ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 236, 1998-08-24 00:00

דוד טל: בוקר טוב, חברי הכנסת.

דוד טל: ישיבת הכנסת פתוחה.

דוד טל: היום יום שני, ב' באלול התשנ"ח, 24 באוגוסט 1998.

דוד טל: חברי הכנסת, על-פי דרישה של יותר מ-60 חברי כנסת, זימן יושב-ראש הכנסת ישיבת מליאה בפגרה, ועל סדר-היום ארבעה נושאים.

דוד טל: חברי הכנסת, על דעת כל ראשי הסיעות הוסכם, שהדיון היום יתקיים כאן באולם האודיטוריום.

דוד טל: ראוי להזכיר, שזו הפעם השנייה שמתקיים דיון מחוץ לאולם המליאה.

דוד טל: הפעם הראשונה היתה במלחמת ששת הימים, וזו הפעם השנייה, אם לא נביא בחשבון שהתקיימה ישיבה של מליאת הכנסת בקריית-שמונה.

דוד טל: אני מקווה, חברי הכנסת, שאחרי החגים, בעזרת השם, נחזור לאולם המליאה המשופץ.

דוד טל: חברי הכנסת, ראש הממשלה ביקשני להודיע, כי על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, מילא השר אביגדור קהלני את מקומו של שר המשפטים בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"א באב התשנ"ח, 13 באוגוסט 1998, עד יום כ"ח באב התשנ"ח, 20 באוגוסט 1998.

דוד טל: שר המשפטים שב ארצה ביום כ"ח באב התשנ"ח, 20 באוגוסט 1998.

דוד טל: השר אביגדור קהלני מילא את מקומו של שר התיירות בעת היעדרו מהארץ, מיום כ' באב התשנ"ח, 21 באוגוסט 1998, עד יום א' באלול התשנ"ח, 23 באוגוסט 1998.

דוד טל: שר התחבורה שב ארצה ביום ב' באלול התשנ"ח, 24 באוגוסט 1998.

דוד טל: השר יולי אדלשטיין מילא את מקומו של שר התעשייה והמסחר בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"א באב התשנ"ח, 13 באוגוסט 1998, עד יום ג' באלול התשנ"ח, 25 באוגוסט 1998.

דוד טל: ביהודה ושומרון ובמזרח התיכון

דוד טל: חברי הכנסת, נתחיל בסדר-היום: הצעות דחופות לסדר-היום.

דוד טל: נאפשר היום עשר דקות לכל נואם.

דוד טל: הנושא הראשון – הקיפאון במשא-ומתן המדיני על רקע המתיחות הגוברת ביהודה ושומרון ובמזרח התיכון.

דוד טל: נציג מפלגת העבודה, חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, יעלה ויבוא.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו נמצאים כאן היום אחרי שבחברון, בתל-רומיידה, התבצע רצח מתועב.

בנימין בן-אליעזר: אני רוצה לומר לכם, שאת הנרצח, את הרב שלמה רענן, הכרתי מימים עברו, והלב דואב על מה שקרה שם.

בנימין בן-אליעזר: את הרצח צריך לגנות בכל לשון.

בנימין בן-אליעזר: אני, כאיש מפלגת העבודה, מצטער צער עמוק על כך שיושב-ראש הרשות הפלסטינית לא מצא לנכון לגנות את הרצח הזה.

בנימין בן-אליעזר: רצח הוא רצח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל רצח צריך לגנות.

בנימין בן-אליעזר: אם יש מקום, הרי שאני קורא לו מכאן שינצל את הרגע האחרון כדי לגנות את מה שקרה שם.

בנימין בן-אליעזר: אבל לא רק את זה ראינו שם.

בנימין בן-אליעזר: ראינו שם מחזה שעורר מיאוס, שאט נפש וחרדה.

בנימין בן-אליעזר: ברוך מרזל, גדול המסיתים וגדול הפושעים, אמר את מה שאמר היום על נשיא המדינה, שאמור להיות סמל שמאחד את כל בית ישראל.

בנימין בן-אליעזר: ועוד איפה?

בנימין בן-אליעזר: כאשר נשיא מדינת ישראל בא לנחם את משפחת הנרצח.

בנימין בן-אליעזר: אני יודע שאולי זה לא ינעם לחלק מחברי בסיעה, אבל אומנם, אין אסון יותר גדול מאשר ברוך מרזל לאלה שמאמינים כפי שהם מאמינים ונוכחים ביהודה ושומרון, אף שאנחנו לא מסכימים לדרכם.

בנימין בן-אליעזר: ברוך מרזל – שמבית-מדרשו יצא יגאל עמיר, שביצע את הרצח הנורא ביותר, רצח רבין, זיכרונו לברכה – המשיך אתמול בשיטתו בלי כחל ושרק.

אברהם הירשזון: גם היום.

בנימין בן-אליעזר: הכנסת חייבת לצאת בקריאה, ולא משנה מאיזו מפלגה ומאיזה זרם, שהמערכת המשפטית תמצא כל דרך כדי לשים את האיש הזה מאחורי סורג ובריח; אסור לאיש הזה להסתובב חופשי, אסור לאיש הזה לנוע ולומר את דברו.

בנימין בן-אליעזר: הוא המסית.

בנימין בן-אליעזר: תזכרו את דברי.

בנימין בן-אליעזר: חודש ימים לפני הרצח זעקתי בישיבת הממשלה: יהיה רצח.

בנימין בן-אליעזר: ואני אומר לכם גם פה: יהיה רצח.

בנימין בן-אליעזר: כאשר ברוך מרזל מסית, הוא לא מבדיל בין ימין לבין שמאל, בין ראש ממשלה זה לאחר.

בנימין בן-אליעזר: זה האיש הגרוע שבגרועים.

בנימין בן-אליעזר: המערכת מוכרחה למצוא דרך כדי שהוא ושכמותו ימצאו את עצמם רק במקום אחד ויחיד שראוי להם.

בנימין בן-אליעזר: אינני יודע בשם מי הוא מדבר – בשם הדת?

בנימין בן-אליעזר: הדת שאני התחנכתי עליה חינכה אותי לאחדות, לאהבת ישראל, לא דת של רצח.

בנימין בן-אליעזר: כואב מה שקרה שם, וכשקרה מה שקרה נזכרתי דווקא ב-1983, עת נקראתי כאזרח על-ידי ראש הממשלה דאז, מנחם בגין, זכרו לברכה, ומשה ארנס, ייבדל לחיים ארוכים, שהיה שר הביטחון, והם ביקשו ממני שאהיה מתאם הפעולות בשטחים לאחר שירות של שש שנים ביהודה ושומרון.

בנימין בן-אליעזר: כמפקד היתה לי הפסקה של שנה וחצי, וקראו לי לחזור.

בנימין בן-אליעזר: אני זוכר, שעלתה אז במליאת הכנסת גאולה כהן ושאלה את שר הביטחון בשאילתא: האם אתה יודע את מי אתה לוקח?

בנימין בן-אליעזר: – היא התכוונה אלי – והאם שמת לב לרוב המאמרים שפרסם האיש הזה בגנות ההתיישבות בלב היישוב הערבי בחברון?

בנימין בן-אליעזר: חשבתי אז שזה אסון וגם היום אני חושב שזה אסון.

בנימין בן-אליעזר: אם יש דבר שאני מצטער עליו צער עמוק – שאנחנו, לשעבר חברי הממשלה של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לא מצאנו מספיק כוח כדי להביא לכך, שאחרי הרצח הנתעב במערת-המכפלה, שנעשה על-ידי רוצח יהודי, לא פינינו אותם, כדי לשמור על הילדים, כדי למנוע את הרצח.

בנימין בן-אליעזר: מה מנסים למכור לי כאן כשאומרים "לבנות בנייה קשיחה"?

בנימין בן-אליעזר: אני אומר לכם, לא כפוליטיקאי, אני אומר לכם היום כאיש שמכיר את השטחים: לא יעזור דבר.

בנימין בן-אליעזר: תקימו מגדלים, תקימו מבנים, תקימו חומות בטון – רצח ימשיך להיות בלב חברון; לא יעזור דבר.

בנימין בן-אליעזר: לא יעזור דבר בוודאי ובוודאי כל עוד ההליך המדיני תקוע, והוא ימשיך להיות תקוע אם לא נלך לקראת מצב שבו תהיה הכרה של שני העמים בדו-קיום; שום דבר לא יקרה – הרצח יימשך, ואנחנו נמשיך לזעוק ולקבור את מתינו.

בנימין בן-אליעזר: וחבל, חבל, חבל.

בנימין בן-אליעזר: האם מישהו ראה אתמול בטלוויזיה כיצד תלמידים בני 10, 12, שלומדים בישיבה בחברון עוברים והופכים את כל הבסטות בחברון?

בנימין בן-אליעזר: זה מביא לשלום?

בנימין בן-אליעזר: זה מביא לאהבה?

בנימין בן-אליעזר: עוד רצח יהיה ועוד רצח יהיה, ואז יגידו: אין עם מי לדבר.

בנימין בן-אליעזר: אין ערך לניירות ואין ערך להסכמים, ואין ערך לדבר אם לא תהיה הכרה של שני העמים, שהגיע הזמן למצוא דרך משותפת לחיים יחד.

בנימין בן-אליעזר: אפשר לכנס את המל"פ ולהחליט איזה החלטה שרוצים, אבל אם קורה מה שקורה בחברון – זו החממה הגדולה ביותר לטרור.

בנימין בן-אליעזר: אתם חייבים לראות את מה שקורה פה על רקע מה שקורה מחוץ לישראל, וזה לא פשוט.

בנימין בן-אליעזר: אל ישלה עצמו אדם, שעל-ידי הסכם או שינויים באמנה או על-ידי בניין או שומר נפתור את הבעיה.

בנימין בן-אליעזר: יצטרכו עשר אוגדות, וביטחון מוחלט לא יהיה.

בנימין בן-אליעזר: הדרך היחידה שבאמצעותה אפשר להתמודד – אם שני הצדדים יילחמו נגד הטרור ולאורך זמן.

בנימין בן-אליעזר: שני הצדדים יילחמו נגד הטרור כאשר תיצור תמריץ לצד השני, שיהיה לו עניין להילחם בטרור.

בנימין בן-אליעזר: מה קרה אחרי הסכם אוסלו, שרבים כל כך מקללים אותו?

בנימין בן-אליעזר: מי ביצע את הפעולה כאשר הרגו 19 אנשי "חמאס"?

בנימין בן-אליעזר: אנחנו?

בנימין בן-אליעזר: הם עשו את הדבר הזה, כי הם הבינו שה"חמאס" הולך לשרוף להם את כל מה שהם רוצים לשבת עליו ולבנות עליו.

בנימין בן-אליעזר: במקום ליצור את התנאים כדי שיהיה להם כדאי, אנחנו ממשיכים לומר: אמרנו לכם, ועוד השהיה; הנה אמרנו לכם, ועוד השהיה.

בנימין בן-אליעזר: ישראל היא מדינה נפלאה, ויש לה הרבה ביטחון, ויש לה שירותים מצוינים.

בנימין בן-אליעזר: צריך לזכור דבר אחד – היא לא חיה לבד.

בנימין בן-אליעזר: היא חיה במסגרת של עולם שלם שיש בו תהליכים והתרחשויות, והטרור ההוא עלול להגיע אלינו.

בנימין בן-אליעזר: ועל מה אנחנו מתבשרים?

בנימין בן-אליעזר: אנחנו מתבשרים חדשות לבקרים: עוד מעט ותהיה פעימה, עוד מעט ותהיה נסיגה של 13%.

בנימין בן-אליעזר: לפעמים אני יושב וצוחק דווקא כאיש מפלגת העבודה.

בנימין בן-אליעזר: אני לא יודע איפה גנדי – הנה גנדי.

בנימין בן-אליעזר: חבר הכנסת זאבי, באיזו קלות הולכים על 3% ממדבר יהודה?

בנימין בן-אליעזר: מי שכבר מדבר על ערך אסטרטגי, אז מדברים על מדבר יהודה?

בנימין בן-אליעזר: שמורת טבע?

בנימין בן-אליעזר: אבל אין על מה לדבר, אין עם מי לדבר.

בנימין בן-אליעזר: תאמינו לי, אין לנו ברירה.

בנימין בן-אליעזר: אותו הדבר גם בלבנון.

