ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 246, 1998-11-03 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, יום שלישי, י"ד במרחשוון התשנ"ט, 3 בנובמבר 1998 – ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: לפני שאמסור את רשות הדיבור – – – יש לנו בעיות עם הרמקולים, עם המיקרופונים.

שבח וייס: יש הד.

שבח וייס: יש לכנסת הד.

דן תיכון: אתה יודע, בין חזק לחלש יש תמיד מרחב.

דן תיכון: אתמול שאלו אותי למה התרגזתי על חברי הכנסת ולמה הזמנתי אותם לכאן.

דן תיכון: נוצר מצב, שאלה שדיברו מן המיקרופונים, איש לא שמע אותם כאן, ולכן היה צריך להזמין אותם כדי לשאול אותם מה הם בעצם אמרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לנו סדר-יום.

דן תיכון: אין סדר-יום?

): יש לי הודעות.

דן תיכון: אתה מודיע בעניין סדר-היום?

): לא, לא.

דן תיכון: אז אני אודיע.

דן תיכון: רבותי, על סדר-היום בשבוע הבא, ואולי גם ביום שני לאחר מכן, בהנחה שהממשלה תסיים את דיוניה על הסכם השלום, בהנחה כזו, אני לא יודע, לא שמעתי חדשות ואני לא מעודכן, אבל בהנחה שאכן הכול ייגמר, הדיון בהסכמי השלום יחל ביום רביעי בשעה 11:00, אני חוזר ואומר: בשעה 11:00, יום רביעי, ויימשך עד יום חמישי, כמובן עם הפסקה בשעות הלילה המאוחרות, וההצבעה תיערך לכל המאוחר ביום חמישי בשעה 14:00.

דן תיכון: לגבי השבוע הבא, ביום שני אין ישיבת כנסת אבל יש ועדות.

דן תיכון: ביום שלישי אין ישיבת כנסת ואין ועדות.

דן תיכון: ביום רביעי מתכנסת הכנסת, כפי שאמרתי, בשעה 11:00, וראש הממשלה יפתח בהודעה מדינית וכמובן יציג את הסכם השלום; תלוי, כמובן, אם הממשלה תאשר אותו עד אז.

דן תיכון: אם היא לא תאשר, אין מה לדון.

נסים דהן: החלטת הכנסת לא מחייבת את הממשלה.

דן תיכון: מייד אומר כמה מלים באשר למה שהיה היום בוועדת החוץ והביטחון.

דן תיכון: תנו לי לגמור.

דן תיכון: החלק השני לא פחות חשוב.

דן תיכון: ביום שני לאחר מכן, לא ביום השני הקרוב – ביום שני הקרוב אין ישיבת כנסת, יש ועדות.

דן תיכון: ביום שלישי הקרוב אין ועדות ואין ישיבת כנסת, יום הבחירות לרשויות המקומיות, כמובן.

דן תיכון: ביום שני לאחר מכן, 16 בחודש, באותו יום יעלו שני חוקים.

דן תיכון: אני חוזר, החוק שנקרא: חוק-יסוד: הממשלה (ביטול והשבה), בעגה הפופולרית: החוק לבחירה ישירה של ראש הממשלה, הונח עכשיו על שולחן חברי הכנסת, עוד מעט יודיע על כך המזכיר.

דן תיכון: באותו יום ייערך גם דיון בקריאה ראשונה על החוק לפיזור הכנסת, אנחנו עוד לא יודעים איך זה יוצג, אבל זה גם לא משנה, כי בסופו של דבר ההחלטה תהיה בידי הכנסת, אם תהיינה שתי גרסאות או תהיה גרסה אחת, לאור מה שקרה בוועדה, זה לא משנה, בכל מקרה הכנסת תקיים דיון והצבעה.

דן תיכון: לאלה שמעוניינים בימי שימורים, או בלילות שימורים, יום שני הבא יהיה כזה.

דן תיכון: שאלה שעמדה היום על סדר-היום בוועדת החוץ והביטחון עסקה בעצם בסוגיה מה קורה כששרים לא רוצים לבוא ולהופיע בפני ועדות הכנסת.

דן תיכון: ההיסטוריה של הכנסת מחזירה אותי, איך אומרים?

דן תיכון: אני נזכר בימים הטובים שלי בוועדה לענייני ביקורת המדינה.

דן תיכון: זו היתה ועדה שהחליטה לאפשר לעצמה בחקיקה לנקוט מה שנקרא "צו הבאה", אם מישהו לא רצה לבוא ולהופיע בפני הוועדה.

דן תיכון: זה היה בתחילת שנות ה-90.

דן תיכון: זו היתה הוועדה היחידה שהיה לה כוח לחייב כל מי שהיא הזמינה מן השירות הציבורי להופיע בפניה.

דן תיכון: נתקנאו בוועדה הזאת חברי הכנסת, ובחוק-יסוד: הממשלה החדש הוכנס סעיף, כמדומני ממוספר כסעיף 52(ג), הם הכניסו סעיף דומה שאומר: "הכנסת רשאית לחייב שר להופיע לפניה, וכן רשאית ועדה מוועדות הכנסת במסגרת מילוי תפקידיה".

דן תיכון: הדברים ברורים, זאת אומרת, מהכנסת הזאת חל שינוי במצב, ולא רק הוועדה לענייני ביקורת המדינה יכולה לשלוח צווי הבאה, אלא גם הכנסת במליאתה וגם ועדות הכנסת.

דן תיכון: אם יש אנשים שהם בבחינת סרבנים, והחוק מדבר ועוסק בהם, אז יכולה הוועדה לחייב אותם לבוא.

דן תיכון: שואלים אותי: איזה סנקציות?

דן תיכון: אין סנקציות.

דן תיכון: ראשית, יש ועדת האתיקה; שנית, אני לא מניח ששרים או חברי ממשלה ינסו להיות סרבני חוק, ויסרבו למלא אחר הוראות החוק, כי מדובר כאן אפילו לא בתקנות הכנסת, אלא בחוק-יסוד: הממשלה.

דן תיכון: לכל אלה אני יכול לעוץ ולומר: אכן, בכנסות הקודמות קשה היה לכפות על שרים להופיע, וזכור המקרה המפורסם של הגברת שושנה ארבלי-אלמוזלינו, שהיתה יושבת-ראש ועדת הכלכלה וניסתה לכפות על שר התחבורה דאז, חיים קורפו, להופיע בפני הוועדה, והוא סירב.

דן תיכון: פשוט סירב, ואמר לה שעל-פי התקנון היא לא יכולה לחייב אותו, ואכן כזה היה המצב עד לתחילתה של הכנסת הנוכחית, הכנסת הארבע-עשרה.

שבח וייס: אפשר, אדוני היושב-ראש?

דן תיכון: רק רגע, לפני זה חבר הכנסת פנחסי מבקש למסור הודעה קצרה, עוד לפני חבר הכנסת לנקרי, ומייד אני אתן לך.

דן תיכון: חבר הכנסת רפאל פנחסי, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות לסדר-היום ובהצעת חוק כדלקמן: ועדת הכספים תדון בהצעת חוק התקציב לשנת הכספים 1999, התשנ"ט–1998, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: הפיגועים בבקעה, במושב אורה ובתחנה המרכזית בבאר-שבע – של חברי הכנסת אופיר פינס-פז, וליד צאדק חאג'-יחיא, מאיר שטרית ועבד-אלוהב דראושה.

): הודעה נוספת.

): אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, הריני מתכבד להודיע בזאת, בהתאם לפניית יושב-ראש סיעת העבודה, כי חבר הכנסת אורי אור חדל להיות חבר בוועדת החוץ והביטחון מטעם סיעת העבודה מיום ח' באב התשנ"ח, 31 ביולי 1998.

): תודה.

דן תיכון: מה יעשה חבר הכנסת רמון?

דן תיכון: מה יעשה חבר הכנסת איתן כבל?

שלום שמחון: בשבוע הבא הוא יודיע שאורי אור חוזר חזרה.

דן תיכון: אבל מה יעשו אלה שמסרו אז הצהרות מפוצצות?

שלום שמחון: יאכלו את הכובע.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס, אני עוד זוכר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: מייד.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, תראה כמה חבר הכנסת גולדפרב חסר לנו, הוא תמיד היה עוזר לנו לטפל בדברים האלה.

דן תיכון: היה לו מברג.

שבח וייס: הוא היה גם חבר כנסת וגם בעל מקצוע נפלא בתחום הזה.

דן תיכון: תעשה אותו חשמלאי מפלגת העבודה במקום מזכיר מפלגת העבודה.

שבח וייס: יש לי כבוד כלפי בעלי מקצוע.

שבח וייס: אומרים שהוא עבר לצד זה, אני מזכיר תמיד שהיו שני חברי מפלגת העבודה שעברו לצד השני, אז זה תיקו.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעוץ לך עצה, באמצעות שאלה ומשאלה.

שבח וייס: אתה הודעת לנו לגבי 16 בחודש, שיהיה דיון בשני חוקים.

שבח וייס: כולנו מבינים שאלה שני חוקים כבדים מאוד, ושניהם בקריאה ראשונה.

שבח וייס: אני מעלה על דעתי שלחוקים כאלה יירשמו אולי כל חברי הכנסת, יירשמו וגם ירצו להשתתף.

שבח וייס: חוק הבחירה הישירה של ראש הממשלה והחזרת המעגל אחורנית טומן בחובו שינוי דרמטי במבנה המשטר שלנו, כפי שאנחנו יודעים.

שבח וייס: לא יהיה חבר כנסת שלא ירצה להתבטא.

שבח וייס: אני משער שאתה גם תאפשר חמש דקות במקום שלוש דקות, בגלל כובד העניין.

שבח וייס: אני חושש שאם אתה מעמיס על אותו סדר-יום שני חוקים כאלה, זאת משימה שלא נוכל לעמוד בה.

שבח וייס: אני ממליץ שאולי נחלק את זה, ואז אחד יהיה ביום אחד והשני ביום השני.

רפאל פנחסי: תעשו דיון משולב.

דן תיכון: רעיון טוב.

שבח וייס: זה לא קשור.

דן תיכון: זה דווקא כן קשור.

שבח וייס: לשיקול דעתך.

שבח וייס: אולי כדי שלא יהיה קשור, אפילו כדאי להפריד את זה.

שבח וייס: זאת משאלתי.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים אורון.

דן תיכון: דרך אגב, בבניין 65 חברי כנסת.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, כמעט באותו עניין – – –

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו הסיעה היחידה שכולה כאן.

דן תיכון: כל הכבוד.

חיים אורון: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, לא מצביעים היום על התקציב.

חיים אורון: אתם צריכים להחזיר על ההיעדרות שלכם אתמול.

קריאות: – – –

חיים אורון: אתם נוכחים-נפקדים.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אתה זוכר שהיית יקיר שלו במשך שנים?

דן תיכון: איך הוא שאל הבוקר אם לא התקררת, אם אתה לא חולה בשפעת, אם אין לך נזלת.

עבד-אלוהב דראושה: שלחתי את הסגן שלי, שהוא ממלא-מקום בצורה יוצאת מן הכלל.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, גם בישיבת ועדת הכנסת, ובעקבות הדברים בוועדת הכנסת, לפני שעה אני שיגרתי אליך מכתב, כמקובל לפחות לגבי הצעות החוק לפיזור הכנסת, שהן הצעות חוק פרטיות – מועד העלאתן צריך להיות, למיטב ידיעתי, על-פי המסורת, מתואם עם המציעים.

חיים אורון: אני לא אומר שאני נגד יום שני הבא, אבל לא תיאמו אתנו.

חיים אורון: אתי לפחות לא תיאמו.

דן תיכון: אחר כך תגיד שאני דוחה את זה.

חיים אורון: אני לא אמרתי שום דבר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אני לא אמרתי: מתמרן, אתה רואה?

חיים אורון: אני לא אמרתי.

חיים אורון: לא דוחה, לא מקדים, אני פשוט מבקש, על-פי הנוהל הקיים בקריאה ראשונה – – –

דן תיכון: אתה אחד המציעים, נכון?

חיים אורון: אני אחד המציעים.

דן תיכון: הבנתי; בסדר.

דן תיכון: עוד תיקון טעות לגבי אתמול.

דן תיכון: בלהט הדיון, כשחוק התקציב אושר בקריאה ראשונה, חבר הכנסת רענן כהן ביקש להעביר את החוק לדיון בוועדת הכלכלה, ואני אמרתי שוועדת הכנסת תדון בכך.

דן תיכון: אבל באותו רגע לא זכרתי שהכנסת כבר הסמיכה את ועדת הכספים להתחיל בדיון בחוק התקציב, ואכן זו עושה זאת.

דן תיכון: הודעה נוספת לחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני פונה אליך כמי שאמון כאן, בבית הזה, על ערכי הדמוקרטיה, וכמי שאני גם מעריך את העמדות שלו מבחינה דמוקרטית בכלל לגבי כל אזרחי המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: היום היתה התבטאות מאכזבת, קשה, נוגדת לערכים הדמוקרטיים, כאשר ראש הממשלה עצמו אמר, שמהיום והלאה הוא לא יסתמך על חברי כנסת לא-ציונים בכל ההצבעות הנוגעות לעניינים לאומיים-ביטחוניים.

עבד-אלוהב דראושה: זאת אומרת, שהוא פוסל את כל חברי הכנסת הערבים, את כל האוכלוסייה הערבית, גם חברי כנסת יהודים חרדים שאינם ציונים.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שהכנסת צריכה לגנות את הדברים הללו, אני חושב שהכנסת צריכה לגנות את הדברים האומללים הללו.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו, סיעת מד"ע-רע"ם, לא רק מוחים, אנחנו גם נעניש אותו בהתאם להתבטאות הזאת ונפעל בהתאם להתבטאות הגזענית האומללה הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: אני מבקש ממך, כיושב-ראש הבית הזה שאמון על הערכים הדמוקרטיים, גם לגנות, בשם כל הבית, כל התבטאות גזענית, וההתבטאות של ראש הממשלה היתה התבטאות חריגה, מכעיסה ופוגעת על-פי כל ערך אנושי ודמוקרטי.

דן תיכון: אדוני חבר הכנסת דראושה, אני לא שמעתי, לצערי אני לא מאזין לרדיו בשעות היום.

דן תיכון: אני אביא את הדברים שלך לידיעתו, אני גם אבקש לקבל את מה שהוא אמר, ואם אכן כך היו הדברים – אני אדאג שתהיה תגובה מתאימה.

דן תיכון: רבותי, לאחר שגמרנו – – –

מאיר שטרית: – – –

דן תיכון: לסדר הדיון?

דן תיכון: כן, בבקשה.

מאיר שטרית: על סדר-היום, אדוני, עומדת הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 7).

מאיר שטרית: כזכור לך, הערתי בכנסת לפני זמן-מה שמגיעות הצעות חוק לקריאה ראשונה בלי שהוועדה – בניגוד לתקנון – טורחת להצביע מה הם מקורות המימון לחוקים הללו.

מאיר שטרית: החוק הזה, לפי עלותו, הוא למעלה ממיליארד שקל.

מאיר שטרית: אין שום הצבעה על מקור המימון, והחוק מגיע לדיון לפני שיש הצבעה על מקורות המימון.

מאיר שטרית: לכן, אדוני, אני מבקש להוריד את החוק מסדר-היום, להחזיר אותו לוועדה כדי שהיא תצביע על מקורות המימון ואז להביא אותו לדיון.

מאיר שטרית: זה בניגוד לתקנון להביא אותו לדיון, ואני מבקש הפעם להקפיד על כך.

מאיר שטרית: בפעם שעברה ויתרתי, הפעם אני מבקש להקפיד בהתאם להתחייבות שלכם במליאה, פה, של המזכיר ושל היושב-ראש.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, גם אנחנו היינו באופוזיציה, אתה זוכר?

דן תיכון: שבח וייס היה מנסה להשתמש בחוק הזה, הוא היה אוהב, ואני לא כל כך נתתי לו.

דן תיכון: הוא היה אומר, שסעיף המקור, סעיף השכר של כל עובדי המדינה יקטן בסכום הזה.

קריאות: – – –

דן תיכון: מהרזרבה הכללית.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אין לי בעיה.

מאיר שטרית: שילכו לוועדה, יתקבל רוב בוועדה שהמימון לחוק הזה יבוא מהרזרבה הכללית ויהיה כתוב שם – בבקשה.

מאיר שטרית: פה פועלים בניגוד לתקנון.

מאיר שטרית: ביררנו את הנקודה הזאת לפני חצי שנה, המזכיר ישב פה והתחייב שלא יבואו לדיון חוקים בלי שיש להם מקור מימון על-פי החוק.

מאיר שטרית: לא יכול להיות שיביאו חוקים לדיון בהיקף של מיליארד שקל עלא באב אללה.

מאיר שטרית: זה לא מקובל עלי.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: חבר הכנסת מאיר שטרית, יכול להיות שאתה צודק, יכול להיות שאתה צודק פחות; רק רגע, רק רגע.

חיים אורון: לפי דעתי, הכתובת הראויה לשימוש במקור לתקציב הזה זאת הרזרבה.

חיים אורון: אבל מקובל עלינו, שמרגע שהונח חוק על-ידי ועדה של הכנסת, כל הנושאים שאתה מעלה אותם הם לבירור בתוך הוועדה.

חיים אורון: אין לאף אחד כאן סמכות, מרגע שהונח חוק על-ידי ועדה של הכנסת, שפועלת על-פי כל הכללים, אין סמכותו של אף אחד, להוציא של היושב-ראש, אם הוא היה מחליט שלא להניח את החוק.

חיים אורון: מרגע שהונח החוק על שולחן הכנסת, תדון בו הכנסת על-פי כל השיקולים, ומה שהיא תכריע זה מה שיהיה עם החוק.

מאיר שטרית: אדוני – – –

דן תיכון: רק רגע, רק רגע, יש עוד.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני מודה לך על גילוי הלב, כי אנחנו עברנו, היינו כבר בסרט הזה – – –

דן תיכון: אוהו, כמה פעמים.

שבח וייס: אני זוכר בעצמי שש-שבע פעמים.

שבח וייס: חבר הכנסת שטרית, אני מפנה את זה בעצם ליושב-ראש הכנסת; ההערה שלך בגדול נכונה, ואני אומר זאת ברצינות.

שבח וייס: טוב היה אם אנחנו היינו מגיעים למצב, שכאשר חברי כנסת מהאופוזיציה, מהקואליציה או במשותף מתארגנים לאיזו יוזמה שכרוכה בעלות, יהיה לזה מסמך נלווה של מקורות מימון.

שבח וייס: זה הסדר הפרלמנטרי התקין, ואני יודע שבכמה ארצות באירופה מקפידים על כך מאוד מאוד.

שבח וייס: אלא מה?

שבח וייס: בפועל, אדוני היושב-ראש, ופה אני פונה אליך לא רק כיושב-ראש הכנסת אלא כמי ששנים היה בוועדת הכספים – אנחנו מתקשים, בפועל, בעצם לממש את זה.

שבח וייס: מדוע?

שבח וייס: ראשית, אפשר להתחמק ולעשות תרגיל פוליטי לגיטימי.

שבח וייס: בזמני, באותה תקופה שאני כיהנתי בתפקיד שאתה מכהן בו היום, אני יודע שברוב המקרים אמרו: מההתנחלויות.

שבח וייס: אמרו.

שבח וייס: אידיאולוגית לקחו קטע מסוים ואמרו: משם ניקח.

שבח וייס: זה לא היה רציני, זה היה פיקנטי מבחינה פוליטית.

