בתהליך שהולך ומעמיק; מורידים את החיים הציבוריים ואת הפוליטיקה לרמת כזאת, שרק תוכניות סאטיריות בטלוויזיה יתחרו ביניהן בעוצמת הביטוי כדי לתאר אותה.

חיים אורון: הכנסת הזאת סיימה את ימיה לא כי האופוזיציה מצליחה להפיל אותה, כמו שקורה תמיד – משום שהקואליציה איבדה את הרוב.

חיים אורון: הקואליציה איבדה את הרוב יום-יום שעה-שעה.

חיים אורון: נכון, לפני חצי שעה הצליחו לגייס פה רוב בנושא שהוא מעבר למחלוקות הקואליציוניות.

שבח וייס: זה לא שהצליחו לגייס רוב.

שבח וייס: אנחנו הצלחנו לגייס מיעוט.

חיים אורון: אנחנו הצלחנו לגייס מיעוט.

חיים אורון: אני מקבל את מה שחבר הכנסת שבח וייס אמר.

גדעון עזרא: מה קרה?

חיים אורון: תספור את ההתייצבות של חלק מחברינו ותבין מה קרה.

ראובן ריבלין: אנחנו הבאנו את המקסימום.

חיים אורון: הממשלה, זה שלושה שבועות, חבר הכנסת גדעון עזרא, חבר הכנסת רובי ריבלין, לא מצליחה להביא חוק הסדרים, ובלי חוק הסדרים אין חוק תקציב, ובלי תקציב בעצם אין מסגרת.

גדעון עזרא: מצליחה להביא שלום, זה יותר יקר מתקציב.

חיים אורון: בלי תקציב אין מסגרת שבתוכה מסוגלת הממשלה לתפקד באופן יומיומי.

חיים אורון: חבר הכנסת לובוצקי, אתה אומר שיהפכו את ההצבעה הזאת להצבעת אמון ובכך ימנעו מהכנסת אפשרות לבטא את רצונה.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב שזה לא בסדר.

אלכסנדר לובוצקי: יש להם בעיה.

חיים אורון: אני רוצה להגיד דבר אחד במישור המהותי ודבר אחד במישור המשפטי, עד כמה שביררתי אותו.

חיים אורון: אם ראש הממשלה רוצה ללכת לבחירות בתוך 60 יום, שיבוא ביום שני בשעה 16:00 ויודיע לכנסת שהוא התפטר והולכים לבחירות בתוך 60 יום.

נסים דהן: הוא צריך ללכת לנשיא.

נסים דהן: זה לא יעזור.

חיים רמון: הוא הולך לבד.

חיים אורון: אבל אז הוא הולך לבד.

חיים רמון: חבר הכנסת אורון, אין 60 יום.

חיים רמון: כשר פנים לשעבר אני יודע, כל מערכת בחירות איננה יכולה להתקיים בתוך פחות מ-90 יום.

חיים רמון: לא חשוב מה כתוב בחוק.

חיים אורון: אבל אני רוצה לומר מעבר לכך, ואני אומר את זה לחבר הכנסת לובוצקי ולחבר הכנסת הראל: מה המשמעות של הטריק החדש?

חיים אורון: שאנחנו נבוא ונצביע.

נסים דהן: הכול נעצר.

חיים אורון: אם יש 61 לפיזור הכנסת, על-פי דעת רוב חבריה, מופיע ראש הממשלה ואומר: עכשיו אני משחק לבד ואני אומר 60 יום; לא קודם.

חיים אורון: ואם יהיו 59?

חיים אורון: הוא לא יופיע.

חיים אורון: אני אומר דבר מאוד מאוד בסיסי: יש מצבים שבהם לטובת כולם, גם לטובת השלום – חבר הכנסת גדעון עזרא, אתם מקדמים את תהליך השלום ברוב שלנו, ואנחנו לא ניתן לכם, ככל שזה יהיה תלוי בנו, לברוח מקידומו ברוב שלנו, כי לכם אין רוב.

חיים אורון: לכן, כל פעם שזה יעמוד על הפרק, הרוב שלנו מובטח.

חיים אורון: אבל כאשר ראש הממשלה התקשר אתנו מ"וואי פלנטיישן" ודיבר בטלפון לביתו של חבר הכנסת שטרית, אמרתי לו: להוציא שני נושאים שאינם שייכים לעניין – התקציב ופיזור הכנסת.

חיים אורון: אם כן, או שמשחקים פה את המשחק הפוליטי בתוך כללים כלשהם, עם כל הטריקים, עם כל המשחקים, או שאומרים לא.

חיים אורון: אבל מה המחיר?

חיים אורון: אתם רוצים להתחיל כל בוקר.

חיים אורון: בוועדת הכספים התקיים היום דיון עם הנגיד.

חיים אורון: איפה האוצר?

חיים אורון: האוצר אומר, חכו.

חיים אורון: דיוני התקציב לא מתנהלים.

חיים אורון: כל שר מופיע בוועדת התקציב עם רשימת בקשות לתוספת תקציב מעבר להחלטת הממשלה.

חיים אורון: היא כבר עם חוברות כרוכות, תשאלו את חבר הכנסת נסים דהן, בצבע.

חיים אורון: הוא מבקש מהוועדה, איך לפרוץ את תקציב הממשלה, שר אחרי שר.

חיים אורון: כל חבר כנסת – מהקואליציה, לא מהאופוזיציה – אומר, תעזבו, אני לא במשחק הזה.

חיים אורון: בשבוע שעבר החזירו לאוצר את ספר התקציב של משרד העבודה והרווחה.

ראובן ריבלין: עברת עכשיו לפרק הכלכלי?

חיים אורון: חבר הכנסת ראובן ריבלין, גם בפרק הכללי.

ראובן ריבלין: הוא חשוב מאוד.

חיים אורון: היום התפרסם דוח העוני.

חיים אורון: בשבוע שעבר התפרסמו נתונים קשים מאוד על מצב המשק.

חיים אורון: הממשלה דוחה דיון כלכלי מיום ליום, ואם היא תקיים אותו, היא מסוגלת לקבל החלטות?

חיים אורון: האם יש רגע בבית הזה שמוכנים לדבר זה עם זה ברצינות?

חיים אורון: הרי אתם אומרים: בואו נלך לבחירות, יש רוב.

חיים אורון: אתם אומרים שיש לכם רוב.

חיים אורון: אתם לוחשים לנו בשקט שבעצם תפסידו.

חיים אורון: שאלת את חבר הכנסת רמון על אחדות לאומית.

חיים אורון: לי התשובה על אחדות לאומית היא יותר פשוטה, אבל אני אומר את זה לשני הצדדים.

חיים אורון: אחדות לאומית, או קואליציה חלופית היא פתרון למצב.

חיים אורון: תעלה ותופיע, תציגו אותה; אני מניח שנתנגד לכל קואליציה חלופית אפשרית בבית הזה, אבל בבקשה תשלטו.

חיים אורון: אבל להחזיק בשלטון בבחינת הקש של הטובע – האם השלטון הוא הקש של הספינה הטובעת?

חיים אורון: זה המצב.

חיים אורון: אז ראש הממשלה מחזיק בקש ואנחנו הספינה.

חיים אורון: חיים כבר השתמש בדוגמה הזאת קודם.

חיים אורון: עד כמה, באילו מחירים, ומתי יהיה עידוד טוב יותר?

חיים אורון: בעוד שלושה חודשים, בעוד חמישה חודשים?

ראובן ריבלין: מה עם הבחירה הישירה?

חיים אורון: חבר הכנסת ריבלין, אני אצביע בעד שינוי השיטה.

חיים אורון: רוב סיעתי – לא.

חיים אורון: אני אצביע בעד שינוי השיטה.

חיים אורון: כך אמרתי פה לפני שבוע בדיון וכך אני מתכוון להצביע ביום שני הקרוב.

חיים אורון: אבל אני אומר לך, חבר הכנסת רובי ריבלין, היות שאתה בדעתי, אוי ואבוי אם הוויכוח לשינוי השיטה יהיה עוד טריק כדי שלא לקבל את ההחלטה הזאת.

חיים אורון: אוי ואבוי.

חיים אורון: כי אז המחיר המצטבר של השיטה המקולקלת, פלוס מערכת פוליטית שאיבדה את ימיה – נשלם מחירים שהחברה, המשק, הכלכלה הישראלית אינם יכולים לעמוד בהם עוד בשום פנים ואופן.

חיים אורון: ואם צריך סיבה יותר טובה, יותר מובהקת להחליט, פשוט יתכנסו ראשי הסיעות, יתכנסו הווטראנים, יתכנסו מי שיתכנסו, ישבו בחדר ויגיעו לתאריך מוסכם של קיום בחירות והכרעה מחודשת בעם.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: אנחנו מתחילים בדיון.

משה פלד: אני מבקש לקצוב את הזמן לשלוש דקות ולעמוד בזמן.

משה פלד: חבר הכנסת שבח וייס, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה, ואחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו כאופוזיציה שרויים במלכודת מוסרית ואידיאולוגית, והממשלה שרויה במלכודת חמדנית.

שבח וייס: אנחנו הענקנו רשת ביטחון לממשלה הזאת.

שבח וייס: חבר הכנסת גדעון עזרא אמר "הבאנו את השלום".

שבח וייס: את השלום הזה, כמו את קודמו, הביאו בעיקר מפלגת העבודה והשמאל; גם כמי שיזמו אותו, ובעיקר כמי שהכריעו בכנסת.

שבח וייס: זהו תעתוע היסטורי חסר תקדים כאשר ממשלה לא מסוגלת להעביר הכרעה אידיאולוגית פוליטית כל כך כבדה, ואנחנו כאופוזיציה מעניקים לה רשת.

שבח וייס: זאת לא ממשלה שהביאה את השלום הזה.

שבח וייס: זה אוסלו לא מתוקן, שהתקבל בכנסת בזכות מי שהביא את אוסלו לעולם.

שבח וייס: זו המחויבות המוסרית שלנו.

שבח וייס: אני נמנעתי בהצבעה לפני שבוע.

שבח וייס: רציתי להצביע נגד, משום שבהצבעות הרשתיות הקבועות האלה אנחנו נותנים יד לאחת המרמות ההיסטוריות המתמשכות – הימין לא מסוגל להביא שלום, אלא אנחנו באופוזיציה מעניקים לו את האפשרות להעביר שלום.

שבח וייס: זה קרה גם להסכם קמפ-דייוויד.

שבח וייס: זו עובדה מוחצת שאי-אפשר בשום אופן להפריך אותה.

שבח וייס: רק לא רציתי להצביע עם מולדת, אז נמנעתי.

שבח וייס: לא יכולתי להרים אצבע בעד המרמה המתמשכת הזאת.

שבח וייס: אבל יש לזה צד הפוך.

שבח וייס: העובדה שבשאלת יסוד היסטורית ואידיאולוגית, מפלגה כמו מפד"ל, מפלגה חשובה בתולדות מדינת ישראל, שריה מצביעים נגד ונשארים בממשלה, דבקים בכיסאותיהם.

שבח וייס: זהו מפגן של ציניות ללא תקדים בפרלמנטים אחרים בעולם; אגב, גם ללא תקדים בכנסת.

שבח וייס: תקציב לא עובר, מצב מגוחך, מקיאבליסטי, חסר תקדים.

שבח וייס: אני אומר לכם בכנות, אין לי ביטחון שאם תהיינה בחירות במועד מוקדם יותר, בעוד חודשיים-שלושה, אנחנו ננצח.

שבח וייס: אני רוצה שננצח, יש לי תקווה שננצח, יש אפשרות לנצח, לתקן את הטעות הקשה של 29 במאי 1996.

שבח וייס: אבל אנחנו צריכים ללכת לעניין הזה כדי להפסיק אחת ולתמיד תופעה של שיבוש מוחלט של חיים ציבוריים, של תצוגה צינית בלתי חינוכית, בלתי דמוקרטית ביסודה, מתעתעת ביסודה.

שבח וייס: לכן צריך להפסיק את החיזיון הזה.

שבח וייס: יש להתייצב מול הציבור וללכת להכרעה כדי שלא לבזות לחלוטין בעיני עצמנו ובעיני הציבור, בעיני הדור הצעיר, את השיטה הפרלמנטרית שלנו ואת שיטת הממשל שלנו.

שבח וייס: תודה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת אפי אושעיה, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שנתיים וחצי בממשלת נתניהו.

אפי אושעיה: רק המבוכה שיש פה לממשלה כל יום רביעי, כשהקואליציה לא מצליחה למנוע שום הצעת חוק של האופוזיציה, שהאופוזיציה מעבירה כל חוק שהיא רוצה – – –

גדעון עזרא: פופוליסטיות.

אפי אושעיה: לפעמים הצעות חוק פופוליסטיות, אני מסכים.

אפי אושעיה: כשעומד פה שר האוצר, מניף ידיים לצדדים, מחפש את חברי הקואליציה והם לא נמצאים – רק זו סיבה מספקת להקדים את הבחירות.

אפי אושעיה: לא רק זה העניין.

אפי אושעיה: הסכם השלום, הסכם וואי מועבר בכנסת לפני כמה שבועות בכנסת בקולות האופוזיציה.

אפי אושעיה: מהקואליציה היו 33 חברי כנסת.

אפי אושעיה: כל ההבטחות של ממשלת נתניהו, שהתיימרה להיות ממשלת ימין, ואימצה, אדוני היושב-ראש, כפי שאתה יודע, את הקו של תנועת העבודה וחברותיה, בכך שהעבירה את ההסכם כמעט בדיוק כפי שהגו אותו יצחק רבין, עליו השלום, ושמעון פרס; כשנתניהו, כמה ימים לפני הבחירות אמר שהוא לא יפגוש את ערפאת ואחר כך חיכה ימים ולפעמים לילות שערפאת רק יסכים לפגוש אותו.

אפי אושעיה: גם בהסכם חברון, שעבר בקולות האופוזיציה, לא הצליחה הקואליציה לגייס את חבריה.

אפי אושעיה: כשבקואליציה הזאת יושבת קואליציה ימנית עם המפד"ל, שחבריה מגלגלים עיניים לשמים ואומרים, מפלגת ימין אנחנו, ומחזירים את חברון.

