ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 263, 1998-12-15 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, היום יום שלישי, כ"ו בכסליו התשנ"ט, 15 בדצמבר 1998 – ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: יום המדד היום, אני רואה, לא ידעתי.

משה קצב: מינוס 2%.

רפאל פנחסי: היית רוצה.

דן תיכון: תאר לך שלא הייתי ער לכך, רק עכשיו ראיתי.

דן תיכון: להלן סיכום תאונות הדרכים במשך השבוע האחרון: צוותי מגן-דוד-אדום טיפלו במהלך השבוע האחרון ב-700 תאונות דרכים ברחבי הארץ, בהן: 15 פצועים קשה, 45 פצועים באורח בינוני והשאר קל.

דן תיכון: סך הכול: 1,006 נפגעים.

דן תיכון: מתוכם נהרגו: רחל אקוקה, אבו-סבית קאמל, אבו-סבית עויד, מינץ לאה.

דן תיכון: יהי זכרם ברוך.

דן תיכון: שאילתות ותשובות, אבל לפני כן הודעה.

דן תיכון: ראש הממשלה מבקש להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השרה לימור לבנת מילאה את מקומו של השר לקליטת העלייה בעת היעדרו מהארץ, מיום כ' בכסליו התשנ"ט, 9 בדצמבר 1998.

דן תיכון: ראש הממשלה מילא את מקומו של שר האוצר בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ד בכסליו התשנ"ט, 13 בדצמבר 1998.

דן תיכון: השר שאול יהלום מילא את מקומו של שר החינוך, התרבות והספורט בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ה בכסליו התשנ"ט, 14 בדצמבר 1998.

דן תיכון: שר התעשייה והמסחר שב ארצה ביום כ"א בכסליו התשנ"ט, 10 בדצמבר 1998.

דן תיכון: אדוני המזכיר, תסביר לי איך שרים ממלאים את מקום מי שלא מודיעים שיצאו ולא מודיעים שחזרו.

דן תיכון: איך זה יכול להיות?

דן תיכון: תראה מה קורה כאן.

דן תיכון: השר יהלום ממלא את מקום השר לוי, אבל לא מודיעים שהשר לוי יצא לחוץ-לארץ.

דן תיכון: אותו דבר שר האוצר.

דן תיכון: ראש הממשלה ממלא את מקומו, אבל כולם שואלים לאן נסע שר האוצר.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, אני לא צריך למלא את תפקיד מזכירות הממשלה, אבל אם מודיעים על שר שממלא את מקומו של שר אחר בעת היעדרו, בתוך זה אפשר להבין שהשר האחר נעדר מהארץ.

דן תיכון: אני מבין, אבל צריך למסור מתי הוא יצא ומתי הוא חוזר.

משה קצב: צריך להחליף את הסדר, לומר קודם מי יצא ואחר כך מי ממלא את מקומו.

דן תיכון: זה נכון, אבל כשמודיעים מי מחליף את מי ולא מודיעים שהוא יצא מהארץ – בכלל צריך להעביר את הנוהג הזה מן העולם.

דן תיכון: זה לא נוהג, זה חוק-יסוד: הממשלה.

עמנואל זיסמן: ביום שני כולם יחזרו.

דן תיכון: רבותי, שאילתות לשר התיירות, בבקשה.

דן תיכון: חבר הכנסת ע' זיסמן שאל את שר התיירות ביום י"ג באב התשנ"ח (5 באוגוסט 1998): לדברי מנכ"ל משרדך, אם המשרד יקבל תוספת תקציבית של 153 מיליון ש"ח, ניתן יהיה לעמוד ביעד של 4 מיליוני תיירים בשנת 2000.

דן תיכון: רצוני לשאול: 1.

דן תיכון: האם לא נערך משרדך מראש ליעד זה, הרי התקציב ידוע מראש?

דן תיכון: 2.

דן תיכון: קיים קשר הדוק בין המצב המדיני-הביטחוני לבין קצב התיירות.

דן תיכון: האם תוספת תקציב תשנה עובדה זו? 3.

דן תיכון: האם הצהרה זו לא נועדה למעשה להפעיל לחץ על שר האוצר לקראת הצעת תקציב 1999?

משה קצב: 1.

משה קצב: משרדי התיירות והאוצר, באמצעות צוות מומחים, ביקשו להעריך את היקף התיירות הצפויה להגיע ארצה בשנת 2000, ובהתאם את ההיערכות הנדרשת.

משה קצב: על-פי תחזית הצוות, עתידים להגיע ארצה כ-4 מיליוני תיירים בשנת 2000.

משה קצב: הצוות הגדיר, שעל מנת לעמוד ביעד שהוגדר יש להוסיף כ-100 מיליון ש"ח לתקציב השיווק של משרד התיירות, וכן גם דווח לממשלה.

משה קצב: הדוח הוגש בסוף 1997.

משה קצב: בשל הזמן שחלף ובעקבות היערכות מקצועית הורחבה תוכנית השיווק, ועיקר הפעולה יתמקד בפעילות של ויסות הביקוש אחר התייר האיכותי.

משה קצב: בנוסף יש לבצע פעולות ליצירת הביקוש.

משה קצב: 2.

משה קצב: על היקף התיירות לישראל משפיעים גורמים אחדים, כמו: רמת המחירים בארץ, תנאים כלכליים בארצות המוצא העיקריות והמצב הגיאו-פוליטי בישראל עצמה ובאזור.