שבח וייס: כך שלדעתי זה לא ניתן למימוש, ועל כן אין מנוס אלא להישאר במסגרת הקרב הפרלמנטרי, כשנציג הקואליציה עושה מאמץ למנוע חקיקה של חוקים כאלה והיזמים עושים מאמץ לגרום לחקיקתם.

שבח וייס: בגדול, הסידור הוא טוב, אבל אני לא רואה אפשרות לממש אותו ממש.

מאיר שטרית: אדוני – – –

דן תיכון: כן, בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מצטער, אבל את הדיון הזה כבר קיימנו לפני חצי שנה כאן במליאה, וסוכם שכל הצעת חוק שתבוא בניגוד לתקנון – לא תבוא, ואני מבקש לקרוא מתוך התקנון, אדוני, להסביר שזה לא עניין לפרשנות.

מאיר שטרית: זה עניין תקנוני.

מאיר שטרית: כתוב בתקנון.

מאיר שטרית: אני מבקש – – –

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: ג'ומס, אני מבקש לקרוא.

מאיר שטרית: תסלח לי.

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: ג'ומס, אני מבקש לקרוא מהתקנון.

מאיר שטרית: בתקנון כתוב, ואני קורא אחרי סעיף 138א ו-138ב, ששם מפרטים שכל ועדה חייבת לברר את עלות החוק, לתת לאוצר אפשרות להסביר מה העלות, לתת אפשרות לאוצר להגיש הסתייגות שלו, לממן, להצביע על המקורות.

מאיר שטרית: בסעיף 138ג התקנון אומר: "מזכיר הכנסת יבדוק לגבי כל הצעת חוק אם נתקיימו בה הוראות סעיף 138א(ב) ו-(ג), או סעיף 138ב(ב), ואם לא נתקיימו בה – יחזירנה לוועדה לשם השלמה".

מאיר שטרית: הדברים, אדוני, ברורים מאליהם על-פי התקנון.

מאיר שטרית: זה לא נתון לפרשנות של אף אחד.

מאיר שטרית: כל עוד אף אחד לא מעיר אם הצעת החוק מוסכמת – בבקשה.

מאיר שטרית: פה התקנון אומר במפורש, שאם לא נתקיימו בה התנאים הללו – צריך להחזיר אותה לוועדה לשם השלמה.

מאיר שטרית: יש לכם רוב בוועדה?

מאיר שטרית: – אין בעיה.

מאיר שטרית: תחזירו את זה לוועדה, תצביעו על מקור מימון.

מאיר שטרית: ג'ומס, אתה רוצה לכתוב: מהרזרבה, תכתוב: מהרזרבה.

מאיר שטרית: מה שאתה רוצה.

מאיר שטרית: תחזיר את זה למליאה, על-פי התקנון, אז זה יבוא בעוד שבוע.

מאיר שטרית: מה יקרה?

מאיר שטרית: אני מבקש, אדוני, להקפיד על כך בתקנון.

מאיר שטרית: זה דבר שאי-אפשר לוותר עליו יותר.

מאיר שטרית: לא יכול להיות שתבוא חקיקה לכאן עלא באב אללה, שישלמו מיליארדים בלי לתת מקור לאף אחד.

מאיר שטרית: זאת חוכמה קטנה מאוד.

מאיר שטרית: אתה, ג'ומס, יודע ואני יודע, שאתה בנעלי היית אומר אותו דבר.

מאיר שטרית: אתה אחראי גם כן, גם כחבר כנסת מהאופוזיציה אתה אחראי.

מאיר שטרית: נחליט שאתם רוצים מהרזרבה – בבקשה.

מאיר שטרית: אתם רוצים לקחת ממקור אחר – בבקשה.

מאיר שטרית: שיהיה כתוב.

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: שיהיה כתוב מה חברי הכנסת שמציעים את החוק מציעים.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית, הסעיף הזה, אם אני זוכר את חברת הכנסת לשעבר שרה דורון, כשהיתה בשנים 1981–1984 קואליציה צרה, ברוב של אחד, היא דאגה להכניס את הסעיף הזה לתקנון.

דן תיכון: אפילו החוקים הגדולים של מאיר שטרית – היא טענה טענה כזאת.

מאיר שטרית: אני, אדוני, הצבעתי – – – על מקור המימון, בדיוק כמה זה עולה, מאין לוקחים את הכסף – – –

שבח וייס: כל החוקים של שטרית הם הכנסה, לא הוצאה.

מאיר שטרית: לא, לא, חבר הכנסת שבח – – –

דן תיכון: אני אגיד לך מה שאמרתי בשעתי – שבאמצעות הסעיף הזה, אם אנחנו נמלא אותו, אין יותר חקיקה בארץ.

מאיר שטרית: למה, אדוני?

דן תיכון: כי אין חוק שלא עולה כסף.

מאיר שטרית: אני לא אומר שלא יעלה, אבל שיצביעו על מקור המימון.

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: יש תקנון.

חיים אורון: זאת לא הבעיה.

חיים אורון: אתה יכול להביא כל חוק – – –

ענת מאור: – – –

מאיר שטרית: יחילו אותו על הוועדה.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית, יש בעיה, ואני מציע לוועדת הכנסת שתתייחס לנושא הזה, כי או שהסעיף הזה קיים או שהסעיף הזה לא קיים.

דן תיכון: אני לא יודע מי מנסח לה את החוקים האלה, אבל תשמע מה שהיא כותבת בדברי ההסבר.

מאיר שטרית: יש לי הצעה, אדוני.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: תקרא מה שהיא כותבת, אני לא יודע מי הכניס לה את זה, אבל חצי כנסת קשורה בחוק הזה.

דן תיכון: שמעתי שיושב-ראש ועדת החינוך עלה לכאן ואמר, שאם לא יהיה החוק הזה, לא תהיה ממשלה.

מאיר שטרית: אין דבר, שלא תהיה ממשלה, יותר טוב.

דן תיכון: בסדר, זה הוא היה.

חיים אורון: עם החוק הזה אתמול המפד"ל הצביעו בעדך.

מאיר שטרית: שלא יאיים.

דן תיכון: אני חוזר.

דן תיכון: לא מתאים לה, אבל זה כתוב כאן.

דן תיכון: מציעי החוק מעריכים את עלותו ב-75 מיליון שקל, אשר ימומנו מסעיף הרזרבה הכללית בתקציב המדינה.

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: על איזה חוק מדברים?

דן תיכון: על החוק שלה.

ענת מאור: – – –

דן תיכון: לא יודע איך היה לה.

מאיר שטרית: אלה כנראה חוקים שונים, אדוני.

מאיר שטרית: קיבלתי עכשיו לידי הצעת חוק שלא כתוב בה כלום.

מאיר שטרית: איפה זה כתוב?

דן תיכון: היא מתחילה כבר בגיל שלוש, בגיל ארבע היא כבר פתרה את הבעיה.

ענת מאור: – – –

מאיר שטרית: קודם כול, אני מתנצל.

מאיר שטרית: לא ראיתי את המשפט הזה.

מאיר שטרית: ברור שהחוק לא עולה 75 מיליון שקלים, ואני מקווה שזה ברור גם לכם.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, זה פשוט לא רציני, 75 מיליון שקלים, לא ביררו את העניין עם האוצר.

מאיר שטרית: לא חשוב, ואני מתנצל.

מאיר שטרית: אבל דווקא עקב התנצלותי אני מבקש לקבוע כלל, שוועדה תהיה חייבת לקיים את מה שכתוב בתקנון.

מאיר שטרית: בואו נעשה את זה בהסכמה, רבותי.

דן תיכון: אני מציע שתעלה את זה בוועדת הכנסת.

דן תיכון: יהיה דיון מעניין איך מיישמים את זה.

מאיר שטרית: התקנון קיים, העבירו אותו בוועדת הכנסת.

דן תיכון: לא, איך להתייחס לעניין הזה.

מאיר שטרית: צריך להתייחס אליו ברצינות, אם רוצים לקיים משטר כלשהו.

חיים אורון: השנה זה יותר פשוט, כי יש רזרבה להתייקרות של 3.5 מיליארדי שקלים.

מאיר שטרית: 75 מיליון שקל לחינוך חינם מגיל שלוש?

חיים אורון: לא, זה 3.5 מיליארדים.

מאיר שטרית: אדוני, על בסיס הצעת הוועדה אני אציע לממשלה להקציב 75 מיליון שקלים לחינוך חינם בגיל שלוש.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית, בוא אני אגיד לך, בכל הרזרבה ובכל חוק התקציב אתה יודע שאי-אפשר לדעת איזה מקדמים לקחו שם – מה המקדם בשער החליפין, מה יהיה שער החליפין הממוצע בשנה הבאה, מה יהיו מקדמי ההתייקרויות בשנה הבאה; זה כבר יופיע החודש במדד.

דן תיכון: אבל לשם שינוי היא היתה בסדר.

דן תיכון: הודעה למזכיר הכנסת, ואחריו – חבר הכנסת לנקרי.

דן תיכון: חבר הכנסת יהודה לנקרי ימסור דין-וחשבון של משלחת הכנסת לדיוני הפורום הפרלמנטרי האירופי-הים-תיכוני בבריסל.

דן תיכון: בבקשה.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד לדווח למליאת הכנסת על השתתפות משלחת הכנסת, שהורכבה מסגן היושב-ראש דוד טל, ממי שיהיה סגן היושב-ראש עוד מעט, חבר הכנסת וליד צאדק, מחבר הכנסת יהודה לנקרי, שעמד בראשה, מחבר הכנסת אבי יחזקאל וכן מסגן מזכיר הכנסת דוד לב.

יהודה לנקרי: אנחנו השתתפנו בישיבה, אפשר לכנות אותה – ישיבה מייסדת של הפורום הפרלמטרי האירופי-הים-תיכוני.

דן תיכון: מקימים פרלמנט ים-תיכוני?

יהודה לנקרי: זו הכוונה.

יהודה לנקרי: מכל מקום, היו שותפות כל המדינות שנטלו חלק בהצהרת ברצלונה ונוטלות חלק בתהליך ברצלונה; דהיינו, 15 מדינות האיחוד האירופי ועוד 12 מדינות ים-תיכוניות.

יהודה לנקרי: בלטו בהיעדרותן סוריה ולבנון; מסיבות טכניות, כך נמסר.

יהודה לנקרי: דנו ממושכות בצירופה של מדינה ים-תיכונית נוספת – לוב, כמדינה חברה, ומאוריטניה כחצי מדינה ים-תיכונית, שבאיזה אופן יחברו אותה גם לפורום הים-תיכוני.

יהודה לנקרי: אנחנו זוכרים, שלפני שלוש שנים, עת התקבלה הצהרת ברצלונה על-ידי המדינות השותפות, הוחלט כי היסודות שינחו את התהליך הזה של ברצלונה יושתתו על שיתוף פעולה בשלושה ממדים: הממד הביטחוני-הפוליטי, הממד החברתי-הכלכלי והממד התרבותי-האנושי.

יהודה לנקרי: אם כן, בישיבת היסוד של הפורום הפרלמנטרי הים-תיכוני דנו רבות באותו מאזן של שלוש השנים האחרונות, מאזן שהתקבל ברגשות מעורבים, שכן סבורים היו, שעם כל ההתקדמות המשמעותית בהחלת תוכנית ברצלונה, הרי יש פערים ניכרים בכל שלושת התחומים, שלושת צירי הפעולה, ויש מקום להאיץ את שיתוף הפעולה בין החלק האירופי של הים-התיכון לחלק שלנו במגרב ובמשרק.

יהודה לנקרי: התייחסו גם רבות לתהליך השלום באזור שלנו, אף שבמקור לא היה קשר קונצפטואלי בין הצהרת ברצלונה ותהליך ברצלונה לבין תהליך השלום.

יהודה לנקרי: ביקשו אפילו להפריד הפרדה די קשיחה בין שני התהליכים, בשעה שבמציאות חלק מהמדינות המשתתפות בתהליך הרב-צדדי בתהליך השלום הן גם שותפות ופעילות בתהליך ברצלונה, ומחמת הקיפאון הממושך בתהליך השלום הרי לא הושגה התקדמות בתהליך ברצלונה.

יהודה לנקרי: היה כאן קשר די אמיץ, שהודגש על-ידי רוב הדוברים האירופים, שהודגש כמובן על-ידי הדוברים ממדינות ערביות.

יהודה לנקרי: אפשר לומר שהיינו יכולים, כמשלחת ישראלית, לחוות התנסות כלל וכלל לא קלה בתוך הפורום הזה לולא השיגה ממשלת ישראל יחד עם הרשות הפלסטינית ימים ספורים קודם לכן את הסכם "וואי פלנטיישן".

יהודה לנקרי: כולנו חשנו את הרוח החיובית שנשבה הודות להסכם הזה.

יהודה לנקרי: אפילו משלחות ערביות כתוניסיה, מרוקו ואחרות, ואפילו אלג'יריה, ראו לנכון לציין את כל החיוב שהן רואות בהתקדמות התהליך באזורנו, עם תקווה כמובן להחלתו הלכה למעשה ללא קשיים משני הצדדים.

יהודה לנקרי: כפי שאמרתי, "וואי פלנטיישן" אכן שידר שדר חיובי מאוד ובהצעת הסיכום הביא אותנו, יחד עם המשלחת הפלסטינית, להצהרה משותפת, שזכתה להכרת הכול ולמחיאות כפיים ממושכות.

דן תיכון: מי היו נציגי הפלסטינים?

יהודה לנקרי: אין לי השמות.

דן תיכון: עבדאללה?

יהודה לנקרי: כן, עבדאללה עבדואללה.

דן תיכון: וארמלי?

יהודה לנקרי: וארמלי.

דן תיכון: אבל אלה הם נציגי ה-PNC.

דן תיכון: אז ה-PNC קיים או לא קיים?

יהודה לנקרי: אינני יודע.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היו שניים.

דן תיכון: אבל הם נציגי ה-PNC ולא הרשות הפלסטינית ולא המועצה המחוקקת של הפלסטינים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

דן תיכון: לא, הם לא חברי המועצה, הם חברי ה-PNC.

יהודה לנקרי: הגענו אתם להצהרה משותפת ברוח מאוד חיובית, שהיתה, דרך אגב, לדוגמה, נוכח הקשיים שנתגלו בין טורקיה ליוון על אודות קפריסין.

יהודה לנקרי: אני סבור שזה היה אחד הרגעים הטובים מאוד של הכנס הזה מבחינתנו.

יהודה לנקרי: אשר לסוגיית לוב, שזכתה לקונסנסוס כמעט כמעט מלא של כל השותפות, מכיוון שבריטניה וארצות-הברית הסירו את התנגדותן בתנאים מסוימים שלהם צריכה לוב לציית, מצאנו לנכון שגם ישראל תתמוך בתנאיה שלה בהצטרפות הזו.

יהודה לנקרי: הדגשנו הדגש היטב את החובה של לוב, עם צירופה לתהליך ברצלונה, לקבל על עצמה את התהליך בכוליותו, דהיינו: גם לתמוך בתהליך השלום המזרח-תיכוני.

יהודה לנקרי: הפכנו, כמובן, את הטענה של האירופים ושל המדינות הערביות על אודות הקשר של תהליך השלום או קיפאונו לתהליך ברצלונה.

יהודה לנקרי: מעת לעת הם הזכירו שזה הפך לאבן ריחיים על תהליך ברצלונה.

יהודה לנקרי: אמרנו: בראייה זו צריך לוודא היטב שלוב נכנסת כמלוא הנימה לשותפות הזו, וגם היא מקבלת על עצמה את המחויבות לתהליך השלום במזרח התיכון ולתמיכה בו.

יהודה לנקרי: לבסוף אני רוצה לציין, שנועדו כללי תקנון לפורום הזה.

יהודה לנקרי: תהליך הניסוח יארך, כנראה, מעבר לישיבה אחת, ואנחנו ניקרא בעתיד להשתתף בניסוח כללי התקנון.

יהודה לנקרי: אני רוצה לסיים בדבר תודה לסגן מזכיר הכנסת, שליווה אותנו לא רק במישור האדמיניסטרטיבי, הוא היה פעיל גם בהיוועצויות, השרה מתבונתו וגם מתכניו.

יהודה לנקרי: כל חברי המשלחת תרמו את תרומתם הסגולית במהלך הדיון, ואני חושב שמשלחת ישראל נתקבלה בסבר פנים יפות בפורום הזה.

יהודה לנקרי: השגרירות שלנו, בדמות היועץ המדיני עמנואל נחשון וכן השגריר הרי קני-טל, הביאה גם את תרומתה הסגולית לעבודה של משלחת הכנסת.

יהודה לנקרי: תודה לכם.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מובן שיצאו ארבעה חברי כנסת בלוויית סגן המזכיר.

דן תיכון: אני מקווה שבסופו של דבר יעלה בידינו להקים את הפרלמנט הים-תיכוני, שיכלול את כל המדינות באזור, ללא יוצאת מן הכלל.

דן תיכון: זה יהיה דבר מעניין ביותר.

דן תיכון: פורום כזה של ראשי הפרלמנטים הים-תיכוניים התכנס פעם – – –

דוד טל: הפרלמנט המזרח-תיכוני.

דן תיכון: קודם כול הים-תיכוני, אחר כך המזרח-תיכוני.

דן תיכון: אני מניח שבקרוב מאוד.

דן תיכון: הפורום של ראשי הפרלמנטים של מדינות הים התיכון כבר מתכנס אחת לשנה.

דן תיכון: הוא התכנס בפלרמו, ובשנה הבאה הוא יתכנס, כמדומני, בפלמה דה-מיורקה.

שלמה בן-עמי: זה שייך?

דן תיכון: כן, ואני חושב שזה טוב.

דן תיכון: גם אם לא מסכימים, לפחות מדברים, אבל יש בעיה במוסדות, שדווקא ה-PNC, אותו גוף שספק קיים ספק לא קיים, הוא שמייצג את הרשות הפלסטינית, ולי זה לא מובן.

דן תיכון: מצד אחד הם טוענים שהוא לא קיים, ומצד שני הם שולחים נציגים אך ורק של אותו גוף.

דן תיכון: אבל יש שם בעיות של מימון, וכמדומני, סעודיה התחייבה והעבירה כספים לרשות הפלסטינית, ותמורת הכסף הזה יתחייבו להחזיק את שירות החוץ, שהוא ה-PNC, וזה מסביר את הדברים האלה, אבל יכול להיות שהמידע שנמסר לי לא נכון.

דן תיכון: אנחנו מתקדמים: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (ביטול והשבה), של חברי הכנסת עוזי לנדאו ויוסי ביילין; הצעת חוק פיקוח על תעריפי חנייה בחניונים לרכב, התשנ"ט–1998, של חברת הכנסת דליה איציק.

א' האן: עוד הריני להביא בפניכם הודעה מתקנת: בהמשך להודעתנו מיום ל' בתשרי התשנ"ט, 20 באוקטובר 1998 – א.

א' האן: ביום כ"ט בתשרי התשנ"ט, 19 באוקטובר 1998, הונחה על שולחן הכנסת הצעת ועדת הכנסת לתיקון התקנון כדלקמן: החלפת סעיף 28, תיקון סעיף 29 וביטול סעיף 30; ב.

א' האן: ביום ל' בתשרי התשנ"ט, 20 באוקטובר 1998, הונחה על שולחן הכנסת הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 81 לתקנון הכנסת.

א' האן: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: התשנ"ט–1998

דן תיכון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30) (התאמת גמלה לשכר מינימום), התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה – של חבר הכנסת אפי אושעיה וקבוצת חברי הכנסת.

דן תיכון: יציג את ההצעה חבר הכנסת אפי אושעיה.