בנימין בן-אליעזר: והלב דואב וכואב, ורצים ממשפחה למשפחה, והעיניים בוכות, ואתה אומר: יהיה בסדר, יהיה בסדר.

בנימין בן-אליעזר: שום פתרון לא יהיה, לא בלבנון ולא כאן, אם התהליך המדיני לא ירוץ ולא יתחיל לנוע ולא נתחיל למצוא נתיבות הידברות.

בנימין בן-אליעזר: ניסו הכול מכל הכיוונים ומכל הזוויות.

בנימין בן-אליעזר: הצרפתים וההולנדים והצ'כים – אני לא יודע את מי עוד יביאו לכאן.

בנימין בן-אליעזר: לא יעזור דבר אם לא נמצא דרך להגיע להידברות עם הסורים, אם לא נמצא דרך להגיע להידברות עם העולם הערבי.

בנימין בן-אליעזר: חמש שנים לאוסלו, מה אני רואה פה היום?

בנימין בן-אליעזר: במקום עשרות דגלים בבירות העולם הערבי, היום אני רואה, שאנחנו רצים מסיבוך לסיבוך, ממצוקה למצוקה.

בנימין בן-אליעזר: ואפילו הבמה הזו, הכל-כך יפה, דגל ישראל מכסה בה את השלום.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה לכם.

דוד טל: תודה לחבר הכנסת בן-אליעזר.

דוד טל: הנושא הבא: המלחמה בטרור באשר הוא והמצב בלבנון.

דוד טל: ינמק את ההצעה חבר הכנסת ראובן ריבלין.

דוד טל: השרה לימור לבנת תענה במשולב על כל ההצעות.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, ימיו של הסיפור הזה, סיפור השנאה התהומית הרצחנית, כימיה של ההתיישבות היהודית החדשה בארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: תל-רומיידה כיצהר, כירושלים המתחדשת, כמעלה-עקרבים, ככפר-עציון, כתל-חי – כולן נקודות ציון עקובות מדם, כולן תזכורות מרות לסביבה הקשה שבה אנו חיים.

ראובן ריבלין: הדברים יפים גם לעת רגיעה, ובעיקר לעת של שלום אמיתי או שלום מדומה, שהרי דווקא ביושבנו אל שולחן המשא-ומתן, כאשר התקוות מרקיעות שחקים, פעמוני השלום מצלצלים וניחוח המזרח התיכון החדש נישא באוויר, דווקא אז עלינו לשנן היטב היכן אנו חיים באמת, כי הרי תוצאותיה העגומות של השאננות – אם כל חטאת – ואת עשרות קורבנותיה של דת השלום המדומה, משיחיות השקר שהתמכרו לה מנהיגינו, ובשיכרונם סחפו את כולנו אל התהום – את אלה אנו חשים על בשרנו יום יום.

ראובן ריבלין: הכול מפני ששכחנו מי הם שכנינו, מי הם הפרטנרים שלנו, עם מי נגזר עלינו לחיות בארץ הזאת; והלוואי שכבר נוכל לומר עם מי נועדנו לחיות כאן בארץ הזאת.

ראובן ריבלין: דווקא משום שנגזר עלינו לחיות יחד ודווקא מפני שבסופו של דבר לא תהיה ברירה אלא לחיות זה לצד זה, עם לצד עם על אותה כברת ארץ, דווקא משום כך עלינו לשנן לעצמנו כל הזמן, כי אותם פרטנרים, אותם שכנים הרואים את עצמם, לצערנו הרב, שכנים בעל כורחם, לו יכלו, לא היו משאירים אותנו בחיים.

ראובן ריבלין: לו יכלו, היו שוחטים אותנו.

ראובן ריבלין: וכן, מה לעשות?

ראובן ריבלין: הים הוא אותו ים, הערבים הם אותם ערבים, השאיפות, כפי שאנחנו יכולים להיווכח בקלות מהאזנה לרדיו הפלסטיני – וחבר הכנסת הנכבד והשר לשעבר פואד בן-אליעזר, זעקת זעקה איומה על אותם ילדים בני ישיבה בחברון ההולכים ופורעים בערבים, אבל באותה נשימה יכולת להזכיר, ולו במעט, אותן קייטנות שטנה, אותן קייטנות שבהן מחנכים לרצח יהודים, אותן קייטנות שאומרות: לא יקום העם הפלסטיני אלא כאשר יהיה הוא בירושלים, כאשר יהיה הוא ביפו ובעכו, אותה רשות המבקשת לעשות אתנו שלום – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לנו זכות להיות בירושלים.

ראובן ריבלין: – – – כן, לתלמידי בית-הספר, לילדי הגן, לינוקות – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא?

ראובן ריבלין: – – ליונקי שדיים, הם אומרים והם משננים יום יום ולילה לילה: ג'יהאד בירושלים.

ראובן ריבלין: לא יהיה כופר בירושלים, לא יהיה כופר ביפו, לא יהיה כופר בעכו – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

ראובן ריבלין: הערבים הם אותם – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

ראובן ריבלין: – – ערבים.

ראובן ריבלין: השאיפות, כפי שאנו יכולים להיווכח, אדוני היושב-ראש, בקלות, מהאזנה – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

ראובן ריבלין: – – לרדיו הפלסטיני, מרפרוף בספרי הלימוד – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

ראובן ריבלין: – – בבתי-הספר, מהאזנה לשירי ההלל המצמררים לרוצחים הנשמעים מפי עוללים בקייטנות, הן אותן שאיפות, והאמצעים, האמצעים לפעמים הם אותם אמצעים.

ראובן ריבלין: וכשאין ידם של הרוצחים משגת נשק חם, כשאין הם יכולים לאחוז בנשק החם, נשלפת הסכין.

ראובן ריבלין: הרי לכם התבנית החוזרת על עצמה, המלווה אותנו מאז שבנו לבנות את ארצנו.

ראובן ריבלין: אנחנו בונים והם מנסים להרוס; אנחנו נוטעים והם מבקשים לעקור נטוע; אנו מתקדמים והם נאבקים להסיגנו לאחור.

ראובן ריבלין: אנו, ידנו מושטת לשלום, והם – ידם אוחזת בחרב.

קריאות: – – –

אחמד סעד: מי עוקר?

ראובן ריבלין: עצוב, פסימי, חסר תקווה?

ראובן ריבלין: – לא.

ראובן ריבלין: זאת פשוט עובדה שאנחנו חיים אתה וצריכים להכיר בה מדי יום.

ראובן ריבלין: עובדה זו אינה צריכה, בהכרח, למנוע כל סיכוי להשלמה בין העמים, אך השלמה זו אפשרית, ואני מאמין – – –

רן כהן: הערבים הם אותם ערבים.

ראובן ריבלין: כן, כן, ילמדו וידעו שאנו נחושים – – –

רן כהן: – – –

ראובן ריבלין: כן, כן, חבר הכנסת רן כהן.

ראובן ריבלין: זה שאתה החלטת שהם כבר רוצים אתנו שלום, ובאמת אותו יעד של חתימה על הסכם אוסלו, כאשר אתם וממשלתכם – והיו ביניהם שרים מטעמכם, ושרים לא האחרונים בשרי ממשלת רבין, אשר חתמו על ההסכם, והם חייבו את ערפאת לבוא ולהתחייב על אותם דברים שהיום ממשלת נתניהו מבקשת שיקיימו אותם – – –

אמנון רובינשטיין: – – –

ראובן ריבלין: ואתם, שהחתמתם את ערפאת על כל אותם תנאים, אם מדובר באמנה הפלסטינית – –

אמנון רובינשטיין: – – –

ראובן ריבלין: – – אם מדובר בהסגרת רוצחים, אם מדובר בהגבלת נשק, כל אותם תנאים שאתם חתמתם עליהם – כל מה שאנחנו מבקשים, שלא יקיימו כלפינו, יקיימו כלפיכם – – –

קריאות: – – –

דוד טל: חברי הכנסת.

דוד טל: חבר הכנסת רן כהן, לא שומעים אותך.

ראובן ריבלין: רבותי, הם חותמים על נייר, אבל הם צריכים – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אני מבקש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, אני מבקש.

טלב אלסאנע: מה אתה מציע?

דוד טל: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בוא נאפשר לחבר הכנסת ריבלין לומר את דברו.

ראובן ריבלין: קודם כול, שאנחנו נהיה איתנים בעמדותינו, שלא בעד פיסת נייר נתפרק מכל נכסינו.

ראובן ריבלין: אני מציע, שאנחנו, העם היהודי והעם הערבי בארץ-ישראל, נחיה במדינה יהודית דמוקרטית, בשטחי ארץ-ישראל, שכן כל הפרדה היא חלום תעתועים, כל הפרדה לא תביא אותנו לשלום וכל הפרדה היא פיקציה, בבחינת מתן אספירין לחולה קשה.

ראובן ריבלין: אם נישא וניתן עם הפלסטינים מתוך הכרה שאנחנו נושאים ונותנים עם אויבינו, עם אלה התומכים, בין בגלוי ובין בסתר, בהמשך קיומה של התוכנית האיומה שכה הורגלנו לה, אולי, רק אולי נוכל להגיע להסדרים מניחים את הדעת, מתוך ריאליזם ולא מתוך חלומות שווא, מתוך התפכחות מאשליות ולא מתוך התמכרות לטעמן המתוק, הרגעי.

שבח וייס: מה הריאליזם שלך?

ראובן ריבלין: הריאליזם שלי הוא מצב שבו רב בישראל ישב בתל-רומיידה, מקום שבו התיישב, בהסכמת כל ממשלות ישראל כולן, בין שהממשלה טעתה בהחלטה בין שלא טעתה בהחלטה – – –

אבנר-חי שאקי: בהסכמת האמריקנים.

ראובן ריבלין: – – – בין שהממשלה טעתה בהחלטתה בין שלא טעתה בהחלטתה, בין ששר לשעבר יבוא ויכה היום על חטא על דבר שהוא מתחרט עליו.

ראובן ריבלין: הם יושבים בדין, הם יושבים בשליחות האומה, הם יושבים משום שיהודים ישבו בחברון לעולמי עולם, כי אם אנחנו רוצים שלום – מדוע לא ישבו יהודים בחברון?

ראובן ריבלין: מדוע לא ישבו אלה לצד אלה יהודים וערבים בחברון?

ראובן ריבלין: הרי לשלום פנינו.

ראובן ריבלין: אבל אתם מספרים סיפורים.

שבח וייס: אתה מציע להחליף – – –

אופיר פינס-פז: – – –

ראובן ריבלין: אם אדוני היושב-ראש ייתן לי את הזמן המתאים, אני אהיה מוכן – – –

קריאות: – – –

אופיר פינס-פז: – – –

דוד טל: חבר הכנסת פינס.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדברים הללו, כפי שציינתי, רלוונטיים לאסוננו בכל פעם שמכה בנו הרצחנות הערבית.

ראובן ריבלין: מה נוכל לומר היום שלא נאמר בעבר?

ראובן ריבלין: מה, לכאורה, נשתנה בימים אלה שבהם אתם מספרים לנו על שלום?

ראובן ריבלין: אומר לכם, חברי הכנסת, מה נשתנה.

ראובן ריבלין: אנחנו השתנינו.

ראובן ריבלין: אם בעבר היתה כל פעולת טרור גוררת אחריה, מייד, תגובה חריפה, כואבת וקטלנית מצדנו, הרי היום אנחנו מגמגמים.

ראובן ריבלין: היום אנו "משיבים אש אל מקורות הירי", אנו "מגישים תלונה" לוועדה כזאת או אחרת.

ראובן ריבלין: היום אנו "מוחים בתוקף" בפני ערפאת, או "קוראים לרשות הפלסטינית להסגיר רוצחים" אלה או אחרים.

ראובן ריבלין: ולכן, מה הפלא שכולנו נפעמים מעוצמת התגובה האמריקנית לנוכח הטרור?

ראובן ריבלין: אגב, כאן אולי כדאי להזכיר לכל המתלהבים מן התגובה האמריקנית, אפילו בקרב אנשים בכירים בשורות מרצ, צריך להזכיר לכולם, כי השיח' אחמד יאסין, אותו "ישיש חולני שימיו ספורים", שממשלתי אחראית לשחרורו, אבל הוגדר על-ידי כולכם כישיש חולני שימיו ספורים – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – כבר הבטיח כי הנקמה תופנה אלינו – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – אלא מה?

ראובן ריבלין: אל מי היא תופנה?

ראובן ריבלין: עלינו אפשר לסמוך, אומר יאסין.