משה קצב: תוספת תקציב תאפשר לנו לפנות לפלחי השוק המסוימים שאותם איתרנו במדינות שבהן יש, להערכתנו, הפוטנציאל של התנועה.

משה קצב: 3.

משה קצב: הדרישה לתוספת תקציב שיווק הינה צורך מקצועי ומבוססת על תוכנית שיווק מפורטת, שנבנתה לאחר בדיקה מקיפה של שוקי היעד בכל העולם.

דן תיכון: שאלה נוספת לחבר הכנסת זיסמן.

עמנואל זיסמן: אדוני השר, אני מודה לך על התשובות.

עמנואל זיסמן: לשאלה השנייה, אם השלום יתקדם, אין לי ספק בכך שאולי תעברו את היעד; אבל השאלה היא, אם המצב יהיה כפי שהוא היום, האם בתקציב הזה יש לכם אפשרות למצות מה שלא מוצה עד עכשיו?

משה קצב: הבט, חבר הכנסת זיסמן, השנה הזאת היו פעמיים מתיחויות קשות במפרץ הפרסי, בין ארצות-הברית לעירק, בינואר–מרס ובנובמבר האחרון, וברחבי העולם ב-CNN ובערוצי הטלוויזיה צפו באזרחי ישראל מודדים מסכות גז ומספקים מסכות גז לבתי-מלון.

משה קצב: היה מתח פוליטי, מתח מדיני, מתח ביטחוני, היו אירועים ביטחוניים, ואף-על-פי-כן, בשנה הזאת הגיעו כ-2.3 מיליוני תיירים לישראל מרחבי העולם, חרף כל מה שתיארתי קודם.

עמנואל זיסמן: אתה מדבר על 11 החודשים מתחילת השנה?

משה קצב: כן.

משה קצב: אלמלא האירועים האלה מספר התיירים שהיו מבקרים פה היה הרבה יותר גדול.

משה קצב: בשנה שעברה היו פיגועי טרור קשים, גם השנה היו פיגועים, בשוק מחנה-יהודה, לפני חודשיים, וזה גם כן משפיע על התיירות.

משה קצב: אבל ישראל היא ארץ אטרקטיבית לתיירות העולמית; למרות כל הקשיים והמכשולים 2.3 מיליוני תיירים – זאת תעודת כבוד לתיירות העולמית בישראל.

משה קצב: שנת 2000 היא אבן שואבת מעצמה.

משה קצב: 2,000 שנה לנצרות, העולם הנוצרי מגלה עניין גדול וראשי הכנסיות ברחבי העולם מגלים עניין גדול.

משה קצב: יש תכונה גדולה גם בווטיקן וגם בכנסיות האחרות, בזרמים האחרים, לבוא לבקר פה בשנת 2000.

משה קצב: לכן אני מאמין, ששנת 2000 תהיה שנה שבה נוכל לשבור שיאים.

משה קצב: אני מקווה שהתהליך המדיני יוכתר בהצלחה.

משה קצב: בעזרת השם, אם יהיה שקט והתהליך המדיני יהיה שליו ורוגע, זה יביא להאצה עוד יותר גדולה של מספר התיירים הנכנסים למדינת ישראל.

משה קצב: אני מעריך שהתיירות הנכנסת לישראל תהיה בכל תנאי.

משה קצב: אני בוודאי מעוניין להשפיע על אותם שווקים שלמדינת ישראל יכולה לצמוח תועלת כלכלית עוד יותר גדולה מהם.

משה קצב: כל תייר שיבוא למדינת ישראל, נקדם אותו בברכה.

משה קצב: כל צליין שיבוא, גם אם הוא חסר אמצעים, נקדם אותו בברכה וניתן לו את כל השירותים.

משה קצב: אבל אם אני צריך, מטעם ממשלת ישראל, להוציא כסף כדי לעודד תיירות לישראל בשנת 2000, אני מעדיף להוציא את הכסף על אותם שווקים שאני יכול להפיק מהם תועלת כלכלית לחברה, למשק ולכלכלה הישראלית, ובאותם יעדים אנחנו משקיעים את עיקר מאמצי השיווק.

משה קצב: חבר הכנסת ש' הלפרט שאל את שר התיירות ביום כ"ט בחשוון התשנ"ט (18 בנובמבר 1998): נודע לי, שמשרד התיירות שולח לארצות-הברית משלחת כדי לעודד תיירים משם.

משה קצב: למשלחת צורף מיסיונר מטבריה, ששמו אריק מורי, מנהל "חוויות הגליל" בטבריה.

משה קצב: הוא אף פרסם מכתב, שבו הכריז שיפעל להרחבת הכתות המיסיונריות בארץ.

משה קצב: רצוני לשאול: 1.

משה קצב: האם נכונה הידיעה? 2.

משה קצב: האם משרדך מעודד מיסיונרים לבוא לארץ?

משה קצב: 3.

משה קצב: מה יעשה משרדך בעניין זה?

משה קצב: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

משה קצב: ב.

משה קצב: התיירות הצליינית-הנוצרית הינה חשובה לכלכלת ישראל, שכן היא מהווה יותר מ-25% מסך כל התיירות המגיעה ארצה, ומכניסה לקופת המדינה יותר ממיליארד דולר, ותעסוקה ליותר מ-20,000 איש, ועל כן אנו פועלים לעידוד תיירות נוצרית לישראל.

משה קצב: ג.

משה קצב: אין אנו מעודדים הגעת מיסיונרים לישראל.

משה קצב: ד.