אפי אושעיה: כמעט שום דבר בשום עניין מההבטחות של ערב הבחירות של חברי הממשלה הנוכחית לא מתגשם בקדנציה הזאת.

אפי אושעיה: ואני טוען, שאם יש חיקוי, לפעמים חיקוי עלוב, של תנועת העבודה בממשלה הזאת, רק הסיבות הללו הן סיבות טובות להקדים את הבחירות.

אפי אושעיה: תראו מה קרה בכלכלה, מה קרה בחברה, מה קרה באבטלה, שעלתה מ-6% ל-9% בערך.

אפי אושעיה: בני עיירות הפיתוח ושכונות המצוקה שקיבלו הבטחות, מגדלים פורחים באוויר – שום דבר מכל מה שהובטח להם לא מתגשם.

אפי אושעיה: אם אלה לא סיבות מספיקות להקדים את הבחירות, מה עוד צריך לקרות?

אפי אושעיה: מה עוד צריך להיות?

אפי אושעיה: נתניהו וחבריו הבטיחו בכחש מקסם שווא.

אפי אושעיה: מקסם השווא הזה לא יכול להתממש.

אפי אושעיה: הוא גם לא יתממש בשנתיים הבאות.

אפי אושעיה: אני מציע לאדוני ראש הממשלה: לך לבחירות, תבקש את אמון העם.

אפי אושעיה: אכזבת, כיזבת, הפרת אמונים לבוחר.

אפי אושעיה: תן לבוחר לשפוט אותך על מעשיך.

אפי אושעיה: תודה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת חגי מירום, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יש רגע בחיי האומה, שראש ממשלה צריך שיהיו לו, בעיקר אם הוא רוצה לשוב ולהיות ראש ממשלה – מה שאני מקווה שלא יקרה – הכבוד והאומץ הציבורי לבוא ולומר: סיימנו את הפרק הזה, אין לי רוב עוד בכנסת, הממשלה הזאת איבדה את יכולתה למשול, ואני מחליט שאני נותן את ידי להקדמת הבחירות.

חגי מירום: אגב, מאז קום המדינה ועד היום כמעט שלא היו כנסות שסיימו את ימיהן.

חגי מירום: רוב הכנסות היו כנסות של שלוש, שלוש ורבע, שלוש וחצי שנים, והנה אנחנו כאן כבר נמצאים בערך שנתיים וחצי לאחר כינון הכנסת.

חגי מירום: זאת אומרת, שאם נחליט מכאן ואילך לדחות את הבחירות בחצי שנה, כי אז תהיה הכנסת כבר בת שלוש שנים, ושלוש שנים הן זמן מספיק במצב שבו ממשלה לא יכולה למשול, כנסת לא יכולה לחוקק, אין ריבון, לית דין ולית דיין.

חגי מירום: וזהו מצב העניינים ברגע זה.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, חוק הסדרים במשק המדינה, שאמור להיות החוק אשר יציג את המקורות, או חלק מהמקורות לחוק התקציב, החוק הזה מתגלגל ומתגלגל כנבלה ואי-אפשר להעביר אותו כאן.

חגי מירום: הממשלה מביאה אותו, תכננה להביא אותו בפעם השלישית היום, ודחתה את הבאת החוק, מפני שאי-אפשר להביא את החוק הזה כאן, כי אין לו רוב.

חגי מירום: ולמעשה לא שאין לחוק הסדרים במשק המדינה רוב – אין רוב לממשלה.

חגי מירום: הממשלה הזו איבדה את היכולת שלה למשול.

חגי מירום: אף כי נעשים ברגעים אלה ובשעות אלו ניסיונות נואשים מצד ראש הממשלה לצרף לממשלה את חבר הכנסת דוד לוי, שאני מעריך אותו ומוקיר ומכבד אותו; גם אם הוא ייכנס אל הממשלה הזו ויציע לה מכשרונו וממרצו, הוא לא יוכל להביא לה את המינימום הדרוש כדי להיות בעלת יכולת למשול, דהיינו – 61 חברי כנסת.

חגי מירום: הכנסת, חברי חברי הכנסת, נראית היום כמו אוסף של פרודות, מולקולות כאלו שנקראות סיעות, אבל למעשה אינן סיעות.

חגי מירום: הכנסת, חברי חברי הכנסת, נראית כמו גוף שהולך ומאבד את נשמתו.

חגי מירום: והממשלה נראית כמי שנפחה את נשמתה.

חגי מירום: ובמובן זה צריך להודות, צריך להגיד תודה לראש הממשלה ולממשלה על כך שהם סיימו את תפקידם.

חגי מירום: צריך להתייצב אל מול פניו של הבוחר, ואת זה צריך לעשות בדרך של חקיקת החוק.

חגי מירום: אשר על כן, אני פונה מכאן לראש הממשלה, ליושב-ראש הקואליציה מאיר שטרית, שמגלה לאחרונה ראייה אמיצה ואמיתית, ואומר להם כאן:

חגי מירום: על-פי הרוב, חוק לפיזור הכנסת ולהקדמת הבחירות התקבל בבית הזה ברוב גדול ובהסכמת הסיעות הגדולות.

חגי מירום: בואו והצטרפו אל המציעים מסיעות העבודה ומרצ.

חגי מירום: אם יש בעיה מתי לקבוע את הבחירות הבאות – נשב ונשוחח על כך.

חגי מירום: ואם נתניהו יבקש להרוויח עוד חודש אחד, ניתן לו אותו, ובלבד שהממשלה הזו תלך הביתה.

חגי מירום: תודה רבה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת גדעון עזרא.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, את הנאום הזה, שהממשלה צריכה ללכת, אנחנו שומעים מחצות הלילה של 29 במאי.

גדעון עזרא: יש כאן הרבה אנשים שלא מעניין אותם מה קורה למדינה ומה נעשה במדינה, פרט לעובדה שהם קוראים לממשלה לרדת ולראש הממשלה הם קוראים שקרן.

גדעון עזרא: אני רוצה לציין כמה עובדות.

גדעון עזרא: מאז אני יושב בכנסת, אני רואה אופוזיציה לא אחראית שמעבירה הצעות חוק כאלו ואחרות שכולן פופוליסטיות, וחוץ מכך אין בהן שום דבר.

גדעון עזרא: אני רוצה לעשות השוואה קטנה.

גדעון עזרא: נכנסנו עכשיו להסדר וואי, הגענו להסדרי חברון, דבר שמפלגת העבודה לא היתה יכולה לעשות אותו.

גדעון עזרא: נכנסנו להסדר וואי בהמשך לאוסלו, כשהפיגועים קטעו את הניסיונות של הממשלה הקודמת להגיע למשא-ומתן.

גדעון עזרא: אתם לא רוצים לראות בהצלחתה של הממשלה הזאת להעביר את ההסכם הזה.

שבח וייס: אתה איש אינטליגנטי, אתה יודע שאנחנו העברנו את הסכם וואי.

גדעון עזרא: אתם לא הייתם מסוגלים להעביר את ההסכם.

גדעון עזרא: לא הייתם מסוגלים להעביר את ההסכם.

גדעון עזרא: ימים קשים עוברים עלינו בלבנון.

גדעון עזרא: במקום לדבר על הנושא של לבנון מדברים על החלפת הממשלה.

גדעון עזרא: האם הפלת הממשלה תביא להסדר בלבנון?

גדעון עזרא: אתם הבאתם לנו את "ענבי זעם", שבגללם אנחנו נמצאים במקום שאנחנו נמצאים בלבנון.

גדעון עזרא: זה מה שהבאתם עלינו.

תמר גוז'נסקי: מי הביא את המלחמה ב-1982?

גדעון עזרא: מה שהיה בלבנון והסכם ההבנות עם הלבנונים בעקבות "ענבי זעם" הביא את החיילים שלנו לעמוד כפי שהם עומדים היום.

תמר גוז'נסקי: ומה היה לפני זה, כלום?

גדעון עזרא: לא הייתי אז בכנסת.

תמר גוז'נסקי: לא היית בכנסת, היית בצבא.

תמר גוז'נסקי: אתה סידרת שם את העניינים.

גדעון עזרא: הייתי בלבנון.

גדעון עזרא: בנושא סוריה לא הצלחתם להגיע עם הסורים לשום דבר.

אחמד סעד: ובמה הצלחתם?

אחמד סעד: כבר שנתיים וחצי קיפאון מוחלט.

גדעון עזרא: אני מבטיח לך, שאם יש מישהו שיוכל להגיע, זה הליכוד וראש הממשלה בראשותו.

גדעון עזרא: שידוד מערכות הכלכלה לא היה סיפור של הצלחה.

גדעון עזרא: את מה שקיבלנו אנחנו מנסים לתקן.

גדעון עזרא: התיקון בדרך, אני מאוד מקווה.

גדעון עזרא: יש הרבה קשיים בדרך.

גדעון עזרא: במקום להירתם, במקום לבוא לממשלת אחדות לאומית, במקום להציע את עצמכם לסייע למדינה שנמצאת במשברים, אתם מנסים רק להרוס.

גדעון עזרא: לדעתי, רבותי, העם ישפוט.

גדעון עזרא: אנחנו מנסים להביא את חבר הכנסת דוד לוי לממשלה.

גדעון עזרא: עד לפני כמה ימים הוא נישא בפי כל אנשי האופוזיציה כחבר כנסת מספר אחת.

גדעון עזרא: מהרגע שהוא החליט לחזור לליכוד, שוב אנחנו שומעים מלים כאלו ואחרות.

גדעון עזרא: אני מבקש, לטובת מדינת ישראל, לטובת כל הבעיות שיש לנו – מי שמעניין אותו מה שקורה בישראל זה לא הזמן, צריך לתמוך בממשלה ולהגביר את התמיכה בה.

גדעון עזרא: תודה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם, ואחריו – חבר הכנסת יוסי כץ.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מניח שאפשר למנות מאה סיבות מדוע הממשלה הזאת צריכה להגיע אל סוף דרכה, אבל יש לנו רק שלוש דקות, ולכן אמנה רק סיבה אחת, ואתמקד בה.

אופיר פינס-פז: לסיבה הזאת קוראים השרה לימור לבנת.

אופיר פינס-פז: השרה לימור לבנת היא לכל הדעות שרה מאוד מוכשרת.

אופיר פינס-פז: היא מוכשרת בקידום משק התקשורת ומשרד התקשורת, היא גם מאוד מוכשרת במינויים פוליטיים.

אופיר פינס-פז: השבוע התפרסמה כתבה גדולה מאוד ברשת "ידיעות תקשורת" על עשרות רבות של מינויים שהספיקה השרה לבנת בתקופת זמן קצרה, של מחצית הקדנציה, לבצע ברשות הדואר, במשרד התקשורת, ב"בזק", היכן לא.

אופיר פינס-פז: אבל, הלכתי ופשפשתי בקטעי העיתונות כששרת התקשורת היתה רק חברת כנסת, ומה התגלה לי?

אופיר פינס-פז: שמלכת המינויים הפוליטיים של היום היתה כמעט מבקרת המדינה של לפני ארבע שנים.

אופיר פינס-פז: לא היה מינוי פוליטי, אדוני היושב-ראש, שלימור לבנת לא זעקה עליו, לא הלכה לבג"ץ, לא עמדה מעל הדוכן הזה והרעישה עולמות.

אופיר פינס-פז: אגב, בהערת סוגריים, אותה שרה היא אחד המינויים הפוליטיים הכי מובהקים בתולדות המינויים הפוליטיים של מדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: אריק שרון מינה אותה, לפני שהיתה חברת כנסת, ליושבת-ראש מרכז הבנייה.

אופיר פינס-פז: מבקרת המדינה כתבה בעניין הזה ובעניינים נוספים שבאו בעקבותיו מגילות מכאן ועד הודעה חדשה.

אופיר פינס-פז: אבל את כל זה מי זוכר, אדוני היושב-ראש?

אופיר פינס-פז: יש פוליטיקאים שסומכים על זיכרונו הקצר של הציבור, ומתפקידנו לעורר את זיכרונו.

שבח וייס: – – –

אופיר פינס-פז: אני רוצה להגיד – חברת הכנסת לימור לבנת, למשל, ב-12 בדצמבר 1993, זועקת מעל הבמה הזאת: "העבודה משתוללת במינויים פוליטיים".

שבח וייס: הלוואי.

אופיר פינס-פז: "משתוללת במינויים פוליטיים", ויוסי קוצ'יק הוא אסון ודוד לפלר הוא נורא, ויוסי גינוסר, ומי לא? והגברת לבנת, בשקט בשקט, במיומנות שרק למינוי פוליטי יש, איך למנות בדיוק את החבר'ה; בשקט בשקט היא הכניסה עשרות אנשים לרשות הדואר, החליפה את כל הצמרת של "בזק", החליפה את כל הצמרת של משרד התקשורת, והכול בזכות חוש הצדק והיושר הטבעי.

דליה איציק: אבל היא לא הסכימה לחלק ג'ובים, עד כמה שידוע לי, במרכז הליכוד האחרון.

אופיר פינס-פז: כן, ואז היא באה למרכז הליכוד ושאלה את חבריה: תגידו, למה בחרתם אותי, בשביל לחלק ג'ובים?

אופיר פינס-פז: החבר'ה אמרו לה: כן.

אופיר פינס-פז: אז היא הבינה.

שבח וייס: – – –

אופיר פינס-פז: מאותו רגע היא הבינה.

אופיר פינס-פז: בטח קראה לחבר'ה; אמרו לה החבר'ה, זו העבודה שלנו.

אופיר פינס-פז: עד היום לא ידעתי מה העבודה שלי, מרכז הליכוד הסביר לי מה העבודה שלי.

אופיר פינס-פז: ומאז היא עושה את העבודה.

ראובן ריבלין: לפחות יש אדם ששואל שאלות ומקשיב.

אופיר פינס-פז: כן, נכון, נכון שהיא בסדר?

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת ריבלין, תשמע, היא הבינה גם מי בוחר.

אופיר פינס-פז: היא הבינה שמרכז הליכוד גם צריך לבחור את הרשימה הבאה, ואני יודע שחבריה השרים לחוצים ומודאגים ואומרים בינם לבין עצמם: תראו כמה מינויים השרה לימור לבנת כבר ביצעה, ומה אתנו?