דן תיכון: אני מוכרח לומר לך, שקראתי את דברי ההסבר ולא הבנתי.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם לא הבנת, אז אזניח לרגע – – –

שלום שמחון: תראה איזו אמביציה הוא נותן לך להסביר.

אפי אושעיה: כן, אשאיר בצד לרגע את כל הניירות ואסביר את העניין בפשטות.

אפי אושעיה: קבוצה של חברי כנסת – אקרא את שמותיהם, כדי שלא אסתבך אתם: חברי הכנסת יוסי כץ, תמר גוז'נסקי, ענת מאור, שמריהו בן-צור, אמנון רובינשטיין ואנוכי – הגשנו הצעות חוק שונות המתייחסות לעובדה שיש מעבידים המשלמים פחות משכר המינימום לביטוח הלאומי.

אפי אושעיה: התוצאה של זה היא, שכאשר העובד או העובדת יוצאים למילואים, לחופשת לידה, לכל חופשה אחרת, תאונת עבודה, או כל גמלה אחרת המשולמת על-ידי הביטוח הלאומי, הביטוח הלאומי משלם את חישוב הגמלה על-פי התשלום ששולם לביטוח הלאומי, אף-על-פי שהוא פחות משכר המינימום.

אפי אושעיה: הגיעו אלינו, אל חברי ועדת העבודה והרווחה ואל חברי כנסת אחרים – גם באמצעות "קו לעובד", ריכזה זאת הגברת חנה זוהר ב"קו לעובד" – כמה עשרות פניות על מקרים מהסוג הזה.

אפי אושעיה: החומר הזה הובא בפנינו.

אפי אושעיה: היינו בדין-ודברים עם נציגי הביטוח הלאומי וניסינו לומר להם, שעל-פי חוק שכר מינימום, חובתם לשלם את שכר המינימום לפחות כגמלה.

אפי אושעיה: טענו בביטוח הלאומי: לא, אנחנו לא משלמים, לא זה מה שקבוע בחוק, אלא החישוב ייעשה על-פי התשלום בפועל.

אפי אושעיה: ועדת העבודה והרווחה התכנסה לאחר שהוצעו הצעות החוק בקריאה טרומית.

אפי אושעיה: בדיון משותף עם המעסיקים, התאחדות התעשיינים והביטוח הלאומי הגענו להבנה כדלקמן:

אפי אושעיה: הביטוח הלאומי קיבל על עצמו לשלם גמלה שלא תפחת מהתשלום הנקוב בחוק, קרי: שכר המינימום.

אפי אושעיה: המעסיקים קיבלו על עצמם לשלם תשלום מינימלי שיהיה קבוע, בתיאום עם הביטוח הלאומי, וכתוצאה מכך הביטוח הלאומי יוכל לשלם גמלה על-פי חוק שכר מינימום.

אפי אושעיה: האם זה מובן, אדוני היושב-ראש?

דן תיכון: זה מובן, אבל זה לא כל כך מובן.

דן תיכון: אם יש בעיה שמעסיקים משלמים פחות משכר המינימום, למה לא לטפל בהם?

אפי אושעיה: משום שהעבריינים האלה מתגלים רק לאחר – – –

דן תיכון: אבל הם מדווחים לביטוח הלאומי, לפי דבריך.

אפי אושעיה: כן, נכון; אבל, קודם כול, לצערי הרב, לא כולם מדווחים את המחיר האמיתי, למשל – יש כאלה שמעסיקים מלצרים ואומרים להם: אתם תקבלו 1,000 שקל ותתפרנסו מהטיפים.

אפי אושעיה: מדווחים על 1,000 השקל שמשלמים, אבל לא מדווחים על הטיפים.

אפי אושעיה: מה קורה?

אפי אושעיה: אם קרתה תאונת עבודה לאותו מלצר, הוא בא לביטוח הלאומי לקבל גמלת נכות, ואומרים לו: תקבל על-פי 1,000 השקל שקיבלת בפועל והטיפים לא נכללים בחשבון.

דן תיכון: הבנתי, אבל נדמה לי שאתה מחפש את האבדה מתחת לפנס ולא במקום שבו היא הלכה לאיבוד.

אפי אושעיה: כן, זה כל כך ברור.

שלום שמחון: זה הגיוני שאתה מבטח את הרכב שלך ב-20,000 שקל ורוצה שישלמו לך כ-100,000 שקל?

שלום שמחון: זה כמו ביטוח רכב.

אפי אושעיה: נכון, חבר הכנסת שמחון.

אפי אושעיה: מכיוון שההערה שלך צודקת לחלוטין, נקבע בחוק על-פי התיאום עם הביטוח הלאומי והמעסיקים – לקח להתאחדות התעשיינים שבועות ארוכים לחשוב על העניין – שכר או תשלום מינימלי לביטוח הלאומי, ואז הביטוח הזה יהיה בגובה של המחיר המינימלי.

דן תיכון: שהוא עומד על איזה סכום?

אפי אושעיה: על הסכום השווה לשכר המינימום.

דן תיכון: לא, מה הם יצטרכו לשלם?

אפי אושעיה: מה גובה הסכום?

אפי אושעיה: אני לא יכול לומר לך.

שבח וייס: כאילו שהם משלמים שכר מינימום.

אפי אושעיה: זה נכון.

אפי אושעיה: שאל היושב-ראש מה הסכום.

אפי אושעיה: אני לא יודע להגיד לכם מה הסכום במדויק, אבל הוא קרוב מאוד לתשלום שמכסה את שכר המינימום.

דן תיכון: והתעשיינים הסכימו?

אפי אושעיה: לקח להם זמן לחשוב, נציג התאחדות התעשיינים בא לוועדת העבודה והרווחה והודיע באופן פורמלי:

אפי אושעיה: הגענו להסכמה עם הביטוח הלאומי, אנחנו מסכימים.

אפי אושעיה: ואז הגענו אתם להבנה, ואני חושב שזה חוק סוציאלי מהמעלה הראשונה, שבא להגן על האוכלוסיות החלשות ביותר במדינת ישראל.

אפי אושעיה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לציין פעם נוספת, שיש, כמובן, הסכמת הממשלה וכך הלאה ויש תמימות דעים לגבי החוק הזה.

אפי אושעיה: תודה.

דן תיכון: את מקורות המימון לא ציינת.

שבח וייס: המוסד לביטוח לאומי.

תמר גוז'נסקי: – – –

אפי אושעיה: לא, חבר הכנסת בן-עמי אמר קודם: מההתנחלויות.

אפי אושעיה: לא, סליחה, זה לא היה חבר הכנסת בן-עמי.

אפי אושעיה: מישהו באזור הזה אמר את זה, וחשבתי שזה הוא.

אפי אושעיה: תודה.

שלום שמחון: – – –

דן תיכון: רבותי, כאמור, שלוש דקות, שהן חמש דקות, לכל חבר כנסת.

דן תיכון: ראשון – חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

דן תיכון: בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החלק שלי בהצעת החוק המשולבת הזו נוגע לחיילי המילואים.

אמנון רובינשטיין: חיילי המילואים קיבלו, על-פי חוק הביטוח הלאומי, את התגמול המזערי, ולא את שכר המינימום.

אמנון רובינשטיין: זה בגלל שינויים בעדכון, שאני לא רוצה להיכנס אליהם.

אמנון רובינשטיין: יצא לא פעם שהתגמול המזערי היה נמוך משכר המינימום.

אמנון רובינשטיין: אני שמח שוועדת העבודה והרווחה, בהסכמת הממשלה, כפי שתיאר ידידי חבר הכנסת אושעיה, קיבלה גם את התיקון הזה – תיקון עוול לחיילי המילואים.

אמנון רובינשטיין: אני רק רוצה לומר, שהצעת החוק שלי היתה מאוד מאוד צנועה.

אמנון רובינשטיין: לפי דעתי, חיילי מילואים צריכים לקבל יותר משכר מינימום.

אמנון רובינשטיין: בכלל, צריך לחשוב על תגמול יותר משמעותי לאלה שמשרתים בצה"ל.

אמנון רובינשטיין: וברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפרט למה כוונתי.

אמנון רובינשטיין: כוונתי היא זו: מכיוון שחלקם של אלה שמשרתים בצה"ל, שירות חובה ושירות מילואים, פוחת והולך בכלל האוכלוסייה, דבר מצער כשעצמו; ומכיוון שלפי כל התחזיות, בתוך זמן קצר באופן יחסי, רק 50% מהאוכלוסייה הכללית וכ-70% מהאוכלוסייה היהודית יהיו בכלל חייבים גיוס, ואלה שיתגייסו יפחתו מהשיעור הזה – כלומר, בתוך זמן קצר מאוד, בתוך פחות משנות דור, פחות מ-50% בכלל יהיו חייבי גיוס, ואלה שיתגייסו יהיו הרבה פחות מכך; מכיוון שכך, מוכרחים לתת פיצוי לאלה שמשרתים בצבא.

אמנון רובינשטיין: הדבר הזה נכון בקרב חיילי המילואים, שאצלם הגיוס הוא בכלל לא על בסיס שווה, ואולי הוא גם לא יכול להיות על בסיס שווה, שכן יש יותר ביקוש ויש יותר צורך לאומי וביטחוני בגיוס חיילים מיחידות קרביות.

אמנון רובינשטיין: לדעתי, צריך לעשות שלושה דברים.

אמנון רובינשטיין: קודם כול, לשלם שכר מינימום לחיילים בשירות חובה.

אמנון רובינשטיין: אם זיכרוני לא מטעה אותי, זו גם הצעת חוק של עמיתי, חבר הכנסת אברהם פורז.

אמנון רובינשטיין: להצעת חוק זו יש חשיבות עצומה, לא רק מבחינת תגמול חיילים בשירות חובה בהשוואה לאלה שלא משרתים כלל, אלא מבחינה זאת שייתכן שהצבא יגיע למסקנה, שאולי יש בזבוז בכוח-אדם שמחירו חינם, ואם הוא יעלה לצבא עלות של שכר המינימום, יהיה שימוש יותר רציונלי וגם יותר חסכני בשירות החובה, וייתכן שיגיעו לאותה מסקנה שאני ממש מבקש ומתחנן להגיע אליה: קיצור שירות החובה.

אמנון רובינשטיין: הדבר השני: לאחר שנקבל את הצעת החוק, צריך לדון בכך שתגמול חיילי המילואים, שלא רק מפסידים את עבודתם-פרנסתם, אלא גם מרוחקים מביתם וממשפחתם, יעלה על שכר המינימום בשיעור שתקבע הכנסת.

אמנון רובינשטיין: לעשות צדק עם אותו מיעוט שמשרת במילואים.

אמנון רובינשטיין: והדבר השלישי שצריך לעשות, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הוא לשפר את התגמולים והמענקים לפי חוק חיילים משוחררים.

אמנון רובינשטיין: כיוון שאני נגד אפליה, וכללית אני אומר שאנחנו נותנים את כל השירותים: קצבאות ילדים, לימוד באוניברסיטאות, שיכון, על בסיס אוניברסלי – מוכרחים לתת פיצוי גדול יותר לגבי אותו חלק שהופך למיעוט המשרת בצה"ל.

אמנון רובינשטיין: לשם כך ביקשתי את רשות הדיבור, קודם כול לברך את יושב-ראש הוועדה, את חבר הכנסת אפי אושעיה, את חברי הוועדה וגם את הממשלה על הסכמתם לתיקון החשוב הזה, וגם להביע את דעתי, שחייבים לתת תגמול הרבה יותר גדול למי שעושה את חובתו הלאומית ומשרת בצה"ל.

אמנון רובינשטיין: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת חיים אורון.

דן תיכון: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אפי אושעיה, לפני כמה שנים אישרה הכנסת ביוזמתי הצעת חוק שנועדה להתאים את התשלום שמקבלים עובדים עבור פיטורים מהעבודה ופסיקות של בתי-דין לעבודה, בהקשר של שכר מינימום.

תמר גוז'נסקי: ואז נקבע בחוק, שגם אם נמצא שהמעביד לא שילם שכר מינימום, הרי שהוא יצטרך גם לשלם לביטוח הלאומי את מה שהוא חייב גם לביטוח הלאומי.

תמר גוז'נסקי: זאת אומרת, יש פה שני צדדים: צד אחד, לעשות צדק עם העובד השכיר, והצד האחר הוא לעשות צדק עם הביטוח הלאומי, כדי שהוא יוכל לשלם את הגמלאות.

תמר גוז'נסקי: ואני חושבת, שפריצת הדרך שהיתה אז הביאה בעצם את חברי הכנסת וגם את המוסד לביטוח לאומי למסקנה, שלא צריך להבחין בין גמלה לגמלה, בין תשלום לתשלום, ובעצם צריך להבטיח, שכל הגמלאות של הביטוח הלאומי, שנוגעות לעובדים שכירים, יתבססו על שכר המינימום.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהחוק המוצע היום הוא חשוב מאוד.

תמר גוז'נסקי: הוא חשוב מאוד, כי דווקא בתנאים של אבטלה גדולה, יותר ויותר מעבידים מנצלים את ההזדמנות כדי להכריח ולאלץ עובדים להסכים להעסקה בפחות משכר מינימום.

תמר גוז'נסקי: אני שמעתי על המקרה הבא: הציעו לאשה חסרת השכלה חינוכית לשמש כגננת ברשת חינוך מסוימת, ואמרו לה כך: א.

תמר גוז'נסקי: היא תקבל רק 1,000 שקל לחודש; ב.

תמר גוז'נסקי: זה יהיה כסף בלי תלוש שכר, וכתוצאה מזה, כמובן, בלי שום הפרשות לביטוח הלאומי, ביטוח בריאות וכו' וכו'.

תמר גוז'נסקי: וכל המעשים העברייניים האלה נעשו, לא פחות ולא יותר, על-ידי מוסד ציבורי.

תמר גוז'נסקי: תארו לעצמכם לאן הגענו.

תמר גוז'נסקי: לא איזה מעביד פרטי שמעסיק עובדת אחת, אלא מוסד ציבורי, שניזון מכספי מדינה, מרשה לעצמו להציע לאשה לעבוד בלי תלוש שכר, בלי הפרשות לביטוח הלאומי וכו'.

תמר גוז'נסקי: והיא שאלה: ואם יקרה לי משהו, אז מי?

תמר גוז'נסקי: אתם יודעים מי.

תמר גוז'נסקי: זה סיפור ארוך ומייגע לתבוע את המעביד הפרטי.

תמר גוז'נסקי: ביקשתי מאותה אשה שתתלונן, כמובן.

שבח וייס: השם יעזור.

שמריהו בן-צור: – – –

תמר גוז'נסקי: אני הבאתי רק את הדוגמה, כי אני רוצה לומר, שהבעיה איננה רק של המעבידים הפרטיים, שמנצלים עולים חדשים, מנצלים פועלים ערבים, מנצלים צעירים, מנצלים יוצאי צבא, מנצלים בני נוער, אלא אפילו גופים ציבוריים מרשים לעצמם את ההתנהגות המופקרת הזו, שמשאירה את העובד למעשה בלי זכויות, או שהם מפרישים לביטוח הלאומי הרבה פחות ממה שמגיע.

תמר גוז'נסקי: ועוד דוגמה אחת, אני חושבת שגם היא חמורה.

תמר גוז'נסקי: כשמדובר בהעסקה של פועלים פלסטינים, הפועל הפלסטיני עובד במשך החודש, למשל, 20 יום, הוא מגיע להסכם כביכול – כפוי – עם המעביד, שהוא ידווח רק על עשרה ימים, וכתוצאה מכך הוא משלם בהתאם רק את ההפרשות.

תמר גוז'נסקי: כלומר, יש הרבה מאוד דרכי מילוט שאנחנו כחברי כנסת צריכים לסגור אותן.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהצעת החוק שמונחת לפניכם היום היא אחד האמצעים החשובים בדרך לסגירת דרכי המילוט ולחיוב המעבידים במדינת ישראל לשלם שכר מינימום, וכתוצאה מכך, גם שכל הגמלאות יהיו קשורות לשכר מינימום.

תמר גוז'נסקי: הדבר האחרון בהקשר זה, כמובן – – –

דן תיכון: מה קורה אם מישהו עובד בעבודה חלקית?

תמר גוז'נסקי: במקרה כזה שכר המינימום הוא פרופורציונלית לשעת עבודה.

תמר גוז'נסקי: החוק קובע לשעה, ליום ולחודש.

דן תיכון: האם החוק רואה אותו כאילו הוא קיבל את שכר המינימום?

תמר גוז'נסקי: אסור לשלם פחות משכר המינימום.

דן תיכון: מה קורה אם הוא עובד שבוע בחודש?

תמר גוז'נסקי: הוא צריך לקבל עבור שבוע.

דן תיכון: איזה סכום יש אז?

תמר גוז'נסקי: אעבור לדבר האחרון שאני רוצה לומר.

תמר גוז'נסקי: אנחנו, חברי הכנסת, צריכים להיות ערים מאוד לעובדה, שבמסגרת חוק ההסדרים יש כוונה לשחוק את שכר המינימום.

תמר גוז'נסקי: אני מקווה שהכנסת הזאת לא תאפשר את שחיקת שכר המינימום לאחר שבמאמצים כל כך גדולים הבאנו לעדכונו.

דן תיכון: אין חוק הסדרים.

דן תיכון: חוק ההסדרים לא קיים.

תמר גוז'נסקי: הוא עדיין מונח על שולחן הכנסת.

דן תיכון: הוא לא מונח.

תמר גוז'נסקי: הוא הונח על שולחן הכנסת.

תמר גוז'נסקי: הוא לא הוצבע.

תמר גוז'נסקי: היה דיון.

דן תיכון: הוא נמשך בחזרה.

חיים אורון: אין חוק.

חיים אורון: הוא נמשך בחזרה.

תמר גוז'נסקי: טוב, לכשיונח, כאשר יונח, אני מציעה שנהיה כולנו עירניים בנושא הזה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים אורון, בבקשה.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את מגישי ומציעי החוק.

חיים אורון: המאבק על שכר מינימום ב' מורכב משני דברים: האחד – לשמור ולקיים את שכר המינימום במתכונת לפחות כפי שקבענו בחקיקה.

חיים אורון: זה כנגד הצעות שונות של שחיקתו, אם בדרך של עדכון חלקי, כמו שמוצע בחוק שנמשך אתמול, ואם בדרכים אחרות של הקפאה, או הורדה וכו'.

חיים אורון: המסלול השני הוא עד כמה אומנם שכר המינימום – וכאן אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, ששכר המינימום הוא מדד, הוא נכון לגבי שעה, הוא נכון לגבי שבוע והוא נכון לגבי חודש – מיושם ומבוצע במתכונת שעליו החליטו בכל המערכות?

דן תיכון: אני לא שואל אותך אם זה הזמן וזה המקום, והאם התעשיות האלה הולכות ונעלמות, או עוברות למקום אחר.

חיים אורון: ראשית, לא מדובר רק בתעשיות.

חיים אורון: הן לא הולכות ונעלמות.

חיים אורון: אני ואתה מכירים הרבה מאוד טקסטיל אלקטרוני.

שבח וייס: והפעם שתי גדות לירדן.

חיים אורון: לא, לא, זה שתי גדות לירדן כשמדובר בטקסטיל.

חיים אורון: אני מדבר על טקסטיל אלקטרוני ועל רמות שכר נמוכות במערכות שיש בהן לעתים היי-טק בשיעורים מאוד גבוהים.

חיים אורון: זה המודל המזרח-אסיאני.

חיים אורון: במזרח-אסיה יש לך המודל הזה בהיקפים ענקיים.