משה קצב: יש לציין שמר אריק מורי מנהל אטרקציה תיירותית בטבריה המהווה אתר ביקור לאלפי צליינים המגיעים לגליל.

משה קצב: האתר תורם לגיוון החבילה הצליינית המוצעת.

משה קצב: הוא משווק על-ידי מרבית גורמי התיירות באזור, הוא נמצא בבעלות פרטית ולא נהנה מסיוע ממשלתי, ואין בכוונתנו לפעול בנושא.

משה קצב: חבר הכנסת ש' וייס שאל את שר התיירות ביום ו' בכסליו התשנ"ט (25 בנובמבר 1998): שנת 2000, שנת הולדת ישו, אמורה להיות שנת שיא בתיירות לישראל.

משה קצב: רצוני לשאול: 1.

משה קצב: מה הן ההערכות וההיערכויות של משרד התיירות בעניין זה?

משה קצב: 2.

משה קצב: האם קיימות תוכניות של ביקור האפיפיור בישראל בהקשר זה?

משה קצב: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול)

משה קצב: הפעולות הננקטות על-ידי המשרד על מנת להבטיח את שהותם המוצלחת של התיירים הן: א.

משה קצב: שיפור התשתית התיירותית: בימים אלו מבוצעות פעולות תשתית שונות לאורך "הציר הצלייני" – ירושלים, טבריה, סובב-כינרת ונצרת – שמטרתן שיפור האתרים השונים.

משה קצב: ב.

משה קצב: הבטחת רמה נאותה ומספקת של אמצעי אכסון לקליטת מספרי התיירים הצפויים.

משה קצב: ג.

משה קצב: קיום מערך השתלמויות לעובדי הענף על מנת להכשירם בצורה הטובה ביותר לקליטת גל הצליינים הצפוי בשנת 2000.

משה קצב: ד.

משה קצב: הגברת פעולת הביקורת באתרי התיירות הרלוונטיים.

משה קצב: ה.

משה קצב: הממשלה החליטה על הקמת מינהלת-2000, המתאמת בין משרדי הממשלה את פעולות ההיערכות לשנת 2000, ומטפלת במכלול הצרכים של מדינת ישראל לקליטה נאותה של תנועת התיירות הצפויה בשנת 2000.

משה קצב: בין היתר עוסקת המינהלת בתחומי התשתיות התחבורתיות בכניסות ובתוך הערים המרכזיות, בהכנת מערכות תשתיות מים וביוב בצפון הכינרת, בשיפור יכולת הקליטה במעברי הגבולות האוויריים, היבשתיים והימיים, בבחינה ובטיפול בתוכניות המשרד לביטחון פנים, המשרד לענייני דתות, משרד בריאות וכו'.

משה קצב: ו.

משה קצב: משרד התיירות מבצע פעולות שיווק נרחבות בארצות היעד השונות במטרה לעמוד בתחזיות ולהבטיח תנועת תיירים איכותית.

משה קצב: 2.

משה קצב: אנו מצפים לביקורו של האפיפיור, אולם אין עדיין אישור רשמי.

משה קצב: הגורמים האחראים נערכים לביקור.

דן תיכון: תודה לשר התיירות.

דן תיכון: התשנ"ט–1998

דן תיכון: במשכן למעלה מ-70 חברי כנסת.

דן תיכון: אנחנו מתקדמים לנושא הבא: הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה, מטעם ועדת הכנסת.

דן תיכון: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק שידורי הטלוויזיה מהכנסת (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשנ"ט–1998.

): "1.

): בחוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (הוראת שעה), התשנ"ז–1997, אחרי סעיף 1 יבוא: 'הארכת תוקף 2.

): (א) הוראות סעיף 1(א) יחולו גם בשנים 1999 ו-2000 (להלן – תקופת ההארכה).

): (ב) בתקופת ההארכה יחולו תנאי ההסכם שנחתם בין הכנסת לבין הרשות לגבי השנים 1997 ו-1998; אין בהוראות סעיף קטן זה כדי למנוע משני הצדדים להסכם, להסכים על תיקון או על שינוי'.

): " זה היה נוסח הבקשה לאישור: ביום 31 בדצמבר 1998 יפוג תוקפה של הוראת השעה לעניין שידורי טלוויזיה מהכנסת.

): השידורים מאפשרים לציבור בישראל לעקוב אחר הנעשה בבית-המחוקקים ואף להכיר מקרוב יותר את חברי הכנסת ואת עמדותיהם האישיות.

): השידורים המופעלים עד כה מהכנסת נעשים באמצעות ערוץ ממלכתי.

): השידורים וכן עלותם מתבצעים על-פי הסכם בין הכנסת לרשות השידור.

): חוק שידורי הטלוויזיה מהכנסת קבע, כי בשנים 1997 ו-1998 יועברו שידורי טלוויזיה מהכנסת על-ידי רשות השידור, כמשמעותה בחוק רשות השידור, התשכ"ח–1968.

): ועוד קבע החוק, כי העברת השידורים תהיה בהתאם להסכם שייחתם בין הכנסת לבין הרשות.

): שנת 1998 עומדת להסתיים, ומסיבות שונות לא הושלמה מלאכת החקיקה של חוק קבע בנושא זה של שידורים מהכנסת.

): מוצע אפוא להאריך את תוקפה של הוראת השעה הנ"ל למשך שנתיים נוספות.

): בתקופה זו יחולו תנאי ההסכם שנחתם בין הכנסת לבין הרשות לגבי השנים 1997 ו-1998.