אופיר פינס-פז: אגב, שם אין עוזר.

אופיר פינס-פז: אצל לימור לבנת, אני רוצה גם להגיד לציבור: אני מציע לכם לנסות להיות עוזרים או מזכירות או מנהלי לשכות של לימור לבנת.

אופיר פינס-פז: אני מבטיח לכם, שאם תתקבלו לעבודה, בתוך שנה אתם או מנכ"ל "בזק" או מנכ"ל משרד התקשורת או מנכ"ל רשות הדואר, או משהו כזה.

אופיר פינס-פז: עצה מחבר: קחו את ההזדמנות בשתי ידיים.

אופיר פינס-פז: תודה אדוני היושב-ראש.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

משה פלד: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אחמד סעד: ואחריה?

משה פלד: חבר הכנסת אחמד סעד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אכן, אם נסתכל על המאזן של הממשלה הזאת במשך כמעט שלוש השנים שהיא מכהנת, שנתיים וחצי פלוס, אין ספק שהשלילי רב מהחיובי, אבל יש לה בכל זאת נקודות הצלחה מסוימות, נקודות אור, חיוביות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו, כל האופוזיציה בעצם, והסיעה שלנו במיוחד, תמכה והיתה מוכנה לתמוך בהמשך כהונתה של הממשלה ולמנוע את הפלתה, כאשר אזרה עוז וחתמה על הסכמי השלום האחרונים ב"אחוזת וואי" בוושינגטון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו גם שמרנו, והעמדה שלנו היתה עקבית, שניתן לממשלה הזאת גם ליישם ולבצע בפועל את ההסכם הזה בשטח, ולא ניתן להפיל אותה באותם ימים חשובים מאוד שלאחר חתימת ההסכם, כאשר היו אמורים אכן לבצע את הפעימות – אם בעניין של פינוי שטחים ואם בעניין של שחרור אסירים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל בואו וראו, אותה ממשלה פתאום יוצאת לעולם כולו באמרה שאיננה עוברת אפילו אצל ילדים קטנים, לא אצל מטומטמים, ודאי שלא אצל מדינאים ולא אצל כל העולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בתוך ישראל עצמה אני לא חושב שיש אדם אחד שמאמין לנתניהו ולממשלתו, שכאשר ישבו שם ימים ולילות ב"אחוזת וואי" שבוושינגטון, וכאשר המשרד לביטחון פנים העביר את הרשימות – כן, העביר, וזה היה בסיקור בחדשות – של כל האסירים הפלסטינים, ומי נמצא ומה התיק של כל אסיר ומה התקופה שלו, מה העבירות שלו, אותה ממשלה התכוונה אז לאסירים פלסטינים אשר גנבו מכוניות או עשו כל מיני עבירות אחרות, זולת המאבק הלאומי הפלסטיני בכיבוש הישראלי במשך כל השנים שעברו וזולת העניין הפוליטי הלאומי הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והנה, עכשיו רוצה נתניהו לשכנע את כולנו, ואני לא יודע אם הוא עצמו מאמין בזה: כן, לא התכוונו לשחרר את האסירים הפלסטינים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז את מי התכוונת לשחרר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את גנבי הרכב, את גנבי המכוניות, את האנסים, את השודדים, את אלה שביצעו באמת פשעים והם עבריינים, ולא את האסירים של העניין הפלסטיני עצמו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על מי זה עובד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו רואים באי-ביצוע השחרור הזה סימן דרך, סימן של חזרה לאחור, כבוד היושב-ראש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה הזאת, אשר אזרה אומץ, חתמה על ההסכם והתחילה לבצע אותו, ברגע שהיא מגיעה לעניין של האסירים, שהוא לב לבו של ההסכם ולב לבו של הפתרון – הרי לא מאמינים ואין איש במדינה הזאת, בארץ הזאת ובעם הזה, שמאמין שיהיה אי-פעם שלום כל עוד הפתרון לא ייתן לצד האחר את זכויותיו, את המינימום שהוא מוכן להסכים לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: והמינימום שבמינימום, כפי שקרה בכל תולדות העמים, הוא שחרורם של העצורים, של האסירים, של השבויים של הצד האחר, והשחרור הזה חייב להתבצע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברגע שבעניין הזה היא צולעת והיא מפירה בריש גלי את ההסכם ואת ההתחייבות שלה, אני חושב שזה כבר מוריד ממנה אפילו את הנטייה ואת האמון המינימלי שאפשר היה לתת לה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו אכן סבורים שפיזור הכנסת והבחירות החדשות הם התרופה הטובה ביותר למדיניות המסוכנת והנלעגת של הממשלה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מקוצר הזמן, לא אדבר על הדברים האחרים ועל הכישלון בנושא החברתי, בנושא האבטלה, בנושא של המצוקה של האוכלוסייה החלשה, ובכל הנושאים הנוספים, ואנחנו, ככל הנראה, אם לא תהיינה הפתעות גדולות ונס מהשמים של שלום ושל תקווה חדשה, נצביע אכן בעד פיזור הכנסת ובחירות חדשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

משה פלד: אחריה – חבר הכנסת אחמד סעד.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אתמוך בהצעה לפיזור הכנסת ולהקדמת הבחירות, ואני אביא כמה מהנימוקים.

תמר גוז'נסקי: לכאורה, ראש הממשלה נתניהו צריך היה הוא עצמו, לפי הדברים שהוא אומר, לשמוח על הקדמת הבחירות.

תמר גוז'נסקי: הנה, הוא אומר: השגתי הסכם והשגתי את מזכר וואי, הנה אני עושה דברים, הנה אני כזה והנה אני כזה.

תמר גוז'נסקי: לכאורה, הוא היה צריך לעלות על גל ההצלחה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אבל בפועל מה שקורה הוא, שראש הממשלה הגיע לאותו הסכם ממש ככפוי שד, הוא לא רצה את ההסכם.

תמר גוז'נסקי: חבריו בממשלה לא רוצים את ההסכם, ראינו בהצבעה.

תמר גוז'נסקי: חבריו בקואליציה לא רוצים את ההסכם, ראינו בהצבעה.

תמר גוז'נסקי: יש התארגנויות ויש דרישות, וכתוצאה מכך הקואליציה היום לא מתפקדת.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, ההישג הפוליטי לכאורה הכי חשוב של ראש הממשלה הפך אותו למיעוט בתוך ממשלתו.

תמר גוז'נסקי: לכן, כפי שגם ציינו כמה מחברי הכנסת קודם לכן, דווקא ההסכם הזה הבליט, חידד את העובדה, שלממשלה הזאת אין רוב.

תמר גוז'נסקי: אבל, אני רוצה לשאול את עצמנו בקול רם.

תמר גוז'נסקי: אם לראש הממשלה אין רוב בתוך הקואליציה, ואין אפילו רוב בתוך הממשלה שלו למזכר וואי, שהוא מזכר מאוד מצומצם על ביצוע נקודות מסוימות בהסכם הביניים, כיצד יכול ראש הממשלה הזה להביא את מדינת ישראל להסדר קבע?

תמר גוז'נסקי: על סדר-היום עומדת שאלת הסכם הקבע, זה הנושא המרכזי, איך הוא יביא אותנו, עם מי, עם מה?

תמר גוז'נסקי: אם היום הוא לא יכול לקבל תמיכה אפילו להסכם וואי?

תמר גוז'נסקי: מאחר שמדובר על כך שהסכם הביניים תוקפו יפוג במאי 1999, הרשות הפלסטינית, יושב-ראש הרשות ערפאת, כבר הודיעו על כוונתם, על תוכניתם להכריז על מדינה פלסטינית.

תמר גוז'נסקי: הזמן דוחק.

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה הזה לא יכול, לא מסוגל, אין לו רוב, אין לו ממשלה שתלך אתו להסדר קבע שיהיה מקובל על ישראל ועל הפלסטינים.

תמר גוז'נסקי: כתוצאה מכך אנחנו נגיע למצב חמור ביותר – הסכם הביניים ייגמר ולא יהיה הסדר קבע.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להוסיף גם את השאלות החברתיות ולומר: הונח בפנינו הדוח על ממדי העוני.

תמר גוז'נסקי: יש שם הרבה מאוד נתונים.

תמר גוז'נסקי: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על המשפחות שנוספו על אלה שחיות מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע מי המשפחות שנוספו?

תמר גוז'נסקי: נוספו למעלה מ-9,000 משפחות עם ילדים.

תמר גוז'נסקי: להיות משפחה עם ילדים בישראל זה דבר מאוד מסוכן; אתה יכול בקלות לגלוש אל מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: נוספו 9,000 משפחות של קשישים; מאוד מסוכן להיות קשיש בישראל.

תמר גוז'נסקי: זה הדוח שהונח היום לפנינו.

תמר גוז'נסקי: אנחנו מדברים על רבבות ילדים נוספים שחיים מתחת לקו העוני.

תמר גוז'נסקי: איזה פתרון יש לממשלה הזאת, עם גידול האבטלה, עם הרס מערכת שלמה של שירותים, עם התוצאות החמורות ביותר של ההפרטה, אילו פתרונות יש לה?

תמר גוז'נסקי: ניקח עוד דוגמה אחת, אחרונה, עניין הסטודנטים, ובזה אני אסיים.

תמר גוז'נסקי: בעניין הסטודנטים, הממשלה כפתה על הסטודנטים הסכם שעדיין לא נחתם, אבל ראיתי את הטיוטה שלו.

תמר גוז'נסקי: ממש בושה וחרפה.

תמר גוז'נסקי: שום פתרון אמיתי.

תמר גוז'נסקי: הכול הבטחות, הכול דברים בעלמא.

תמר גוז'נסקי: אני אומרת, ממשלה שאין לה שפה משותפת עם הסטודנטים, שאין לה יכולת לעצור את הגלישה של רבבות משפחות אל מתחת לקו העוני, ממשלה כזאת צריכה להתפטר, ואם היא לא מתפטרת – זאת חובתנו להקדים את הבחירות.

תמר גוז'נסקי: תודה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת נסים דהן.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נצביע בעד החוק להקדמת הבחירות, כי לפי דעתנו המשך קיומה של הממשלה שהזאת בצל המדיניות שהיא מנהלת הוא אסון לחברה, אסון למדינה, אסון ליהודים ואסון לערבים.

אחמד סעד: זה אסון, משום שהממשלה הזאת נכשלה בשלוש השאלות העיקריות שמעסיקות את המדינה ואת החברה: שאלת השלום, השאלות החברתיות, והיחס כלפי האוכלוסייה הערבית, מתן שוויון לאוכלוסייה הערבית.

אחמד סעד: כבר יותר משנתיים, בערך שנתיים וחצי, יש קיפאון מוחלט במשא-ומתן עם סוריה.

אחמד סעד: יש סכנת התלקחות מלחמתית בלבנון.

אחמד סעד: הממשלה האטומה הזאת, אף שהיא שוקעת בביצה העקובה מדם בלבנון, אין לה אוזן קשבת לדרישות הציבור הרחב, שהמלחמה הזאת לא צודקת וצריך לצאת מלבנון.

אחמד סעד: הממשלה הזאת חתמה על הסכם וואי.

אחמד סעד: מצד אחד חתמה, ומהצד השני היא מנהלת מדיניות המכינה את הקבר לקטילת ההסכם הזה, אם דרך הגברת ההתנחלות ואם על-ידי מדיניות המרמה שבמקום לשחרר אסירים היא משחררת גנבים.

אחמד סעד: בצד החברתי – אנו עדים לכך במשך שנתיים וחצי – הדבר המאפיין הוא העמקת המיתון, ירידה בקצב הצמיחה, עלייה בשיעור האבטלה והעוני.

אחמד סעד: חוק ההסדרים – שהיום היתה פאדיחה כשלא הובא להצבעה – הממשלה ידעה שהחוק הזה הוא נגד חולים, נגד גמלאים, נגד עניים, נגד כל מקבלי הקצבאות.

אחמד סעד: היום אנחנו דיברנו על המדיניות העוינת של הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית.

אחמד סעד: אין כל סיבה שהממשלה הזאת תמשיך לכהן.

אחמד סעד: לכן, האינטרס האמיתי של העם בישראל ושל כל האזרחים, יהודים וערבים, הוא, שכמה שמהר יותר תסתלק הממשלה הזאת מעל הבמה.

אחמד סעד: תודה רבה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת נסים דהן, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חברת הכנסת דליה איציק, ואחריה – חבר הכנסת נסים זוילי.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, ראשית, תרשה לי לברך אותך, זו הפעם הראשונה שאני עומד כאן מעל הדוכן ואדוני מנהל את הישיבה.

נסים דהן: ברכות.

נסים דהן: יש לך כל הכישורים וכל האפשרויות להצליח.

משה פלד: תודה.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, כשאנחנו דנים בהקדמת הבחירות אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, מה התועלת.

נסים דהן: אם נלך לבחירות, האם יהיו התוצאות שונות בקיצוניות ממה שהן היום?

נסים דהן: האם שכשנלך לבחירות נחזור אחריהן בהכרעה חד-משמעית של העם לאיזה כיוון?

נסים דהן: אני חושב שלא.

נסים דהן: אני חושב, שהקרע בעם הוא אמיתי, העם חצוי כמעט חצי וחצי, לכאן ולשם.

נסים דהן: ראינו זאת בתוצאות האחרונות.

נסים דהן: איך כתב חבר הכנסת שבח וייס?

נסים דהן: 13,000 קולות – – –

שבח וייס: 14,729.

נסים דהן: 14,729 קולות שחסרו.

נסים דהן: אני לא חושב שזה מספר כזה גדול, שבבחירות הבאות הוא ישתנה בצורה קיצונית ויכריע את המחלוקת בעם לכיוון חד-משמעי.

שבח וייס: מספיק שזה יהיה להיפך והכול יהיה בסדר.

נסים דהן: התמונה הפוליטית לא תשתנה בבת-אחת.

נסים דהן: היא לא תשתנה באופן קיצוני, גם אם במקום הליכוד יקבל המערך אותם 13,000 או 14,729.

נסים דהן: המצב בכנסת, ההרכב הפוליטי בכנסת יישאר חצוי, ושום גוש לא יכול לנהל את המדינה טוב יותר, בגלל המצב.