חיים אורון: בארץ יש שורה של מפעלים שיש בהם, מצד אחד, שכבה של רמות שכר מאוד גבוהות, ומצד שני, שכר מאוד נמוך, לעתים מתחת לשכר המינימום, וזאת באותו מפעל עצמו.

חיים אורון: שכר המינימום הוא מודד לאין-סוף מקומות עבודה שאינם נמצאים במסגרת הזאת.

חיים אורון: אני רוצה לומר, שבמסגרת הרצון לאכוף את שכר המינימום במקומות נוספים, הגשתי הצעת חוק לפני הפגרה, ואני מתכוון להעלות אותה.

חיים אורון: חבר הכנסת יוסי כץ, כמי שעוסק הרבה בנושאים אלה, אני רוצה לומר לך שזו הצעת חוק שתטיל אחריות – כשמדובר על גופים נתמכים מתקציב המדינה – גם על הגוף ששוכר את הקבלן.

חיים אורון: כך לא יגידו שאני שכרתי קבלן ניקיון והוא אמר לי שהוא עומד בכל הכללים, אבל כולם יודעים שהוא מעסיק עובדים ששכרם הוא מתחת לשכר המינימום.

חיים אורון: מדובר בבתי-חולים, מדובר באוניברסיטאות, מדובר בעיריות ומדובר במערכות גדולות מאוד בשירות הציבורי, שנהנות מתקציב המדינה, ותחת המנגנון הזה של עבודת קבלן הן בעצם משמשות מטרייה לעבודה מתחת לשכר המינימום.

חיים אורון: לא שמעת אותי, תמר גוז'נסקי, אני מתכוון להציע הצעת חוק שתחייב ותטיל אחריות ישירה.

חיים אורון: אני יודע שהצליחו להסביר לי שאפשר לפעול במסגרת התקנות.

חיים אורון: אני יודע.

חיים אורון: הכול אפשרי.

תמר גוז'נסקי: הממונה על השכר באוצר הוציא כללים והוראות.

חיים אורון: את יודעת מה, חברת הכנסת גוז'נסקי?

חיים אורון: ראיתי מה קורה שכשבאים לנשיא אוניברסיטה או למנהל בית-חולים ואומרים לו: תדע לך, אתה עובר על החוק, לא על תקנה, אלא אתה עובר על החוק, ואם אתה עוצם עיניים בעניין עבודת הקבלן אצלך, או חברת כוח-אדם, לגבי שכר המינימום – זאת אחריותך על-פי חוק.

חיים אורון: לגבי כל גוף שהוא גוף שנהנה מכספי המדינה, על-פי ההגדרה לצורך ביקורת המדינה וכו', ויש בהקשר זה הגדרות מאוד ברורות – – –

תמר גוז'נסקי: גם המעסיק של עובדי קבלן חייב לשלם שכר מינימום.

חיים אורון: הכול מסודר.

חיים אורון: כולם חייבים.

חיים אורון: אבל כולנו יודעים, בהחלט אנחנו יודעים, שהרשת הזאת מאוד מכוערת.

חיים אורון: אמרתי בראשית דברי, כשאת היית עסוקה בהקשבה לאחמד סעד, שהבעיה שלנו היא כפולה: בעיה אחת היא לשמור על רמתו של שכר המינימום, בעיה שנייה היא לשמור על תחולתו.

חיים אורון: יש קשר בין התחולה לבין הרמה.

חיים אורון: החוק הזה מתייחס אל שני האלמנטים, גם אל התחולה וגם אל הרמה, וזאת על-ידי ההשוואה וכו'.

חיים אורון: אני אומר לכם, שזו חשיבותו של החוק.

חיים אורון: אני מקווה שהוא יזכה לתמיכה של חברי הכנסת וחקיקתו תושלם במהרה, כי זה מאבק בלתי פוסק.

שמריהו בן-צור: תודה, חבר הכנסת חיים אורון.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שלמה בן-עמי – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני מברך את חבר הכנסת אפי אושעיה על החוק הזה, שבא להיטיב עם השכבות החלשות, עם אלה שהיו בוגרי ענפי העבודה הפיזית השחורה, או הקשה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, אתמול קיבלתי מכתב מאשה גמלאית מגבעתיים.

אחמד סעד: היא העבירה דרך המכתב הזה את מצוקתה.

אחמד סעד: היא גמלאית.

אחמד סעד: בעלה חולה כרוני – חולה אלצהיימר.

אחמד סעד: היא מקבלת גמלה שהיא פחות משכר המינימום.

אחמד סעד: היא הסבירה לי איך היא הולכת לנכדים וכו', ובקיצור היא הסבירה שהיא לא יכולה להתקיים מהשכר הזה.

אחמד סעד: היא שאלה אותי: במה אתם יכולים לעזור לי?

אחמד סעד: המסכנה לא יודעת שהממשלה הזאת מכינה חוק הסדרים, שמפנה אליה עוד מכה בקשר לרמת ההכנסה, לקצבה שהיא מקבלת.

אחמד סעד: אנחנו מקווים שנכשיל את החוק הזה.

אחמד סעד: הבעיה שלנו היא, שבענפים רבים, אם זה בטקסטיל, אם זה בשירותים, בניקיון, בעבודות מזכירות ובעבודות נוספות, מקבלים שכר נמוך משכר המינימום.

אחמד סעד: זה עומד בסתירה לחוק, שאומר שחור על גבי לבן, שלא יכול להיות שכר שהוא נמוך משכר המינימום.

אפי אושעיה: אני מציע לך לקרוא לכל עובד שמקבל פחות משכר המינימום להתלונן.

אחמד סעד: אני אומר לך: הם מפחדים לעשות כן בזמן האבטלה.

אחמד סעד: הם מפחדים, שאם הם ילכו ויתלוננו, יזרקו אותם מהעבודה, בשעה שיש אלפי מובטלים שעלולים להעסיקם במקומם.

אחמד סעד: אני הייתי בכמה מקומות עבודה בענף הטקסטיל, ואני לא רוצה להגיד את שמות המקומות.

שבח וייס: תזכיר את המרקסיזם, שבו האבטלה נועדה להפחיד את העובדים.

אחמד סעד: בטח.

אחמד סעד: הקפיטליסטים לא רק מורידים את השכר אלא גם מנצלים את האבטלה כדי להוריד את השכר.

אחמד סעד: זה דבר מובן מאליו.

אחמד סעד: לכן, אני חושב שיש חשיבות לחוק הזה, אבל כמו שאמר חבר הכנסת חיים אורון – אני לא יודע – צריך לחוקק חוק איך ליישם את חוק שכר המינימום, וצריך שיהיה איזה כלי בקרה שיבדוק שמיישמים את החוק הזה.

אחמד סעד: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת אחמד סעד.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שבח וייס, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודות לחברתי חברת הכנסת ענת מאור שהסכימה להתחלף אתי.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, בחוק הזה יש למעשה השלמה עם הפרת חוק אחר.

שבח וייס: ולמרות הכול הוא חיובי.

שבח וייס: יש פה ניסיון באמצעות חוק לצמצם נזקים של הפרת חוק.

שבח וייס: זה הכלל.

שבח וייס: חוק אנושי מאוד, פרגמטי, פרקטי.

שבח וייס: זה נכון שצריך לקיים מערכה אפקטיבית ביותר שאפשר לכך שיממשו את חוק שכר המינימום.

שבח וייס: אבל בא המחוקק, במקרה זה חברי חבר הכנסת אפי אושעיה – זו הצעת חוק שלך?

אפי אושעיה: שלי ושל חברי הכנסת מאור, כץ, גוז'נסקי, בן-צור ואחרים.

יוסי כץ: חוקים שאוחדו.

שבח וייס: אני מבין, בסדר.

שבח וייס: אני כבר אמרתי לחברים, תמיד כשיש חקיקה שהיא רק של מישהו – תמיד כשזה של מישהו ושל אחרים אז האחרים נעלמים.

שבח וייס: היה לי ניסיון מעניין כזה לפני שבועיים.

שבח וייס: כל המחוקקים, יחד עם חבר הכנסת אפי אושעיה, אתם פשוט רוצים לצמצם את הנזקים.

שבח וייס: אני כמובן אצביע בעד החוק הזה, הוא חוק צודק.

שבח וייס: רעיון נוסף טמון בחוק הזה.

שבח וייס: מישהו הזכיר קודם באחד הנאומים את עניין האוניברסליות.

שבח וייס: אוניברסליות בקטע מסוים מתחילה להכביד על הנזקקים, כי הרבה ממון הולך על הלא-נזקקים.

שבח וייס: במקרה המובהק הזה זה חוק שיש לו אוניברסליות לנזקקים, כי מי שהוא כבר במצב שמתחת לשכר המינימום, הוא באמת ראוי לסיוע הזה.

שבח וייס: אני מקווה שבדרך זאת יקרו שני דברים: א.

שבח וייס: שייעשה קצת צדק; ב.

שבח וייס: שבעקיפי עקיפין נתחיל להרגיל את המערכת המעסיקה, שצריך לקיים גם את חוק שכר מינימום.

שבח וייס: אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת אפי אושעיה ואת חבריו, ותודה שהסכמתם להקדים אותי.

שבח וייס: אני אתמוך בחוק.

שמריהו בן-צור: מצטרפים לברכות.

שמריהו בן-צור: תודה, חבר הכנסת שבח וייס.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

יוסי כץ: אדוני, אני רשום?

שמריהו בן-צור: הישיבה לא תינעל עד אשר תדבר.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמחה וגאה להיות שותפה להצעת החוק, שהיא חשובה ביותר.

ענת מאור: כפי שכולנו אומרים, לכאורה היא מיותרת, אבל גם היושב-ראש הנוכחי, שהוא שותף להצעת החוק, השתכנע, שאי-אפשר במקרה שאדם קופח על-ידי אי-קבלת שכר מינימום, אחר כך בשם האי-אכיפה יאמרו לו: אין היגיון לתקן זאת דרך הגמלאות.

ענת מאור: על זה נאמר, שאי-אפשר להוסיף חטא על פשע – גם שכר המינימום לא שולם לו וגם בגלל זה הגמלה תוקטן.

ענת מאור: לכן, החוק צודק ביותר.

ענת מאור: אני רוצה להסב את תשומת הלב לכך שיש לנו מצבים דומים.

ענת מאור: חבר הכנסת אפי אושעיה וחבר הכנסת יוסי כץ וחבר הכנסת שמריהו בן-צור וחבר הכנסת סעד, אנחנו צריכים להיות עירניים.

ענת מאור: אני רוצה להביא לכם דוגמה, בעניין פנסיה לנשים קורה אותו דבר: פעם ראשונה הנשים מקופחות כי הן מקבלות שכר נמוך המפלה לרעה, ופעם שנייה הן מקופחות בכך שבגין השכר הנמוך גם הפנסיה נמוכה.

ענת מאור: ואם לא יהיה מנגנון מתקן, שעל אף העובדה שקופחת בשכר המנגנון יתקן את הפנסיה – לכן אני פונה אל כולנו שניזום חקיקה כזו.

ענת מאור: אני רוצה לומר לכם, שאנחנו מגדלים דור של נשים עניות.

ענת מאור: בכלל, יש לנו בעיה עם הגמלאים.

ענת מאור: וחבר הכנסת כץ, הביטול של חוק הגמלאים, עוד הפעם בחוק ההסדרים, זאת שערורייה נוראית, ולא ניתן לזה לעבור.

ענת מאור: לגבי נשים זה בדיוק אותו מצב.

ענת מאור: זאת אומרת, זאת לא עבירה על חוק, אבל מצב שהעוני מנציח את עצמו ומכפיל את עצמו, ומפני שאנחנו חיות יותר שנים בממוצע, גם העוני גדל.

ענת מאור: הערה שנייה.

ענת מאור: זה לא לעניין וזה יותר מאשר לעניין, חבר הכנסת אושעיה, אנחנו נחוקק את החוק, ואחר כך בחוק ההסדרים מבטלים את הכול.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר, שעל חוק שכר מינימום – יושב-ראש הוועדה הנוכחית, חבר הכנסת מקסים לוי, עזר לנו להעביר אותו.

ענת מאור: אבל, חבר הכנסת יוסי כץ, שנתיים-שלוש שנים נאבקת עליו.

ענת מאור: החוק הזה מתגלגל שמונה שנים עד שהצלחנו להעביר אותו, את עצם חוק שכר מינימום, גם הוא לא גבוה, אבל שהוא יהיה לפחות בלי הפרמיה, הוא יהיה מעודכן פעמיים בשנה ולא רק פעם בשנה, והוא יהיה לפי שכר ממוצע במשק, ולא לפי המדד.

ענת מאור: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, בתור איש הקואליציה, אם אתם לא תבטלו את העניין הזה בחוק ההסדרים, חוק שכר מינימום, עכשיו בחוק ההסדרים הנוכחי רוצים לפגוע בו, גם על-ידי הורדתו, בגלל הצמדה מחודשת למדד – אני מודאגת, חבר הכנסת כץ, הרי זו פגיעה נוראית, בניגוד לכל התיקון בחוק שהעברנו לאחר מאבק אדיר; וגם לשוב ולעדכן אותו, לשחוק אותו, רק פעם בשנה ולא פעמיים בשנה, כפי שהחלטנו.

ענת מאור: אני אומרת, אם אנחנו לא ניאבק נגד חוק עוקף הכנסת, חוק ההסדרים הידוע לשמצה – תמיד הוא היה בלתי דמוקרטי, אבל עכשיו רק מכפילים אותו ומעמיקים אותו ועושים אותו יותר שמן, ובו אנחנו נותנים רשות לממשלה, בניגוד לכנסת, מעבר למחלוקת פוליטית, לבטל לנו את חוק הדיור הציבורי, הרי זו שערורייה שלא היתה, לפגוע בחוק שכר מינימום, לפגוע בחוק בריאות, לפגוע בקצבאות ילדים.

ענת מאור: זה המאבק, נוסף כמובן על אישור החוק, שלגופו הוא מאוד חשוב.

ענת מאור: אני מברכת את כולנו על היוזמה ואת חבר הכנסת אפי אושעיה שמוביל אותה.

ענת מאור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: אני מבין שגם אני הייתי בין מציעי החוק הזה.

ענת מאור: בהחלט.

שמריהו בן-צור: אמת.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יונה יהב – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת רפי אלול – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אופיר פינס – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: בואו נשמע את חבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה.

ענת מאור: אפשר לצלצל, אם הוא אחרון.

שמריהו בן-צור: לא.

שמריהו בן-צור: יש עוד חברי הכנסת שלום שמחון, טלב אלסאנע ודהאמשה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אתה רוצה שלוש דקות, אדוני?

שמריהו בן-צור: קח שלוש דקות.

ענת מאור: הם לא פה.

ענת מאור: כדאי לצלצל, כדי שנוכל להצביע.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לומר מלה טובה גם לעמותת "קו לעובד", שהיתה היוזמת של הצעת החוק הזו, ואנחנו, חברי הכנסת שרגישים לנושא, אימצנו את הרעיון.

יוסי כץ: אני מודה גם לחבר הכנסת מקסים לוי, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, על המסלול המהיר יחסית שהוא נתן להצעת החוק.

יוסי כץ: צריך לדעת דבר אחד: חוק שכר מינימום עשה מהפכה במדינת ישראל, וכתוצאה ממנו הרבה מאוד עובדים במשק הישראלי מגיעים עם שכר מינימלי, באיזו רמה שמאפשרת, בדוחק אומנם אבל מאפשרת, להתקיים.

יוסי כץ: נשאלה פה שאלה, נדמה לי על-ידי היושב-ראש – חוק שכר מינימום מטיל עונש פלילי על מעסיקים שאינם משלמים שכר מינימום.

יוסי כץ: צריך לדעת את זה.

יוסי כץ: ומשרד העבודה עושה מאמצים גדולים כדי לפקח על ביצוע החוק.

שמריהו בן-צור: אבל חברת הכנסת תמר גוז'נסקי ציינה שיש מקרים, וזה לא סתם.

יוסי כץ: אני אגיע לזה, אני אציין.

יוסי כץ: עובדה היא שחל איזה שיפור בשנים האחרונות, אבל הוא איננו מספיק.

יוסי כץ: אני יודע, למשל, שבעקבות דיונים שקיימנו בוועדה – חוזי הממשלה – קיימת הקפדה הרבה יותר רצינית, שהמעסיקים, הקבלנים ישלמו שכר מינימום ותנאים סוציאליים.

יוסי כץ: אם זה לא מתקיים, בהחלט יש מקום לשקול את הצעת החוק של חבר הכנסת אורון, להבטיח את הנושא.

יוסי כץ: אני רוצה לומר, שהצעת החוק הזו – אתם אולי לא שמתם לב לכך – היא שכלול של הצעת חוק שיזמתי וכבר עברה והפכה לחוק מחייב.

יוסי כץ: אותה בעיה קיימת לגבי פיצויי פיטורין – מה קורה כשמעביד משלם פחות משכר מינימום והעובד מפוטר.

יוסי כץ: ובכן, החוק תוקן.

יוסי כץ: פיצויי פיטורין הוא צריך לשלם לפחות על בסיס משכורת שהיא שכר מינימום, גם אם הוא שילם פחות.

יוסי כץ: זה בעצם אותו סוג של חקיקה.

יוסי כץ: אני רוצה, בדקה האחרונה שנותרה לי, להתייחס להיבטים של הצעת חוק הסדרים במשק המדינה, בקשר לשכר המינימום.

חיים אורון: אין חוק.

שמריהו בן-צור: הוא יובא בשבוע הבא.

יוסי כץ: הממשלה יזמה תיקונים בחקיקה מקיפה בנושאי בריאות, פנים, פנסיה, אזרחים ותיקים.

יוסי כץ: כל הדברים האלה, היתה כוונה לתקן אותם.

יוסי כץ: אני פונה אליך, אתה עמוד התווך בסיעת המפד"ל, ובנושא הזה יש לך מה לומר.

יוסי כץ: אני שואל אותך: איפה המצפון שלנו, איך נסתכל בעיניים של האזרחים הוותיקים, שכולנו חגגנו כאשר – – –

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יוסי כץ, אנחנו תבענו את זה מראש הממשלה בתוקף.

יוסי כץ: האמן לי, צריך להוריד את זה, שלא יבוא זכרו בהצעת החוק הזאת.

יוסי כץ: אני משוכנע שאין מקום לחקיקה הזאת, והכנסת כולה צריכה להתלכד כדי לדחות ניסיונות לתקן בחוק ההסדרים ולגזור על הציבור גזירות שאין להן מקום.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך.

שמריהו בן-צור: אבל אני רוצה להזכיר לך, שחברי סיעת המפד"ל התנגדו לכך, ואנחנו לא הסכמנו.

שמריהו בן-צור: אני מקווה שנצליח להדוף את המתקפה על הגמלאים.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת טלב אלסאנע, מאחר שאתמול הצבעת עם הממשלה, תיקח שתי דקות.

שמריהו בן-צור: בבקשה.

טלב אלסאנע: אני רוצה להודות ליושב-ראש ששומר לנו חסד על מה שעשינו, אבל עשינו זאת לא עם המפד"ל בעצם, אלא עם השלום ועם הרצון שהממשלה הזאת אכן תעלה על הנתיב ההגיוני והסביר של הגשמת השוויון.

טלב אלסאנע: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שבאמת לא הבנתי את המשחק שהיה אתמול מצד האופוזיציה.

טלב אלסאנע: אופוזיציה רציונלית צריכה להחליט – או שמפילים את הממשלה ומחליפים אותה, זה התפקיד שלה, או שמחליטים שאנחנו רוצים לתת להם רשת ביטחון.