): אין בהוראה זו כדי למנוע משני הצדדים להסכם להסכים על תיקון או על שינוי.

): אבקש את אישורה של הכנסת להצעה בקריאה ראשונה, ולהעבירה לוועדת הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

): תודה.

דן תיכון: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

דן תיכון: אנחנו פותחים בדיון.

דן תיכון: ראשון הדוברים – חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת דהאמשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק הזאת, אני חושב שאנחנו צריכים לעודד אותה ולתמוך בה, וכמובן מן הראוי לתת את הדעת על התיקונים והשינויים שצריכים להיעשות באופי השידור הזה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אתה מודע לפער התדמיתי הקיים – בין העבודה שנעשית על-ידי חברי הכנסת לבין תדמית העבודה הזאת; לפעמים תדמית שלילית מוצדקת ולפעמים תדמית שלילית לא מוצדקת.

דן תיכון: אני רוצה לשאול אותך שאלה, ברשותך.

דן תיכון: היום פורסמה בעיתון ידיעה, שחברי הכנסת יעלו את שכרם בפעם השלישית השנה.

דן תיכון: לכאורה זה מקומם כל אזרח במדינת ישראל.

דן תיכון: המשק נקלע למיתון, והנה יושבים להם האטומים הללו במשכן וכל שלושה או ארבעה חודשים הם מעלים לעצמם את השכר.

דן תיכון: כשאתה קורא ונכנס לעומק העניין, מסתבר שכל עובדי המדינה קיבלו תוספת שכר, הפרשים בסך של כ-30% ממשכורת אחת, בעקבות השביתה הגדולה.

דן תיכון: זה גורם להעלאת השכר הממוצע בכל המשק וזה ישפיע באחוז ומשהו על שכר חברי הכנסת, שהרי הם לא קיבלו את תוספות השכר.

דן תיכון: איך היית מציע לטפל בהודעה כזאת?

דן תיכון: הרי היא בוודאי מרגיזה את כולם, ובצדק.

דן תיכון: כל מי שקורא את מה שכתוב שם מתרעם ואומר: אטומים.

דן תיכון: אבל בסך הכול לא נזכר, שכל עובד מדינה קיבל בעצם הפרשים גדולים פי מאה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אתה נוגע בנקודה שאני חושב שכל חבר כנסת שומע אותה מכלי ראשון.

בנימין אלון: בביקורים שלי בכל מיני מקומות אנשים תוקפים אישית, אני לא חושב שהם מתכוונים לעלוב בי אישית, אבל ישר: "אתם שם בשלטון עם המשכורת שלכם ועם הפנסיה המנופחת והנהג הפרטי והרכב והבריאות".

בנימין אלון: לך תסביר להם שאין רכב, אין נהג ואין בריאות.

בנימין אלון: אני עומד בתור בקופת-חולים כמו כל אחד אחר.

בנימין אלון: אבל זה לא כל כך מעניין, ואני באמת חושב שיש לנו כאן בעיה רצינית.

בנימין אלון: אני לא אצליח להתמודד כאן עם פתרון.

בנימין אלון: אתה זרקת לי אתגר, שאני יודע שאתה מתמודד אתו הרבה זמן, ולא אוכל לשלוף פתרון.

בנימין אלון: אבל אין לי שום ספק, שהאנשים שנמצאים כאן בבניין לא יכולים להרשות לעצמם להרגיש צודקים ולהתעלם מהבעיה התדמיתית, כי אנחנו עוסקים כאן בלבה של הייצוגיות הדמוקרטית.

בנימין אלון: אם אנחנו ניפגם בייצוג שלנו, תיפגם הדמוקרטיה.

בנימין אלון: לכן, במסגרת השידורים של הטלוויזיה, אני יודע שיש חצי שעה שהם עושים אולפן בכנסת.

בנימין אלון: אני מציע שלא יתרכזו רק במליאה.

בנימין אלון: אני יודע שהם נמצאים גם בוועדות.

בנימין אלון: אנחנו רואים אותם.

בנימין אלון: אני מציע, עד כמה שאפשר להפוך את הכלי הזה, הקיים, לכלי יצירתי, שייתן אולי גם דיונים כאלה.

בנימין אלון: נכון שהקהל הוא לא קהל רייטינג שמתחרה בשעות צפייה, אבל זה קהל מאוד ערכי, מאוד מכובד, גם קהל מתמיד.

בנימין אלון: הואיל וזה הנושא הנדון, אחת ההצעות לפתרון השאלה של היושב-ראש היא, שבמסגרת השידורים של ערוץ-33 יהיה מין דו-שיח מתמיד, היכרות, שאלות שיציקו גם לחברי הכנסת.

בנימין אלון: אני לא מתכוון להתנער מהבעיה המהותית.

בנימין אלון: אני זוכר, אדוני, שנגענו בה לא אחת, ואתה גם אמרת שחייבים להוציא את זה מאתנו, ועשינו את זה.

בנימין אלון: יש ועדות שעוסקות בדבר הזה, שלא חברי הכנסת יקבעו לעצמם, אבל בסופו של כל דבר זה חוזר לאישור כאן.

שבח וייס: זה לא עוזר – – – אותה ביקורת.

בנימין אלון: אני יודע.

בנימין אלון: לכן אני אומר שהבעיה היא רצינית.

בנימין אלון: אנחנו, שלא כמו איגוד מקצועי אחר, שיכול להרשות לעצמו תדמית לא טובה, העיקר שהוא משיג את ההישגים, איננו יכולים להרשות לעצמנו את זה.