נסים דהן: אז מה הפתרון?

נסים דהן: בחירות הן לא פתרון.

נסים דהן: אם אין ברירה הולכים לבחירות.

נסים דהן: אבל אנחנו חושבים שיש ברירה והבחירות מיותרות עכשיו.

נסים דהן: האלטרנטיבה היא ממשלת אחדות לאומית.

נסים דהן: זו האפשרות היחידה שאפשר לממשה מהיום למחר.

נסים דהן: גם אם נרצה ללכת לבחירות, את התוצאות נקבל בעוד 60, 90, 120 יום, וזה הרבה זמן שלא ראוי להמתין אותו כדי לרפא את כל תחלואי המדינה.

נסים דהן: ויש תחלואים שצריכים ריפוי; חלק מהם במצב אנוש וצריכים לטפל בהם מייד, ורק דרך אחת ניתן ליישם מהיום למחר – ממשלת אחדות לאומית.

נסים דהן: אבל, וכאן יש "אבל" גדול, המחסום הגדול ביותר לממשלת האחדות הלאומית הוא מלחמות של כבוד, יוקרה ופרסטיז'ה.

נסים דהן: זו לא מלחמה אמיתית.

נסים דהן: מי שיודע את האמת על מצב המשק, על המצב המדיני, על המצב הביטחוני, לא יכול להתעלם ממלחמות הכבוד: מי קורא למי, מי פונה למי, כמה תיקים יקבל, איך ישב בממשלה.

נסים דהן: העם רואה את הקולות, שומע את הדברים, והעם יאמר את דברו אם יהיו בחירות.

נסים דהן: בגלל מלחמות של כבוד, יוקרה ופרסטיז'ה ידרדרו את העם לדיוטה תחתונה יותר מהדיוטה שבה הוא נמצא.

נואף מסאלחה: סיים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, משפט לסיום.

נסים דהן: אני לא אומר את זה כיוון שאנחנו חוששים מבחירות ולא מפני שאנחנו פוחדים שאולי אם תהיינה בחירות נאבד מכוחנו.

נסים דהן: ההיפך הוא הנכון.

נסים דהן: להיפך, אנחנו אומרים את זה גם כשאנחנו בטוחים שבממשלת אחדות לאומית ש"ס תצטרך לוותר, היא תוותר על מעמד, היא תוותר על זכות המיקוח.

נסים דהן: בממשלה אחדות לאומית כוחנו יהיה חלש הרבה יותר ממה שהוא היום.

נסים דהן: נצטרך לוותר על משרה, וכמובן נצטרך לוותר על אחת ממשרת השרים בתוקף החלוקה.

נואף מסאלחה: אולי תסיים?

שבח וייס: על מי תוותרו?

נסים דהן: אם השאלה הזאת תעמוד במבחן, תינתן גם התשובה.

נסים דהן: ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים אחדות לאומית, כי אנחנו חושבים שזה טוב לעם, טוב למדינה, טוב לציבור הישראלי בכללותו, יהודים כערבים, טוב למערכת השלום, טוב גם לאתגרים שעומדים בפנינו לקראת מאי 1999, והם לא אתגרים קלים.

נואף מסאלחה: תודה, חבר הכנסת נסים דהן.

נסים דהן: רבותי חברי הכנסת, הציבור ששומע, האתגרים שעומדים בפנינו הם להיות או להיות.

נסים דהן: אי-אפשר לעמוד בהם בלי ממשלת אחדות.

נסים דהן: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחברת הכנסת דליה איציק, והיא איננה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חבר הכנסת נסים זוילי.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הבית, אני רוצה לומר, שהחוק לפיזור הכנסת היה צריך בעצם להיקרא החוק לבלימת רפובליקת בננות.

ענת מאור: אנחנו לא רק במצב שצריך ללכת לבחירות חדשות, צריך ביחד לבלום את ההידרדרות ואת הרס הדמוקרטיה במדינת ישראל, שזה המצב שאנחנו נמצאים בו.

ענת מאור: עוד מעט יהיה ראש ממשלת ישראל ראש ממשלת הפיצה.

ענת מאור: הזילות, הזולות שבה מנהלים כל דבר, היא כמעט כמו באסטה בשוק.

ענת מאור: חבר הכנסת נסים דהן, אתה פונה להצטרף לממשלת אחדות לאומית?

ענת מאור: לאיזו ממשלה?

ענת מאור: לראש ממשלה שכל שריו אומרים שהם לא מאמינים בו, לממשלה שאין לה קואליציה לא להעביר את חוק ההסדרים, לא להתמודד עם האבטלה, לא לקדם את תהליך השלום?

נסים דהן: גם אתם עושים זאת.

ענת מאור: למה?

ענת מאור: יש לנו מצב פעם ראשונה בתולדות המדינה – כי מחלוקות היו תמיד – שבו השקר הופך לנורמה, שהאי-אמינות זו האמנות היחידה שראש הממשלה מתמחה בה, והתקשורת מתחילה להתחנף ולהתפעל: הוא שורד.

ענת מאור: הישרדות; אין ערכים, אין מוסר.

ענת מאור: עומדת שרה ומכריזה בוועידה של מפלגתה שהיא נגד מינויים פוליטיים, ואחר כך אנחנו מתבשרים שהמינויים הפוליטיים הכי רבים נעשו בזמנה; וכבר לא מתחת לשולחן, כבר אין בושה.

ענת מאור: התרמית והתדמית – אלה הקודים.

ענת מאור: לזה עכשיו מפלגת העבודה צריכה להצטרף?

ענת מאור: את זה צריך לנפץ.

ענת מאור: את הסגנון הזה מוכרחים לנתץ.

ענת מאור: אנחנו יחד צריכים ללכת לבחירות, צריכים להחליף את ראש הממשלה הכושל ביותר והמסוכן ביותר, ואת זה יודעים כל אנשי הקואליציה.

ענת מאור: הרי אין אחד מתוך הממשלה שלו שמאמין בו.

ענת מאור: אין מפלגה שלא יודעת לספר לנו איזה מיקח וממכר יש.

ענת מאור: עכשיו, תראו, באים ואומרים לנו: המצב כל כך גרוע, מוכרחים להציל אותו.

ענת מאור: שר האוצר – חבר הכנסת נסים דהן – מי גרם ל-213,000 מובטלים?

ענת מאור: כבר עוד מעט מדובר ב-250,000 מובטלים.

ענת מאור: מי גרם לדרדור כזה של מצב הכלכלה?

ענת מאור: מי גרם למצב כזה שחוק ההסדרים – תמיד היה חוק הסדרים, מ-1985, גם אנחנו נאבקנו בו – הוא כל כך ציני?

ענת מאור: את חוק הדיור הציבורי הוא רומס.

ענת מאור: כמה אפשר לפגוע באוכלוסיית הגמלאים במדינה?

ענת מאור: אז מה יעזור אם מפלגת העבודה תעבור לממשלה?

ענת מאור: אני מוכרחה להביא עוד דוגמה – וסלח לי, אדוני היושב-ראש, עוד דקה – להשתלטות ולדיקטטורה שראש הממשלה מנהיג, וזה מה שאנחנו קוראים על רשות השידור.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, שמתם לב שהיום החתמנו עצומה, וכבר חתמו עליה 30 חברי כנסת.

ענת מאור: ראש הממשלה מקים ועדה לרפורמה בהשכלה הגבוהה ומעמיד את עצמו בראש הוועדה.

ענת מאור: עוד אליטה שהוא צריך ללכת נגדה, עוד השתלטות.

ענת מאור: תארו לכם, ההצעה לרפורמה בבית-המשפט שקיבלנו ועמד בראשה השופט אור – תארו לכם שהיה עומד בראשה איש פוליטי.

ענת מאור: הרי שוברים את כל הנורמות של הדמוקרטיה.

ענת מאור: לכן, חברות וחברי הבית, מעבר למחלוקות הפוליטיות, מצוות הבית היא להגן מפני מצב של רפובליקת בננות, נגד השקר כנורמה, נגד אחיזת העיניים, נגד הזחיחות והיהירות.

ענת מאור: מוכרחים לקדם את החוק לפיזור הכנסת.

ענת מאור: נלך לבוחר.

ענת מאור: אני ממש מאמינה, כי אני שומעת את הציבור.

ענת מאור: ראש הממשלה הזה לא יכול להמשיך לשלוט.

ענת מאור: ישלוט מי שייבחר, אבל שיהיה איש אמת.

ענת מאור: אז אני בעד ממשלת אחדות לאומית, אבל בשום אופן לא עם ראש הממשלה הנוכחי ולא בנורמות השלטון שהידרדרו, ולא בכנסת ובממשלה שאין להן רוב.

ענת מאור: רק חוק לפיזור הכנסת בצורה מסודרת.

ענת מאור: נקבע מועד ביחד ונלך למבחן בפני העם.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת נסים זוילי – איננו; חבר הכנסת האשם מחאמיד – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת רובי ריבלין, בבקשה.

נואף מסאלחה: אחריו – חברי הכנסת אליעזר זנדברג וטלב אלסאנע.

שבח וייס: ואם הם לא יהיו, זה יסתיים.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי חברת הכנסת ענת מאור, מאז נבחר בנימין נתניהו והיה המהפך בשנת 1996, מדי שבוע אנחנו שומעים אותך ואת חברייך מזמרים אותה זמירה וטוענים שצריך מייד ללכת לבחירות, אין דרך אחרת.

ראובן ריבלין: והשאלה הנשאלת כמובן, מה יקרה אם אכן חוק פיזור הכנסת יתקבל, נלך לבחירות, וראה זה פלא, בנימין נתניהו ייבחר שוב.

ראובן ריבלין: כמובן, מייד נעלה לדוכן ונאמר: לא יקום ולא יהיה, לא יכול להיות, הציבור טעה, הציבור צריך ללמוד להצביע, נלך עוד הפעם לבחירות.

ראובן ריבלין: והציבור עוד הפעם יאמר: אנחנו רוצים את בנימין נתניהו, ואז תקומו כולכם ותאמרו: הציבור לא יודע, אנחנו נלך לבחירות עד אשר תלמדו לבחור.

ראובן ריבלין: זה לא רציני.

ראובן ריבלין: זה לא רציני.

ענת מאור: – – –

ראובן ריבלין: הציבור פסק את פסוקו לאחר שכל העובדות היו מונחות לפניו, והיתה מערכת בחירות סוערת מאוד, שבאה בעקבות אחד האירועים הטרגיים ביותר שהיו לעם ישראל בכל ההיסטוריה שלו, וההיסטוריה שלו היא רבת שנים יותר משל כל עם אחר הקיים בעולם היום.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שאני לא מאושר מהמצב הקיים היום.

ראובן ריבלין: אני חושב, שאחת התוצאות של חוק הבחירה הישירה – למרות דעותיהם של טובים ומלומדים בכנסת זו, שלא בכך האשם – הביאה אותנו למצב, שבו הכנסת עושה מול הממשלה כאילו לא היתה זו קיימת, והממשלה פועלת כאילו הכנסת לא קיימת, למרות – – –

שבח וייס: בעניין זה, ענת מאור בדעתך.

ראובן ריבלין: אני מדבר עכשיו דווקא אל ידידי הטוב, חבר הכנסת הנכבד, סגן יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הכנסת לשעבר, בעל זכויות רבות בכנסת, שבח וייס, שרואה כי הציבור משתנה ומשנה את עמדותיו, והנושא הסקטוריאלי קיים ויהיה קיים, ויש איזה מהפך בדעת הציבור, וכל אותם דברים הם ברורים.

ראובן ריבלין: אבל אני מוכרח לומר שלבי לא מאושר.

ראובן ריבלין: היום, פעם ראשונה, שמחה גדולה באופוזיציה, האופוזיציה הלכה לאיזו מסיבת ניצחון של אחד האנשים, שהם מתיימרים להיות התומכים בו, כאשר הוא ניצח כראש עיר, שעה שמנהיגיהם לא תמכו בו, כפי שמנהיגי לא תמכו באחרים שניצחו ולאחר מכן הלכו והיללו אותם והשתבחו בשמם ובניצחונם.

ראובן ריבלין: היום, סוף סוף, נמצאנו מנצחים באיזו הצבעה אחת; זאת הצבעה מזדמנת.

ראובן ריבלין: הקואליציה, שרבים מחבריה יושבים אל שולחן הממשלה – כמובן, בדרך הטבע אנשי ממשלה צריכים לעסוק בשלטון ולשלוט ולנהל את משרדיהם – לא נמצאים כאן בכנסת.

ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו למעשה לא יכולים להעביר ולו החלטה אחת שהממשלה רוצה בה.

ראובן ריבלין: צריך גיוס מלא.

ראובן ריבלין: יש גם התרופפות מוחלטת, כאשר כל אחד עושה דין לעצמו.

נואף מסאלחה: מה הפתרון?

ראובן ריבלין: מגישים הצעות חוק חדשות לבקרים, בלי לעשות חשבון מאין יבוא הכסף.

ראובן ריבלין: כבר דיברתי על חברנו רן כהן מהאופוזיציה, המצליח לגייס כמעט את כל אנשי הקואליציה מפעם לפעם, כל אחד מסיעה אחרת, כאילו היה רובין הוד, המושיע אותם אנשים שכל כך זקוקים ונזקקים.

ראובן ריבלין: בסך הכול הוא רובין הוד הענק, שהעביר כמה הצעות חוק.

ראובן ריבלין: באחת מהצעות החוק אנחנו רואים אותו ואת חבר הכנסת שבח וייס נופלים זה על צווארו של זה, מהטעם הפשוט, שהם הביאו לידי חקיקת חוק חשוב מאוד, חוק הדיור הציבורי.

ראובן ריבלין: אבל מאיפה נביא כסף?

ראובן ריבלין: זאת אומרת, רובין הוד, שמבקש מהממשלה לשדוד את עצמה על מנת להביא – – –

שבח וייס: זה לא עולה כסף.

ראובן ריבלין: טוב, אני יודע שזאת גם דעה אחת.

שבח וייס: החוק הזה לא עולה כסף.

ראובן ריבלין: על כל פנים, הבעיה היא לא פיזור הכנסת.

ראובן ריבלין: פיזור הכנסת הוא שאלה פוליטית.