ראובן ריבלין: עלינו אפשר לסמוך.

רן כהן: – – –

קריאות: – – –

דוד טל: חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת רובי ריבלין הודה שממשלתו שחררה.

ראובן ריבלין: אני מודה שממשלתי אחראית, בסופו של דבר, לשחרורו של יאסין, אני רק זוכר מה אתם אמרתם לגביו.

רן כהן: – – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: הוא כבר הבטיח נקמה.

ראובן ריבלין: הוא הבטיח כי הנקמה תופנה אלינו.

ראובן ריבלין: הוא אומר: עלינו אפשר לסמוך.

ראובן ריבלין: האמריקנים, הוא אומר, לך תדע מה הם יעוללו למי שמעז לאיים עליהם.

ראובן ריבלין: אבל ישראל?

ראובן ריבלין: – עליה אפשר לסמוך שתיוותר המומה, שתמיד יימצאו בה אלה שיפנו את האצבע המאשימה אל העוני, אל בעיות הפליטים, אל המתנחלים, אל הנכבה, אל הפעימה, אל השד יודע מי, וכמובן, תמיד, אל ראש הממשלה, ראש הממשלה בנימין נתניהו.

ראובן ריבלין: מתי התערטלנו כך מכבודנו?

ראובן ריבלין: מתי הפסקנו להיות אומה שדם בניה אינו הפקר?

ראובן ריבלין: כיצד זה שבנו, לפתע, אל הגלות, אל השטעטל, אל היללות, הנהי, הקינות אחרי הפוגרום?

ראובן ריבלין: כיצד זה חדלנו להיות עם חופשי שחיתתו מוטלת על סביבותיו וחזרנו להיום יהודים מוכים?

ראובן ריבלין: מתי כך פשטנו את הרגל, גברתי שרת התקשורת?

ראובן ריבלין: ההיה זה חלום השלום המתוק?

ראובן ריבלין: ההיו אלה ההבטחות בדבר מזרח תיכון חדש?

ראובן ריבלין: ההיתה זאת משיחיות השקר שעד עתה אנו מתקשים להירפא ממנה?

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: ההיתה זאת ההתמכרות לחיוכי העולם, לידיהם הפרוסות של מנהיגי ערב?

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, לסיים.

ראובן ריבלין: הבה נתעשת, הבה נחזור אל עצמנו, הבה נהיה אנו הילדים הרעים של השכונה, הבה נהיה קצת אמריקנים באמת.

רן כהן: רובי ריבלין, הבטחתם שלום וביטחון, איזה נאום זה?

ראובן ריבלין: נכון.

רן כהן: מה זה הנאום האפוקליפטי הזה?

רן כהן: איפה השלום והביטחון?

ראובן ריבלין: אני קורא לממשלת ישראל לחזור ולהתעשת ולדאוג לכך שממשלת ישראל תהיה אחראית לביטחון, ולא נלך ונחפש כל מיני כאלה שיהיו אחראים לביטחון.

אפי אושעיה: תעשו משהו – – –

ראובן ריבלין: רק מלה אחרונה, אדוני, בקשר לטרור.

דוד טל: מלה אחרונה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לחברי, החברים מהשמאל, אנחנו מדברים נגד כל סחטנות.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר, שבכל פעם שערפאת מזהיר, ואתם מזהירים יחד אתו, שאם לא תהיה התקדמות בתהליך השלום – וערפאת מבהיר בצורה מפורשת ביותר מהי התקדמות בתהליך השלום: התקדמות בתהליך השלום היא יציאה מהתהליך כאשר כל תאוותו בידו, מדינה פלסטינית שירושלים בירתה – – –

אחמד סעד: נכון.

ראובן ריבלין: נכון, נכון.

ראובן ריבלין: אם לא ניתן לו את כל אשר הוא דורש, הוא ישחרר וישלח בנו את ה"חמאס" – – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש לסיים.

ראובן ריבלין: לא יקום ולא יהיה, לא ניתן יד לטרור ולא נאפשר טרור, לא נאפשר סחיטה ולא ניתן יד לסחיטה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תהרוס את השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ומצב המשא-ומתן המדיני

דוד טל: חבר הכנסת חיים אורון.

דוד טל: ההסלמה בלבנון, הרצח בתל-רומיידה והשלכותיו על האירועים בחברון ומצב המשא-ומתן המדיני – הצעת מרצ ומפלגת העבודה.

דוד טל: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפתח דברי אני מבקש להביע את השתתפותנו בצערה של משפחת הרב שלמה רענן, על רצח אבי המשפחה.

חיים אורון: אין מלים חריפות מספיק לגנות רצח, ורצח זה בכלל זה.

חיים אורון: היום אני מבקש להזכיר גם את אלה מבין הפלסטינים, וחלקם שותפים שלנו, שחושבים שכאשר מדובר ברצח של מתנחל אפשר להיות פחות נחרץ מאשר לגבי רצח במרכז ירושלים.

חיים אורון: דווקא אני מרגיש שחובתי לומר להם: האלימות הזאת אסור שתעבור בשתיקה, אסור בתכלית האיסור שיתפתח איזה יחס דיפרנציאלי לרציחות שונות.

חיים אורון: שמעתי את דברי חבר הכנסת רובי ריבלין.

חיים אורון: ידידי רובי ריבלין, אני רוצה להגיד לך בכל הכנות: אני בדרך כלל מעדיף את האוריגינל.

חיים אורון: אחרי ידבר חבר הכנסת זאבי, הוא יאמר את מה שאמרת עכשיו – –

שבח וייס: הוא יהיה יותר מתון.

אמנון רובינשטיין: יותר עקבי.

חיים אורון: – – והוא יאמר זאת באופן עקבי, זאת דעתו.

חיים אורון: אבל אתה, נציג סיעה בקואליציה שהלכה לקבל את אמון העם, כן – עבור שלום וביטחון?

חיים אורון: מה הסברת לנו פה עכשיו?

חיים אורון: הסברת שבעצם אין שום דרך לשלום.

חיים אורון: אנחנו מדברים כאן על חברון?

חיים אורון: חתמו על הסכם בחברון, ומה אמרו על ההסכם הזה אחרי שהוא נחתם?

חיים אורון: – "הבאנו הסכם טוב לעם ישראל, בטוח יותר, אחראי יותר, הסכם של הדדיות, הסכם שרק שיקולי ביטחון של ישראל קובעים בו".

חיים אורון: מי אמר את זה?

חיים אורון: יוסי שריד?

חיים אורון: שמעון פרס?

חיים אורון: זה ציטוט מדברי בנימין נתניהו בכנסת ב-16 בינואר 1997.

חיים אורון: אל מי אתם באים בטענות?

אברהם הירשזון: בנסיבות שהיו.

חיים אורון: בנסיבות שהיו?

קריאות: – – –

חיים אורון: חבר הכנסת הירשזון, מי ניהל את המשא-ומתן?

חיים אורון: ניהל אותו אשף המשא-ומתן.

חיים אורון: מה זה אשף המשא-ומתן?

חיים אורון: הוא יודע לנהל משא-ומתן.

זאב בוים: פרס עשה שלום בחברון?

חיים אורון: אין שלום בחברון.

זאב בוים: מה יותר טוב, לעשות שלום על פירוז או לא לעשות כלום?

חיים אורון: חבר הכנסת בוים, תקשיב לי, יהיו לך סיבות טובות יותר להפריע.

חיים אורון: בכל זאת אין שלום בחברון ואין ביטחון בחברון.

חיים אורון: ולא יכול להיות שלום בחברון ולא יהיה ביטחון בחברון כל זמן שלא מתקיימים שני תנאים:

חיים אורון: התנאי הראשון והעיקרי – שמתקיים תהליך שלום אמיתי; והתנאי השני ההכרחי, המיידי – לפנות את הפורעים הללו מלבה של חברון.

קריאות: – – –

חיים אורון: לפנות את המתיישבים, השרה לימור לבנת, לפנות את המתיישבים מתל-רומיידה, מבית-הדסה, מבית-שניאורסון ומבית-רומנו.

קריאות: – – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש.

זאב בוים: – – –

דוד טל: חבר הכנסת בוים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העולם יודע מי הפורעים, לא רק אנחנו.

נסים דהן: אלה שבאים מהכפרים הערביים.

חיים אורון: לא צריך מבנים קשיחים בתל-רומיידה.

חיים אורון: מה שהיה צריך לעשות פעמים מספר, ומה שצריך לעשות מוקדם ככל האפשר, כל זמן שיש שם קרוונים – כן, לעלות עם שבעה טרקטורים ולהוריד את הקרוונים מתל-רומיידה, בדרך המפותלת בלבה של חברון, משום שהם יושבים שם רק בשביל ליצור חיכוך, רק בשביל ליצור מתח, רק כדי לא לאפשר לכולנו להתקדם למקום שאנחנו רוצים להגיע אליו.

חיים אורון: שמעתי את מועצת יש"ע, שאומרת שצריך לפנות את ברוך מרזל מחברון.

חיים אורון: אני מבין שרק להם יש סמכות לפנות.

חיים אורון: כאשר אנחנו דורשים לפנות – זה טרנספר של יהודים; כאשר הם דורשים לפנות – זה שיקולי ביטחון עליונים.

חיים אורון: אני מודה, אני לא מתכוון להתעסק הרבה עם העבריין המועד הזה, ברוך מרזל; הוא מטריד אותי פחות.

חיים אורון: תגידו, מה אתם אומרים לילדים בני חמש ובני עשר, כשמסתובבים כך בכיכרה של שוק וזורקים דוכני ירקות?

חיים אורון: מה יש לכם לומר לאמהות שלהם?

חיים אורון: מה צומח שם?

חיים אורון: איך זה צמח שם כך?

חיים אורון: רק אתמול ראיתם את זה בטלוויזיה?

חיים אורון: אתם לא יודעים שזה קיים זה שנים בחברון?

חיים אורון: לא אמרנו לכם את זה?

חיים אורון: לא ראינו את זה?

חיים אורון: זה צומח שם.

חיים אורון: כל תכליתם היא, שחברון תיהפך למוקד של עימות קבוע בין יהודים ובין פלסטינים, כדי למנוע אפשרות של התקדמות בתהליך השלום.

חיים אורון: ברוך מרזל הוא הבעיה?

חיים אורון: הרי יש בעיה.

חיים אורון: אהרן דומב, דובר מאוד רהוט של מועצת יש"ע, אמר היום משפט, שאני מודה, אני הייתי מאוד נזהר מלהעלות אותו על דל שפתי.

חיים אורון: בנייה תמורת דם?

חיים אורון: בזה מדובר?

חיים אורון: אתם מאמינים שכך יעשו ציונות, חבר הכנסת רובי ריבלין?

חיים אורון: אלה יהיו המחירים?

ראובן ריבלין: אנחנו בנינו, והם שפכו את דמנו – זאת היתה הציונות.

חיים אורון: כך לא בנינו את הציונות.

קריאות: – – –

זאב בוים: מה קרה בעלייה לחניתה?

חיים אורון: תפסיקו לבזות את שמה של חניתה כל פעם מחדש.

קריאות: – – –

דוד טל: חבר הכנסת זאב בוים.

חיים אורון: חניתה היא לא בית-הדסה ולא תל-רומיידה.

זאב בוים: זה לא משנה איפה – – –

חיים אורון: תל-רומיידה היא פצצה מתקתקת, מכוונת, שכל פעם מישהו מותח ומותח את הקפיץ כדי שהיא תתפקע.

ראובן ריבלין: בן-גוריון אמר לא ללכת מתל-חי.

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש.

זאב בוים: יגאל אלון אמר – – –

קריאות: – – –

דוד טל: חבר הכנסת שאקי, אני מבקש.

חיים אורון: לא מדובר רק בחברון – –

זאב בוים: החיבור בין התיישבות לשפיכות דמים כבר היה בתחילת ההתיישבות.

חיים אורון: – – מדובר בעצם בקו שהולך על פני כל המקומות.

חיים אורון: איציק מרדכי מחפש איזו נוסחה מפותלת: כעומק השלום עומק הביטחון, כעומק הנסיגה עומק השלום.

חיים אורון: יש נוסחה מאוד פשוטה, הוא יודע שאם היא לא תתבצע לא יהיה שלום עם סוריה.