בנימין אלון: אנחנו איננו איגוד מקצועי במובן הזה.

בנימין אלון: בזיקה התדמיתית שלנו תלוי עתידנו הפוליטי, לא במובן האישי, עתידה של המדינה.

בנימין אלון: אם אנחנו לא רוצים שייווצר מצב של בוז למוסדות ושנאה שתצא מן הבוז הזה, אנחנו חייבים להיות רגישים לנושא הזה.

בנימין אלון: אני מסיים, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהכלי הזה של ערוץ-33 הוא כלי חשוב.

בנימין אלון: כדאי, באופן יצירתי, לשכלל אותו מעבר לשעות הדיון של המליאה והוועדות, גם להתמודדות עם הנושאים האלו בראיונות, בשיחות, או אולי אפילו במשהו יצירתי יותר, שאינני מסוגל תוך כדי דיבור לחשוב עליו.

בנימין אלון: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אומר חבר הכנסת בני אלון: שידורים כן, המתכונת פשטה את הרגל, צריך לחשוב על סוג חדש של שידורים.

דן תיכון: יותר "מוקד", לזה התכוונת?

דן תיכון: לשתף את הקהל יותר בדיוני הכנסת, משאלים, תגובות.

דן תיכון: חשבנו על זה, אבל אנחנו בראשית הדרך.

דן תיכון: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת אברהם שוחט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק היא הצעה טובה וחיונית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא חיונית להמשך מילוי תפקידו של הבית הזה ולהמשך יישומם וקיומם של הדמוקרטיה והחוק במדינה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא אומר דמוקרטיה בסוגריים, אבל דמוקרטיה כפי שהיא מתנהלת וכפי שהיא מתקיימת במדינה הזאת, עם כל היתרונות והחסרונות ועם כל הביקורת שיש לפעמים לחברים בכנסת ולחברים אחרים, באופן שונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעיקרו של דבר, אני חושב שיישומו של החוק הזה ויישומה של מלאכת השידור של דיוני הכנסת על כל גוניהם ועל כל מורכבותם הפכו למרכיב חיוני, מרכיב שבלעדיו אין מדינה דמוקרטית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בזמן קדום אמרו, שצדק חייב לא רק להיעשות אלא גם להיראות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שמלאכת הצדק נעשית גם בבית הזה והיא משתקפת באופן ברור והחלטי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו, עם כל השעות הקשות שיש לנו לפעמים, ויש שעות כאלה, בסופו של דבר ובסיכום כללי מקרינים לציבור מלאכה טובה, מלאכה שמשתקפת בה כל דעה, וכל חבר כנסת יכול באופן חופשי בהחלט להביע את מה שיש על לבו ולמלא את שליחותו הציבורית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשותך, אני אומר את עיקר הדברים, בזמן שנשאר לי, בשפה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: בשם אללה הרחמן והרחום, רבותי המאזינים, הנושא היום הוא חוק הארכת התקופה להמשך שידור ישיבות הכנסת, כפי שהמצב עתה, בשידור חי וישיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו סבורים כי חוק זה הוא חוק טוב וצודק בסופו של דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שידור ישיבות הכנסת ומתן אפשרות לציבור לצפות בכל הישיבות הללו ולראות את כל המתרחש כאן במהלך הדיונים לסוגיהם ולגוניהם השונים, בין אם חיוביים הם או שליליים, כולל הוויכוחים המתגלעים לעתים, כל התמונה האמיתית הזו של המתרחש במדינה ובמוסד הכנסת – זה דבר הכרחי ובסיסי להשרשת הדמוקרטיה בקרב כל המאזינים ובאופן כללי במדינה ככלל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ציינתי כי קיים גם קשר בין המתרחש כאן והצורך לשדר את ההליכים והדיונים הללו לבין מה שנאמר כבר מזמן, כי אין זה מספיק שהצדק קיים, עליו גם להיראות בשעת מימושו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו תומכים באופן כללי בחוק זה ורואים בו חוק חיובי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלום עליכם, רחמי אללה וברכותיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ) תודה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אברהם בייגה שוחט.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת יונה יהב.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודה ומתוודה, שכאשר התחילו השידורים, כאשר התחילו לדבר על השידורים, הייתי די סקפטי לגבי העניין.

 אברהם-בייגה שוחט: חשבתי שאנשים ידברו למצלמה ולא יאמרו את הדברים האמיתיים שהם צריכים להגיד.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני מודה ומתוודה, שהיום, במבט לאחור, אני יכול להגיד שטעיתי.

 אברהם-בייגה שוחט: טעיתי, מכיוון שאפילו אם לפעמים חברי כנסת מדברים אל המצלמה ומדברים אולי קצת אחרת מכפי שהם מדברים בדיון סגור, עדיין קיימת הפתיחות בפני אותם אזרחי מדינת ישראל שרוצים לראות את הבית הזה, רוצים לשמוע את חברי הכנסת שמדברים ורוצים ללמוד את הנושאים.

 אברהם-בייגה שוחט: לפעמים אלה הם אנשים מבוגרים שמבלים את עתותיהם בהסתכלות על הכנסת ועל דרך עבודתה, פעמים זה הוועדות, ובדרך כלל, כמובן, המליאה.

 אברהם-בייגה שוחט: לפיכך, יש בהחלט חשיבות מרובה לכך שהשידורים יתקיימו וייערכו.

 אברהם-בייגה שוחט: אני חושב שחשוב הקשר בין מה שעושים בבית הזה, במליאה לפחות, לבין הציבור.