טלב אלסאנע: אבל להגיד: אנחנו רוצים להתנגד אבל לא להפיל את הממשלה, אנחנו רוצים לעשות הצבעה שמית – – –

חיים אורון: יושב-ראש הסיעה שלך אמר בישיבה מסודרת, שאם הוא היה שומע אתמול מה שהוא שמע הבוקר, הוא היה מצביע כמונו.

חיים אורון: אז מספיק כבר, די.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת אורון, אתה לא תגיד לנו "די" אף פעם.

טלב אלסאנע: אנחנו נחליט.

טלב אלסאנע: אתה צריך לכבד את רצוננו כסיעה עצמאית שיודעת מה היא מחליטה ומה היא רוצה.

טלב אלסאנע: את העניין הזה, שאנחנו כאילו שפוטים של מישהו, שבויים בידי מישהו, אנחנו חייבים למישהו משהו – שום דבר.

חיים אורון: אבל הוא אמר.

טלב אלסאנע: תרשה לי, ההחלטה שלנו תלויה בעניין ולא באדם.

טלב אלסאנע: ראש הממשלה בדבריו היום הוכיח שהוא עסקן פוליטי קטן, גזען.

טלב אלסאנע: במקום שיוכיח שהוא מנהיג גדול, שהולך בדרכו של ז'בוטינסקי – –

שמריהו בן-צור: תמחק את המלה "גזען".

טלב אלסאנע: – – כדמוקרט, ליברל, הוא רצה לבוא ולהגיד ש-20% – – –

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת טלב אלסאנע, נתתי לך מעל ומעבר ואתה – – –

טלב אלסאנע: אם שמעת את דבריו, הם היו מאוד חריפים.

שמריהו בן-צור: הוא לא אמר את זה בפיו אלא מישהו אמר בשמו.

שמריהו בן-צור: לכן, תיזהר.

טלב אלסאנע: אם הדברים שיוחסו לו נכונים, הוא רצה לומר שהוא ראש ממשלה רק של הציונים במדינה; ואלה שאינם ציונים, אז מה – אין להם זכויות?

טלב אלסאנע: הם לא כשרים?

טלב אלסאנע: רק אם הם תומכים בהצעת חוק שהוא מגיש?

טלב אלסאנע: אומרים: מי שפוסל – במומו הוא פוסל.

טלב אלסאנע: הוא פסל את עצמו מלהיות ראש ממשלה, ואנחנו הודענו שלא נעבור על הדברים האלה בשתיקה.

טלב אלסאנע: בבוא היום – והרי עוד מבחנים לפנינו.

טלב אלסאנע: יש כאלה שאומרים: אתם הצלתם אתמול את הממשלה.

טלב אלסאנע: לא הצלנו את הממשלה, כי אפילו אם ארבעתנו היינו מצביעים עם האופוזיציה, זה היה 57, וכדי להפיל את הממשלה דרושים 61 קולות.

טלב אלסאנע: לכן, הממשלה לא היתה נופלת.

טלב אלסאנע: לכל היותר, חוק התקציב לא היה עובר, ובעוד יום-יומיים הממשלה תביא אותו.

טלב אלסאנע: כמה פעמים הפלנו אותם בחוקים כאלה או אחרים?

טלב אלסאנע: הרי זה חלק מהמשחק שאנחנו עושים יום-יום.

טלב אלסאנע: אלא שאנחנו ניסינו להראות גישה אחרת, שיטה אחרת, ושאנחנו לא מובן מאליו בכנסת.

טלב אלסאנע: אנחנו שוקלים כל דבר לגופו, כל עניין ועניין, ומחליטים, כי אנחנו נלחמים את המלחמה של האוכלוסייה הערבית ושל השלום באזור הזה.

טלב אלסאנע: לאור זאת, אנחנו מודיעים שאנחנו תומכים בהצעת החוק של חבר הכנסת אפי אושעיה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אפי אושעיה, בבקשה, דברי סיכום.

חיים אורון: לא שמעת את חבר הכנסת דראושה היום.

חיים אורון: הוא אמר היום בישיבה, שאם הוא היה שומע מה שהוא שמע אתמול, היית מצביע להיפך.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להודיע כאן, שבעקבות החקיקה שאני מקווה שתעבור עוד מעט בקריאה ראשונה, לא יהיה עוד במדינת ישראל אזרח שיקבל מהביטוח הלאומי גמלה כלשהי שהיא פחות משכר מינימום.

תמר גוז'נסקי: היא תחושב – – –

אפי אושעיה: היא תחושב תמיד על-פי שכר המינימום, לא פחות.

שמריהו בן-צור: כל הכבוד על הצעת החוק הזאת.

אפי אושעיה: אני מבקש להודות לחברי הכנסת ידידי יוסי כץ, תמר גוז'נסקי, שמריהו בן-צור, ענת מאור ואמנון רובינשטיין.

אפי אושעיה: היו פה שבע הצעות חוק שונות שאוחדו להצעת חוק אחת.

אפי אושעיה: אומנם שמי מופיע בכותרת, אבל זו הצעת חוק של כולנו יחד.

אפי אושעיה: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת אפי אושעיה, ויישר כוח לחברים המציעים.

שמריהו בן-צור: אני חושב שזו הצעת חוק מאוד מאוד ראויה לשבח.

שמריהו בן-צור: אנחנו ניגשים להצבעה: מי בעד, מי נגד הצעת החוק והעברתה לוועדת העבודה והרווחה?

שמריהו בן-צור: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30) (התאמת גמלה לשכר מינימום), התשנ"ט–1998, לוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

שמריהו בן-צור: בעד – 8, אין נגד, אין נמנעים.

שמריהו בן-צור: הצעת החוק עוברת לוועדת העבודה והרווחה.

שמריהו בן-צור: (קריאה ראשונה)

שמריהו בן-צור: אנחנו ניגשים לנושא הבא:

שמריהו בן-צור: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס 7).

שמריהו בן-צור: אני קצת כועס על חברת הכנסת ענת מאור שלא הוסיפה את שמי לחוק הזה.

שמריהו בן-צור: אבל בבקשה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מעריכה שהצעת החוק הזאת היא אחת מהצעות החוק החשובות ביותר, ויש בה סמן דרך חינוכי וחברתי מדרגה ראשונה.

ענת מאור: ברצון רב אנחנו פותחים את השערים גם לחבר הכנסת שמריהו בן-צור, גם לחבר הכנסת טלב אלסאנע, ואני באמת מברכת על כך ששר החינוך והתרבות מעמיד את זה כאחד הדברים הראשונים בסדרי העדיפויות.

שמריהו בן-צור: נכון.

ענת מאור: אני מברכת על כך.

ענת מאור: ויחד, הכנסת והממשלה, נקדם את הצעת החוק למען כל ציבור ההורים ולמען כל ציבור התלמידים והחניכים במדינת ישראל.

ענת מאור: חברות וחברי הבית, מאחר שהנושא כל כך מוסכם, אני גוזרת על עצמי לקצר בדברי ומציעה שכולנו ננהג כך, על מנת שנוכל להעביר את החוק בצורה מאוחדת.

ענת מאור: שלושה נימוקים הביאו אותנו להציע את החוק הזה.

ענת מאור: ראשית – הנימוק החינוכי.

ענת מאור: כפי שאמרתי, כל הפסיכולוגים הגיעו למסקנה, שבלי חוק חינוך חינם בגיל הרך, שזו התקופה הכי רגישה של הילד, שיאפשר לו לצמוח ולגדול באופן טבעי, לא נקדם את החינוך למירב הילדים.

ענת מאור: שנית – מנקודת ראות של נשים עובדות, ושל שני מפרנסים במשפחה, זה חוק שהוא פריצת דרך מצוינת.

ענת מאור: שלישית – חברי וחברות הבית, כולנו יודעים שבמצב הנוכחי חלק מן ההורים לא בוחרים באופן חופשי את החינוך לילדיהם, אלא הולכים לחינוך חרדי או לחינוך של התנועה האסלאמית משיקולים תקציביים ולא לפי השקפתם.

ענת מאור: חובתנו למנוע זאת.

ענת מאור: לפיכך, אני אישית, שמטפלת בזה, וחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שעומדת בראש הוועדה לגיל הרך וכבר בכנסת הקודמת נאבקה על כך, וחבר הכנסת שלמה בן-עמי, שפעיל בתחום החברתי והוא מודע לרגשות האלה, יזמנו כל אחד בכיוונו שלו.

ענת מאור: יש פה שלוש הצעות חוק שחתומים עליהן חברי כנסת רבים נוספים, ואני באמת מאמינה, שבעזרת יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת עמנואל זיסמן, שעשה רבות, נקדם את החוק.

ענת מאור: אנחנו הסכמנו בצער להתפשר וליישם את החוק לאורך שנים, אבל אני מאמינה שהעברתו היום תקדם את כל ילדי ישראל, את הוריהם ואת הכנסת.

ענת מאור: זה יהיה לכבודה.

ענת מאור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: תודה לחברת הכנסת ענת מאור.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חיים אורון – איננו באולם.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה חוק שני חשוב מאוד היום, והוא בכיוון הנכון, למען צדק חברתי במדינת ישראל.

אחמד סעד: כולנו יודעים, שיש הרבה משפחות, אם זה בעיר, אם זה בכפר ואם זה בעיירות פיתוח, שבגלל המצב הסוציו-אקונומי שלהן הן לא יכולות להבטיח מסגרת לימודים לילדיהן גילאי שלוש-ארבע, או הגיל הרך.

אחמד סעד: בשנה שעברה, לפי הנתונים שהיו לי, יותר מ-70% מהילדים הערבים גילאי שלוש-ארבע לא הלכו לגנים, כי המצב הסוציו-אקונומי חמור מאוד.

אחמד סעד: אני מקווה שיחילו את החוק הזה מהר ככל האפשר, כדי להבטיח חינוך חינם, לימוד חינם לילדים בגיל הרך.

אחמד סעד: ככל שנבצע אותו יותר מהר ייטב לכל המשפחות במדינה.

אחמד סעד: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת אחמד סעד.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שלמה בן-עמי, ממציעי החוק, בבקשה.

שמריהו בן-צור: רשימת מציעי החוק לוקה בחסר.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, היה לי חבר שפעם שמע מישהו נותן נאום גדול ואמר: זה נאום גדול, אבל למעלת שתיקה הוא לא הגיע.

שלמה בן-עמי: אחרי הדברים של ענת מאור ואחרי שכבר דיברנו על זה בקריאה הטרומית ובוועדות וכו', אין לי מה להוסיף, אלא להביע, כמובן, תמיכה בחוק שלי, של ענת מאור, של תמר גוז'נסקי, ולקוות שהוא יעבור בקריאה ראשונה.

שלמה בן-עמי: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת שלמה בן-עמי.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אפי אושעיה, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן, יושב-ראש הוועדה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, קשה לי עכשיו להתחרות עם חבר הכנסת בן-עמי, אחרי הנאום הקצר שלו.

אפי אושעיה: אני רק מוצא לנכון לברך את יושב-ראש ועדת החינוך על ההליך המהיר ועל היוזמה להביא את הצעת החוק לכאן, בגלל חשיבות הנושא.

אפי אושעיה: אני יודע את הקשיים שאתה נתקל בהם מבית, לכן מצאתי לנכון לברך אותך, את חברות הכנסת ענת מאור ותמר גוז'נסקי, וודאי את ידידי הטוב חבר הכנסת שלמה בן-עמי.

אפי אושעיה: תודה רבה ובהצלחה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת שבח וייס.

שמריהו בן-צור: אני רואה כאן את חבר הכנסת האשם מחאמיד יושב שקט.

שמריהו בן-צור: הכול בסדר?

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחרי 14 שנה של הקפאה, הקפאה של ממשלת העבודה-מרצ, הקפאה של ממשלת הליכוד ואחרים, הגיע הזמן, בשנת ה-50 למדינת ישראל, להוציא את החוק מקיפאונו ולהעניק לימוד חובה לגילאים האלה.

עמנואל זיסמן: עשינו תיקון, והתיקון הוא עשר שנים.

תמר גוז'נסקי: ליישום החוק.

עמנואל זיסמן: כן, ליישום החוק.

עמנואל זיסמן: אני מודה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, לחברת הכנסת ענת מאור, לחבר הכנסת שלמה בן-עמי ולכל אלה שלחמו שנים על הצעת החוק הזו.

עמנואל זיסמן: באו השר יצחק לוי, שר החינוך, התרבות והספורט וסיעת המפד"ל וביקשו עכשיו מהממשלה, אולי זה היה אחד התנאים להצבעתם אתמול, למרות הודעתו של שר האוצר, להחיל את החוק רק על גילאי ארבע.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, אני אומר באמצעותך, גם כיושב-ראש הסיעה, תנו יד להצעת החוק של חברות וחבר הכנסת, ובתמיכה של כל חברי ועדת החינוך, התרבות והספורט נחיל את החוק באופן הדרגתי ובשלבים, קודם מעוטי היכולת וחסרי היכולת ואחר כך קצת יותר מבוססים, ונביא לידי כך שיהיה חינוך עוד בגיל מאוד חשוב לעיצובו של הילד והתלמיד בחברה הישראלית.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שבח וייס – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

שמריהו בן-צור: הוא לא ביקש, אבל אני מבקש שהוא ידבר.

שמריהו בן-צור: הוא מורה לשעבר.

האשם מחאמיד: יועץ חינוכי.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהמצב הקיים היום הוא בלתי נסבל, כאשר בעצם אפשר לומר שיש הפרטה של מערכת החינוך.

האשם מחאמיד: כאשר גופים פוליטיים מרשים לעצמם ללמד ילדים באותו גיל שמדובר עליו, גיל שלוש, ומערכת החינוך אינה אחראית כלל והיא לא יודעת על זה כלום – אני חושב שמה שקורה כאן הוא השתלטות של אותן תנועות.

האשם מחאמיד: אותי לא מעניין אילו תנועות הן, אבל פשוט הן מחוץ למערכת החינוך ומשרד החינוך והתרבות.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לדבר על האוכלוסייה הערבית, שהיא קבוצת העוני הגדולה ביותר במדינה, שרובה מתחת לקו העוני.

האשם מחאמיד: אני יודע ש-92% מילדי האוכלוסייה היהודית בגיל שלוש הולכים לגני טרום-חובה, בעוד בקרב האוכלוסייה הערבית, אני לא יודע מה האחוזים בכלל.

שמריהו בן-צור: 60% מגילאי ארבע.

האשם מחאמיד: בקרב גילאי שלוש השיעור לא מגיע אפילו ל-20%.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לדבר על מערכת החינוך בכלל, הטיולים, הספרים וההוצאות של אותן משפחות במצוקה, משפחות מובטלים.

האשם מחאמיד: אבל, אני לא מבין איך אפשר להבדיל ולהפלות בין תינוק לתינוק ובין ילד לילד.

האשם מחאמיד: היום שמעתי את חבר הכנסת מאיר שטרית, אשר אומר שזה עולה מיליארד שקל.

שמריהו בן-צור: מיליארד ו-250 מיליון.

האשם מחאמיד: מעל מיליארד שקל.

האשם מחאמיד: כאשר קושרים חוקים בכסף, כאשר עושים קורלציה בין חוק לבין כסף, זה אומר בעצם שאין מקום לתיקון או לשיפור מצבן של אוכלוסיות חלשות, משום שמי שכבר קיבל – קיבל; ומי שלא קיבל – צריך פשוט להנציח את המצב שלו עד סוף העולם, כי כל פעם יגידו: זה עולה כסף.

האשם מחאמיד: אז מתי יבוא התור שלי ושל אותם אנשים שהם מאותן שכבות מצוקה?

האשם מחאמיד: מתי יגיע התור שלהם?

האשם מחאמיד: כל הזמן יגידו שאין כסף.

האשם מחאמיד: אני חושב שזה מצב שיש בו, כפי שאמרתי, הנצחת האפליה, יש בו הנצחת הקיפוח, יש בו הנצחת פורענות חינוכית.

האשם מחאמיד: אני קורא לזה פורענות חינוכית לא מוסדרת ולא מסודרת, וכולם מבינים למה אני מתכוון.

האשם מחאמיד: לכן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שכל חברי הכנסת צריכים לתמוך ביישום ובמימוש של החוק הרלוונטי והטוב הזה.

האשם מחאמיד: תודה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת מחאמיד.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מדובר בחוק שחוקק עוד באמצע שנות ה-80, וכל שנה ושנה ובכל הזדמנות הממשלה, על-ידי חוק ההסדרים, מסרסת אותו ודוחה אותו מזמן לזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו, האוכלוסייה הערבית במיוחד, סובלים סבל נוסף, כאשר חינוך חובה, אשר מבוצע ברוב חלקי הארץ ובחלקים רבים של הציבור, פוסח עלינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר התנועה האסלאמית בישראל מילאה את החובה הזאת, היא פתחה גני טרום-חובה לילדים ולימדה אותם כתרומה ועל חשבונה, ואולי שילמה את כל הוצאותיהם בלי לדרוש אפילו אגורה שחוקה אחת מהשלטון ומהממשלה, קמו, הרעישו עולמות, רעשו עלינו ורעמו: מה התנועה האסלאמית מגדלת ומחנכת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא מחנכת לאידיאלים שלה, היא מחנכת כאילו נגד המדינה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנה, הממשלה עומדת במערומיה, והשלטון עומד במערומיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה אתם לא מבצעים את החוק?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד מתי לא תמלאו את חובת

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כם האלמנטרית להקנות לתושבים במדינה הזאת חינוך חובה, דבר שדרוש לא רק לכל חלקי האוכלוסייה, אלא לאוכלוסייה הערבית במיוחד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שבמדיניות של גזענות נמשכת ומתמשכת במשך 50 שנות קיום המדינה, חייבים למצוא את דרכנו על-ידי מדיניות אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתמול התחלנו והכרזנו קבל עם ועולם, שלנו, ברשימה הערבית המאוחדת, תהיה עמדה שונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא מפחדים מהשוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו לא מפחדים שאנחנו לא בכיסו של הצד הזה ולא של הצד הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו בעלי עמדה עצמאית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו יודעים שבאפליה ובגזענות ניתן להילחם רק בכוח ובאומץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המפלים והגזענים לא ייתנו לנו מתנות; זה מה שהוכח, זה מה שקיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, אני אומר שעל הממשלה הזאת להתעורר סוף סוף ולתת לחוק הזה להיות מיושם בשטח, לתת לו להיות מבוצע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אכן, זה מה שצריך לעשות, זה מה שצריך להיות; זוהי חובתה האלמנטרית של הממשלה, ושל כל ממשלה בישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חייבים לעשות את זה, ויפה שעה אחת קודם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברי הכנסת ענת מאור, תמר גוז'נסקי, שלמה בן-עמי וכל יוזמי הצעת החוק.

טלב אלסאנע: אני חושב שהצעת החוק הזאת היא הצעת חוק חשובה מאוד.

טלב אלסאנע: אני יודע שהסקטור שבו התלמידים סובלים בעיקר הוא ילדים בני שלוש וארבע – אין להם מוסדות חינוך מתאימים – ובעיקר בסקטור הערבי ובעיירות הפיתוח.

טלב אלסאנע: הצעת החוק הזאת באה לתקן עוול שנמשך שנים רבות, והרבה פעמים, הרבה ועדות הוקמו על-ידי משרד החינוך כדי לדון בסיבה לירידה בהישגים בבתי-הספר התיכוניים, בסיבת הנשירה, ומדוע בבתי-הספר היהודיים רמת ההישגים בבגרות הרבה יותר גבוהה.