חיים אורון: הוא כל כך יודע, כי יומיים אחרי שהוא השמיע משהו שנשמע כמו איתות, אולי, דאג אריק שרון, בעצה אחת עם ראש הממשלה, להודיע על – אל תספרו לנו סיפורים – 4,800 יחידות דיור ברמת-הגולן.

עוזי לנדאו: כן ירבו.

חיים אורון: אלו דיבורים?

אבנר-חי שאקי: אבל היה רוב בכנסת.

חיים אורון: אלו דיבורים?

חיים אורון: אלו אמירות?

חיים אורון: ואז אתם באים ואומרים לנו: אנחנו רוצים לצאת מלבנון.

חיים אורון: אתם יודעים כמונו שניתן לצאת מלבנון רק אם יתחיל תהליך רציני עם סוריה.

חיים אורון: תהליך רציני עם סוריה יתחיל רק כאשר נדע שכולנו נאמץ את נוסחת יצחק רבין המנוח: כעומק השלום עומק הנסיגה.

חיים אורון: כאשר נחתור לשלום מלא, נהיה נכונים לסגת מכל רמת-הגולן.

חיים אורון: ראש הממשלה אמר לנו – – –

זאב בוים: זה באמת עזר לכם לפתור את בעיית לבנון.

זאב בוים: פתרתם את בעיית לבנון...

חיים אורון: ראש הממשלה אמר לנו, שהוא לא נסע לאוסלו, כי הוא לא רוצה להשתתף בצרמוניות ובנוסטלגיה.

חיים אורון: אשר לצרמוניות, גברתי השרה, אני משאיר לך לשפוט.

חיים אורון: אני לפעמים חושב, שראש הממשלה הזה הוא צרמוניה מהלכת.

חיים אורון: אבל אשר לנוסטלגיה – אוסלו זה נוסטלגיה?

חיים אורון: בתוך אותו קלסר עם קמפ-דייוויד כנוסטלגיה, עם ההסכם עם ירדן כנוסטלגיה.

חיים אורון: מה המשמעות של אוסלו כנוסטלגיה?

חיים אורון: אוסלו זו אחת ההחלטות המשמעותיות ביותר שהתקבלו בהיסטוריה של מדינת ישראל מאז קיומה, זו הדרך היחידה – – –

ראובן ריבלין: אז למה ערפאת לא מקיים אותה?

ראובן ריבלין: למה הוא לא מקיים אותה?

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, את זה תשאל את ראש ממשלתך, שמצהיר גם היום – – –

אבנר-חי שאקי: למה אתה פוחד לשאול את ערפאת?

חיים אורון: תשאל את ראש ממשלתך שמצהיר – – –

ראובן ריבלין: – – –

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, מותר לי להעיר איזו הערה?

חיים אורון: יש פה קושי באולם הזה, שיושבים מאוד קרוב, ואז אפילו אין היתרון של המיקרופון.

לימור לבנת: – – –

חיים אורון: אני מקווה שאת כל ההערות המצוינות האלה הוא מפנה אל כתובתו של ראש הממשלה, שמסביר שהוא חותר והוא פועל להגיע לשלום.

דוד טל: אבקש לסיים.

חיים אורון: אתם, במהלכים הללו, גם בחברון וגם בקבר יוסף וגם ברמת-הגולן וגם בלבנון, מוליכים אלינו אסון גדול.

חיים אורון: כולכם יודעים זאת, ויש אפילו מי שאומר שאין ברירה, שבעצם לצאת מאוסלו אפשר רק דרך אסון.

חיים אורון: יש מי שכבר אומר זאת, כבר יש מי שמדבר על זה.

חיים אורון: מזכיר הממשלה לשעבר אמר את זה כפשוטו אתמול בטלוויזיה: אחרי שיהיה אסון גדול נוכל לצאת מאוסלו.

חיים אורון: אני אומר לכם ומזהיר אתכם: יש רוב בכנסת בעד ביצוע הסכם אוסלו; יש רוב בכנסת בעד אפשרות להתקדם בו; יש רוב בכנסת, שקיצונים שבקיצונים שמחזיקים אתכם כל אחד בדש בגדו – – –

ראובן ריבלין: מי זה מזכיר הממשלה לשעבר?

חיים אורון: יוסי בן-אהרן.

ראובן ריבלין: הוא לא היה מזכיר הממשלה.

חיים אורון: מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר.

חיים אורון: סליחה על חוסר הדיוק, אבל תוכן הדברים שלו היה מאוד מפורש.

אלכסנדר לובוצקי: חששנו שזה יוסי ביילין.

חיים אורון: ערב יציאת הכנסת הזאת לפגרה התקבל בכנסת ברוב של 60 חוק לפיזור הכנסת.

חיים אורון: מהמבנה הפוליטי הנוכחי לא יכול לצמוח פתרון, ודבריו של רובי ריבלין כאן היום מוכיחים עד כמה הקואליציה הזאת בעצם איננה מסוגלת, גם על-פי השקפתה, ללכת לשום מקום.

חיים אורון: הצענו, ואני מקווה שהכנסת תיפתח בהצבעה בקריאה ראשונה על חוק לפיזור הכנסת.

חיים אורון: משום שהמוצא היחיד שאולי יכול למנוע מאתנו אסון גדול, אסון כלכלי, אסון חברתי, אסון ביטחוני ומלחמה גדולה, הוא הליכה לבחירות.

חיים אורון: יתברר שניתן לגבש בעם הזה רוב שירצה להתקדם באופן אמיתי במסלול של שלום.

אברהם הירשזון: ואם יתברר אחרת?

חיים אורון: זאת התשובה היחידה על רצח נתעב בחברון.

חיים אורון: זאת התשובה היחידה על אבדות הולכות ורבות בלבנון.

חיים אורון: זאת התשובה היחידה על סכנה הולכת ומתגברת של אסון גדול.

ראובן ריבלין: עד שהעם ילמד איך להצביע, אנחנו נעשה בחירות.

זאב בוים: עד שהעם יעלה את פרס לשלטון, נעשה בחירות.

ראובן ריבלין: העם הזה יצביע בבחירות עד שהוא ילמד להצביע.

דוד טל: תודה לחבר הכנסת אורון.

דוד טל: בבקשה, שאלה לחבר הכנסת פנחסי.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, רציתי לשאול את מזכיר הכנסת, אם נשלחו הזמנות אל חברי הכנסת לישיבה היום?

רפאל פנחסי: מסביבי יושבים שבעה חברי כנסת, שישה לא קיבלו.

רפאל פנחסי: חשבתי שרק אני לא קיבלתי; ואולי בגלל זה הנוכחות המועטה.

רפאל פנחסי: אנחנו באנו לפי התקשורת.

רפאל פנחסי: הנה, גם הוא לא קיבל וגם אחרים.

רפאל פנחסי: רציתי פשוט לדעת, מה קרה?

רפאל פנחסי: איזו תקלה קרתה הפעם?

דוד טל: חבר הכנסת פנחסי, הנושא ייבדק.

דוד טל: חבר הכנסת פנחסי, מודיעים לי שברגע זה נמצאים בכנסת 58 חברי כנסת.

רפאל פנחסי: כולנו באנו לפי כלי התקשורת.

א' האן: נשלחו הזמנות.

דוד טל: הדבר ייבדק על-ידי מזכיר הכנסת ונתקן את הטעון תיקון.

דוד טל: הצעת סיעות מולדת והליכוד: הרצח ביצהר ומצב הביטחון.

דוד טל: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, לפני 69 שנה, ביום השבת, י"ח במנחם-אב תרפ"ט, טבחו ערביי חברון ביישוב היהודי בחברון.

רחבעם זאבי: הם רצחו 66 יהודים, וקהילת חברון פסקה להתקיים עד שחודשה לאחר מלחמת ששת הימים.

רחבעם זאבי: בעיתון "דבר", עיתון פועלי ארץ-ישראל, בעריכת ברל כצנלסון, הביאו אז את רשימת החללים תחת הכותרת: "חללינו המעונים, הטבוחים והנספים במערכה על קידוש שם המולדת".

רחבעם זאבי: עיתון פועלי ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: בעיתון "דאר היום" היתה הכותרת: "יזכור עם ישראל את קדושיו וגיבוריו שהרוו בדמם את אדמת המולדת".

רחבעם זאבי: כך זה היה לפני 69 שנה, ואילו היום, חללי מעון, יצהר ותל-ישי הם חללים פרטיים של המתנחלים.

רחבעם זאבי: התקשורת כמעט שלא מזכירה אותם, ויש אפילו מי שקורא להם "פרובוקטורים" ומגנה את היאחזותם ביהודה, בשומרון ובחברון.

רחבעם זאבי: שמואל יבנאלי, איש מופת מחלוצי העלייה השנייה ומנהיג בתנועת העבודה, כתב אז ב"דבר": "חברון וצפת! הערים הקדושות, אשר שמירתן מדור דור על נר היישוב, שלא יכבה מתוככן, ונמשכו אליכן בימינו מחונני גבעותיכן".

רחבעם זאבי: דב דריבן, שלמה ליבמן, הראל בן-נון והרב שלמה רענן, השם ייקום דמם, לא זכו להוקרה כזאת בתקשורת של ימינו.

רחבעם זאבי: היה אף מי שגינה אותם על שהלכו לכבוש ארץ זרה, לא לנו.

רחבעם זאבי: הם לא נקראו "מחונני הגבעות" והם לא נפלו "במערכה על קידוש שם המולדת".

רחבעם זאבי: ממשיך שמואל יבנאלי ואומר: "הנה זה עשר שנים נמצאים אנו תחת חסות ממשלת המנדט, אשר נמסרנו לה מתוך אמונתנו בה – – – איככה הופקרנו כאן זה ירחים ושבועות לשיסוי ולמכה?

רחבעם זאבי: מי נתן למשיסה יעקב וישראל לבוזזים?

רחבעם זאבי: – – – האלה אשר האמנו בהם ואשר קיבלו את אמוננו?

רחבעם זאבי: מי נתן את קורבנות חברון לשיכורים מדם – – – הלא אלה השולטים כאן בשם הממשלה אשר בה בטחנו!", ממשיך שמואל יבנאלי.

רחבעם זאבי: אחרי 69 שנה, תחת ממשלה יהודית וצבא יהודי, אפשר לומר אותם דברים: איככה הופקרנו?

רחבעם זאבי: מי נתן יעקב למשיסה?

רחבעם זאבי: הלוא אלה השולטים כאן בשם הממשלה אשר בה בטחנו.

רחבעם זאבי: כמה פעמים דרשנו ותבענו והתרינו על מצבה של שכונת תל-ישי, המכונה תל-רומיידה, וזכינו לאדישות ולאטימות מצד הממשלה ונציגיה.

רחבעם זאבי: ב-29 בדצמבר 1997, בדיונים על התקציב, הבטיח ראש הממשלה לסיעת מולדת, שניגש מייד לבנייה בתל-רומיידה.

רחבעם זאבי: אבל הזמן חלף, ראש הממשלה כבר הספיק לבקר בחומה הסינית, ועדיין לא נעשה דבר לבניית תל-ישי.

רחבעם זאבי: השר פנחסי, סגן השר פנחסי, יושב-ראש ועדת הכנסת פנחסי, אני מדבר חמש דקות, מסתכל עליך כל הזמן – אתה כל הזמן מפריע לי.

רחבעם זאבי: אתה חבר שלי וזה לא חברי.

רפאל פנחסי: אני מתנצל.

רפאל פנחסי: מעכשיו אני אאזין.

רחבעם זאבי: עכשיו, ליד גווייתו החמה של הרב רענן, מבטיח שר הביטחון בנייה קשוחה ומוגנת.

רחבעם זאבי: זו הממשלה אשר בה בטחנו.

רחבעם זאבי: כאשר נתניהו מסר את חברון לרשעות הפלסטינית, ידענו שכך יהיה, שחברון תהיה בסיס ועיר מקלט לרוצחים, אף כי בהיותו ראש אופוזיציה אמר דברים אחרים, ואני מצטט מדבריו כאן בכנסת: "היכן מקופל העבר" – שואל נתניהו – "איפה טמונים שורשי הסיפור ההיסטורי של עמנו, איפה אם לא בהרי יהודה וירושלים, בחברון בקברי האבות ובבית-לחם בקבר רחל, בתקוע עירו של עמוס ובענתות עירו של ירמיהו, בשילה ובבית-אל, שם ניבאו הנביאים, בבית-חורון ובמעלה-לבונה, שם נלחמו המכבים.

רחבעם זאבי: אלה הם נכסי הדלא ניידי של העם היהודי.