 אברהם-בייגה שוחט: השידורים שמתקיימים פה של כל ישיבות המליאה הם רבי-ערך, רבי-חשיבות, ולפיכך, כמובן, אתמוך בהצעה להאריך את המשך השידורים, כפי שמתבקש כאן.

 אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת יונה יהב.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, טוב עשתה הכנסת השלוש-עשרה, כך נדמה לי, כשהיא החליטה על פתיחת – – –

שבח וייס: הכנסת השתים-עשרה.

יונה יהב: תודה, חבר הכנסת וייס.

יונה יהב: טוב עשתה הכנסת השתים-עשרה שהחליטה במליאתה לפתוח את הדיונים בה לידיעת הציבור באמצעות ערוץ-33.

יונה יהב: כמי שהיה חבר מליאת רשות השידור, אני עומד ומתפעל נוכח הצורה שבה מתנהל ערוץ-33, בתקציב מזערי ובכוח-אדם מזערי.

יונה יהב: יוסף בראל, שהיה מנהל בערוץ הראשון, עושה שם עבודה מופלאה באמצעים מזעריים, כפי שאמרתי, ובהחלט מגיע לו יישר כוח מעל במה זו.

יונה יהב: אני בהחלט חסיד נלהב של המשך השידורים מהמליאה ומוועדותיה, בתקווה להביא את מה שקורה כאן בבית אל קהל גדול ככל שניתן.

יונה יהב: אני בהחלט מופתע מהתגובות שאני מקבל מקהל, ולאו דווקא מסוג מסוים של קהל בגילים מסוימים, אלא מכל שדרות הציבור.

יונה יהב: בזמנים כאלה או אחרים הם מכיילים את עצמם לערוץ-33 ומבקשים לדעת מה קורה בבית הזה.

יונה יהב: נכון אמר חבר הכנסת הרב בני אלון, שבהחלט חייבים להכניס גיוון על מנת להראות פנים נוספות בעבודת הכנסת, על-ידי יצירת מערכי סקרים ומיקוד בשאלות מאוד מסוימות שהבית הזה מתנהל סביבן.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, חייבים בהחלט להביא לידיעת הקהל, באמצעות ערוץ-33, את האירועים שמתבצעים בתוך הבית הזה, בין באולמות ההרצאות ובין באודיטוריום.

יונה יהב: בהחלט המגמה חייבת להתבצע תחת הכותרת של הבאת הכנסת אל כל בית ובית בישראל.

יונה יהב: אני מאמין שבעובדה הזאת שאנחנו נתמוך כאן בהמשך השידורים אנחנו גם מסמנים אמירה מסוימת כלפי אלה שמקציבים את התקציב הראוי לעניין, והיא שאנחנו מבקשים לשקול שהערוץ הזה לא יעבוד במשורה, שיהיו להם כל האמצעים הראויים על מנת לבצע את ראש הפרק, כפי שסרטטתי אותו כאן, אכן במגמה לקרב את העם אל דיוני הכנסת ואל דיוני ועדותיה.

יונה יהב: ככל שירחב כן ייטב.

יונה יהב: תודה רבה.

דן תיכון: אני רוצה להעיר, שמי שמתקצב את הערוץ זו הכנסת, והיא שמממנת את תקציב ערוץ-33.

יונה יהב: זה היה מקובל עליך.

דן תיכון: זה היה מקובל עלי, כן.

 אברהם-בייגה שוחט: באיזה סכום מדובר?

דן תיכון: 2 מיליונים, או משהו כזה.

זאב בוים: כן, אבל תקציב הערוץ כולו הוא 15 מיליון שקל.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אבל השידורים מהכנסת הם לא כל שידורי הערוץ.

דן תיכון: כבר אמרתי, למען ההיסטוריה, שניסיתי לחקות את C-SPAN בארצות-הברית.

דן תיכון: היינו בין הפרלמנטים הראשונים, אולי הראשון, שהכניס את הטלוויזיה אל בין כותלי המליאה והוועדות.

דן תיכון: נדמה לי שמאז נפוץ הדבר כמעט בכל הפרלמנטים, או במרבית הפרלמנטים ברחבי העולם.

דן תיכון: אבל שקענו לתוך שגרה ראשונית, וזה נכון שאנחנו לא מתערבים בשאלה איך יצלמו, מה יצלמו, את מי יצלמו, וגם לא קובעים את שידורי הטלוויזיה מן הוועדות בכל מה שקשור לאיזו ועדה תסוקר.

דן תיכון: אבל השאלה היא אם לא הגיע הזמן לחשוב על שינויים, על מערך חדש.

דן תיכון: זאת אומרת, תמיד נישאר צמודים למליאה במלואה.

דן תיכון: אבל יש היום מסכים מפוצלים ואפשר להראות כמה פינות בעת ובעונה אחת.

דן תיכון: אפשר לקיים דיונים בין לבין.

דן תיכון: הרי הכול קורה כאן בכנסת.

דן תיכון: נשאל את עצמנו, למשל, איך נערכות כל הטלוויזיות בעולם לקראת Super Monday, יום שני הבא, בשעה 16:00.

דן תיכון: האם נישאר במסגרת שלנו, או שנחיה את הדיונים כאן?

דן תיכון: חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

יונה יהב: יש בזה גם צד חיובי.

יונה יהב: כשהילדים שלי מחפשים אותי, הם פותחים את ערוץ-33 ורואים אותי.