ראובן ריבלין: לבוא ולומר, אנחנו חייבים לומר מה יקרה בקרב העם – אני חוזר עוד הפעם ואני אומר לכם: טעיתם גם הפעם, אף שהפלתם, אנחנו בוחרים את בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: אתם לא תלמדו את העם איך לבחור, העם יודע זאת היטב.

ראובן ריבלין: זכותכם כמובן להמשיך ולנסות.

ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לעמוד מאחורי הממשלה, לא תמיד בכל מחיר, אבל זה גורלה של הדמוקרטיה, אין לנו שיטה טובה מזאת וטוב שהיא כזאת.

נואף מסאלחה: תודה, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסי ביילין – איננו; חבר הכנסת אליעזר זנדברג – איננו; חבר הכנסת טלב אלסאנע – איננו; חבר הכנסת סאלח טריף – איננו; חבר הכנסת אברהם פורז – איננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת נואף מסאלחה מנהל את הישיבה.

נואף מסאלחה: אני אבקש עוד מעט מידידי שבח וייס להחליף אותי לשלוש דקות.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה – איננו.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש – – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת סאלח טריף, סלחנו לך.

נואף מסאלחה: בוא, אדוני.

נואף מסאלחה: ואחריך – חבר הכנסת סאלח סלים, או חבר הכנסת מאיר שטרית.

סאלח טריף: אתה יודע, אדוני, שרצתי במדרגות.

נואף מסאלחה: אני מעריך שאתה ספורטאי, חבר הכנסת טריף.

סאלח טריף: לבוא אחרי חבר הכנסת ריבלין, זה כבוד, אבל לא שמעתי את שמי.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

נואף מסאלחה: זה – לא.

נואף מסאלחה: יש פרוטוקול ויש גם כן קצרניות.

נואף מסאלחה: קראתי בשמך.

נואף מסאלחה: בבקשה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

סאלח טריף: שמעתי בחדרי כמה מהנואמים, והאמת היא שכל אחד מסיבתו שלו יכול למנות, ואפשר למנות כל כך הרבה סיבות לכך שלממשלה הזאת אין עוד זכות קיום והיא צריכה להתפזר.

סאלח טריף: רק עכשיו אני שומע, אדוני היושב-ראש, על מעלליו מהיום של ראש הממשלה.

סאלח טריף: יושב כאן חבר הכנסת מקסים לוי, ובצדק, ובדין, אומר: גם אם יהיה הסכם על חוק ההסדרים הזה, אני לא מוכן להצביע ולא אתמוך בפגיעה כל כך קשה שוב בשכבות כל כך חלשות של האוכלוסייה.

סאלח טריף: ואנשים אומרים לך שזה חוק, לרבות יושב-ראש הכנסת, שלא מרוצה מהספר העבה הזה, אדוני היושב-ראש, של חקיקה דורסנית שפוגעת בשכבות רחבות מאוד של הציבור הישראלי, ובעיקר בשכבות החלשות.

נואף מסאלחה: רק רגע, אתה מדבר על חוק פיזור הכנסת.

סאלח טריף: אדוני, אני יודע.

סאלח טריף: ואני אומר, בכל דבר שאתה נוגע אתה מוצא סיבות.

סאלח טריף: אתה רק שומע על האלתורים האחרונים של הקואליציה, על הניסיון לצרף את גשר כדי לנסות להחיות, להנשים את הממשלה.

נואף מסאלחה: אומרים שמקסים לוי עכשיו בחדשות.

נואף מסאלחה: שמעתי בשעה 21:00 ב"מבט".

סאלח טריף: שמענו, אדוני היושב-ראש, עכשיו – כדי לעדכן אותך – על המריבה הגדולה בין השרה לימור לבנת לראש הממשלה, על חילופי המהלומות הקשים.

סאלח טריף: כל זה מביא אותנו למדיניות קלוקלת בנושא הכלכלי.

סאלח טריף: שלא לדבר על טענות מימין ומשמאל על דרכה המדינית ועל דרך התעתועים שנוהגת הממשלה הזאת.

סאלח טריף: היא באמת נוהגת בדרך של תעתועים בכל מישור.

סאלח טריף: אין אמינות, לא רק מצד מי שעומד בראשה, אלא למדיניות הכוללת של הממשלה הזאת.

סאלח טריף: אי-אפשר להבין מה יהיה מחר.

סאלח טריף: אי-אפשר לדעת מה יהיה מחרתיים בכל מישור, בכל נושא.

סאלח טריף: אני שואל אתכם, האם באמת לא הגיעה השעה – כפי שקוראים חברי כנסת חשובים מכל הצדדים של הקשת הפוליטית – לבוא אל הציבור ולבדוק מה יבחר לעתיד?

סאלח טריף: אני סבור, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה צריך באמת להחליט על המשך דרכו.

סאלח טריף: אי-אפשר להמשיך ולדדות עם ממשלה כזאת.

סאלח טריף: לא נוכל – מי שרצו להעניק רשת ביטחון, ואני אחד מהם – לסמוך על כך שיהיה איזה ביצוע של הסכם וואי, עם ממשלה, עם קואליציה כזאת.

סאלח טריף: חבר הכנסת נואף מסאלחה, אי-אפשר להאמין לשר האוצר ולממשלה, בתקציב שיובא בסוף החודש להצבעה, גם אחרי שמד"ע וחבר הכנסת דראושה נתנו רשת ביטחון והצביעו על התקציב ואישרו את התקציב בקריאה ראשונה.

סאלח טריף: ולכן, אדוני היושב-ראש, בשל קוצר הזמן, אני רוצה לומר, חוק פיזור הכנסת הוא צו השעה, צריך להסכים על מועד שיהיה אפשר ללכת לעם, לבחור ממשלה חדשה, להביא כוחות חדשים ולנסות לתקן קלקולים רבים שהיו ואולי קלקולים רבים שמחכים לנו בדרך.

סאלח טריף: תודה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת סאלח טריף.

שבח וייס: סגן היושב-ראש, חבר הכנסת נואף מסאלחה, אחריו – הוא יחליט מי יהיה.

שבח וייס: זאת אומרת, חבר הכנסת דראושה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו צריכים להצביע בעבור החוק הזה.

נואף מסאלחה: יש הרבה נימוקים.

נואף מסאלחה: הנימוקים הכי טובים הם של חבר הכנסת מאיר שטרית, יושב-ראש הקואליציה.

נואף מסאלחה: אני שומע אותו כל הזמן, גם בכנסת, גם ברדיו, גם בטלוויזיה וגם ב"בחצי היום", כשהוא אומר: ממשלת אחדות לאומית או פיזור הכנסת.

נואף מסאלחה: ואני מסכים אתו.

נואף מסאלחה: או זה או זה.

נואף מסאלחה: או ממשלת אחדות לאומית שתיישם את ההסכם עם הפלסטינים ותמשיך את המשא-ומתן עם סוריה ולבנון כדי לצאת מלבנון ולעשות שלום צודק עם סוריה ולדבר עם הפלסטינים על בסיס שוויוני, או ללכת לבחירות.

נואף מסאלחה: היות שהממשלה הזאת אפילו לא פנתה למפלגת העבודה, ראש הממשלה לא פנה, אז אני בוודאי לא רוצה לקחת את התפקיד שלו ולפנות.

נואף מסאלחה: נשארה דרך אחת, אדוני היושב-ראש, הדרך האחת היא פיזור הכנסת.

נואף מסאלחה: אני מבין שאתה עושה לי טובה ואתה אפילו לא מפעיל את הטיימר.

שבח וייס: אתה כל כך פרלמנטרי, שאני סומך על הקצב הפנימי שלך.

נואף מסאלחה: אני מודה לך.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, גם מבחינה מדינית אי-אפשר.

נואף מסאלחה: הרי ראינו חברי כנסת – אתה יודע מה, ראש עיריית תל-אביב רוני מילוא; היום החליף אותו רון חולדאי, אני מברך אותו – העדיף להקים עם חברים אחרים מהליכוד מפלגת מרכז.

נואף מסאלחה: אז הוא לא רוצה את ראש הממשלה; דן מרידור לא רוצה את ראש הממשלה; בני בגין לא רוצה.

נואף מסאלחה: אני רוצה לדבר בשם דוד ראם.

נואף מסאלחה: ראינו את חבר הכנסת זאבי וחבר הכנסת בני אלון, הם הביעו גם כן אי-אמון בראש הממשלה אחרי הסכם וואי ריבר.

נואף מסאלחה: אנחנו רואים שהממשלה הזאת היא לא ממשלה; אין לה קואליציה, הקואליציה היא מקרית.

נואף מסאלחה: אמר לפני חבר הכנסת ראובן ריבלין: היום העברנו.

נואף מסאלחה: הם לא העבירו, הם הכשילו.

נואף מסאלחה: הכנסת, הקואליציה התגייסה כדי להכשיל ועדה פרלמנטרית על אירועי אום-אל-פאחם.

נואף מסאלחה: זאת אומרת, אם זה לא היה עניין אום-אל-פאחם, אני בטוח גם כן שהקואליציה היתה נכשלת.

נואף מסאלחה: היא הצליחה על חודו של קול.

נואף מסאלחה: ברור הוא שזה מפני שאום-אל-פאחם עיר ערבית והיתה כאן בעיה.

נואף מסאלחה: ראיתי אפילו שאנשי ש"ס שהבטיחו להימנע הצביעו עם חבר הכנסת מאיר שטרית.

נואף מסאלחה: זכותם, כי הם בקואליציה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אנחנו חייבים לקבוע מועד, והבחירות חייבות להיות בשנת 1999.

נואף מסאלחה: החוק אומר, שאם נופלת הממשלה, הבחירות יהיו בתוך 60 יום.

נואף מסאלחה: אבל היות שזה בהסכמה בין שתי המפלגות הגדולות, ובוודאי בלי לזלזל ביתר המפלגות בבית הזה, יש שני תאריכים אפשריים.

נואף מסאלחה: האחד, מאי-יוני 1999.

נואף מסאלחה: הרי במדינת ישראל נוהג הוא שלא מקיימים בחירות בחודשי יולי-אוגוסט בגלל מאות אלפי הנוסעים לחוץ-לארץ.

נואף מסאלחה: נשאר המועד של אחרי החגים.

נואף מסאלחה: אני בוודאי הייתי מעדיף את התאריך הקרוב ביותר, כי לראש הממשלה בנימין נתניהו יש בעיות עם האופוזיציה ויש לו הרבה בעיות עם הקואליציה שלו.

נואף מסאלחה: תארו לכם אדם רב-פעלים כמו השר רפאל איתן.

נואף מסאלחה: קראתי את הריאיון שהיה אתו בעיתון "הארץ" ביום שישי.

נואף מסאלחה: הוא פורש מהפוליטיקה.

נואף מסאלחה: זכותו, ואני מכבד אותו אישית.

שבח וייס: מי פורש?

נואף מסאלחה: רפאל איתן.

נואף מסאלחה: הוא שר בכיר והוא גם מחזיק בתואר סגן ראש הממשלה.

שבח וייס: יש ספר כזה "פרש בלי ראש".

שבח וייס: אם הוא פורש אז צומת תהיה בלי ראש.

נואף מסאלחה: יש לו מוסה פלד ונחמה רונן.

נואף מסאלחה: אני לא דואג לצומת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אפשר אפילו לצטט את שם הספר ממש – "פרש בלי ראש".

נואף מסאלחה: אתה רואה שלאנשים רבי-פעלים נשבר לא סתם, אפילו באמצע הקדנציה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אני תומך בחוק הזה ואני קורא לבית לאשר אותו בקריאה ראשונה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת נואף מסאלחה.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת מאיר שטרית, כי חבר הכנסת דראושה לא אתנו.

שבח וייס: אני חושב שסגן היושב-ראש נואף מסאלחה ייתן חנינה לפורז, ואז פורז יהיה האחרון.

שבח וייס: אני ממליץ על החנינה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני, כידוע, מתנגד לחוק הזה וגם אינני חושב שיש סיכוי סביר שהוא יאושר בכנסת.

מאיר שטרית: אני אומר לחברים, ממה נפשך?

מאיר שטרית: אם יש רוב לחוק הזה בשביל להעביר אותו בכנסת, הרי צריך לקריאה ראשונה 61 קולות.

מאיר שטרית: אם יש רוב של 61 קולות לפזר את הכנסת, יש רוב בעצם להביא להפלת הממשלה בהצבעת אי-אמון באותו ערב.

שבח וייס: זה רוב טקטי.

שבח וייס: אז יש קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר שטרית: כן, אבל אנחנו נהפוך אותו לאסטרטגי, כי אם החוק הזה יהיה הצבעת אמון, כל אחד יכול להפוך את זה להצבעת אי-אמון.

מאיר שטרית: אם יש 61 קולות להפיל או להביא לפיזור הכנסת, אותם 61 קולות יכולים באותו ערב להביא לבחירות בתוך 60 יום.

תמר גוז'נסקי: יש חוות-דעת משפטית אחרת, אדוני.

מאיר שטרית: איזו חוות-דעת משפטית, שלא צריך 61 קולות?

תמר גוז'נסקי: ש-61 קולות עדיין לא אומרים שאם הופכים את זה להצבעת אמון זה אומר שהממשלה נופלת.

תמר גוז'נסקי: כך סיפרו לנו.

מאיר שטרית: אני לא שמעתי על חוות-דעת כזאת, תמר.

מאיר שטרית: אני אשמח ללמוד, אבל לא שמעתי על חוות-דעת כזאת עד היום.

תמר גוז'נסקי: לא ראיתי רק שמעתי.

מאיר שטרית: למיטב ידיעתי, על-פי תקנון הכנסת, כשיש 61 קולות בהצבעת אי-אמון, בעצם הממשלה נופלת באותו ערב על-פי החוק, ואז מתקיימות בחירות מיוחדות.

מאיר שטרית: לכן, אני לא חושב שיש סיכוי להביא להפלת הממשלה.

מאיר שטרית: הרי אפילו המציעים עצמם דחו את החוק.

מאיר שטרית: אני הסכמתי שהחוק יועמד להצבעה כבר לפני שבועיים, ביום שהוא הועלה.