רחבעם זאבי: אלה הם הנכסים שעליהם לחמנו ועליהם חלמנו במשך אלפי שנות קיומנו כעם.

רחבעם זאבי: אלה אינם סתם נכסי דלא ניידי, אלה הם נכסי צאן הברזל של עם ישראל, והשאיפה לשוב אליהם והסירוב לוותר על השאיפה הזו הם שהשיבו אותנו לכאן.

רחבעם זאבי: אני אומר" – אומר נתניהו – "זה לא רק 400 יהודים בחברון, זה 4,000 שנות היסטוריה יהודית שקושרות אותנו לארץ הזאת והחזירו אותנו לארץ הזאת.

רחבעם זאבי: התנ"ך הוא הטאבו שלנו, הוא המנדט שלנו, הוא שטר הבעלות שלנו".

רחבעם זאבי: ונתניהו אמר אז גם את הדברים הבאים: "הניתוק הזה, הניכור הזה ממורשת ישראל הוא הרקע האמיתי למהלכים שלכם ולהתנהגות שלכם.

רחבעם זאבי: עבורכם חברון היא עיר ערבית.

רחבעם זאבי: יהודה ושומרון הם הגדה המערבית.

רחבעם זאבי: אין פלא שוויתרתם בקלות כל כך מדהימה על לב המולדת.

רחבעם זאבי: אדם אינו מוותר בקלות כזאת ובשמחה כזאת על ארצו ועל ביתו.

רחבעם זאבי: רק מי שמרגיש כפולש זר, מתנהג בצורה כזאת.

רחבעם זאבי: רק מי שחש כך, מתייחס לארץ אבותיו כאל נכסי דלא ניידי גרידא, כאל נטל שששים להיפטר ממנו".

רחבעם זאבי: נתניהו אמר אז עוד דברים נכונים, שיקצר המצע מלהביאם כאן, אבל ברשות היושב-ראש, עוד קטע אחד: "הממשלה מקימה היום מדינה פלסטינית לכל דבר" – הוא מדבר על ממשלת המערך, ממשלת העבודה – "מדינה פלסטינית שתתפשט בהדרגה לכל שטחי יהודה ושומרון עד קווי 1967 המסוכנים, ובגבולות אלה יעמוד צבא חמוש של רבבות חיילים המצוידים במיטב הנשק.

רחבעם זאבי: כבר היום חיילים אלה נותנים חיפוי לטרוריסטים שמגיחים משם ונמלטים לשם.

רחבעם זאבי: זוהי המהות של הסכמי אוסלו.

רחבעם זאבי: לא מדינה יהודית חזקה המשתרעת על רוב רוחבה של ארץ-ישראל, אלא ארץ קטנטונת, מאוימת, צרה, על חלק מזערי מרוחבה של ארץ-ישראל, מדינה שביטחון אזרחיה תלוי בחסדיו של ערפאת.

רחבעם זאבי: ומה קיבלתם תמורת הוויתורים מרחיקי הלכת הללו שעשיתם עד כה?" – שואל נתניהו אותם, ואני שואל אותו היום אותה שאלה.

רחבעם זאבי: ביצהר תקפו המחבלים ברובי-סער מסוג קלצ'ניקוב, שהוא הנשק של ה"משטרה" הפלסטינית.

רחבעם זאבי: כלומר, הרצח בוצע בידי "שוטרים" פלסטינים, או בנשק שהושאל לרוצחים מאחת מתחנות המשטרה.

רחבעם זאבי: "שוטרי" ערפאת הם אנשי טרור, מחבלים שהולבשו במדי שוטרים, והם נהיו לאדוני הארץ הזאת וקובעים מי ייכנס לקבר יוסף ומי לא, והם היו אלה שרצחו 16 מחיילינו שם בסוכות תשנ"ו, ואותם אנחנו מחמשים בתת-מקלעים מסוג "אינגרם", והם אינם מסגירים מחבלים-רוצחים ואפילו מגייסים אותם לשורותיהם.

רחבעם זאבי: מהם ומאדונם העזתי לא יצא שלום.

רחבעם זאבי: מהם יבואו עוד פיגועים ורציחות, דם ושכול, ואילו אצלנו מונעים נשק מגן מהמתנחלים בכל מיני אמתלות.

רחבעם זאבי: איש מרוצחי מעון, יצהר ותל-ישי לא נתפס, כי הם מצאו מקלט בשטחי הרשעות ומחסה אצל "השוטר" ג'יבריל רג'וב, וכך יהיה מעתה ולתמיד, אלא אם נשוב להיות אדוני השטח בכל שטחי ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: אם היושב-ראש ירשה לי עוד דקה – – –

דוד טל: אפילו שתיים.

רחבעם זאבי: אני רוצה לבוא בקיצור חשבון עם חברי, חבר הכנסת אורון, אף-על-פי שהוא לא נשאר לשמוע, בעוד אני שמעתי אותו.

רחבעם זאבי: הוא אומר לנו – יש"ע זו הבעיה.

רחבעם זאבי: ואני אומר לך, חיים, ישראל היא הבעיה, כי יש"ע היא בסך הכול מיקרו של הבעיה.

רחבעם זאבי: גם הגליל הוא בעיה, גם יהודה וגם הנגב הם בעיה.

רחבעם זאבי: ישראל היא בעיה שנתקעה בתוך אוקיינוס ערבי.

רחבעם זאבי: רצינו כך?

רחבעם זאבי: בורא עולם כך קבע.

רחבעם זאבי: הוא הבטיח לנו את הארץ הזאת, לנו ורק לנו.

רחבעם זאבי: אומר חבר הכנסת חיים אורון – שבעה טרקטורים צריכים לעלות ולפנות את תל-רומיידה.

רחבעם זאבי: הרבה יותר.

רחבעם זאבי: צריכים הרבה מאוד טרקטורים לפנות 5 מיליוני יהודים מארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: זה לא מתחיל ולא נגמר בתל-רומיידה.

רחבעם זאבי: הייתי אלוף פיקוד המרכז יותר מחמש שנים.

רחבעם זאבי: כל תקרית בחברון – המעשה הראשון שעשיתי – תפסתי את תל-ישי, תל-רומיידה, כי הוא המפתח לשליטה בחברון.

רחבעם זאבי: מי שמחזיק בתל-רומיידה יחזיק בחברון.

רחבעם זאבי: הבריטים הבינו את זה ורצו לבנות שם את תחנת המשטרה המנדטורית.

רחבעם זאבי: מחלקת העתיקות מנעה זאת מהם.

רחבעם זאבי: אם אתה רוצה לפנות את תל-רומיידה ולמצוא פתרון, חבר הכנסת אורון, תצטרך לפנות גם את הקיבוץ שלך, שהוקם על אדמה ערבית, כמו שקמו כל 85 הקיבוצים של הקיבוץ הארצי במקום 85 כפרים ערביים שפונו, שברחו, שסולקו, שנכבשו, שטרונספרו.

רחבעם זאבי: וממשיך חבר הכנסת חיים אורון ואומר: תל-רומיידה היא פצצה מתקתקת.

רחבעם זאבי: מדינת ישראל היא פצצה מתקתקת.

רחבעם זאבי: זה לא נגמר בתל-רומיידה, זה לא התחיל בתל-רומיידה.

רחבעם זאבי: ארגון לשחרור פלסטין מאתנו, שחרור מאתנו, נוסד לפני ששת הימים, לפני שכבשנו שטחים לא לנו, לפני שהשתלטנו על עם אחר.

רחבעם זאבי: מה, זה לא היה בתל-חי, זה לא היה בנגבה, זה לא היה בחניתה, זה לא היה בכל מקום אחר?

רחבעם זאבי: טול קורה מבין עיניך, חברי חיים אורון.

רחבעם זאבי: האם מבינים זאת בממשלת ישראל?

רחבעם זאבי: האם יש ממשלה בישראל?

רחבעם זאבי: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

רפאל פנחסי: כל הכבוד.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת זאבי.

דוד טל: גברתי השרה תשיב על כל ההצעות.

לימור לבנת: איזה אולם מלא אנחנו רואים כאן.

שבח וייס: מפה לפה.

רפאל פנחסי: יחסית למליאה, יש פה יותר.

לימור לבנת: כן.

לימור לבנת: אבל לפני שאני מתחילה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שהנכון הוא שגם אני לא קיבלתי הזמנה לישיבה היום.

לימור לבנת: שמעתי שיש עוד כמה חברי כנסת כאלה.

רפאל פנחסי: – – –

א' האן: כל ההזמנות נשלחו יחד, יצאו מאותו דואר.

אבנר-חי שאקי: זה מפתיע אותי.

אבנר-חי שאקי: שר לא מקבל, זה סימן – – –

שבח וייס: לעומת זאת, גברתי השרה, את חנכת את האולם הזה.

לימור לבנת: כן.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אולי אתחיל כך, אם כי לא כך רציתי לפתוח את דברי: כיוון שחבר הכנסת שבח וייס אמר שאני חנכתי את האולם הזה, ואני שמעתי את הדברים שאמר קודם חבר הכנסת בן-אליעזר, שדגל ישראל מסתיר את המלה שלום, רציתי להגיד לו, שכאשר יגיע היום שבפרלמנט של מדינה ערבית יהיה כתוב שלום בעברית, בערבית – אתה יודע מה, גם לא בעברית, אבל שיהיה כתוב שלום – אז באמת הנסיבות ישתנו, כנראה, התנאים ישתנו, ויהיה לנו קל הרבה יותר להגיע באמת להסכם שלום שכולנו רוצים בו.

לימור לבנת: אבל לצערי הרב, מדינת ישראל היא המדינה היחידה פה באזור, שבה המלה שלום, המושג שלום, הערך שלום, האמונה בשלום באמת מלווים אותה בכל דבר.

לימור לבנת: אני דווקא רואה את הנקודה החיובית.

לימור לבנת: אתה ראית רק נקודות פסימיות, רק נקודות רעות.

לימור לבנת: אני דווקא רואה את האור.

לימור לבנת: הנה כתוב כאן שלום, כי אנחנו באמת מאמינים בשלום.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הרב שלמה רענן, זכרו לברכה, צדיק, נכדו של הרב קוק, איש נעים הליכות, שוחר שלום, אהוב על כל מכריו ויודעיו, יהודים וערבים, נרצח בדם קר בביתו, על-ידי מחבל שעדיין מסתובב חופשי.

לימור לבנת: והממשלה הזאת, חבר הכנסת זאבי, אומרת: אסור שדם יהודי יהיה הפקר בכל מקום שבו נמצאים יהודים, בין שמדובר בחברון, בתל-רומיידה, בתל-אביב, בירושלים או בכל מקום אחר.

לימור לבנת: רצח הרב רענן הוא חלק מרצף של אירועי טרור שאנחנו עדים להם בשבועות האחרונים, למרבה הטרגדיה, בעיקר רצח ופגיעה במתנחלים.

לימור לבנת: ראש הממשלה דרש מיאסר ערפאת למצוא את הרוצח, לתפוס אותו.

לימור לבנת: למרבה הצער והאכזבה של כולנו, וגם של הממשלה, הרשות הפלסטינית לא רק שלא מצאה את הרוצח, אלא ספק אם היא עושה את כל המאמצים שנדרשים כדי למצוא את הרוצח, כדי לתפוס אותו וללכוד אותו.

לימור לבנת: אני באה לכאן היום, וישבתי כאן ושמעתי בקשב רב את כל הדוברים ושמעתי את חבר הכנסת בן-אליעזר ושמעתי את חבר הכנסת חיים אורון וקראתי הבוקר מאמר מערכת בעיתון "הארץ", שהכותרת שלו היא מה שאמר כאן בעצם חבר הכנסת אורון קודם: לסלק את המתנחלים.

לימור לבנת: לסלק את המתנחלים – זה מה שיש לכם להגיד היום?

לימור לבנת: זה מה שיש לכם להגיד בכלל, לסלק את המתנחלים?

אבנר-חי שאקי: זה מעודד – – –

לימור לבנת: זה הפתרון?

לימור לבנת: זו התשובה?

לימור לבנת: אני מצטערת על שחבר הכנסת אורון יצא מהאולם – הוא לא שמע את דברי חבר הכנסת זאבי קודם, הוא גם לא שומע את דברי – כי אני חושבת שהוא חייב תשובות לציבור.

לימור לבנת: זה העניין?

לימור לבנת: זו התשובה?