שבח וייס: מילא הילדים שלך, אבל אשתך.

דן תיכון: אתה אומר: אשתך.

שבח וייס: אמרתי לו את זה.

דן תיכון: חבר הכנסת סעד, בבקשה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על מה שאמרו קודמי בקשר לחשיבות ערוץ-33, על הקשר שהוא יוצר בין הנבחרים, בין חברי הכנסת, לבין הציבור הרחב בישראל.

אחמד סעד: לפי דעתי, צריך לשפר את הדברים בשני מישורים.

אחמד סעד: המישור הראשון הוא הופעת חברי הכנסת.

אחמד סעד: חברי הכנסת צריכים להיות דוגמה, גם דוגמה חינוכית, לציבור הרחב בהופעות שלהם.

אחמד סעד: לפי דעתי, בנושא הזה יש הרבה מה לשנות.

אחמד סעד: להביע דעה ועמדה זה דבר חשוב מאוד.

אחמד סעד: בעניין הזה אפשר להדגיש, שבבית הזה יש שוויון מהותי, שכן כל אחד יכול להביע את הדעה שלו.

אחמד סעד: אבל איך להביע, ובאיזו צורה להביע את הדעה?

אחמד סעד: לפעמים אנחנו שומעים ביטויים שהם ביטויי רחוב, שאפשר גם בלעדיהם להביע את הדעה.

אחמד סעד: לפעמים, כדי שפרצוף זה או אחר ייראה בטלוויזיה, עושים "אקשן".

דן תיכון: פנים, לא פרצוף.

אחמד סעד: פנים, סליחה.

אחמד סעד: לפעמים חבר כנסת עושה "אקשן" משום דבר, רק כדי שיצלמו אותו בטלוויזיה.

אחמד סעד: לעתים יש צעקות שאין להן מקום.

): אדוני היושב-ראש, מתי אתה סוגר את הרשימה?

דן תיכון: אתה ממהר להדליק נר?

דן תיכון: נשחרר אותך ממתן תשובה.

דן תיכון: אתה יכול ללכת.

): כן?

דן תיכון: כן.

): תודה רבה.

דן תיכון: אני אשיב.

אחמד סעד: אני חושב, שלהתנהגות החברים בבית הזה יש השפעה גדולה על הציבור.

אחמד סעד: אנחנו שומעים תמיד התייחסויות לעניין.

אחמד סעד: כאשר מישהו מתבטא באופן לא תרבותי באיזו חברה ועם חברים, אומרים לו: מה, אתה בכנסת?

אחמד סעד: לכן, יש הרבה מה לשנות בעניין הזה.

אחמד סעד: הדבר השני, בשאלות העיקריות שמעסיקות את הציבור בישראל, אם הוא יהודי או ערבי או כלל האזרחים במדינה, לפי דעתי יש מקום לפעמים גם בוועדות, אם אנחנו רוצים לתת מסר לציבור הרחב על איזה נושא שאיזו ועדה דנה בו – אני חושב שיש מקום לחשוב, שטוב שערוץ-33 ישדר דבר כזה.

אחמד סעד: אני רוצה להביא דוגמה.

אחמד סעד: אתמול היה באודיטוריום עניין התקציבים לאוכלוסייה הערבית, באו כל מיני עמותות שהכינו חומר על מצב האוכלוסייה הערבית ואיך המדיניות של הממשלה, דרך התקציב, איך היא פונה לציבור הערבי.

אחמד סעד: עניין כזה, שהוא אחד העקרונות של כל מדינה מתוקנת, כל חברה מתוקנת, שלא יכולה להיות חברה דמוקרטית ומתוקנת אם היא מנהלת מדיניות אפליה כלפי חלק מאזרחיה.

אחמד סעד: אני חושב שזה שיעור בדמוקרטיה, שאנחנו, את האמת הזאת על מצב האוכלוסייה הערבית – שידע כל העם כי עניין האוכלוסייה הערבית הוא לא רק עניינם של אחמד סעד ושל חברי הכנסת הערבים ולא רק עניינה של האוכלוסייה הערבית אלא עניינם של כל אזרחי המדינה.

אחמד סעד: לכן, אני חושב שצריך לחשוב גם בכיוון של איך לשפר את השידורים של ערוץ-33, לא רק מהמליאה, אלא שזה גם ישרת את המטרות של החברה הזאת בנושאים העיקריים שמדאיגים את כל העם.

אחמד סעד: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס, ואחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

דן תיכון: הוא יצא כנראה.

שבח וייס: הוא יהיה, הוא יהיה.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

דן תיכון: שמת לב שחברי סיעת ש"ס אינם נוכחים?

שבח וייס: שמתי לב שיש לי שתי דקות.

שבח וייס: מה קרה?

שבח וייס: בגלל החג?

דן תיכון: לא יודע.

שבח וייס: זה מוזר.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אנחנו חוזרים על הדיון הזה פעם בשנה ומאווררים מחדש את ההגיגים שלנו.

שבח וייס: אני רוצה להביע קודם כול הערכה לערוץ-33, אני אומר את זה גם באופן אישי, זה ערוץ שנותן לנו, לחברי הכנסת, נאמני המליאה והוועדות, שירות הוגן.

שבח וייס: קודם כול שירות הוגן.

שבח וייס: לא עורכים אותנו, אין פרוטקציונרים, אין החבר'ה שבאופן קבוע, בכל נושא, מופיעים בכל תוכנית, לפעמים בשתיים או בשלוש תוכניות באותו יום, אין לגיטימיות – ויש היום לגיטימיות מוחלטת של חברויות שם.