טלב אלסאנע: אחת הסיבות היא, שהילד בסקטור היהודי לומד 13–14 שנים.

טלב אלסאנע: לעומת זאת, התלמיד בסקטור הערבי מתחיל מכיתה א' או מגן חובה לכל המוקדם.

טלב אלסאנע: כאן באה הצעת החוק לתקן את העוול הזה.

טלב אלסאנע: זו השקעה בנכס האנושי, בהון האנושי של החברה.

טלב אלסאנע: לדעתי, זה יקדם את מערכת החינוך ויקדם את ההישגים במערכת החינוך.

טלב אלסאנע: לכן אני מקדם, מברך ותומך.

שמריהו בן-צור: תודה.

ענת מאור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: ברשותכם, אני רוצה לומר, שזה באמת לא מקרי – חברת הכנסת ענת מאור, הטי אוזנך ושמעי, בשנת ה-50 למדינת ישראל – שבראשית המדינה, בשנה הראשונה, חוקקו חוק חינוך חובה חינם, אף שהמדינה היתה בחיתוליה, ולמרות הבעיות הרבות, בכל אופן חוק חינוך חובה חינם ניתן לילדי ישראל.

שמריהו בן-צור: יש לציין את תרומתו של שר החינוך זבולון המר, זכרו לברכה, שהגדיל לעשות בהקניית חינוך חובה חינם גם לתלמידים בבתי-ספר תיכוניים.

שמריהו בן-צור: נוסף על כך, היום אנחנו תומכים בחוק הזה ובהרחבת החוק הזה גם על גילאי שלוש-ארבע.

שמריהו בן-צור: התביעה שלנו אומנם היא רק לבני ארבע, אבל נעשה מאמצים להחיל את החוק גם על בני שלוש.

חיים אורון: יש לי הרגשה, שאם היו מביאים לפה חוק לביאת המשיח, הוא היה עובר.

שמריהו בן-צור: אני לא מאמין, אני לא מאמין.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי תסכם את הדיון.

שמריהו בן-צור: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק לשחרור חוק חינוך חינם מגיל שלוש מההקפאה העמוקה שהוא נידון לה, הצעת החוק הזאת עברה לראשונה בקריאה טרומית לפני שלוש שנים והתגלגלה, התגלגלה, התגלגלה.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני רוצה להודות לחברי, חברת הכנסת ענת מאור וחבר הכנסת שלמה בן-עמי, שהגישו הצעות חוק, ולחבר הכנסת זיסמן, שלמרות כל הבעיות הבין ותמך וקידם את החוק.

תמר גוז'נסקי: נעשו ניסיונות שונים של האוצר להבטיח הבטחות ולומר: נפתור את הבעיה, אבל אנחנו יודעים דבר אחד – רק כאשר יש חוק אוניברסלי, שחל על כל הילדים, נגיע למצב שבו כל ילד בן שלוש במדינת ישראל יוכל ללכת לגן באזור מגוריו, ולא יהיה מצב כמו היום, שיש ילדים שרוצים ללכת לגן ואין גן עירוני.

תמר גוז'נסקי: זה דבר בלתי נסבל.

תמר גוז'נסקי: אני בטוחה, שחברי הכנסת ייתנו את תמיכתם לחוק, וחבר הכנסת זיסמן, יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, יקדם אותו לקראת קריאה שנייה ושלישית.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אנחנו ניגשים להצבעה: מי בעד ומי נגד העברת החוק לוועדה להכנה לקריאה שנייה ושלישית?

אפי אושעיה: ועדת החינוך.

אפי אושעיה: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון מס' 7) (לימוד חינם מגיל 3), התשנ"ט–1998, לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

שמריהו בן-צור: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שמריהו בן-צור: אני מוסיף את חבר הכנסת אלי בן-מנחם – בעד.

שמריהו בן-צור: יש לנו 18 – ח"י – בעד החוק, שעובר לוועדת החינוך.

שמריהו בן-צור: הצעת החוק עוברת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שמריהו בן-צור: אני חושב שצריך להביא בחשבון שהתקציב כבר מוכן, אז תהיה בעיה.

שמריהו בן-צור: התגברות הפשיעה ומלחמת הכנופיות בפרדס-כץ; התגברות הפשיעה ביפו וכן כלפי רופאים, רבנים ואברכים;

שמריהו בן-צור: ברשותכם, אנחנו עוברים לנושא הבא, דיון משולב – סיכום הדיון וההצבעה יידחו למועד מאוחר יותר.

שמריהו בן-צור: הדיון הוא בנושאים: התגברות האלימות בשכונת ג'ואריש ברמלה, של חבר הכנסת מיכה גולדמן; אחר כך מדובר בנושא של התגברות הפשיעה ומלחמת הכנופיות בפרדס-כץ; אחר כך מדובר בהתגברות הפשיעה ביפו וכן כלפי רופאים, רבנים ואברכים; ובפשיעה בקרב בני נוער במפרץ-חיפה – כל זה בדיון משולב.

שמריהו בן-צור: את הדיון בנושאים האלה יפתח חבר הכנסת מיכה גולדמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא איננו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כך זה, אתם רק בכוח תכירו בנו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה חייב לקרוא לי עכשיו, אין מישהו אחר.

שמריהו בן-צור: אני עומד על כך, שאם לא מופיע כאן חבר הכנסת מיכה גולדמן, חבר הכנסת דהאמשה ידבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אומנם בצחוק ובבדיחות הדעת עלינו על הגל הזה של ההפרדה – נמאס לי כבר להשתמש במלה גזענות, אולי נגיד משהו קצת יותר תרבותי: הפרדה לא במקומה, הפרדה לא נכונה, הפרדה שגורמת עוול בין סוגי האוכלוסייה בסקטורים שונים במדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הנושא, אדוני היושב-ראש, נכלל בדיוק במסגרת הזאת, ואני אומר איך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בג'ואריש היתה מריבה בין משפחות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ג'ואריש, מי שלא יודע, היא שכונה, או כפר קטן, בתוככי העיר רמלה, שבו התגוררו תושבים ערבים בלבד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל עוד האנשים האלה רצחו איש את רעהו, והרציחות הגיעו עד כדי יותר מ-20 הרוגים, המדינה לא הנידה עפעף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עד לרגע זה אני לא יודע אם יש תיק אחד או שניים שנפתחו בגין רציחות אלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המשטרה – פתאום אוזלת יד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יכולה לעשות שום דבר, לא מגלה את הרוצחים, לא יודעת מי מבצע את הרציחות האלה, ועד היום הזה לא ראינו שהיא הניבה איזו תוצאה או איזה פרי, עד אשר ביום אחד פגע איזה טיל, מין פגיעה של פגז או משהו שנורה ופגע בשכונה היהודית השכנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שומו שמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הארץ קמה ולא שקטה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה פתאום זה הגיע לשכונה יהודית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מקרה אחד בודד; לא רצח, לא הריגה, לא פציעה, לא שום נזק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה פתאום זה יגיע לפה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פתאום ג'ואריש הפכה לנושא חשוב בסדר-היום, ותראו מה הפתרון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה מצאו ממשלת ישראל ומשטרת ישראל כדי לפתור את הבעיה הזאת?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא להעמיד את הרוצחים לדין, לא להשליט חוק וסדר, לא לארגן לאוכלוסייה הזאת בשורה כלשהי של חיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: באו למשפחה הקטנה בין שתי המשפחות ואמרו לה: רבותי, ניתן לכם כסף, ניתן לכם תחליפים, לכו לגור היכן שאתם רוצים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וחשבו שבדרך הזאת הם פותרים את הבעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הפתרון הזה, אגב, לא היה מיושם, לא היה מוצע, לא היה נעשה אלמלא היה מדובר בסוג המסוים הזה של האוכלוסייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הפתרון נכשל, האנשים של משפחת קראג'ה, הצד השני בסכסוך, נזרקו ופוזרו בכל הארץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם לא מוצאים מנוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרציחות, אגב, נמשכו, זה לא נפסק, והכול מורה עד כמה אוזלת ידה של הממשלה הזאת והגזענות שלה מובילות בסקטור הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני אומר במשך כמה שניות, גם בשפה הערבית, את עיקר הדברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: רבותי המאזינים, נושא הדיון היום הוא אלג'ואריש והסכסוך המשפחתי והקורבנות שאבדו בכפר זה.

שמריהו בן-צור: שתי שניות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי ואני אומר בצער, שכל נושא אלג'ואריש ונושא הסכסוכים ברמאללה בין שתי המשפחות, אלגו'אריש וקראג'ה, מורה על מדיניות האפליה, מדיניות הקיפוח שהנהיגו ומנהיגות ממשלות ישראל כל הזמן.

שמריהו בן-צור: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יותר מ-20 קורבנות אבדו שם, והעובדה לא הניעה את משטרת ישראל לפעול ולא את הממשלה – –

שמריהו בן-צור: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – עד שיום אחד נפגע אחד הבתים בשכונות היהודיות, והעולם התהפך על-ידי ירייה שהגיעה לשכונה של יהודים.

שמריהו בן-צור: אני מבקש שתפסיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התוצאה היתה שפיצלו את בני משפחת קראג'ה ושילמו להם כסף כדי שיגורו במקומות אחרים – – –

שמריהו בן-צור: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: התוצאה היא שההרג נמשך והבעיה לא נפתרה – – –

שמריהו בן-צור: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל אלה הם תוצאה של מדיניות האפליה שמנהיגה הממשלה כלפי הערבים בערים אלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: הנושא הוא עניין של אלימות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן, כן, של אלימות – – –

שמריהו בן-צור: אז יש גם דרך אלימות, כשאומרים לך: תודה, נתתי לך מעבר לדקה, ואתה ממשיך.

שמריהו בן-צור: זאת דוגמה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש – – –

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שלמה בן-עמי, בבקשה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת האשם מחאמיד – – –

שמריהו בן-צור: בוא נכבד את הבית ונפסיק עם זה.

שמריהו בן-צור: די.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: אני מציע שכל אחד ישב במקומו.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חיים רמון, אני מבקש.

חיים רמון: אני רוצה להיות עכשיו קרוב לממשלה – – –

שמריהו בן-צור: אין לך שום סיכויים.

שמריהו בן-צור: עזוב.

שמריהו בן-צור: אין לך שום סיכויים.

האשם מחאמיד: – – –

שמריהו בן-צור: אני מבקש.

טלב אלסאנע: – – –

שמריהו בן-צור: רק אם תקבל את ההצעה שלי לממשלת אחדות.

טלב אלסאנע: – – –

שמריהו בן-צור: סליחה, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה רוצה לכבד את הבית?

שמריהו בן-צור: אני מבקש ממך שתשב במקום שלך ותיתן לנו להמשיך בדיון, זה הכול.

שמריהו בן-צור: בבקשה.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, אני – – –

האשם מחאמיד: מי אחריו?

שלמה בן-עמי: אני חושב שצריך לברך את הכנסת על זה שמקדישים דיון לנושא הזה של התגברות הפשיעה בישראל.

שלמה בן-עמי: אני לא בא לשאת פה נאום פוליטי מפלגתי, אבל די להסתכל על הנתונים של התגברות הפשיעה בישראל בשנים האחרונות ואתה מגלה תופעה ממש מדהימה.

שלמה בן-עמי: אתה מגלה – – –

שמריהו בן-צור: אני מבקש.

שמריהו בן-צור: אני מבקש.

שלמה בן-עמי: אתה מגלה, שהתפנית בסטטיסטיקות של התגברות הפשיעה באחוזים מדהימים בכל הרמות, אם זה עבירות רכוש, אם זה עבירות במשפחה, אם זה מעשי רצח, אם זה מעשי אונס, התפנית התחוללה ב-1996.

שלמה בן-עמי: אני לא – – –

שמריהו בן-צור: הוא אומר דבר חמור ואתם לא מקשיבים.

שמריהו בן-צור: אתם מאפשרים לו לומר את הדברים האלה.

שלמה בן-עמי: יש לי כל ההוכחות, בדברים שמוכנים לי כאן, אך אין לי זמן, אנחנו מדברים כאן בדקות ספורות, אבל האמינו לי שזה הנתון הבדוק.

שלמה בן-עמי: התפנית הדרמטית שהתחוללה פה בצמיחה של הטרור הפנימי, של הפשיעה, התחוללה ב-1996, ואתה צריך לשאול את עצמך למה ומה הם האמצעים לפתרון הבעיה.

שלמה בן-עמי: קודם כול, למה?

שלמה בן-עמי: משום שהתחילה פה, לדעתי, רטוריקת שלטון כוחנית.

שלמה בן-עמי: כל תרבות הפיוס שהיתה קודם – וזה בכלל לא משנה לי ההסכם של "וואי", זה לא משנה לי.

שלמה בן-עמי: יש תרבות דיבור שונה לחלוטין מבית וכלפי חוץ, ולדבר הזה יש השלכה.

שלמה בן-עמי: יש קיצוצים משמעותיים בתקציבי החינוך.

שלמה בן-עמי: אם אתה הולך היום, למשל, במקומות שבהם יש פגיעה במערכות חינוך, אתה מגלה שיש עלייה גדולה בפשיעה אצל ילדים בגילים 10 עד 13.

שלמה בן-עמי: מקום ראשון בארץ – חבל-לכיש.

שלמה בן-עמי: באופקים נפתחו הכי הרבה תיקים בארץ בשנה האחרונה.

שלמה בן-עמי: מדוע?

שלמה בן-עמי: קשור עם האבטלה.

שלמה בן-עמי: אתה לא יכול לנתק את הדברים.

שלמה בן-עמי: מי שחושב שיש לנו פה בעיה משטרתית טועה.

שלמה בן-עמי: הבעיה המשטרתית היא חלק קטן אחד מהסיפור, והסיפור הוא ההתמוטטות של הרקמות החברתיות כאן, ומדיניות חברתית נכונה והשקעה נכונה בחינוך ומדיניות כלכלית אחרת – זאת הדרך המרכזית למלחמה בפשיעה.

שלמה בן-עמי: יש דרך נוספת, וזאת ההיערכות של המשטרה.

שלמה בן-עמי: הרבה מאוד שנים ממנים מפכ"לים במשטרת ישראל כאילו מדובר ביחידה צבאית.

שלמה בן-עמי: אני לפעמים שואל את עצמי, האם בכלל יש דבר כזה משטרה?

שלמה בן-עמי: אנחנו, כולנו, קצת מסתובבים בעולם, אתה הולך לפינת הרחוב ורואה שוטר, שוטר רגיל, לא אחד שנלחם בטרור.

שלמה בן-עמי: למשטרת ישראל, במשך השנים, יש איזו מוטיבציה של כוח נוסף למלחמה בטרור.

שלמה בן-עמי: זה לא הייעוד של משטרה, וצריך להכניס סדר בעניין הזה.

שלמה בן-עמי: לא רק זה, חייבת להיות חלוקה נכונה בין משטרה חוקרת, שלוחמת בפשיעה, לבין מלחמה בטרור.

שלמה בן-עמי: מה אנחנו עושים פה?

שלמה בן-עמי: יש לך יום ירושלים, נניח, וברוך השם יש פה ימים בלי סוף, יום כזה ויום אחר, אז לוקחים אנשים מהמלחמה בפשיעה, כוח-אדם, ומעבירים אותו לשמירת הסדר הציבורי.

שלמה בן-עמי: הפשיעה חוגגת.

שלמה בן-עמי: חייבים להיות, נוסף על הדברים שאמרתי קודם, בתחום הכלכלי, החינוך, לשון הדיבור, הברוטליזציה של אורח החיים הישראלי, האלימות בטלוויזיה – כל הדבר הזה משפיע, אבל במלחמה חייבת גם להיות משטרה כמו שצריך, משטרה חקירתית.

שלמה בן-עמי: עד עכשיו תמיד היו ממנים כמפכ"ל מי שהיה רמטכ"ל או מי שהפסיד בקרב על הרמטכ"לות, אבל לא היתה לו מוטיבציה משטרתית בכלל.

שלמה בן-עמי: לכן, אנחנו חייבים לעשות שינוי.

שלמה בן-עמי: לדעתי, צריכים להיות – אני כבר גומר – שני פיקודים במשטרה.

שלמה בן-עמי: צריך להיות פיקוד שהוא חקירתי מובהק, כמו הסקוטלנד-יארד באנגליה; ולא מעבירים אנשים מאחד לשני – הוא מומחה למלחמה בפשע, הוא לא עוסק בסדר ציבורי.

שלמה בן-עמי: זה חיוני מאוד.

שלמה בן-עמי: המאבק צריך להיות כפול, בתחום הערכי, בתחום הכלכלה, החברה והחינוך, אבל גם בתחום של ההיערכות הנכונה של משטרת ישראל, שסוף סוף תהיה כאן משטרה כמו שצריך.

שמריהו בן-צור: תודה.

שלמה בן-עמי: בישראל המשטרה היא כוח צבאי נוסף, היא לא משטרה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: אם תרשה לי, אני מציע גם, חייבים להביא למשטרה כוח-אדם משובח יותר, עם יכולת גדולה יותר, ולא, לצערי – – – חבר הכנסת אפי אושעיה, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

אופיר פינס-פז: – – –

שמריהו בן-צור: ישיבה של שעתיים עם סיעת המפד"ל השפיעה עליך, זה טוב.

שמריהו בן-צור: בבקשה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, היות שאני הולך להגיד עליך דברים טובים, אל תמנה לי את הזמן.

אפי אושעיה: את הדברים הטובים שאומר עליך תוריד מהזמן.

אפי אושעיה: חבר הכנסת אופיר פינס, ישבת היום כשעתיים עם חבר הכנסת בן-צור, יושב-ראש סיעת המפד"ל, אבל אני מכיר אותו לפחות כמה שנים, קצת יותר משעתיים.

אפי אושעיה: חבר הכנסת שמריהו בן-צור הוא מהאנשים היותר-מתונים והיותר-הגונים.

שמריהו בן-צור: תודה.

אפי אושעיה: וזה לא מעשה שהוא עושה לתפארת המליצה.

אפי אושעיה: המפגשים שלו הם לא לצרכים טלוויזיוניים, אלא אלה הם מפגשים של קירוב לבבות באופן אמיתי.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אילו למדו ממך הפלגים השונים בחברה הישראלית, אולי היינו נראים יותר טוב.

אפי אושעיה: לצערי הרב, תראה על מה הדיון היום.

אפי אושעיה: הדיון היום הוא בנושאים הבאים: התגברות האלימות בשכונת ג'ואריש ברמלה; התגברות הפשיעה ומלחמת הכנופיות בפרדס-כץ; התגברות הפשיעה ביפו וכן כלפי רופאים, רבנים ואברכים; פשיעה בקרב בני נוער במפרץ-חיפה.

אפי אושעיה: מתברר לנו, לפחות לפי הנושאים שעולים על סדר-היום, שאנחנו חברה אלימה, אולי אלימה מדי.

אפי אושעיה: אני מניח שהמצב הכלכלי-חברתי שלנו הוא פועל יוצא של המצב הלאומי שלנו, שאיננו שפיר כרגע.

אפי אושעיה: אתמול ראש הממשלה עמד כאן ושלח את יושב-ראש הקואליציה שלו אל חבר הכנסת דראושה.

אפי אושעיה: והשר מצא, שר הבריאות, בא וחיבק בחיבוק של אהבה את חבר הכנסת דראושה.

אפי אושעיה: הוא תפס אותו וכמעט הוריד לו את הראש, כפי שאומר חבר הכנסת פינס.

טלב אלסאנע: האם אתה מקנא?

טלב אלסאנע: אתה מקנא, אפי?