מאיר שטרית: לא אני ביקשתי את הדחייה, המציעים ביקשו את הדחייה, כיוון שהם ראו שאין רוב לפיזור הכנסת.

מאיר שטרית: אני רוצה להגיד, ששמעתי את כל הנואמים, גם אותך, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, גם את חבר הכנסת סעד.

מאיר שטרית: היה לך נאום טוב, אפילו שאני לא מסכים לו, אבל נאום טוב.

מאיר שטרית: אתה יותר מדי תולה דברים בכל מיני נתונים שהם לא לגמרי מדויקים.

מאיר שטרית: שמעתי את כל הנואמים מהחדר שלי, ואני רוצה לומר, ממה נפשך?

מאיר שטרית: רבותי, הבעיה היא לא קיום הממשלה.

מאיר שטרית: הממשלה הזאת לא נבחרה בשביל להתקיים.

מאיר שטרית: זו לא מטרה בפני עצמה – לקיים את הממשלה.

מאיר שטרית: מי אמר שהיא צריכה להתקיים?

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה, לדעתי.

מאיר שטרית: זה לגיטימי שכל ראש ממשלה רוצה לשמור על הקיום של הממשלה שלו.

מאיר שטרית: רבין לא עשה את זה עם אנשי צומת בזמנו – עם גונן, גולדפרב ועוד?

מאיר שטרית: אני לא מציע את הדרך הזאת.

מאיר שטרית: אני חושב שהיום יש בעיות אקוטיות לא לקיומה של הממשלה.

מאיר שטרית: הממשלה נועדה למלא משימות לאומיות בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

מאיר שטרית: המשימות האלה לא יכולות להתמלא בתוך שנתיים, לוקח זמן למלא אותן.

מאיר שטרית: לצערי הרב, חברי הקואליציה, ששותפים לקווי היסוד של הממשלה, במצב הנוכחי אינם תומכים בממשלה בהרבה עניינים.

מאיר שטרית: אנחנו רואים את זה בכנסת דבר יום ביומו.

מאיר שטרית: לכן אני אומר לחברי הקואליציה בצורה הישרה והכנה ביותר: רבותי, תחליטו אם אתם רוצים בקיומה של הממשלה הזאת, כדי שהיא תמשיך להתמודד עם הנושא המדיני ואולי תשלם את המחיר הנמוך ביותר האפשרי, שהיא תביא שלום אבל מתוך קונסנסוס לאומי.

מאיר שטרית: יכול להיות שישלמו מחיר יותר נמוך, ואני מקווה שהמחיר יהיה יותר נמוך.

מאיר שטרית: אבל עם זאת היתרון של הממשלה הזאת הוא, שהסכם השלום שהיא תביא יעבור תמיד ברוב גדול מאוד בכנסת ובציבור; לא בממשלה.

מאיר שטרית: אם אתם רוצים בקיומה של הממשלה, אתם צריכים להתייצב כחברי קואליציה ולתמוך בממשלה.

מאיר שטרית: לא עולה על הדעת שיש מצב בממשלה שבו רוב חברי הממשלה לא הצביעו בעד הסכם וואי.

מאיר שטרית: אני חושב, שאם רוצים לקיים את הממשלה, הדבר הזה הוא לא תקין; בלשון המעטה הוא לא תקין.

מאיר שטרית: אלה שהצביעו נגד ההסכם, אני לא מבין מה הם עושים בממשלה.

מאיר שטרית: אני אומר את זה בצורה הגלויה והכנה ביותר.

מאיר שטרית: אני אומר את זה לחברי האופוזיציה.

מאיר שטרית: מכאן אני מסיק רק לקח אחד.

מאיר שטרית: אם בפנינו ניצבות המטרות הלאומיות והן עומדות מעל האינטרס המפלגתי ומעל האינטרס האישי של כל אחד, אין לנו דרך אחרת לבד מאשר לומר בצורה גלויה לציבור: יש בפנינו אינטרסים לאומיים חשובים ביותר – הסכם הקבע עם הפלסטינים, הסכם שלום עם סוריה שיפתור גם את הבעיה בלבנון.

מאיר שטרית: ואני אומר לחברי הכנסת, יש לנו עכשיו הזדמנות היסטורית, חלון הזדמנויות היסטורי, שאם היתה קמה ממשלה רחבה, שמסוגלת לקבל החלטות אמיצות שנדרש היום לקבלן כדי לגמור הסכם קבע עם הפלסטינים וגם עם הסורים – – –

נואף מסאלחה: אבל ראש הממשלה לא פנה.

נואף מסאלחה: אתה אדם מאוד מכובד, אתה ראש הקואליציה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מסאלחה, אני עושה ניתוח מצב.

מאיר שטרית: אני אגיע לעניין פניית ראש הממשלה.

מאיר שטרית: יש לנו חלון הזדמנויות.

מאיר שטרית: אם תקום ממשלה רחבה, שתהיה מסוגלת לקבל החלטות הנדרשות בקונסנסוס רחב, יש לנו חלון הזדמנויות שאפשר להביא להסכם שלום מקיף, כולל, במזרח התיכון בשנתיים הללו.

מאיר שטרית: כשמזכירים ממשלת אחדות – והרי אני לא ראש ממשלה, אבל אני וחברים אחרים, אנשי ש"ס, אריה דרעי, חיים רמון, אנשי מפלגת העבודה, גם בליכוד יש אנשים שאומרים: בואו נקים ממשלת אחדות שתכלול מפלגות רבות ככל האפשר בכנסת, את כל חברי הליכוד, את חברי מפלגת העבודה, ואם אחרים ירצו להצטרף, אדרבה ואדרבה.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, חיים רמון, בשאלה שנשאל על-ידי, מה אתה אומר על ממשלת אחדות, אמר: כשיציעו לי אני אומר לך מה דעתי.

מאיר שטרית: נכון, הוא אומר את זה כל הזמן.

נואף מסאלחה: הוא הודיע שהוא בעד.

שבח וייס: חבר הכנסת שטרית, ברשות היושב-ראש.

שבח וייס: במפלגת העבודה עדיין יש יושב-ראש מפלגה.

שבח וייס: עמדתו הנחרצת לפי שעה היא נגד ממשלת אחדות לאומית, עם כל החשיבות שיש לאנשים כמו חיים רמון ואחרים.

שבח וייס: יש התנגדות רבה מאוד במפלגה.

מאיר שטרית: אתה צודק, אדוני.

מאיר שטרית: אני אתייחס לזה.

מאיר שטרית: אני חושב שבפנינו, כמו שאמרתי, עומדות משימות לאומיות חשובות ביותר, ואני חושב שהן צריכות לעמוד מעל לאינטרס הפוליטי של מפלגה א' או מפלגה ב'.

מאיר שטרית: כשראש הממשלה שומע מראש ומלכתחילה, שיושב-ראש מפלגת העבודה, שהוא הקובע במפלגת העבודה, מתנגד התנגדות נחרצת לממשלת אחדות לאומית, גם לו יש בעיה.

מאיר שטרית: אני אומר בצורה הוגנת – יש לו בעיה.

אפי אושעיה: בעקבות השיחות שהיו במתקן המוסד – – – פעם אחת מרמים בן-אדם, לא פעמיים.

מאיר שטרית: הרי אתה לא יודע מה היה בשיחות במתקן המוסד.

אפי אושעיה: אני לא יודע.

מאיר שטרית: אולי אני קצת יודע.

מאיר שטרית: אני אומר לך: אל תהמר.

מאיר שטרית: כאשר שומעים התנגדות נחרצת מראש, גם ראש הממשלה בוודאי ישקול פעמיים אם לפנות או לא לפנות.

תמר גוז'נסקי: יש לך איזו מלה אתו?

תמר גוז'נסקי: אתה צריך לבוא למליאה לספר לנו את זה?

תמר גוז'נסקי: דבר אתו.

מאיר שטרית: אני מדבר אליכם, לא אליו.

מאיר שטרית: אתו אני יכול לדבר בכל זמן שאני רוצה.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, דווקא לחברי הכנסת מסיעת העבודה ומהאופוזיציה, במצב שנוצר היום צריך באמת להתעלות מעל האינטרסים האישיים או הפוליטיים של כולנו.

מאיר שטרית: החשוב ביותר היום, זה המדינה.

מאיר שטרית: ואני אומר לכם, באחריות, שאם תהיה ממשלת אחדות, יש סיכוי יוצא מן הכלל בשנתיים הללו להביא להסכם כולל של שלום במזרח התיכון, ובאותה הזדמנות לטפל עוד בכל מיני בעיות חמורות שאי-אפשר לטפל בהן לבד על בסיס של קואליציה-אופוזיציה.

מאיר שטרית: עכשיו אני רוצה לומר לחבר הכנסת וייס.

מאיר שטרית: כאשר אני מדבר על ממשלת אחדות, אני לא אומר לכם: רבותי, בואו תצטרפו לעגלה AS IS – כמו שהיא.

מאיר שטרית: אני אומר, שפנייה לממשלת אחדות צריכה להיעשות באמת בלב פתוח; יש להיות מוכנים לדון בקווי היסוד של הממשלה, לנסות להגיע – ולהגיד את זה מראש – להבנה עם מפלגת העבודה על קווי יסוד שאפשר להסכים עליהם בקונסנסוס רחב.

מאיר שטרית: אני חושב, שאפשר להגיע להסכמה כזו, די רחבה, בבית הזה – ובציבור הישראלי.

מאיר שטרית: נתייצב יחד.

מאיר שטרית: אם לא נתייצב יחד, תהיה לנו גם בעיה להגיע להסכם עם שכנינו, או עם יריבינו דהיום.

מאיר שטרית: אני יכול לסיים בסיפור מהתורה?

מאיר שטרית: סיפור קטן.

נואף מסאלחה: בבקשה.

מאיר שטרית: יושב פה נסים דהן, ואני רוצה לצטט משהו מהתורה.

מאיר שטרית: בספר בראשית, בחלומו של יוסף, כתוב שהוא ואחיו קוצרים אלומות בשדה.

מאיר שטרית: כתוב שם: והנה קמה אלומתי וגם ניצבה, ותשתחווינה האלומות האחרות – של האחים שלו – אליו.

מאיר שטרית: רש"י שואל: מה פתאום הוא חולם על קציר אלומות בשדה?

מאיר שטרית: הם לא היו חקלאים, הם לא קצרו אלומות.

מאיר שטרית: הוא מפרש שם; זה דרש יפה.

מאיר שטרית: הוא אומר, שכל הסיפור הזה של קציר אלומות הוא רמז לדורות הבאים.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: כל שיבולת לבד, אם אתה מנסה להעמיד אותה, גם אם אתה מצליח – כל רוח קלה תפיל אותה.

מאיר שטרית: אתה יכול להעמיד אותה בשיווי משקל, ואז, כל נגיעה קלה תפיל אותה.

מאיר שטרית: אבל אם אתה לוקח חבילה של שיבולים, אלומה, וקושר את השיבולים הקצורות יחד לחבילה – ככל שהאלומה גדולה, קשורה יותר חזק, ואתה מציב אותה על הקרקע – היא עומדת.

מאיר שטרית: אי-אפשר להפיל אותה.

תמר גוז'נסקי: עומדת.

תמר גוז'נסקי: לא מגיעה לשום מקום.

תמר גוז'נסקי: פשוט עומדת.

תמר גוז'נסקי: זה מה שקורה בממשלת אחדות.

מאיר שטרית: אי-אפשר להפיל אותה.

מאיר שטרית: לכן אני אומר:

מאיר שטרית: אם נצליח, תמר, להתאחד בשביל איזו מטרה משותפת – – –

תמר גוז'נסקי: בין 1984 ל-1994 היתה ממשלת אחדות.

תמר גוז'נסקי: למה היא לא עשתה שלום?

ראובן ריבלין: – – –

מאיר שטרית: ב-1984 ממשלת האחדות יצאה מלבנון – – –

נואף מסאלחה: ייצבה את הכלכלה.

מאיר שטרית: ממשלת האחדות הורידה את האינפלציה מ-400% לאחוזים הגיוניים וסבירים, עשתה פעולות שקשה מאוד לעשות אותן במפלגה אחת לבד.

מאיר שטרית: חרף חסרונותיה היא עשתה את זה.

מאיר שטרית: אם מתלכדים סביב מטרה משותפת, אז יכולים לעשות משימות גדולות.

מאיר שטרית: יכולים להתייצב יחד ולפתור הרבה בעיות.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, עליתי לנאום לא משום שאני חושב שיש איזה חשש שמא החוק יעבור.

מאיר שטרית: החוק לא יעבור.

מאיר שטרית: אבל עליתי לנאום כדי להסביר את המגמה הזאת דווקא ברגע הזה לחברים – שידעו לחשוב פעמיים, להיות עם ראש פתוח; גם מהאופוזיציה, לא רק מהקואליציה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: אני מאפשר לחברי אברהם פורז.

נואף מסאלחה: הוא אחרון הדוברים.

תמר גוז'נסקי: אחרי ששמענו דוח בתקשורת על ישיבת הממשלה – – –

אפי אושעיה: ישיבת הסיעה.

תמר גוז'נסקי: הסיעה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש.

אברהם פורז: אני אחד מהיזמים של הצעת החוק.

אברהם פורז: הצעת החוק הוגשה לפני זמן רב, כאשר היה לנו עניין, בתור אנשי אופוזיציה, לנסות כל דרך אפשרית להביא לקיצור ימיה של הממשלה הנוכחית.

אברהם פורז: האמת ניתנת להיאמר, ובואו נדבר בהגינות – שעל מנת להפיל את הממשלה לא צריך חוק כזה.

אברהם פורז: על מנת להפיל את הממשלה ולהביא להקדמת בחירות, די בזה שבאחת מהצבעות האי-אמון, שנערכות בכנסת כמעט כל שבוע, יהיה רוב של 61.

אברהם פורז: אבל – אני רוצה לומר את זה בהגינות – יש חלק מהחברים שרוצים שהממשלה כן תמשיך, אבל רוצים אולי קצת לטרטר אותה.

אברהם פורז: אז איך עושים את זה?

אברהם פורז: עושים את זה בשיטה הזאת של חוק להקדמת הבחירות, שהרי ברור לחלוטין שהתוצאה בקריאה שנייה ושלישית של חוק היא לא בהכרח, לפחות לגבי חוק כזה, כמו התוצאה של הקריאה הראשונה.