לימור לבנת: זה הפתרון, לסלק את המתנחלים?

דוד טל: חבר הכנסת אורון מכבד אותנו בנוכחותו.

לימור לבנת: אוה, אני שמחה.

לימור לבנת: חבר הכנסת בן-אליעזר, הניסיון הזה לצייר את השנים שאחרי אוסלו, את התקופה שאחרי אוסלו, בצבעים ורודים: הרשות הפלסטינית נלחמה בטרור.

לימור לבנת: אני רוצה להזכיר לך מה שאתה בוודאי זוכר, אתה רק לא רצית לדבר על זה, כי זה לא נוח – שגם התקופה והשנים שאחרי אוסלו היו מאוד לא ורודות, והרשות הפלסטינית מאוד לא נלחמה בטרור.

לימור לבנת: אז איזה חיזיון אפוקליפטי אתה מביא לנו כאן?

לימור לבנת: יהיה עוד רצח, אני אומר לכם – אתה אומר.

לימור לבנת: ומה הפתרון שלך?

לימור לבנת: להוציא את המתנחלים, לוותר, להתקפל, ללכת במתווה אוסלו שלא הביא שלום ולא הביא ביטחון?

לימור לבנת: כן, אנחנו אמרנו: שלום וביטחון.

לימור לבנת: אנחנו אמרנו: גם שלום וגם ביטחון.

לימור לבנת: אתם אמרתם רק שלום, שהוא לא שלום.

לימור לבנת: אנחנו אמרנו: גם שלום וגם ביטחון, כי ללא ביטחון לא יכול להיות שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השאלה היא מה עשיתם.

חיים אורון: אמרתם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: השאלה מה קורה עכשיו.

חיים דיין: קורבנות השלום.

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: חברי הכנסת, אנחנו לא נברח, ואנחנו לא נקבל את ההצעות שלכם.

לימור לבנת: בכל פעם שרוצחים בנו, תציעו לסלק את המתנחלים, או כמו שאמר חבר הכנסת בן-אליעזר: אני מצטער צער גדול, אני מכה על חטא גדול, שאז לא סילקתי אותם.

לימור לבנת: זה הפתרון?

אבנר-חי שאקי: – – –

לימור לבנת: מייד אדבר על רג'וב.

לימור לבנת: האם אנחנו נברח?

לימור לבנת: אם כך, הרי אנחנו נברח לא רק משם, אלא גם ממקומות אחרים, ונמשיך ונברח, נמשיך ונברח מכאן – – –

חיים אורון: אני זוכר את נאומו של בגין המנוח על ימית – – –

לימור לבנת: קודם כול, אני רוצה להגיד לך, שזה כבוד גדול לי שבאמצע נאומי אתה אומר שזה מזכיר לך נאומים של בגין המנוח.

חיים אורון: אני זוכר את הנאומים שלכם על סיני – – –

לימור לבנת: זה כבוד גדול לי.

לימור לבנת: לא חיכיתי ולא ציפיתי לכבוד גדול כזה, אני חייבת להודיע לך.

לימור לבנת: אני גם לא ראויה לו, אגב.

חיים אורון: – – –

אבנר-חי שאקי: – – –

זאב בוים: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון, אם נמשיך במתווה שלכם, נצטרך לנאום כך אחר כך גם על ירושלים וגם על מקומות אחרים פה, בלב לבה של ארץ-ישראל.

קריאות: – – –

דוד טל: חבר הכנסת זאבי, חבר הכנסת אורון, אני מבקש.

אבנר-חי שאקי: כמה זמן יעבור עד שתצטרך לעזוב את להב?

חיים אורון: לא אצטרך לעזוב את להב.

לימור לבנת: למה, יש לך חנינה אצלם?

לימור לבנת: יש לך איזה יחס מיוחד?

אבנר-חי שאקי: מה המרחק בקו אווירי בין תל-רומיידה לבין להב?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, העובדה – – –

זאב בוים: – – –

חיים אורון: – – –

דוד טל: חבר הכנסת זאב בוים וחבר הכנסת אורון, בואו תאפשרו לשרה להמשיך בדבריה.

חיים אורון: 50 שנה אני מכיר את – – – האלה; אישית אני מכיר אותם, אחד-אחד.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אמר חבר הכנסת אורון שהם יושבים שם – בתל-רומיידה, בקריית-ארבע – רק כדי להפריע.

לימור לבנת: כולנו יושבים פה כדי להפריע.

לימור לבנת: ההיסטוריה מפריעה.

לימור לבנת: הם יושבים שם כדי להפריע?

לימור לבנת: הם אשמים?

לימור לבנת: אנחנו אשמים, או מי שבא לרצוח ולטבוח הוא אשם, או מי שמפעיל טרור הוא אשם?

לימור לבנת: אני רוצה לומר פה, שהעדר הגינוי של הרשות הפלסטינית, של יושב-ראש הרשות הפלסטינית ושל אחרים, של הרצח ביצהר ובחברון הוא דבר חמור ביותר.

לימור לבנת: אני שמחה על שחבר הכנסת בן-אליעזר אמר זאת.

לימור לבנת: אני מצטערת על כך שחבר הכנסת אורון לא מצא לנכון לומר זאת.

לימור לבנת: אבל אל תגידו את זה כאן.

לימור לבנת: הרי אתם רצים אליהם כל הזמן.

לימור לבנת: הרי אתם נפגשים אתם.

לימור לבנת: שם, כשאתם נפגשים אתם, תאמרו להם את זה.

חיים אורון: גם אתם.

חיים אורון: מולכו רץ לשם כל הזמן.

לימור לבנת: רגע, אני אגיע גם לזה.

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון, אני מבקשת מאוד שלא תפריע לי, זה הכול.

לימור לבנת: ומייד אגיד מה עוד אני מבקשת.

לימור לבנת: אני גם מבקשת ומצפה – לא, חבר הכנסת אורון, לא התכוונתי שלא תפריע לי בכך שתלך.

חיים אורון: הכיסא שישבת עליו מתפרק, זו בעיה.

לימור לבנת: ישבת על הכיסא שלי?

לימור לבנת: לא ישבת על הכיסא שלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – כל הממשלה מתפרקת.

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון, לא התכוונתי שמשום שאני מעירה שאתה מפריע לי אתה תקום ותלך ועוד תיפול בדרך, אבל מה שאני באמת רוצה לבקש ממך ומחבריך הוא זה: כאשר אתם הולכים להיפגש עם הפלסטינים – ותרבו להיפגש אתם, אני בעד זה שתיפגשו אתם – אני בעד זה שתגידו להם את הדברים הנכונים.

לימור לבנת: אני בעד זה שתשאלו אותם איך זה – – –

חיים אורון: תלכי את – – –

לימור לבנת: אבל אני לא יכולה לסיים משפט.

לימור לבנת: אני לא יכולה לדבר כך.

לימור לבנת: אנחנו נגיד להם, ואני אגיע גם למה שאנחנו אומרים להם ונאמר להם.

לימור לבנת: כרגע אני מדברת על הפגישות שלכם אתם, ואני באמת ממליצה שתבררו עם הפלסטינים מדוע הם נותנים בעצם אור ירוק של הרשות הפלסטינית לפגוע במתנחלים, על-ידי כך שאחמד טיבי אומר אחרי הרצח ביצהר, שיש הבחנה בין רצח מתנחלים לבין רצח אחרים, ועל-ידי כך שג'יבריל רג'וב אומר, שיש לעקור את המתנחלים ולהחזירם לתל-אביב, וגם אומר שהמשטרה הפלסטינית איננה אחראית לביטחון המתנחלים – מה שעומד בניגוד גמור להסכמים כולם, אוסלו וחברון.

לימור לבנת: אני מצפה שתגנו את זה שהרשות הפלסטינית לא עושה כל הזמן מאמץ מספיק להילחם בתשתית הטרור, אבל עכשיו – גם לתפוס אותם רוצחים.

לימור לבנת: ואני מצפה שאת כל הדברים האלה תשאלו אותם.

לימור לבנת: ואתם תשאלו את ערפאת מדוע לפני כמה חודשים הוא אמר שהאינתיפאדה המבורכת חייבת להימשך וצריך להחריף אותה וצריך להבעיר את הקרקע מתחת לרגליים של המתנחלים.

לימור לבנת: את כל זה אתם לא שואלים.

לימור לבנת: אתם גם לא שואלים מדוע הם לא ממלאים את החלק שלהם בהסכם, את הדברים שהם התחייבו עליהם.

לימור לבנת: תלכו אליהם, תמשיכו ללכת, טוב מאוד – תלכו ותשאלו אותם.

לימור לבנת: אתם תשאלו אותם מדוע הם אינם ממלאים את מה שהתחייבו לו, מדוע הם מאפשרים לרצוח יהודים.

לימור לבנת: במקום זה, מה אתם עושים?

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: חכה, מייד אדבר גם על מולכו.

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: מייד אדבר גם על ערפאת ועל המשא-ומתן, אני אגיע לזה, אבל אתה גם צריך להחליט איפה אתה עומד.

לימור לבנת: או שאתה תוקף את הממשלה על כך שיש קיפאון ואין משא-ומתן – וזה גם הנושא על סדר-היום – או שאתה תוקף את הממשלה שהיא הולכת למשא-ומתן, ויש משא-ומתן.

לימור לבנת: תחליט.

לימור לבנת: אתה לא יכול לאחוז בחבל משני קצותיו.

לימור לבנת: יש בעיה, כי אתה לא יכול לאחוז בחבל משני קצותיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבעיה היא שהיא לא הולכת לשום מקום.

לימור לבנת: אני רוצה לומר פה בצורה הברורה ביותר: אם אותן התבטאויות מסיתות של ראשי הרשות הפלסטינית יימשכו, ואם הם אכן לא יעשו את מה שהם חייבים לעשות – תפיסת הטרוריסטים ולפני כן מניעת הטרור – מי שחושב שכך נחתום הסכם, טועה.

אברהם רביץ: מישהו מסנוור כאן.

לימור לבנת: אני מקווה שלא אני מסנוורת, הרב רביץ.

לימור לבנת: אלה הפרוז'קטורים.

לימור לבנת: אני גם לא אחראית לכך.

רפאל פנחסי: זה כדי שלא תראי את השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אור השלום.

לימור לבנת: מי שחושב שכך נחתום הסכם – אני מודיעה לו שכך לא נחתום הסכם.

לימור לבנת: אם זה יימשך כך, עם אותה הסתה, לא יוכל להיות הסכם.

לימור לבנת: מי שמעכב אותו הוא לא מדינת ישראל אלא הרשות הפלסטינית.

לימור לבנת: אם הם לא נאבקים בטרור, לא יכול להיות הסכם.

לימור לבנת: אני רוצה לומר כאן – כי הנושא הראשון שעל סדר-היום היה בין היתר גם המצב במזרח התיכון, המצב בעולם, או "המתיחות הגוברת ביהודה ושומרון ובמזרח התיכון" – שכדאי לומר פה את הדברים בקול רם, איש לא דיבר על כך קודם: המתיחות במזרח התיכון לא קשורה דווקא לישראל.

לימור לבנת: יש בה כמובן סממנים אנטי-ישראליים, כחלק מהמאבק של העולם המוסלמי – –

בנימין בן-אליעזר: הכוונה היא ללבנון.

לימור לבנת: – – כחלק מהמאבק של העולם המוסלמי הקיצוני – תרשה לי רגע – נגד כל מה שמריח ממנו ריח של זרים במרחב השמי כאן.

לימור לבנת: זו יכולה להיות תפיסת העולם המערבית, זו יכולה להיות תפיסת העולם הציונית; צבא אמריקני בסעודיה או מדינה יהודית באמצע המזרח התיכון.

ראובן ריבלין: – – –

לימור לבנת: השמית על האסלאמית, אתה צודק.

לימור לבנת: אני מודה לך על התיקון.

לימור לבנת: אני רוצה לומר, שהמלחמה של אירן בשם המהפכה השיעית ותפיסת העולם של אוסאמה בן-לאדן וה"טליבאן" באפגניסטן – כל הדברים האלה, הם אלה שמביאים לטרור עולמי.

לימור לבנת: אני שומעת שסופיאן אבו-זיידה אמר לפני כמה ימים, שהטרור האמריקני נגד הטרור האסלאמי הזה הוא סכנה לעולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכוונה לטילים שפגעו בסודן ובאפגניסטן.

לימור לבנת: הוא סכנה לעולם.