אפי אושעיה: אני לא מקנא, אבל מרוב שהוא התקרב אליו חשבתי שהוא בא לבדוק לו משהו בגרון.

אפי אושעיה: אבל מה התברר, חבר הכנסת טלב אלסאנע?

אפי אושעיה: בבוקר נתגלתה האמת: אני לא אלך לתהליך של שלום והצבעה בכנסת שיסתמך על הקולות הערבים.

אפי אושעיה: אפילו 24 שעות הוא לא חיכה; מהערב לבוקר.

טלב אלסאנע: אבל אתה מאמין לו?

אפי אושעיה: בגלל הפרצוף האמיתי שלו.

טלב אלסאנע: אתה מאמין לו?

אפי אושעיה: אתה לא מאמין לו ואני לא מאמין לו.

אפי אושעיה: רבים מאתנו לא מאמינים לו.

אפי אושעיה: אבל אני לא אגיד על ראש ממשלה שקרן.

אפי אושעיה: לצערי הרב, נבחר ראש ממשלה שלא רצינו בו, ואנחנו גם לא מאמינים לו.

אפי אושעיה: אבל הוא ראש ממשלה של כולנו.

אפי אושעיה: אני הייתי מצפה מראש הממשלה בנימין נתניהו שיסתכל בעיניים של הילדים הקטנים ויאמר להם את האמת.

אפי אושעיה: יש לנו עתיד משותף, יהודים וערבים, חילונים ודתיים, אשכנזים וספרדים, שכונות, עיירות פיתוח והערים היותר-חזקות.

אפי אושעיה: ראש הממשלה הזה בא להפריד, בא להתסיס, בא לקעקע את התרבות השלטונית שהיתה נהוגה במדינת ישראל הרבה שנים.

אפי אושעיה: אני קורא לראש הממשלה ואומר לו: אתה לא אשם בכל מה שקורה כאן, אבל ברוב כן.

אפי אושעיה: אני מציע לבוחרים שלו הצעה: כשאתם באים לבחור ביום הבחירה, תבחנו את הדברים.

אפי אושעיה: מאשימים את מפלגת העבודה בכך שהיא קיפחה, שהיא סירסה, שהיא לא דאגה לאוכלוסיות כאלה ואחרות.

אפי אושעיה: אבל מ-1977 ועד היום, למעט קדנציה אחת, קדנציה אחת שבה היינו בשלטון, הליכוד היה בשלטון.

אפי אושעיה: תחלקו את האשמה בינינו לבינם.

אפי אושעיה: תסתכלו על ראש הממשלה ותראו איך הוא מרמה אתכם.

אפי אושעיה: הוא מביא תקציב אנטי-חברתי, נגד השכבות החלשות.

אפי אושעיה: דווקא אלה שהצביעו בשבילו הם המוכים ראשונים.

אפי אושעיה: הוא פונה בנימה של זלזול למפד"ל ולאחרים שהעלו אותו לשלטון ואומר: נלך לבחירות, נראה אתכם.

אפי אושעיה: הוא מאיים עליהם חדשות לבקרים.

אפי אושעיה: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני אומר: עשה עמנו חסד, למען עם ישראל, נלך לבחירות חדשות והעם יכריע.

שמריהו בן-צור: בסדר, בסדר.

אפי אושעיה: העם יכריע.

אפי אושעיה: העם יכריע.

אפי אושעיה: גם אתכם, סיעת המפד"ל, הוא רימה.

שמריהו בן-צור: השאלה היא אם מפלגת העבודה מוכנה לבחירות נוכח מצבה, נוכח המהלכים שמצויים בתוכה ונוכח הניגודים למיניהם.

שמריהו בן-צור: זאת השאלה.

שמריהו בן-צור: אני מצפה לתשובת חבר הכנסת פרופסור בן-עמי.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול לחלק ולבחון את המהלכים הסוציולוגיים ולעשות פה מחקרים.

אפי אושעיה: אבל אני יכול לקבוע, שלמפלגת העבודה יש תרבות שלטונית.

אפי אושעיה: על כך אי-אפשר להתווכח, כי הוכחנו זאת במשך שנים רבות.

אפי אושעיה: אני גם חושב שיש לנו איכות מבחינת הנבחרת שלנו.

אפי אושעיה: אני מקווה שעם ישראל יתפכח ויקבל את ההחלטה הנכונה, קרי: אהוד ברק ראש הממשלה ומפלגת העבודה עם המפד"ל.

אפי אושעיה: אשמח מאוד אם זה יקרה.

אפי אושעיה: אני קורא לחברי ממרצ לא להתנגד, כמו שהם עשו בפעם שעברה.

אפי אושעיה: תאמינו לי, שבקרב המפד"לניקים, שאתם קוראים להם קיצונים-לאומנים, יש גם אנשים טובים.

שמריהו בן-צור: סליחה, חבר הכנסת תאופיק, באמת.

שמריהו בן-צור: יש גבול.

אפי אושעיה: חברי הכנסת, אני אומר, שגם בקרב חברי המפד"ל, שקוראים להם קיצונים-לאומנים, יש אנשים טובים באמצע הדרך.

אפי אושעיה: יש אנשים כמו שמריהו בן-צור, שהם שמורת טבע.

שמריהו בן-צור: אל תגרום לי להסמיק, כי לא רואים עלי.

אפי אושעיה: אתה יודע ממה אני פוחד?

אפי אושעיה: אני פוחד להגיד עליך עוד דברים טובים, שמא זה יקלקל לך אצל חבריך.

שמריהו בן-צור: בדיוק, במרכז.

שמריהו בן-צור: אל תדאג.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אני טוען שהתרבות השלטונית שלנו משפיעה גם על האלימות בחברה הישראלית, וכדאי שאנחנו נשמש דוגמה על מנת שהחברה הישראלית תלמד מאתנו ואנחנו נלמד מהם לצורך האיזונים בחברה המפולגת והשסועה כל כך.

אפי אושעיה: תודה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת אפי אושעיה, וזאת בהרבה מובנים.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת אחמד סעד.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמקד בנושא אף שלאחר דבריו של חבר הכנסת אושעיה היה מן הפיתוי להפליג בנושאים אחרים.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהנושא שעל סדר-היום הוא נושא מאוד כבד ומאוד חשוב.

אופיר פינס-פז: הייתי קורא לו, במסגרת הדיון המשולב, העלאת מפלס האלימות בחברה הישראלית.

אופיר פינס-פז: אנחנו עדים לתופעות קשות מאוד, קשות מאוד, בכל המקומות – בבית-הספר, במועדון הלילה, ברחוב, בתוך המשפחה כמובן, רצח, אונס, קטטות, דקירות, יריות.

אופיר פינס-פז: היום, במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות, האלימות פושה בכל רחבי הארץ.

אופיר פינס-פז: יש פשוט גל כזה של אלימות שקשה להאמין.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת האשם מחאמיד, אני מבקש בפעם העשירית, או שתשבו ותשמעו או שתצאו החוצה ותדברו.

שמריהו בן-צור: אני מדבר ברצינות.

שמריהו בן-צור: זו לא ישיבה בבית-קפה פה.

שמריהו בן-צור: אני מבקש לכבד את המקום.

שמריהו בן-צור: יש לכם שתי אפשרויות: או לשבת ולשמוע או לצאת החוצה ולדבר.

שמריהו בן-צור: אני לא מבין על מה ההתייהרות פה.

שמריהו בן-צור: תודה רבה.

אופיר פינס-פז: גל האלימות שעובר ושוטף היום את החברה הישראלית הוא גל חסר תקדים.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לדבר כרגע רק על גל האלימות כלפי נבחרי ציבור.

אופיר פינס-פז: מה שקורה בבחירות לרשויות המקומיות זה פשוט דבר שצריך להדאיג כל אחד ואחד מאתנו.

אופיר פינס-פז: האנשים שם הם נבחרי ציבור, ראשי רשויות, מועמדים להיות ראשי רשויות, והם עוברים מסכת קשה מאוד של אירועים פליליים, או אירועי אלימות קשים ביותר.

אופיר פינס-פז: מכוניות נשרפות, אנשים נדקרים, קטטות הופכות למעשה שבשגרה, בני משפחה מאוימים, ילדים של מועמדים מוכים בבית-הספר.

אופיר פינס-פז: בין הכנופיות, שמדביקות באופן פרטיזני שלטים בכל רחבי הערים, יש מאבקים שזה פשוט מפחיד.

אופיר פינס-פז: אגב, אדם נהרג במאבק שכזה בבחירות לכנסת.

אופיר פינס-פז: כאן גם כן יש מאבקים בכל רחבי הארץ, מי מדביק יותר ומי מדביק על מי יותר.

אופיר פינס-פז: הכול נעשה באלימות, הכול נעשה בכוחנות ובעוצמות שאי-אפשר לתאר.

אופיר פינס-פז: המשטרה מנסה להתמודד, אבל יש תחושה שהיא קצת חסרת אונים.

אופיר פינס-פז: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, שהכנסת חייבת לתבוע מהרשויות המוסמכות בחוק לפעול בכל חומרת הדין.

אופיר פינס-פז: הדמוקרטיה נמצאת תחת איום אמיתי, משום שיש בתוכה אנשים, אזרחים, שחושבים שהאלימות היא מכשיר לגיטימי לקידום אינטרסים פוליטיים.

אופיר פינס-פז: והיא לא.

אופיר פינס-פז: אם אנחנו לא נסרטט קו תקיף ואם האנשים לא יועמדו לדין, לא יורשעו ולא ישבו במאסר על תופעות כאלה של אלימות כלפי נבחרי ציבור – אני אומר לכם שיגיע הרגע שנשאל איך זה שהתרחש עוד רצח פוליטי במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: ואני לא מדבר רק על ראש הממשלה.

אופיר פינס-פז: כולם חשופים.

אופיר פינס-פז: חברי כנסת חשופים, ראשי רשויות חשופים, אפילו חלק גדול מהשרים חשופים.

אופיר פינס-פז: יש הרבה אנשים שמוכנים לעשות הכול כדי לפגוע, לשבש מהלכים פוליטיים ולקדם אינטרסים פוליטיים באמצעות אלימות.

אופיר פינס-פז: אני חושב שחשוב שהכנסת ייחדה היום זמן לנושא הזה ודנה בו.

אופיר פינס-פז: אני חושב שאנחנו צריכים לתבוע מהממשלה עוד ועוד אמצעים למיגור האלימות בחיים הציבוריים במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: תודה, אדוני.

שמריהו בן-צור: תודה רבה, חבר הכנסת אופיר פינס.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במסגרת הדיון החשוב הזה על בעיות העבריינות והפשע אני רוצה להתרכז בנושא עבריינות נוער וההתמודדות עמה.

תמר גוז'נסקי: אנחנו עדים לתופעה חמורה של חוסר אונים של המערכות – מערכת החינוך, מערכות הרווחה ומערכות אכיפת החוק – להתמודד עם המספר הגדל של העבריינים בקרב הנוער.

תמר גוז'נסקי: השאלה הזו חשובה במיוחד, משום שהבעיה שלנו היא לא לטפל בעבריינים מועדים.

תמר גוז'נסקי: שם הניסיון לימד, שהסיכוי לשנות את עמדותיהם ואת אורח חייהם הוא די מצומצם.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא איך לעצור את ההידרדרות של בני נוער, של נערות ונערים, לתחום העבריינות.

תמר גוז'נסקי: בתחום הזה השאלה מספר אחת היא בעיית הנשירה מבתי-הספר.

תמר גוז'נסקי: לכאורה יש בארץ חוק שאומר, שכל נער עד גיל 17, כלומר, עד כיתה י"ב, יכול ללמוד חינם.

תמר גוז'נסקי: אבל מסתובבים בארץ עשרות אלפי ילדים ובני נוער שנשרו ממערכות החינוך.

תמר גוז'נסקי: הנשירה חמורה במיוחד ככל שהאוכלוסייה ענייה יותר – אוכלוסייה ערבית, אוכלוסייה בעיירות פיתוח, בשכונות וכו'.

תמר גוז'נסקי: לכן הבעיה מספר אחת של מאבק בעבריינות היא מאבק בנשירה.

תמר גוז'נסקי: בעיה מספר שתיים: אם כבר נער או נערה נשרו מהלימודים, איך מחזירים אותם למסגרת מתאימה?

תמר גוז'נסקי: מחר יתקיים בוועדת העבודה והרווחה דיון על בתי-ספר שנקראים טכנולוגיים או תעשייתיים.

תמר גוז'נסקי: זה פשוט לא ייאמן, פתחו את ההרשמה לבתי-הספר האלה, שמיועדים לנערות ולנערים שנשרו מהחינוך הרגיל, ונרשמו, אדוני היושב-ראש, 2,000 תלמידים נוספים.

תמר גוז'נסקי: צריכה היתה המערכת לשמוח ולהגיד: הנה עוד 2,000 ניתן להציל מהרחוב.

תמר גוז'נסקי: אומר משרד האוצר: אין לכם מימון ל-2,000 האלה.

תמר גוז'נסקי: אז אחת מהשתיים: או שיש חינוך חינם ומותר לכל אחד ללמוד, או שאין חינוך חינם.

תמר גוז'נסקי: הדבר השלישי: כאשר יש הידרדרות בתחילתה, איך עוצרים?

תמר גוז'נסקי: למשל, בעניין נערות שנפלטות.

תמר גוז'נסקי: נערות שנפלטות מבתי-ספר או מהבית, מכל מיני סיבות, מגיעות בדרך כלל לרחוב, ובדרך כלל הן נופלות קורבן לסרסורים למיניהם, שמנצלים אותן.

תמר גוז'נסקי: לנערות האלה לא צריך מוסד לנערות עברייניות; לא זה המוסד.

תמר גוז'נסקי: צריך מוסד לנערות שהן בשלב המעבר; להציל אותן, לתת להן משהו דומה לבית.

תמר גוז'נסקי: אין קשר כלל בין מספר הנערות שזקוקות לשירות הזה לבין מספר המקומות לנערות האלה.

תמר גוז'נסקי: חסרים בארץ, אני לא אגזים אם אומר, אלפי מקומות לנערות האלה.

תמר גוז'נסקי: אני לא מבינה את החיסכון – מה אנחנו חוסכים אם אנחנו לא מצילים את הנערות האלה?

שמריהו בן-צור: אחר כך משלמים את זה במקום אחר.

תמר גוז'נסקי: לאן הם יגיעו, לאן יגיעו הילדים שלהם?

תמר גוז'נסקי: לאן יגיעו המשפחות שלהם?

תמר גוז'נסקי: לכן, הטענה שלי היא, שאי-אפשר לטפל בעניין העבריינות רק באמצעות משטרה, רק באמצעות בתי-סוהר.

תמר גוז'נסקי: בעניין עבריינות נוער במיוחד, כל שקל שנשקיע במניעת נשירה, בהצלת נערים שמתחילים להתגלגל לכיוון הזה, בהצלת נערות שמתחילות להתגלגל לזנות – כל דבר כזה יביא לנו חיסכון גדול מאוד ויצמצם במידה משמעותית את עבריינות הנוער, את הפשיעה במדינה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו יכולים לדבר יומם ולילה על התגברות הפשע והאלימות, על כל מיני תופעות של פשע ואלימות – נוער בסיכון, רצח נשים על רקע חילול כבוד המשפחה, כנופיות של נוער עבריין.

אחמד סעד: השאלה המדאיגה ביותר היא לא רק לדבר על העניין, אלא איך אנחנו מתמודדים עם הסיבות העיקריות להתגברות האלימות והפשע.

אחמד סעד: איך אנחנו מתמודדים עם עצם התופעות האלה?

אחמד סעד: האם באמת החברה והממשלה מתמודדות כראוי?

אחמד סעד: שלא כל שנה וכל חודש וכל חצי שנה נבוא עם סקרים שמראים התגברות הפשע והאלימות בחברה ובמיוחד בקרב הנוער.

אחמד סעד: אני רוצה להביא דוגמה.

אחמד סעד: לפי דעתי, זה לא פלא שהערים המעורבות הן מוקדי הפשע, אם זה ביפו, אם זה בלוד, אם זה בעכו ובערים אחרות.

אחמד סעד: אם נבדוק את המצב שהביא לכך שערים מעורבות הפכו למוקדי פשע נראה, שבערים האלה, לפי סקר שעשיתי בשנה שעברה, 56% מהאוכלוסייה הערבית הם משפחות שחיות מתחת לקו העוני.

אחמד סעד: זאת אומרת, שהמצב הסוציו-אקונומי הוא הגרוע ביותר.

אחמד סעד: בבתי-ספר של יפו, לוד ועכו שיעור הנשירה בקרב תלמידי חטיבת הביניים הוא מעל 48%.

אחמד סעד: לכן לא פלא שאתה רואה נוער – – –

שמריהו בן-צור: מעל לכמה?

אחמד סעד: 48%.3.

אחמד סעד: לכן לא פלא שאתה רואה נוער בגיל הרך אפילו, בני 10 או 12, לא רק שהם משתמשים בסמים, אלא הם סוחרי סמים או קליינטים לסוחרי סמים.

אחמד סעד: הייתי לפני חודש וחצי בלוד, לפי בקשת התושבים, כדי לראות את המצב של האוכלוסייה הערבית בעיר.

אחמד סעד: תאמינו לי, בכל הצמתים רואים בני נוער בני 12 עד 16 יושבים עם בקבוקי מים ומוכרים סמים.

אחמד סעד: אפילו יש "כספומט" כמו בבנק.

אחמד סעד: אחד מסתתר, ומפתח מסוים משלמים לו.

אחמד סעד: נותנים לו 100 שקלים והוא נותן לך מנה ב-100.

אחמד סעד: אתה משלם לו 50 שקלים, הוא נותן ב-50.

אחמד סעד: אז אני שואל: איפה המשטרה?

אחמד סעד: היא לא רואה?

אחמד סעד: זה ביום, זה לא בחושך, לא בלילה.

שמריהו בן-צור: אתה הבאת את המידע הזה למשטרה?

אחמד סעד: כן, בטח.

אחמד סעד: גם שאילתות הגשתי.

אחמד סעד: לכן אני שואל, איפה המשטרה?

אחמד סעד: אני חושב, שאם אנחנו רוצים לא לעלות כל פעם לדוכן, אנחנו צריכים לדאוג כבר עכשיו, בתקציב החדש; צריך לראות כמה מקציבה הממשלה כדי להתמודד עם נוער בסיכון.

אחמד סעד: זאת השאלה, ולכן חובתנו, חובת כולנו, מכל הסיעות – זה לא עניין מפלגתי, זה לא עניין לספסרות פוליטית, אלא באמת העניין הוא איך אנחנו רוצים שתהיה חברה בריאה.

אחמד סעד: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: אני מודה לך, חבר הכנסת אחמד סעד, ואני מקווה שנצליח להגדיל את התקציב של המשטרה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חיים אורון – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת ענת מאור – לא נמצאת.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שבח וייס – לא נמצא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת תאופיק חטיב, אחרון.

טלב אלסאנע: נרשמתי, אדוני היושב-ראש.

האשם מחאמיד: גם אני נרשמתי.

שמריהו בן-צור: לא נרשמת.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, אני לא מתפלא בעניין התגברות האלימות בארץ.

תאופיק חטיב: אני לא מתפלא, כי מי שלא קורא את המפה ולא רואה את הנתונים, הרי הוא כמו בת-יענה.

תאופיק חטיב: אם אביא דוגמאות, הדבר יכול להמחיש למה אני לא מתפלא.