אברהם פורז: אני רוצה לומר, שבעיני יש פרובלמטיקה לא מעטה בקידום הצעת החוק.

אברהם פורז: הפרובלמטיקה שאני רואה אותה היא זו: ראש הממשלה שלנו והממשלה חתמו על ההסכם ב"וואי פלנטיישן" לא מתוך חדווה, לא מתוך אמונה, לא מתוך כמיהה אמיתית, אלא מין אילוץ כזה, שלמעשה נכפה עליהם.

אברהם פורז: בכל מקרה, כשראיתי אותם חוזרים, וראיתי אותם במסיבת העיתונאים, לא ראיתי אנשים מאושרים.

אברהם פורז: לא ראיתי אנשים עם חדווה.

אברהם פורז: אחר כך היינו פה במחזה הזה בכנסת, כשהיתה הצבעה.

אברהם פורז: באמת, מחזה שאני לא מאמין שיש הרבה מדינות דמוקרטיות – – –

תמר גוז'נסקי: סוריאליסטי, אתה יכול להגיד.

אברהם פורז: כמעט סוריאליסטי, שבו שני שרים בכלל מצביעים נגד, ונשארים להיות שרים, חלק גדול מהשרים בכלל לא מגיעים, ואז אנחנו גם יכולים להבין מדוע לא היתה חדווה.

אברהם פורז: כי ראש הממשלה הבין שעל-ידי חתימת ההסכם הזה יכול להיות שהוא מביא לקצה של הממשלה.

אברהם פורז: נכון לרגע זה אנחנו עדיין לא יודעים מה יעשו כל המאיימים למיניהם, שבמהלך התקופה שקדמה לחתימת ההסכם פרסמו מודעות בעיתונים שמשעה שההסכם הזה ייחתם הם רואים את עצמם כאופוזיציה.

אברהם פורז: אני לא יודע מה הם יעשו, אבל לי יש חשש גדול, ואני אומר את זה בגילוי לב מוחלט – שאם, ולו בקריאה ראשונה, אנו נאשר, ויהיה רוב, כמובן, לפיזור הכנסת, עלול ראש הממשלה להתשמש בעובדה זו כדי לעכב את המשך ההסכם.

אברהם פורז: הוא יוכל גם לומר: תראו, חברים, מה אתם מאשימים אותי?

אברהם פורז: הרי שמעון פרס, כשהיה ראש הממשלה, עיכב את היציאה מחברון לאור הקדמת הבחירות.

אברהם פורז: אומנם, זה לא היה בדיוק בגלל הבחירות, אלא בגלל הפיגועים שהיו, אך אפשר לומר: כבר היו תקדימים.

אברהם פורז: אני, כאדם שרוצה שההסכם הזה יקודם, אינני רוצה לעצור אותו בשום צורה.

אברהם פורז: לא רוצה לעכב אותו.

אברהם פורז: ולכן באמת יש פה לבטים: האם אנחנו לא עושים שירות רע לעניין השלום?

ראובן ריבלין: מה הבשורה?

אברהם פורז: תראה.

אברהם פורז: אתה יודע שהיום כולם מתלבטים בפומבי.

אברהם פורז: היום זו השיטה.

אברהם פורז: לכן אני אומר לך, חבר הכנסת ריבלין, אם אתה שואל אותי בהגינות – גם אם אצביע בסוף בעד, זה יהיה בלב כבד מאוד.

אברהם פורז: אם אתה שואל מה נטיית לבי – אני חושב שכרגע לא צריך להקשות על הממשלה.

אברהם פורז: כרגע צריך לתת לה אפשרות להמשיך.

אברהם פורז: שתיישם עד הסוף את ההסכם הזה.

אברהם פורז: אולי אתה לא אוהב אותו, אולי אתה רוצה שיתעכב.

אברהם פורז: מצד שני, אני רוצה לומר לכם, שבאמת אנחנו חוזים פה בתופעה, אולי לא נכונה.

אברהם פורז: אם בסופו של דבר יהיה רוב בעד, הוא יהיה משום שחנן פורת וניסן סלומינסקי, ואולי צבי הנדל, ורחבעם זאבי ובני אלון ואחרים – יחברו אלינו לא מהטעם שלנו, אלא מטעם אחר לחלוטין, שבעיני הוא בדיוק הטעם ההפוך.

אברהם פורז: הם יעשו את זה כי אולי הם מקווים שעל-ידי אקט כזה של הכנסת, הקדמת בחירות – התהליך ייעצר.

אברהם פורז: אני הרי לא רוצה שהוא ייעצר.

נואף מסאלחה: תודה.

אברהם פורז: לכן, אדוני היושב-ראש, עדיף לנו, אם אתה שואל אותי, ליוזמים, כרגע לא ללחוץ על קיום ההצבעה לאלתר.

אברהם פורז: לא נורא.

אברהם פורז: את התשובה – הרי הפרוצדורה היא כזו שבהצעת חוק פרטית המציעים יכולים להשיב כאילו הם ממשלה.

אברהם פורז: הייתי מציע למציעים, גם לעצמי, להמתין מעט, לתת לממשלה הזאת עוד איזו תקופה ליישם את ההסכם, ואז נראה.

אברהם פורז: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, הדיון תם.

נואף מסאלחה: התשובה וההצבעה תהיינה במועד אחר.

נואף מסאלחה: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נואף מסאלחה: אנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30), התשנ"ט–1998, קריאה שנייה ושלישית.

נואף מסאלחה: יציג את החוק יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חבר הכנסת מקסים לוי.

נואף מסאלחה: בבקשה, אדוני.

נואף מסאלחה: בלי הסתייגויות.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30), התשנ"ט–1998.

מקסים לוי: לפי חוק הביטוח הלאומי, הגמלאות שהמוסד לביטוח לאומי משלם על-פי מה שקרוי "גמלה", גמלאות מחליפות שכר מבוססות על שכרו של העובד לפני שקרה המאורע שמזכה אותו בגמלה.

מקסים לוי: מדובר על גמלאות המשולמות לעובד מבוטח, כאשר איננו יכול להשתכר, במקרים כגון פגיעה בעבודה, חופשת לידה ושירות מילואים.

מקסים לוי: כמו כן יחול החוק גם על חוב שכר העבודה שמגיע לעובד, ולא שולם, לא עקב פשיטת רגל של מעביד.

מקסים לוי: חוק שכר מינימום קובע, שאין לשלם לעובד שכר הנמוך משכר המינימום, ואולם קיימים מקרים שבהם המעביד משלם לעובד, בניגוד לחוק, שכר הנמוך משכר המינימום.

מקסים לוי: במקרים אלה, כאשר עובד זכאי לגמלה, יוצא שהוא נפגע פעמיים: ראשית, שכרו נופל משכר המינימום, ושנית, בעת שהוא זכאי לגמלה, גם הגמלה מבוססת על שכר שנמוך משכר המינימום.

מקסים לוי: הצעת החוק שלפני

מקסים לוי: כם באה לתקן עיוות זה ולחייב את המעבידים לשלם למוסד לביטוח לאומי דמי ביטוח שההכנסה שעל-פיה הם יחושבו לא תפחת משכר המינימום, ולפיכך הגמלאות ישולמו בכל מקרה בהתבסס על שכר המינימום לפחות.

מקסים לוי: אני שמח כי המעסיקים הסכימו, לאחר דיונים ממושכים בוועדת העבודה והרווחה, לשלם דמי ביטוח שלא יפחתו משכר המינימום.

מקסים לוי: תיקון זה יהווה חיזוק משמעותי לחוק שכר מינימום, יגן על העובדים, וכפועל יוצא ימריץ גם את המעסיקים שלא לעבור על החוק, זאת כיוון שדמי הביטוח שהם יידרשו לשלם ממילא לא יפחתו משכר המינימום.

מקסים לוי: לחוק אין הסתייגויות, ואני מציע לאשרו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

נואף מסאלחה: תודה לחבר הכנסת מקסים לוי, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

נואף מסאלחה: אני מאפשר גם לשניים ממגישי החוק – כל אחד דקה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת אפי אושעיה.

נואף מסאלחה: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול לשבח את המציעים, אבל גם את יושב-ראש הוועדה, שטרח להביא את החוק, ואת עמיתינו מהביטוח הלאומי שסייעו בנושא.

תמר גוז'נסקי: רציתי לומר, אדוני היושב-ראש, שעוד בשנת 1995 עברה הצעת חוק דומה, שעסקה בדמי אבטלה שמשולמים על-ידי המוסד לביטוח לאומי, ואז, בעצם, נכנס העיקרון, שדמי אבטלה לא יפחתו משכר המינימום גם אם העובד לא קיבל את שכר המינימום.

תמר גוז'נסקי: אני שמחה מאוד, שכחלוף ארבע-חמש שנים מאז אותה הצעת חוק שחוקקה בכנסת הקודמת הגענו היום לעיקרון הרבה יותר כולל לגבי הקצבאות, ואני חושבת שזה יעלה את רמת הקצבאות של הרבה מאוד אזרחים ותושבים במדינת ישראל.

תמר גוז'נסקי: תודה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת אפי אושעיה, בבקשה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להודות ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, מקסים לוי, שהביא לכך שהדיונים מוצו בוועדת העבודה והרווחה בהקדם האפשרי, בתיאום עם כל הגורמים, להודות לחברי הכנסת יוסי כץ, תמר גוז'נסקי, שמריהו בן-צור, ענת מאור ואמנון רובינשטיין, שהחוקים שלהם אוחדו לחוק אחד – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30), שמשמעותו בלשון פשוטה היא, שכל עובד שמקבל חלופה של גמלה מהביטוח הלאומי, יקבל גמלה ששיעורה אינו פחות משכר המינימום.

אפי אושעיה: כלומר, אם מלצרית או מלצר עובדים במסעדה והמעביד שלהם לא שילם בעבורם את התשלום המגיע לביטוח הלאומי, בכל מקרה, למשל בדמי פגיעה בעבודה, חופשת לידה, מילואים וכך הלאה, הם יקבלו גמלה שלא תפחת משכר המינימום.

אפי אושעיה: גם למעבידים לא יהיה כדאי עוד לדווח לפעמים על פחות מהתשלומים הנהוגים לביטוח הלאומי, משום שיהיה תשלום מינימום מחייב.

אפי אושעיה: בכל מקרה, התשלום הזה לא יפחת מהתשלום המזכה בעד שכר המינימום, ולכן זה יהיה טוב למעבידים, לעובדים, בוודאי גם לרמות השכר המשולמות במשק הישראלי.

אפי אושעיה: תודה.

נואף מסאלחה: תודה לחבר הכנסת אפי אושעיה.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, אין הסתייגויות, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30), התשנ"ט–1998, מסעיף 1 עד סעיף 7.

נואף מסאלחה: מי בעד אישור הצעת החוק בקריאה שנייה?

נואף מסאלחה: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–7 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

נואף מסאלחה: 11 בעד, אין נגד, אין נמנעים.

נואף מסאלחה: הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30), התשנ"ט–1998.

נואף מסאלחה: מי בעד?

נואף מסאלחה: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 11 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30), התשנ"ט–1998, נתקבל.

נואף מסאלחה: 11 בעד, אין נגד, אין נמנעים.

נואף מסאלחה: הצעת החוק אושרה בקריאה שלישית.

נואף מסאלחה: גמלה בשל עבירת משמעת), התשנ"ט–1998

נואף מסאלחה: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 43) (איסור שלילה או הקטנה של גמלה בשל עבירת משמעת), התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת מקסים לוי.

נואף מסאלחה: יציג את ההצעה חבר הכנסת מקסים לוי.

נואף מסאלחה: בבקשה, אדוני.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש לקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 43) (איסור שלילה או הקטנה של גמלה בשל עבירת משמעת), התשנ"ט–1998.

מקסים לוי: על-פי המצב כיום, לבית-הדין למשמעת יש סמכויות לשלול או להקטין את קצבת הפרישה של עובד שפרש בשל עבירות משמעת.

מקסים לוי: פגיעה בפנסיית העובד היא סנקציה חמורה ביותר, שכן אדם שעובד בשירות המדינה רוכש לעצמו את הזכות לגמלה במשך שנות עבודתו.

מקסים לוי: זכות זו היא בבחינת קניינו גם אם עבר עבירת משמעת.

מקסים לוי: חשוב לציין, שעצם פיטורי העובד מהווים עונש חמור.

דוד לוי: וקניין בני משפחתו.

מקסים לוי: נכון.

מקסים לוי: החוק הקיים אינו עומד באמות מידה הומניות, שכן שלילת הגמלה פוגעת לא רק בעובד אלא גם במשפחתו ובילדיו.

מקסים לוי: זהו תקדים אנטי-דמוקרטי, אשר פוגע במישרין בזכויות העובד.

מקסים לוי: ברצוני להביא מדברי כבוד השופט חשין בבית-המשפט העליון, בערעור אזרחי שמספרו 1795/93, מלפני חודשים מספר.

מקסים לוי: הם מביעים את עמדתו, שלא יהא זה צודק לשלול גמלה מאדם שהורשע בבית-דין למשמעת, שהרי יש בכך משום פגיעה בקניינו של העובד ובכבודו, מאחר שזכותו של העובד לגמלה היא זכות קנויה, שקנה לעצמו במשך שנות עבודתו, ושלילת גמלה יש בה משום פגיעה בעובד ובבני משפחתו.

מקסים לוי: חברי הכנסת, בעבירות חמורות ניתן להעמיד למשפט פלילי את עובר העבירה ולהענישו בהתאם לחוק העונשין, אולם אין כל הצדקה לשלול או להפחית את גמלתו, שהיא זכות שנרכשה על-ידי העובד במהלך שנות עבודתו.

מקסים לוי: זוהי פגיעה בכבוד האדם וחירותו.

מקסים לוי: מטרת תיקון החוק היא לצמצם את סמכות בית-הדין למשמעת כך שלא יוכל לשלול או להפחית גמלה בגלל עבירת משמעת.

מקסים לוי: את הצעת החוק הזאת הגשתי כאשר פנו אלי הן מהמוסד והן שוטרים והן משפחה של עובד שלא היה זכאי לגמלה ונשללה גמלתו בכלל ולא יכול היה אפילו לפנות לנשיא המדינה בבקשת חנינה, כי החוק אז לא נתן לו.