לימור לבנת: איך אתה לא מתבייש?

לימור לבנת: איך אתה לא מתבייש?

לימור לבנת: עזוב, אני אפילו לא רוצה להגיב על מה שאתה אומר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה טרור.

לימור לבנת: דהאמשה, אני אפילו לא רוצה להגיב על מה שאתה אומר.

לימור לבנת: דהאמשה, באמת, אני לא רוצה להגיב.

לימור לבנת: הרי אתה לא יכול להגן על טרור אסלאמי בכל העולם, לא נגד תל-רומיידה, לא נגד המתיישבים בחברון, לא נגד האחרים פה – נגד כל העולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש ממך.

לימור לבנת: ואומר סופיאן אבו-זיידה שלכם: זה הטרור האמריקני, שהוא סכנה לעולם.

לימור לבנת: איזו בושה ואיזו חרפה.

זאב בוים: – – –

דוד טל: חבר הכנסת זאב בוים.

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה, אדוני רוצה שאקרא אותו לסדר?

לימור לבנת: הייתי מצפה מחבר הכנסת דהאמשה, שלפחות בעניין הזה – – –

זאב בוים: – – –

דוד טל: חבר הכנסת זאביק בוים, אדוני רוצה שאקרא אותו לסדר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

זאב בוים: – – –

דוד טל: חבר הכנסת זאביק בוים, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אברהם הירשזון: מה מתנפלים על חבר הכנסת דהאמשה, הוא בסך הכול אומר את מה שהוא מאמין בו.

דוד טל: חבר הכנסת הירשזון, אני מבקש ממך לאפשר לשרה לומר את דברה.

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה.

לימור לבנת: אני באמת הייתי מצפה מחבר הכנסת דהאמשה לשמור על פרופיל נמוך לפחות בכל מה שנוגע לטרור האסלאמי בעולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קלינטון צריך לשמור על פרופיל נמוך.

לימור לבנת: נכון.

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה, למה לך?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, תן לו.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני מוכנה לוותר על דקה מזמני למען חבר הכנסת דהאמשה, כדי שכל הציבור ישמע מה שיש לו לומר.

לימור לבנת: חבל, ככה לא שומעים.

דוד טל: אם גברתי תהיה מוכנה לדיאלוג – – –

חיים אורון: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שתוקף בתי-חולים ובתי-חרושת לתרופות עם טילי שיוט – – –

לימור לבנת: מי?

לימור לבנת: האמריקנים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שעושים האמריקנים.

לימור לבנת: האמריקנים?

לימור לבנת: הם שזורים טרור?

לימור לבנת: תסביר מי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במה אשם העם הסודני?

לימור לבנת: אני רוצה שכל הציבור ישמע, אדרבה.

לימור לבנת: אלה השותפים שלכם.

חיים אורון: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

זאב בוים: – – –

לימור לבנת: שמעתם, אלה השותפים שלכם.

לימור לבנת: האמריקנים אשמים.

לימור לבנת: אני דווקא חושבת שזה היה חשוב מאוד.

לימור לבנת: אני באמת מודה לך, אדוני היושב-ראש, על שאפשרת את הדיאלוג הזה.

לימור לבנת: כך יוכל כל הציבור לשמוע מי השותפים של מפלגת העבודה.

דוד טל: זו היתה בקשה מיוחדת של השרה, אחרת לא הייתי מאפשר.

לימור לבנת: אני מודה.

אברהם הירשזון: – – –

חיים אורון: ראינו איך העברתם את החוק בעניין בחורי הישיבות.

אברהם הירשזון: – – –

חיים אורון: לא התביישתם, לא בדקתם בציציות.

יצחק וקנין: אל תזכיר את בחורי הישיבות.

נסים דהן: – – –

רפאל פנחסי: אל תזכיר את בחורי הישיבות.

דוד טל: חבר הכנסת אורון, חבר הכנסת דהן, עמיתי חברי הכנסת, נחזור לסדר הדיון.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר עוד כמה דברים על המשא-ומתן, אבל לפני כן אני לא יכולה שלא לומר, שאני פונה אל כל חברי מכל הסיעות בבית: שמעתי גינויים קשים, גם השמעתי גינויים, על הדברים הקשים והמתועבים שאמר ברוך מרזל כלפי הנשיא ויצמן.

לימור לבנת: אני קוראת למצות אתו את כל חומרת הדין.

אבנר-חי שאקי: צריך שכל הכנסת תגנה אותו היום.

לימור לבנת: צריך שכל הכנסת תגנה אותו – אני מציעה לקבל החלטה כזו.

לימור לבנת: אבל אני רוצה גם לומר, שאני מציעה שאיש לא יקיש מכך ואיש לא ידביק כתם על כל המתיישבים ביהודה ושומרון, או אפילו בחברון או אפילו בתל-רומיידה.

לימור לבנת: עשבים שוטים כאלה צריך לנכש.

אבנר-חי שאקי: "האיש אחד יחטא, ועל כל העדה תקצף?

אבנר-חי שאקי: "

שלמה בניזרי: כאשר יוסי שריד אומר דברים קשים לא פחות על ראש הממשלה, למה אף אחד לא דורש לגנותו?

שלמה בניזרי: צריך לגנות את שניהם.

לימור לבנת: אני מציעה לגנות את כל מי שאומר מלים מן הסוג הזה או מלים קשות.

לימור לבנת: חבר הכנסת בניזרי, לא הייתי מציעה שנעשה חיבור, כל דבר בפני עצמו; אני חושבת שהדברים שאמר אתמול אותו איש בחברון הם כל כך קשים, כל כך חריגים וכל כך יוצאי דופן.

לימור לבנת: אתמול שמעתי אותך מציע ברדיו ליוסי שריד לבקש סליחה – אנחנו בימי סליחות – אבל אני מציעה שלא לחבר את זה לשום דבר.

לימור לבנת: אני מציעה גם, שאיש לא יחבר את ברוך מרזל למתיישבים האחרים, למשפחות אחרות, לאנשים אחרים.

לימור לבנת: אני חושבת שזה יהיה לא נכון.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, המגעים בין הממשלה לבין הפלסטינים נמשכים.

לימור לבנת: אין קיפאון במשא-ומתן.

לימור לבנת: המגעים נמשכים, וקודם העיד על כך חבר הכנסת אורון.

לימור לבנת: אמרתי שהוא לא יכול לאחוז במקל משני קצותיו.

לימור לבנת: מה שמעכב את התקדמות המשא-ומתן הוא הצד הפלסטיני.

לימור לבנת: אני רוצה לומר כאן בצורה ברורה ביותר: הממשלה מקיימת מגעים עם הרשות הפלסטינית על אופציות כאלה ואחרות של שמורות טבע.

לימור לבנת: קיים פער שעובדים כדי לנסות לגשר עליו, אבל הבעיות היותר-כבדות הן בנושא ההתחייבויות הפלסטיניות, בנושא ההדדיות ובאותם נושאים שהפלסטינים עדיין לא קיבלו על עצמם, לצערנו, ללכת אתם קדימה: קודם כול, איסוף כלי הנשק והוצאתם אל מחוץ לשטח.

לימור לבנת: מדובר כאן לא רק על אמירה, מדובר כאן על מנגנונים שיוודאו כמה כלי נשק, לאן הם הולכים ומה קורה אתם.

לימור לבנת: יש היום 36,000 שוטרים במשטרה הפלסטינית, אף שעל-פי ההסכמים מותר שיהיו רק 24,000.

לימור לבנת: הפלסטינים העבירו לידינו רק 18,000 שמות.

לימור לבנת: על-פי ההסכמים, השמות צריכים להיות מועברים.

לימור לבנת: גם כאן מדובר בהקטנת הכוח המשטרתי, או הכוח המזוין הפלסטיני.

לימור לבנת: אנחנו מדברים, כמובן, על הפסקת ההסתה בכל מובניה, לרבות ובמיוחד הסתה שנעשית על-ידי ג'יבריל רג'וב, על-ידי יאסר ערפאת עצמו, על-ידי בכירים אחרים ברשות הפלסטינית, אבל גם הסתה שנעשית – והזכירו זאת כאן קודם חברי כנסת, נדמה לי חבר הכנסת ריבלין – בקייטנות שלהם, שמתקיימות בבתי-הספר שלהם, במערכת החינוך שלהם; בעצם, בכל מקום.

לימור לבנת: אי-אפשר לבנות שלום, אי-אפשר לבנות אמון, אי-אפשר ללכת יחד לחיים משותפים, כאשר ממשיכים להסית נגד יהודים בכל מקום.

לימור לבנת: אבל לא מספיק שיודיעו שהם מפסיקים את ההסתה.

לימור לבנת: נצטרך לבנות מנגנון בקרה מחייב, שיהיה ניתן לבדוק באמצעותו שאכן לא תהיה הסתה.

לימור לבנת: נשאר, כמובן, עניין ביטול האמנה הפלסטינית, שצריכה להיות מבוטלת כפי שהתחייבו גם בהסכם חברון, גם באוסלו.

לימור לבנת: ויש הדבר הכואב מכול, אולי, והוא הסגרת אותם רוצחים.

לימור לבנת: התחלתי ברצח הנורא של הרב רענן, זיכרונו לברכה.

לימור לבנת: הפסקת שיטת הדלת המסתובבת.

לימור לבנת: מדובר באותם 36 רוצחים, על-פי רשימה שמית, שבאים והולכים ובורחים, במרכאות או בלי מרכאות.

לימור לבנת: כל הדברים האלה, בראשם כמובן מלחמה אמיתית בטרור ובתשתית הטרור – מעשית ולא רק מילולית, ממש מלחמה יומיומית – כל הדברים האלה מעכבים את ההסכם עם הפלסטינים, שכן הפלסטינים אינם מקיימים אותן התחייבויות.

לימור לבנת: בהעדר קיום אותן התחייבויות אני לא מציעה לאיש להציע למדינת ישראל, לממשלת ישראל – ולא חשוב איזו ממשלה – ללכת באופן חד-צדדי, לסגת, לוותר, להתקפל, כי מאיימים עלינו בטרור.

לימור לבנת: כך אתם מציעים לנו?

לימור לבנת: זה מה שאתם מציעים שנעשה?

לימור לבנת: תשאלו את הפלסטינים מדוע הם אינם מקיימים את מה שהתחייבו לו בהסכמים.

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון וחברי הכנסת, אתם יש לכם איזה מנהג מוזר: אתם לוקחים לעצמכם רשות לדבר בשם העם גם כשאתם מפסידים בבחירות.

לימור לבנת: אתם מודיעים שלא ייתכן, לא יהיה, העם לא רוצה והציבור יצביע.

לימור לבנת: אתם יודעים איך הציבור יצביע?

חיים אורון: הוא ילך לבחירות.

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון, בחירות כבר היו.

לימור לבנת: אומנם, חבר הכנסת שמעון פרס – – –

ראובן ריבלין: נלך לבחירות כל הזמן, עד שהעם ילמד להצביע ואז הוא יכריע.

ראובן ריבלין: כל שבוע נלך לבחירות עד שהעם הזה ילמד להצביע.

חיים אורון: אין לך רוב – – –

לימור לבנת: את זה שמענו, זה וירטואלי.

לימור לבנת: חבר הכנסת פרס אמר שוב, בריאיון אתו לפני כמה שבועות, שקראתי אותו – חשבתי שאחרי שנתיים הוא כבר הפסיק להגיד את דבר החוכמה הזה – שהיו זיופים בבחירות, ובעצם אתם חושבים שהעם טעה.

לימור לבנת: יש לי כבוד לחבר הכנסת פרס – יש לי מחלוקת ענקית אתו, אבל אני מכבדת אותו – ואני חייבת לומר לכם, שאתם יכולים רק לחייך ולגחך.

לימור לבנת: בא חבר הכנסת פרס, שיש לו כנראה עוד חלומות, אולי אפילו להיות ראש ממשלה או שר בממשלה – –

שבח וייס: זה יכול לקרות.

לימור לבנת: – – ומסביר שלפני שנתיים הבחירות זויפו, או כמו שאמר פעם מישהו אחר אצלכם – העם טעה.

אלי בן-מנחם: זויפו.

לימור לבנת: תראו, נכון שלדבר בשם העם זה נעים מאוד, אבל לפני שנתיים היו בחירות ובבחירות האלה הושגה הכרעה, ואתם לא השלמתם עם ההכרעה הזאת.