תאופיק חטיב: בכל הזדמנות, כאשר יש מנהיגים ויש אחראים ששומעים קהל מוסת ומסית שמדבר בעד מוות לערבים – בכל הזדמנות, אפילו במשחק של כדורגל, אפילו בעצרת, אפילו באליפות, לא חשוב איפה, ולא מדברים על פיגועים, סתם משחק כדורגל – מי ששומע ושותק, לא משנה אם הוא מסכים או לא, מסר השתיקה מתפרש באופן אוטומטי, בקרב אותו חלק עבריין, פושע, שמסית, כמתן הסכמה, ונותן גם כיסוי ולגיטימציה לאותן מחשבות זדוניות.

תאופיק חטיב: אין פלא כי מנסים לשלול את הלגיטימציה של הציבור הערבי בכל פינה ובכל הזדמנות.

תאופיק חטיב: בקדנציה הקודמת התחילו בדבר כל הכהניסטים ונציגיהם בכנסת, מולדת ושותפותיה, ואחרי זה נדבקו שרים בממשלה הנוכחית, שאז היו חברי כנסת באופוזיציה, וכולם התחילו לדבר על ממשלה יהודית, על רוב יהודי, על החלטות לגיטימיות של ממשלה לגיטימית שהיא רק יהודית, ושללו את זכות הערבים כאזרחים במדינה, כחברי כנסת שיכולים להשפיע.

תאופיק חטיב: הם רצו לשלול 20% מהציבור.

תאופיק חטיב: היום חזר ראש הממשלה להיות אותו מנהיג אופוזיציה כפי שהיה לפני שלוש שנים, והוא בכלל שכח שהוא ראש ממשלה.

תאופיק חטיב: הוא חזר היום להיות אותו אדם קטן, שהסית אז נגד הציבור הערבי ונגד חברי הכנסת הערבים.

תאופיק חטיב: היום הוא רוצה החלטות לגיטימיות של רוב ציוני, ואני מתפלא:

תאופיק חטיב: אם הוא רוצה רוב ציוני, למה הוא צריך להישען על קולות הערבים?

תאופיק חטיב: שיפרק את הממשלה, אין לו רוב כזה.

תאופיק חטיב: שיגיש התפטרות, שייגש לבחירות, ונגמר הסיפור.

תאופיק חטיב: למה צריך להיות צבוע באופוזיציה ולהמשיך להיות צבוע גם כאשר הוא ראש ממשלה ונושא באחריות לכל העם?

שמריהו בן-צור: בוא נשתמש במלים יפות יותר, כי מדברים כאן על נושא של אלימות.

שמריהו בן-צור: חברים, כאמור, אף שאמרתי שזה הדובר האחרון, ואף שחברים שביקשתי מהם לא לדבר, כן דיברו במליאה, אתן שתי דקות לחבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

האשם מחאמיד: כבוד היושב-ראש, אני מאוד מודה לך שאתה מאפשר לי לומר כמה דברים בשתי דקות.

האשם מחאמיד: אני מתנצל על ששכחתי שיש צורך לאשרר את הדברים.

האשם מחאמיד: אולי אדלג על כמה דברים ואומר, אדוני היושב-ראש, שאני חייב לגנות פה כמה תופעות של האלימות שמתגלה במערכת הבחירות.

האשם מחאמיד: היום שמעתי בחדשות ששרפו את המכונית של רפעת טורק.

האשם מחאמיד: רפעת טורק לא נמנה עם האוהדים שלי פוליטית, ואותי זה לא מעניין, אבל אני מגנה בכל תוקף כל מעשה אלימות שכזה, ואני גם חושב שמעשה כזה איננו תורם למערכת בחירות תרבותית.

האשם מחאמיד: גם שמעתי היום שבבוקר קם אדם, מועמד לבחירות בראש-העין, ומצא מודעת אבל על מותו.

האשם מחאמיד: ראה לאיזה מצב הגענו.

האשם מחאמיד: זה עצוב, אבל בו בזמן זה מצחיק.

האשם מחאמיד: אני קורא מכאן לכל אזרחי המדינה, לכל הבוחרים והמועמדים, יהודים וערבים, להתנהג עד יום שלישי הבא ואחריו בצורה מאוד תרבותית.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעבור לעניין של אלימות אחרת.

האשם מחאמיד: לכל אלימות יש סוכן, לכל אלימות – ואדוני הרי מחנך – יש מודל לחיקוי.

האשם מחאמיד: כאשר המשטרה היא קטליזטור וסוכן של אלימות, וראינו את זה כלפי הסטודנטים – אתה מחנך – קודם לכן ראינו את זה כלפי תלמידי תיכון באום-אל-פאחם, וכאשר שתקנו על מה שקרה באום-אל-פאחם, קיבלנו את מה שקורה עם הסטודנטים.

האשם מחאמיד: עבירה גוררת עבירה, חטא גורר חטא.

האשם מחאמיד: משפט אחרון.

האשם מחאמיד: אני חושב, שדברי ראש הממשלה, או מה שיוחס לראש הממשלה – שמעתי אותך מבקש לדייק – אם מה שיוחס לראש הממשלה הוא נכון, חברי ברשימה הערבית המאוחדת, שהוא איננו מוכן להסתמך על קולות של לא-יהודים לא-ציונים, לדעתי, זה הסוכן מספר אחת – –

שמריהו בן-צור: תודה.

האשם מחאמיד: – – המודל מספר אחת של אלימות במדינה הזאת.

האשם מחאמיד: אני מקווה שאתבדה והוא יודיע שהוא לא אמר דברים כנ"ל.

האשם מחאמיד: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.

שמריהו בן-צור: מזמן היינו מסיימים, אבל בגלל הנושא – – –

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת – – –

שמריהו בן-צור: סליחה, רגע, גם בגלל הנושא וגם משום שזה סמוך – – –

טלב אלסאנע: אבל הזמן רץ.

שמריהו בן-צור: אתן לך אותו.

שמריהו בן-צור: וגם משום שזה סמוך למחר, יום הירצחו של יצחק רבין, השם ייקום דמו, בתאריך הלועזי, אפשרתי לכמה חברים להתבטא.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת שבח וייס, ואאפשר גם לחבר הכנסת שטרן.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר כמה משפטים בשפה הערבית.

טלב אלסאנע: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: אחי בני העם הערבי, בעוד כמה ימים תיערכנה הבחירות לרשויות המקומיות הערביות.

טלב אלסאנע: אני קורא לאחי המתמודדים לשמור על מערכת בחירות הגונה ומכובדת, מפני שהרקמה החברתית של החברה שלנו היא האשראי החשוב ביותר שלנו, שנשאר תמיד, לפני הבחירות, ועלינו לשמור עליו גם לאחר הבחירות.

טלב אלסאנע: ההתמודדות הדמוקרטית מותרת וחוקית מבחינה הלכתית.

טלב אלסאנע: ההתמודדות איננה של איבה או עוינות.

טלב אלסאנע: היא התמודדות למען השירות, ובשל הנחת יסוד זו עלינו לשמור על אווירה של אחווה, הגינות וכבוד במערכת הבחירות.

טלב אלסאנע: אני רוצה להבהיר נקודה חשובה בקשר לבחירה ולהצבעה של הרשימה הערבית המאוחדת שנערכה אמש.

טלב אלסאנע: היו כאן ניסיונות בולטים להוכיח, להמציא ולשנות את העובדות.

טלב אלסאנע: הרשימה הערבית המאוחדת נקטה את עמדתה לא במקרה אלא לאחר לימוד ודיון בין חברי הסיעה, משום שנקודת המוצא שלנו היא טובת העם שלנו, פתירת הבעיות של הציבור הערבי, ולא להצביע נגד כל פעם וכלפי כל עמדה.

טלב אלסאנע: אנחנו לא אופוזיציה לשם אופוזיציה.

טלב אלסאנע: אנחנו אופוזיציה על מנת להשפיע, ומטרתנו הראשונה היא שיהיה הישג בחוק התקציב למגזר הערבי, לכל הקשור לרשויות המקומיות הערביות, לתקציבים שלהן, ביטול מס הרכוש העושק והקצאת התקציבים הדרושים ליישום תוכנית החומש במערכת החינוך.

טלב אלסאנע: כמו כן מטרתנו היא לדון ולמצוא פתרון משביע רצון ולהשקיט את הרוחות באום אל-פאחם.

טלב אלסאנע: בשלב זה אנו גם מעוניינים לתמוך בתהליך השלום, משום שהימין הקיצוני מנסה להשתמש בכל דרך כדי להפיל את הממשלה ולהיכנס למצב תמידי של בחירות על מנת לפוצץ את תהליך השלום.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים שממשלת הימין במיוחד, שחתמה על השלום, וכאשר אנו יודעים שהיא ביצעה מהלך זה כשהיא מחויבת להתחיל בביצוע מה שחתמה עליו, ומכאן נקודת המוצא שלנו.

טלב אלסאנע: עמדנו נובעת מתחושת אחריות, מרציונליזם ומלימוד הנושא.

טלב אלסאנע: אנחנו מקווים כי תמיד יחשבו עלינו טובות בקרב בני משפחתנו ופרטי החברה שלנו.

טלב אלסאנע: ) תודה רבה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שבח וייס.

שמריהו בן-צור: מאוד מעניין לשמוע את דברי שבח וייס בנושא של האלימות, שיש לה ביטוי בכל המגוונים ובכל חלקי העם.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על כך שאפשרת לי להשתתף בדיון.

שבח וייס: היתה לנו ישיבה של ועדת הפירושים.

שבח וייס: ההערה שלך משתזרת לגמרי ברעיון שהיה לי בדרכי ממקום מושבי לכאן.

שבח וייס: פשוט רציתי לפתוח בזה, ומדוע?

שבח וייס: לנו יש נטייה לטיפולוגיה.

שבח וייס: יכול להיות שבמובן מסוים גם האקדמיה מסייעת.

שבח וייס: אנחנו באקדמיה בודקים – בודקים מי נולד, היכן ומתי, מתי בא לארץ, ואם הוא נולד כאן וכן הלאה.

שבח וייס: זאת נטייה אנושית סטריאוטיפית, והאקדמיה, בעקיפין, נותנת לזה גיבוי, ולא בכוונת מכוון; על-ידי ניסיון שלה לפילוחים, לפלח.

שבח וייס: אני זוכר את התקופה שבה היה באופן מקרי ריכוז של כמה וכמה תופעות פשיעה, שהיו קשורות לציבור העולים הנפלא שהגיע אלינו מחבר המדינות.

שבח וייס: הדביקו להם את המלים "מאפיה רוסית", ועוד כל מיני דברים שאני לא רוצה להעלות כאן, על בימת הכנסת.

שבח וייס: יש לנו איזו נטייה סטריאוטיפית, ואגב, לי עשו את זה בשבוע שעבר, דווקא מישהו מישראל בעלייה.

שבח וייס: אמרתי משהו לא יפה ומייד הדביקו את השם "רוסי", בכוונה, כדי להיבנות מן הדבר הזה.

שבח וייס: מאוד כעסתי על העניין הזה.

שבח וייס: גם כשהייתי יושב-ראש הכנסת כתבתי על זה מאמרים אחדים; אפילו פניתי לרדיו ולעיתונות, שלא יגידו: אה, נתפס גנב יוצא אתיופיה, או בן מיעוטים.

שבח וייס: זה נורא.

שבח וייס: אמרתי, שבארצות דמוקרטיות אחרות, אם היו נותנים בהם סימנים, זה היה לגמרי מחוץ להקשר.

שבח וייס: נתפס אדם שחשוד במשהו.

שבח וייס: אדם, אזרח.

שבח וייס: זהו.

שבח וייס: גם כאן, שימו לב שלכל הצעה יש כתובת.

שבח וייס: אבל המעגל הוא מעגל אחד, זהו מעגל של ארץ חמה, טמפרטורה גבוהה, טמפרמנט גבוה, אולי אווירה מאצ'ואיסטית, כוחנית; איזה הרגל שבחלקו הוא אולי באופי העמים שגרים פה.

שבח וייס: החום הפנימי הזה, הטמפרמנט.

שמריהו בן-צור: גם בלחץ גדול.

שבח וייס: זה סיר לחץ, סיר לחץ מדיני וסיר לחץ חברתי, והבית הזה לא מקל על סיר הלחץ הזה, וכמה וכמה שידורי רדיו וטלוויזיה לא מקילים על הלחץ הזה, לא מבחינת התכנים אלא מבחינת חדוות התגרה, חדוות ההתלהמות.

שמריהו בן-צור: מי שלא יתלהם, לא ישודר.

שבח וייס: אני חושב שצריך לעשות מאמץ עליון לדון בדברים האלה בלי הקשר אתני, בלי סטיגמה, בלי סטריאוטיפ.

שבח וייס: פעם זה בג'ואריש, פעם זה בהדר-הכרמל בחיפה ופעם זה במקום אחר.

שבח וייס: בסך הכול מדובר בבני-אדם שעושים מעשים שלא ייעשו.

שבח וייס: ברשותך, אני אעיר עוד הערה לגבי מה שאמרו כאן שני קודמי.

שבח וייס: רבותי, אתמול היה מקרה מעניין בכנסת.

שבח וייס: סיעת מד"ע עשתה מה שמותר לה על-פי האוטונומיה הפוליטית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מד"ע-רע"ם.

שבח וייס: מד"ע-רע"ם.

שבח וייס: יכול להיות שזה לא היה נוח למפלגה שלי ולא היה נוח לאופוזיציה באותו רגע, אבל היא עשתה מעשה.

שבח וייס: זאת סיעה אוטונומית שנבחרה כפי שהיא נבחרה, ואם אנחנו רוצים שהיא תעשה דברים אחרים, עלינו לעשות מאמץ עליון לשמור על קשרים ועל ברית ולטפח את הקשרים, כדי שזה לא יקרה, ואני אומר את זה במישור הפוליטי.

שבח וייס: הסתכלתי על זה קצת בעין שונה מכפי שחלק מחברי הסתכלו על זה, ואמרתי – זה לא נוח לי כאופוזיציה, אבל זה ביטוי לאוטונומיה של סיעה והכרה מצד הימין בכך שהנציגות של חלק מערביי ישראל בכנסת היא שוות זכויות לכל דבר, והיא גם שותפה לכל דיל אפשרי.

שבח וייס: אני אומר לכם, הבוקר שמעתי את התגובות וחייתי באיזו הרגשה סוריאליסטית.

שבח וייס: איך אפשר לעשות כדבר הזה?

שבח וייס: איך אפשר לעשות דיל פוליטי, שהוא לגיטימי לגמרי, ולמחרת בבוקר לחזור לביטויים שהם במפורש מפלים וגזעניים?

שבח וייס: לבוא ולומר: יש כך וכך חברי כנסת, ואלה הם לא ציונים, או ערבים.

שבח וייס: אני חושב שזה מעשה שלא ייעשה.

שבח וייס: הוא מחוץ לתחום במשטר הדמוקרטי שלנו.

שבח וייס: זאת לא רק שגיאה, זה ביטוי לתרבות פוליטית טוטליטרית, אנטי-דמוקרטית, שלדאבון לב עדיין מתקיימת במקומותינו, ואני פשוט מגנה אותה.

שבח וייס: תודה רבה לך.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה.

שמריהו בן-צור: שלוש דקות, אחרון הנואמים.

שבח וייס: יש הצעות סיכום?

שמריהו בן-צור: יש סיכום.

שמריהו בן-צור: הודעתי שהסיכום וההצבעה יהיו במועד מאוחר יותר.

שמריהו בן-צור: הודעתי.

יורי שטרן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא אחזור על הנתונים המדאיגים, שמצביעים על הפשיעה בארץ, על התרחבות התופעות השליליות כמעט בכל תחום ותחום, ובמיוחד בפשיעה החמורה.

יורי שטרן: השאלה היא, מה קרה לנו?

יורי שטרן: כשמדברים על הגורמים שגרמו לכך, נניח גידול באוכלוסייה; מי אמר שכאשר אנחנו 5 מיליוני איש הפשיעה היא בפרופורציות האלה והאלה, ועם 6 מיליוני איש אנחנו כבר קופצים מדרגה?

יורי שטרן: מדברים על האירועים הפוליטיים, על הכיבוש, כפי שחלק מאתנו מגדיר את זה, או על המתחים עם השכנים.

יורי שטרן: אבל גם זאת לא תופעה חדשה.

יורי שטרן: אלה דברים שהיו אתנו גם בשנים הקודמות.

יורי שטרן: מה קרה שזה מגדיל פתאום את אחוזי הפשיעה, את ממדי הפשיעה בארץ?

יורי שטרן: מדברים על ההטרוגניות התרבותית, שיש לנו אוסף רב של תרבויות; אבל שוב – זה לא חדש.

יורי שטרן: זה בא עם כל העליות ותמיד זה היה כך, ובכל זאת החברה שלנו היתה עד כה חברה הרבה הרבה פחות אלימה מחברות מערביות אחרות.

יורי שטרן: גם היום אנחנו קצת פחות אלימים, אבל אנחנו מתקרבים לממדי הפשע המקובלים בעולם המערבי, ולא לזה התכוונו.

יורי שטרן: לא את ההישג הזה רצינו להשיג.

יורי שטרן: יש לזה, כמובן, הרבה מאוד סיבות שטרם נחקרו, ואני אצביע על שני דברים שאני חושב שהם משמעותיים והם ניתנים לביצוע.

יורי שטרן: דבר אחד – הייתי מצפה שהממשלה תתייחס לתופעות האלה כאל דבר מדאיג, שמחייב תוכנית פעולה מקיפה מאוד.

יורי שטרן: עד היום אין דבר כזה, ולא שמענו משום גורם, לא מהמשרד לביטחון פנים, לא ממשטרת ישראל עצמה ולא מגורמי האקדמיה הצעות באמת כוללות וספציפיות איך להתמודד עם זה.

יורי שטרן: דבר שני הוא התפקוד של המשטרה.

יורי שטרן: מה שראינו עם הפגנות הסטודנטים – המשטרה נוקטת אמצעים מאוד מאוד אלימים מול הציבורים, שלאו דווקא "הולכים כסאח" אתה; הם לא עושים פרובוקציות.

יורי שטרן: ראינו את זה בהרבה מאוד הפגנות פוליטיות ובהפגנות הסטודנטים, והמשטרה פתאום אלימה עם האוכלוסיות האלה ועם האירועים האלה, ולעומת זאת יש הרבה מאוד אוזלת יד בפשע הקטן.

יורי שטרן: פרצו לך לדירה, אתה בא להתלונן במשטרה ואתה רואה שמראש הם לא ילכו כלל לבדוק את זה.

יורי שטרן: קרה לך משהו, איזו קטטה בבית-הספר – אף אחד לא בא להתייחס לזה.

יורי שטרן: מצד אחד ביום-יום שלנו יש אוזלת יד, ומצד שני יש אלימות משטרתית, ושתי התופעות האלה פוגעות קשות בתפקוד המשטרה, שהיא הגורם המרכזי, היא בחזית ההתמודדות עם הפשע.

יורי שטרן: לכן, מכל הדיונים שלנו צריכות לצאת, לדעתי, מסקנות ספציפיות, קודם כול לגבי משטרת ישראל.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: אנחנו מסיימים כאן.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת מיכה גולדמן יסכם את הנושא ולאחר מכן תיערך הצבעה, כפי שייקבע בנשיאות.

שמריהו בן-צור: אני מסיים בזאת את הישיבה.

שמריהו בן-צור: הישיבה הבאה תיפתח מחר, יום רביעי, ט"ו במרחשוון, 4 בנובמבר, שהוא התאריך הלועזי לרצח רבין, זיכרונו לברכה.

שמריהו בן-צור: תודה ושלום.