מקסים לוי: לכן אני חושב, שהחשיבות של זה היא שוועדת המשמעת אולי תיתן עונשים אחרים לגמרי – ויש בספר החוקים של מדינת ישראל עונשים שניתן להעניש בהם את העובד.

מקסים לוי: אבל התנאי המרכזי הוא לא לשלול את הפנסיה של בני המשפחה.

אפי אושעיה: מקסים – – – לרמטכ"ל יש גם זכות לשלול מקצין כמו – – –

תמר גוז'נסקי: כן, אבל זה לא שייך לביטוח הלאומי, אתה יודע – – – גמלאות של צה"ל – – –

אפי אושעיה: – – –

ראובן ריבלין: זה לפי חש"צ.

מקסים לוי: אני מבקש – – –

ראובן ריבלין: חוק השיפוט הצבאי.

מקסים לוי: אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת העבודה והרווחה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: אנחנו מתחילים בדיון במסגרת שלוש דקות.

נואף מסאלחה: ראשון – חבר הכנסת אחמד סעד, אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה.

נואף מסאלחה: תמר, את לא רשומה.

נואף מסאלחה: את רוצה?

נואף מסאלחה: לא רוצה?

ראובן ריבלין: אחמד סעד ואפי אושעיה ייצגו את הדעות של כל החברים.

נואף מסאלחה: חכה, חכה, איפה עבד-אלמאלכ דהאמשה?

נואף מסאלחה: בבקשה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, אני מברך את חבר הכנסת מקסים לוי על הצעת החוק הזאת, שבאה לתקן עיוות – – –

נואף מסאלחה: הוא סוציאליסט אמיתי, נכון?

אחמד סעד: בעניינים החברתיים האלה, כן.

אחמד סעד: יש לו הרבה חוקים סוציאליים טובים.

אחמד סעד: יש לו רגש חברתי כלפי האוכלוסייה החלשה במדינה.

אחמד סעד: גם אני אתמוך בחוק הזה, כי אי-אפשר לפגוע בפרנסת גמלאי או בני משפחתו.

אחמד סעד: אי-אפשר להעניש אותם בגלל איזו עבירת משמעת שביצע בזמן שעבד.

אחמד סעד: אי-אפשר לשלול ממנו את המשכורת או להפחית מהקצבה שצריך לתת לו.

אחמד סעד: אני חושב שיש כל מיני צורות של עונש – נזיפה, אי-קבלה לעבודה דומה ודברים כאלה, אבל לא פגיעה בפרנסה.

אחמד סעד: לצערי הרב, אנחנו עדים בשנים האחרונות לפגיעות כאלה.

אחמד סעד: בחוק ההסדרים ניסו בשנה שעברה לפגוע בזכויות הגמלאים.

אחמד סעד: גם בשנה זו יש ניסיון לפגוע באמצעות חוק ההסדרים בכל מקבלי הקצבאות, ביניהם הגמלאים.

אחמד סעד: לכן, צריך לא רק לתמוך בחוק הזה, אלא להכשיל את כל הניסיונות לפגוע בגמלאים, שנתנו את נשמתם בזמן עבודתם ועשו רבות למען החברה.

אחמד סעד: תודה רבה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת אפי אושעיה.

נואף מסאלחה: אחריו – לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

ענת מאור: אני לא רשומה?

נואף מסאלחה: ענת מאור רשומה אחרונה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ב-26 השניות שנשארו לי לאחר חבר הכנסת אחמד סעד אנסה למצות את העניין ולומר, שהזכות לגמלה היא זכות המוקנית לעובד מכוח צבירת זכויות.

אפי אושעיה: בעצם העובדה שמפטרים עובד כבר מענישים אותו.

אפי אושעיה: אם עבר עבירה פלילית, לשם כך יש משטרה, בתי-דין וכן הלאה.

אפי אושעיה: הזכות לגמלה היא זכות שנצברה כביטוח לעובד לימי הגמלה שלו, ולכן אסור ולא צריך שיהיה מותר לאדם כלשהו לפסוק עונש נוסף על פיטורים, עם כל המשתמע מכך.

אפי אושעיה: לפיכך אני משבח את המציע ואצביע בעד החוק.

אפי אושעיה: תודה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

נואף מסאלחה: אחריה – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושבת שחבר הכנסת מקסים לוי העלה הצעת חוק מאוד מאוד חשובה.

תמר גוז'נסקי: נוסף על הנימוקים שהוא הביא לפנינו – אני רוצה להוסיף בקצרה עוד כמה נימוקים.

תמר גוז'נסקי: נימוק אחד שנראה לי חשוב הוא, שצריך להבין שוועדות המשמעת הן לא בתי-משפט עם שופטים אובייקטיבים.

תמר גוז'נסקי: ועדות המשמעת מורכבות מעובדי מדינה כאלה או אחרים.

תמר גוז'נסקי: יכולים להיות גם אנשים פוליטיים, יכולים להיות גם אנשים אחרים.

תמר גוז'נסקי: לכן, כל המערך לא דומה בכלל לבית-משפט, והכרעות יכולות להיות כאלה או אחרות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו זוכרים, למשל, מקרים של אנשים שחשפו שחיתויות, ובסופו של דבר אמרו עליהם שהם עברו עבירות משמעת ו"העיפו" אותם ממקום עבודה ציבורי, כאשר בעצם הסיבה האמיתית לכך היתה שהם חשפו שחיתויות.

תמר גוז'נסקי: המצב הוא מאוד מורכב.

ראובן ריבלין: הם יכלו לפנות למבקרת המדינה.

תמר גוז'נסקי: אתה יודע, אדוני, שגם כאשר מבקרת המדינה אמרה שיש להחזיר אותם לעבודה, מיררו להם את החיים כך שבסופו של דבר הם נאלצו לעזוב.

תמר גוז'נסקי: נקודה שנייה – אם אנחנו לוקחים את גמלת הפרישה, את הפנסיה, בסופו של דבר האדם הופך נטל על הציבור בדרך אחרת.

תמר גוז'נסקי: הוא הופך להיות נזקק לכל מיני שירותי רווחה.

תמר גוז'נסקי: מה ההיגיון בכך?

תמר גוז'נסקי: לכן אני חושבת, כי נוסף על כל הנימוקים האחרים חשוב מאוד להעביר את החוק הזה וחשוב לקדם אותו.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, שאיננו.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת נסים דהן, בבקשה.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת שבח וייס.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שמונחת לפנינו נכונה וחשובה, אבל תרשו לי, אדוני היושב-ראש וגם חברי חברי הכנסת, להעיר כמה הערות.

נסים דהן: הערה ראשונה – אני לא מבין למה צריך לבטל את האפשרות לקצץ בגמלה.

נסים דהן: הרי החלופה של זה, כמו שאמר כאן חבר הכנסת מקסים לוי, היא העמדה לדין במסגרת הדין הפלילי.

נסים דהן: יכול להיות שאז העונש יהיה הרבה יותר חמור, והעובד יאמר: אני מוכן לוותר על הגמלה, רק אל תכניסו אותי לבית-סוהר לחמש-שש שנים, אם זו החלופה.

נסים דהן: בואו נשאיר לעובד לבחור, האם רצונו בהעמדה לדין פלילי או שהוא מעדיף את החלופה הראשונה.

נסים דהן: אנחנו יוצאים מתוך הנחה נכונה, שהגמלה נועדה בראש ובראשונה לבני משפחתו של העובד.

נסים דהן: נכון, אבל גם בני המשפחה במקרים מסוימים יסכימו שיקצצו מן הגמלה ובלבד שיקירם לא ייכנס לבית-הסוהר, כי זוהי החלופה.

נסים דהן: בואו נשאיר את זה לפחות כעונש בספר החוקים, ולא נשלול לגמרי את האפשרות הזאת.

נסים דהן: נשאיר את זה לבחירתו של העובד.

נסים דהן: למה לשלול את האפשרות, כאשר החלופה בלית ברירה היא להעמיד אותו לדין פלילי?

נסים דהן: ועוד הערה, חבל שחבר הכנסת מקסים לוי לא נמצא: יש מקרים – וייאמר לכולי עלמא – שהגמלה ניתנת תמורת עבודה.

נסים דהן: אדם עבד במקום מסוים ומגיעה לו גמלה.

נסים דהן: אבל אם יתברר בוועדת המשמעת, שבעצם הוא לא עשה כלום, הוא לא עבד מעולם, למה האפשרות לשלול את הגמלה לא תהיה קיימת?

נסים דהן: אביא דוגמה שפורסמה בכלי התקשורת: אותו מרגל קלינגברג, שהתברר שהוא ממשיך לקבל גמלה גבוהה מאוד מדי חודש ממשרד הביטחון.

נסים דהן: התברר אחר כך שהוא מרגל, ולא רק שלא עבד, הוא גם הזיק למדינת ישראל.

נסים דהן: אז למה שלא תישאר האפשרות במקרה כזה, כאשר אדם לא עבד, לשלול את הגמלה?

נסים דהן: נכון שמגיעה גמלה למי שעבד, אבל אם יתברר בוועדת המשמעת, שהוא לא עבד, אלא להיפך, הוא היה מרגל, הוא היה בוגד, הוא הזיק למדינת ישראל – צריך עוד לשלם לו גמלה?

נסים דהן: אני מציע לקבל את העיקרון שבחוק הנכון והטוב הזה, אבל נשאיר את האפשרות לשלול גמלה כחלופה לעונש חמור יותר, כדי שהעובד יוכל לבחור; ושנית – כאשר מתברר שלא היתה מגיעה גמלה לעובד, כי הוא לא עבד אלא הזיק וחיבל באותו מפעל – האם נשלם לו גמלה?

נסים דהן: בעיקרון אני מסכים עם החוק, אבל אני מקווה שבין קריאה ראשונה לשנייה יתחשבו בהערות שלי.

נסים דהן: תודה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: רשות הדיבור לחבר הכנסת שבח וייס – איננו; חבר הכנסת טלב אלסאנע – איננו; חבר הכנסת יוסי כץ – איננו.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת ענת מאור.

נואף מסאלחה: לפני כן חבר הכנסת רובי ריבלין רוצה להעיר הערה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת דהן העיר הערה חשובה מאוד, בבחינת מי שמרחם על אכזרים סופו שמתאכזר לרחמנים.

ראובן ריבלין: השאלה היא שאלה שצריך לבדוק אותה בוועדת העבודה והרווחה מתוך ראיית העובדות בשטח.

ראובן ריבלין: נדמה לי, חבר הכנסת דהן, שאם אדם עובר עבירה פלילית, חוק העלמת עבירות אוסר על המעביד להתעלם ולא להעביר את הנושא למשטרה.

ראובן ריבלין: רק יש איזה אזור דמדומים שבו עלול להיות מצב שלא תהיה ברירה ויצטרכו להעמיד אדם לדין, משום שלא תימצא האפשרות לשלול את פרנסתו.

תמר גוז'נסקי: אפשר לפטר אותו.

ראובן ריבלין: נכון.

ראובן ריבלין: כל מה שאנחנו מבקשים הוא לשלול מאותה ועדה מעין-שיפוטית את הסמכות שניתנה לה על-ידי המחוקק, ונברר למה צריך ומתי נעשה שימוש בחוק זה בין קריאה ראשונה לקריאה שנייה ושלישית.

ראובן ריבלין: תודה.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מצטרפת לתומכים בחוק.

ענת מאור: אני רואה חשיבות רבה בכך שאנחנו כבית-המחוקקים נדאג לתקן עוולות שהחיים עצמם מזמנים לאנשים.

ענת מאור: אנחנו, מתוך מודעות, מתוך קשר עם הציבור, מתוודעים לעוולות אלה, ותפקידנו לשפר את החקיקה בעניין זה.

ענת מאור: יש עיתונאים, הם צריכים למצוא שערוריות, אבל תפקידנו הוא קודם כול לתת מענה בחוקים.

ענת מאור: זהו תפקיד מספר אחת.

ענת מאור: לכן אני מברכת על העובדה, שאנשים שנגזלה מהם זכות היסוד של הגמלה לא יהיו חשופים על-ידי חוק למצב כזה.

ענת מאור: כך היה גם בחוק קודם, שהעברנו בקריאה שנייה ושלישית, שבא להבטיח שלא תיפגע הגמלה, וגם לא השכר שיכול להיות נמוך משכר מינימום.

ענת מאור: צריך להבטיח שחטא לא יגרור חטא.

ענת מאור: אני רוצה לסכם ולומר, שאנחנו צריכים, מעבר לתיקונים החלקיים החשובים ביותר, להשלים ולקדם את חוק-יסוד: זכויות חברתיות, כי בעצם במצב הנוכחי מעמדם של העובדים הולך ופוחת, ולא להיפך.

ענת מאור: התפיסה של חברות כוח-האדם, הפילוסופיות שלפיהן בעצם רואים בעובדים כמעט פצצות מתקתקות ואויבים, גורמות לכרסום הולך וגדל.

ענת מאור: לכן, במקביל לחקיקה הקטעית והנקודתית המאוד-חשובה, צריך לקדם את חוק זכויות חברתיות ואת הפילוסופיה כולה, שתגן על האדם העובד.

ענת מאור: תודה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, הדיון תם.

נואף מסאלחה: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 43) (איסור שלילה או הקטנה של גמלה בשל עבירת משמעת), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת מקסים לוי, והעברתה להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת העבודה והרווחה.

נואף מסאלחה: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 43) (איסור שלילה או הקטנה של גמלה בשל עבירת משמעת), התשנ"ט–1998, לוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

נואף מסאלחה: עשרה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

נואף מסאלחה: הצעת החוק אושרה ומועברת לוועדת העבודה והרווחה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, התיקון הזה תיקן גם אמירה עתיקת יומין האומרת: אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה.

דוד לוי: עכשיו לא תקהינה.

נואף מסאלחה: תודה רבה, אדוני חבר הכנסת דוד לוי, השר המיועד.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

נואף מסאלחה: הישיבה הבאה – מחר, יום שלישי, 1 בדצמבר, בשעה 16:00.

נואף מסאלחה: ישיבת הכנסת נעולה.