אפי אושעיה: נתניהו לא יודע – – –

לימור לבנת: ראש הממשלה יודע.

חיים אורון: חוץ מהם אף אחד לא יודע.

לימור לבנת: לא יכולתי להגדיר את זה טוב יותר מחבר הכנסת ריבלין, כי אני לא יכולה להתחרות עם חוש ההומור שלו, שלפעמים הוכיח את עצמו כמשהו לא דמיוני אלא אמיתי.

לימור לבנת: אתם רוצים שאנחנו נלך לבחירות עוד פעם ועוד פעם, עד שהעם ילמד מה הוא צריך להצביע.

לימור לבנת: אני ממליצה – קצת יותר צניעות.

לימור לבנת: הפסדתם – תכבדו את זה, לפחות תהיו אופוזיציה כמו שצריך; אפילו בזה אני לא בטוחה שאתם נמצאים.

אלי בן-מנחם: כמו שאתם כיבדתם.

לימור לבנת: אנחנו כיבדנו.

חיים אורון: אוהו, אוהו.

לימור לבנת: אתם הלכתם לאוסלו וחתמתם על אוסלו, על אוסלו ב', על חודו של "מיצובישי", בלא שהיה לכם רוב ברור ובלי שזה היה המצע שלכם לבחירות.

לימור לבנת: אתם חתמתם על אוסלו כשידעתם שלא בהכרח רוב הציבור מסכים אתכם, ולא רציתם ללכת לבחירות.

קריאות: – – –

דוד טל: על חודו של מה זה היה, חבר הכנסת בן-אליעזר, לא "מיצובישי"?

לימור לבנת: זה לא היה "מיצובישי"?

לימור לבנת: מה זה היה?

צבי הנדל: לשר שגב היה "וולבו".

לימור לבנת: בושה.

לימור לבנת: אני עושה פרסומת לתרגילים מסריחים שמפלגת העבודה מומחית בהם; אני עושה פרסומת לזה שאתם לא יודעים לכבד דמוקרטיה – –

אלי בן-מנחם: את האחרונה שצריכה לעשות את זה.

לימור לבנת: – – אני עושה פרסומת לזה שאתם תלמדו שהיתה הכרעה; אתם כן אוהבים אותה או לא אוהבים אותה – היתה הכרעה ותכבדו אותה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני אסיים בציטוט מדברי צ'רצ'יל – – –

אברהם הירשזון: אתם פיתיתם עוד את אמנון לין ואת פרץ בזה שנתתם להם קדנציות נוספות שיעזבו את הליכוד ויעברו לעבודה.

קריאה: אתה מתחיל עכשיו – – – תל-חי – – –

לימור לבנת: זה לא רע להתחיל מתל-חי.

לימור לבנת: ההיסטוריה לא התחילה בלהב, זה לא רע להתחיל בתל-חי.

אברהם הירשזון: הכול מתחיל מהשורש.

קריאה: מה שחבר הכנסת הירשזון אומר, שמה שאתם שכחתם העם עוד לא שכח.

לימור לבנת: אסיים, אדוני היושב-ראש, בציטוט מדבריו של צ'רצ'יל.

לימור לבנת: אני אומרת את זה לחברי באופוזיציה, לאלה שכל כך מאיצים בנו לברוח, להתקפל, לרוץ.

אלי גולדשמידט: גם צ'רצ'יל עישן סיגרים, וזה הדמיון היחיד בינו לבין נתניהו.

לימור לבנת: יופי.

דוד טל: לא, יש עוד דמיון אחד – – –

לימור לבנת: זו היתה אמירה מלאה עומק, מהותית ועוסקת בשורשי העניין.

לימור לבנת: אולי תקשיב שנייה, אני לא אמרתי שהוא דומה לאף אחד ולא אמרתי שמישהו אחר דומה למישהו.

אלי גולדשמידט: דומה.

לימור לבנת: בסדר, אמרת, נו היתה לך איזו הברקה לשונית, עניין גדול.

לימור לבנת: אבל לצ'רצ'יל דווקא היתה הברקה לשונית שיש בה גם מהות.

לימור לבנת: הוא אמר כך: הייתם צריכים לבחור בין חרפה לבין מלחמה; בחרתם בחרפה ותהיה לכם גם מלחמה.

לימור לבנת: את זה אני אומרת לחברי באופוזיציה: אנחנו לא רוצים לבחור בחרפה, אנחנו גם לא רוצים מלחמה, הבטחנו שלום וביטחון.

לימור לבנת: אתם לא דיברתם על ביטחון, אנחנו מדברים גם על ביטחון, ללא ביטחון גם לא יהיה שלום.

לימור לבנת: הממשלה הזאת תמשיך לעשות כל שביכולתה כדי להתקדם לשני היעדים האלה.

לימור לבנת: תודה רבה.

דוד טל: גברתי, תואילי בטובך לומר לנו, מה את מציעה?

דוד טל: גברתי יכולה להציע להעביר את ההצעות לוועדה או להסתפק בתשובתך.

לימור לבנת: אני מציעה להסתפק בתשובתי.

דוד טל: חבר הכנסת דהאמשה – – –

ראובן ריבלין: – – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, אתה צודק, שב, אני רק אשאל את בעלי העניין אם הם מסתפקים בתשובת השרה.

דוד טל: חבר הכנסת בן-אליעזר, אדוני מסתפק בתשובת השרה?

בנימין בן-אליעזר: מסתפק.

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין בוודאי מסתפק.

ראובן ריבלין: לא בוודאי, אבל אני מסתפק.

דוד טל: חבר הכנסת אורון?

חיים אורון: אני לא מסתפק בדבריה, כי אני לא בטוח שהיא יודעת מה קורה במשא-ומתן.

דוד טל: חבר הכנסת זאבי מסתפק.

דוד טל: חבר הכנסת אורון, אדוני לא מסתפק?

חיים אורון: אני בטוח שהיא לא יודעת.

חיים אורון: היא יודעת מה היה במשא-ומתן?

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה מבקש להסיר.

ראובן ריבלין: את מה הוא ביקש להסיר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת אורון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תנוח דעתך, גם אתה רוצה לדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זהו, אפילו סתימת פיות אתם מחפשים, זה מה שרצית, לא היה כאן משהו אחר.

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אתה תשמע, אתה חייב לשמוע עד שתלמד ותתפכח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה שכל העולם ישמע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מגנים טרור באשר הוא, אנחנו מגנים רצח באשר הוא; אין לנו שום כוונה לתמוך ברציחות ובטרור או להבליג עליהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אנחנו רוצים לראות את זה לגבי כל הטרור, כל הרציחות, גם טילי השיוט אשר הרסו בתי-חרושת לתרופות ופגעו באנשים, באזרחים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה טרור – גם מדינות גדולות, שבאמצעות צבא מאורגן, במטוסים, בטילים פוגעות באזרחים שלווים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה הטרור, זה הארכי-טרור, זה הטרור הגדול והגרוע יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם מדינה אשר תוקפת אזרחים בטנקים, במטוסים ובחיילים, גם זה טרור וגם את זה צריך לגנות.

חיים דיין: מה עם 200 ההרוגים?

חיים דיין: לא אמרת כלום על זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אמרתי שאנחנו מגנים כל פגיעה באזרחים באשר היא, וגם כאשר הפגיעה נעשית על-ידי צבא מאורגן של מדינה ועם טילים, זה הרבה יותר גרוע מטרור – – –

דוד טל: סיימנו.

דוד טל: חבר הכנסת שבח וייס איננו.

דוד טל: אם כך, נצביע רק על הצעתו של חבר הכנסת אורון.

דוד טל: מי רוצה להעביר לוועדה?

דוד טל: אתה רוצה להעביר לוועדה – בבקשה, דקה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הרב שלמה רענן, השם ייקום דמו, היה רע וידיד טוב שלי, איש צדיק תמים, שלא נגע מעודו באדם, אוהב אדם, אוהב יהודים כערבים והיה מקדים להם שלום בשוק.

חנן פורת: אני רוצה לומר, שבתוך כל התמימות שהיתה בו, היה בו ובאשתו חיה עוז גדול, עוז נורא.

חנן פורת: אני קורא כאן ריאיון עם אשתו ימים ספורים לפני הרצח.

חנן פורת: היא אומרת: אנו הולכים בחברון באופן חופשי ובלי פחד, ובכך אנו מקרינים כי זה ביתנו, זו ארצנו, ומקיימים מצוות יישוב הארץ.

חנן פורת: והיא מספרת שאמה היתה מניצולות טבח תרפ"ט.

חנן פורת: היא עצמה התחבאה בביתו של דן סלונים, השם ייקום דמו.

חנן פורת: וכששואלים אותה: מה היה הרגע הקשה שלכם בחברון?

חנן פורת: היא אומרת: רגע קשה במיוחד היה שנחום הוס, השם ייקום דמו, נרצח.

חנן פורת: אולי משום שהדבר הטוב והמשמח ביותר הוא שתושבי חברון כולם אנשים כמשפחה אחת, שותפים לאותה מטרה, וכשאחד מאתנו הולך, זה הנורא מכול.

חנן פורת: גם עתה, כשהיא מספרת את זה, חיה מזילה דמעה.

חנן פורת: הזילה דמעה ולא ידעה שהיא מזילה דמעה על בעלה שנרצח.

חנן פורת: אני רוצה לומר כאן, ואת זה חשוב לומר, וזה יהיה בוועדה, זה יהיה במליאה, ומעל לכול זה יהיה בעם ישראל.

חנן פורת: חשוב שאתם תדעו: כל רצח נתעב כגון זה, שאיננו מגונה אפילו על-ידי ערפאת, שטביעות האצבעות של ג'יבריל רג'וב ניכרות בו, כל רצח כזה רק יחזק ויעמיק את השורשים שלנו בחברון.

חנן פורת: אני רוצה להוסיף מלה אחת לאנשי תנועת העבודה.

חנן פורת: אני אומר זאת באמת, בכנות, מכל הלב.

חנן פורת: היה פעם איש גדול יוצא תנועת העבודה שהיה נשיא בישראל.

חנן פורת: באותם ימים, אחרי מאורעות תרפ"ט ואחרי כל המתח שהיה, הוא עצמו, נשיא ישראל, זלמן שז"ר, זיכרונו לברכה, כתב על חברון ועל האיש העז שבחברון, שאומר: "ככחי אז ככחי עתה", הלוא הוא כלב בן יפונה.

חנן פורת: והוא אומר את הדברים, ואני רוצה שאנשי תנועת העבודה, כולם, נטמיע את הדברים בתוכנו.

חנן פורת: וכך הוא אומר: "לא רבנו משה, לא הכוהן אהרן, רק כלב שגער – – – הוא שראה לפנים בחברון את ילידי הענק, ולא זע בו לבב, וגם בהיותו בעינם ובהיותם בעיניו רק חגב, רק חגב, האמין בכל לב כי כוחנו הוא רב, ולא נסער.

חנן פורת: אך עכשיו הוא שנחרד וצעק וזעם ויהס העם – – – "הוא גער כי זכר, שאומנם ואכן עצום וחזק הוא העם השכן, וערים לו בצורות וגדולות במאוד וכבד הישימון ועוד רבות בו לצעוד – – – על כן מאיים הוא הריב, ובכי המלינים.

חנן פורת: אסון בו, קלון בו, בחוץ ובפנים, לכן קם כה נזעם, וכעס וכעס עד הושלך הס, עד כל עם המלינים, הנבוך, המפורר נדהם מחרדת זה הקול שגער, נדהם ונדם.

חנן פורת: "ומאז, בכל עת בכי עוועים ומדנים, ריב אחים במחנה והסתר הפנים צופה ותוהה וזועק בי הלב, אייכה, כלב!" ושלמה שלנו הוא ממשיך דרכו של כלב.

חנן פורת: אנחנו נמשיך את דרכו, נעמיק שורש בחברון בניין עדי עד.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעתו של חבר הכנסת אורון.

דוד טל: מי בעד העברת ההצעה לדיון במליאה – ירים את ידו.

דוד טל: בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 5

דוד טל: ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

דוד טל: מי בעד העברת הדיון לוועדה?

אפי אושעיה: הדיון תם.

דוד טל: חברי הכנסת, צריך להצביע בעד דיון בוועדה.

דוד טל: מי בעד העברת הנושא לוועדה?

דוד טל: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – מיעוט

דוד טל: ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לא נתקבלה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: ישיבת הכנסת נעולה.