שבח וייס: אני לא יודע, יש איזה חמישה-שישה חבר'ה שכל הזמן מראיינים ומתראיינים.

שבח וייס: אז קודם כול זה שירות הוגן, בהנחה שיש עוד כמה חברי כנסת שיש להם מה לומר מדי פעם בפעם.

שבח וייס: הערכה בנאלית.

שבח וייס: דבר נוסף:

שבח וייס: אני חושב שזהו שירות לא רק לציבור המתעניינים בדרכה של הדמוקרטיה הפרלמנטרית, איך העסק הזה עובד, איך פותרים קונפליקטים באמצעות הצבעה, איך מחוקקים חוקים, מה מחוקקים, מה לא מחוקקים; אני חושב, שגם התלמידים שמזדמנים לאותם שידורים מעשירים את הידע שלהם בהכרת המנגנונים השלטוניים הדמוקרטיים וחלוקת רשויות, ומקבלים פרק בפרלמנטריזם ולומדים על מגוון הדעות של הבית הזה.

שבח וייס: דבר נוסף: הייתי אומר שזה גם שירות ממדרגה ראשונה למיעוטים למיניהם, לאו דווקא לאומיים, גם מיעוטים חברתיים.

שבח וייס: הכנסת הזאת היא הכנסת המייצגת ביותר של החברה הישראלית, במובן זה היא מהפכנית – – –

עמנואל זיסמן: – – –

שבח וייס: יש ייצוג, אמרתי את זה כמה פעמים, יש ייצוג, יש צילום של ההווי החברתי האמיתי של החברה הישראלית.

שבח וייס: הציבור הערבי לגווניו ולקבוצותיו מיוצג בפרופורציה סבירה, על השקפותיו, על המנהיגות החדשה והדינמית שיש לו; הציבור הגדול של עולי ברית-המועצות מיוצג, שמונה חברי כנסת; הקבוצה האתיופית מיוצגת; הציבור הדתי, החרדי, הדתי לגווניו מיוצג.

שבח וייס: יש כאן קולות חדשים, זאת תופעה מרתקת מאוד, והם באים לידי ביטוי כאן בתהליך האפור, השיטתי, המייגע לפעמים, של העבודה הפרלמנטרית.

שבח וייס: זה קודם כול מדויק, הוגן, בלי שום סוג של מיון.

שבח וייס: כמובן, עדיין נשאלת השאלה, אדוני היושב-ראש, אינני יודע אם אתה יודע את התשובה, זה יהיה נהדר אם תעשיר אותנו, אני לא ידעתי אותה גם כשהייתי יושב-ראש הכנסת, אולי אתה הצלחת לפענח את זה: מה הוא באמת אחוז הצופים בנו?

שבח וייס: זה מעניין.

שבח וייס: זה גם חשוב, משום שכל מטרתו של השידור הזה היא להביא את קולותינו המגוונים לציבור רחב ככל האפשר, וזאת חידה בלתי מפוענחת.

שבח וייס: כמובן, זאת הזדמנות להודות לאותם צופים שמלווים אותנו, כותבים לנו, מעירים לנו וגוערים בנו ומתכתבים אתנו ומשבחים אותנו, ויש גם הערות בדבר הדקדוק וכל סוגי ההתנהגות שיש כאן, באולם הזה.

שבח וייס: אני רוצה לסיים בעניין אחד – תראו, אפשר להיות חבר כנסת בתודעת הציבור הישראלי כמעט בלי להיות חבר כנסת – – –

דן תיכון: בלי לבוא לכנסת.

שבח וייס: בלי לבוא.

שבח וייס: אם יש לך חברים שם, בין החבר'ה, אתה יכול להופיע שם פעם בשבוע כפרשן ומתראיין בכל נושא עם התואר של חבר כנסת, בלי שטרחת כל טרחה כאן, בעבודת הוועדות ובחקיקה ואפילו בנוכחות באולם הזה.

שבח וייס: גם הנוכחות היא עניין של עבודה פרלמנטרית.

שבח וייס: ערוץ-33 מנסה, במידה צנועה, לתקן את העיוות, הייתי אומר הכמעט-סוריאליסטי הזה.

שבח וייס: מבחינה זאת זה השירות העיתונאי ההוגן ביותר לבית הזה, על הטוב שבו ועל הרע שבו, והוא נותן לאותו ציבור שצופה בנו תמונה של הדופק הפרלמנטרי של חיינו.

שבח וייס: אני רוצה להודות לפרשנים, לצלמים, לטכנאים, שיחד אתנו יושבים לפעמים עד 22:00, עד 24:00, ובוועדות, ובעבודה סולידית, שקטה, תרבותית, עושים יחד את השירות הזה, פשוט להודות להם מקרב לב על השירות הזה.

שבח וייס: תודה רבה לכם.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת מקסים לוי – איננו.

דן תיכון: חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אם אתה רוצה שידעו בציבור את מה שאתה עושה, אתה יכול לעשות את זה במזנון מול העיתונאים ואתה יכול לעשות את זה במליאה מול העם.

גדעון עזרא: פה במליאה מול העם זה בלי פילטרים, אמיתי, בזמן אמיתי, ואני יכול לומר מהניסיון הקטן שיש לי בכנסת, שהרבה מאוד אנשים אוהבים לראות את הערוץ הזה.

גדעון עזרא: התקשר אלי נכה שקשה לו לזוז, והוא אמר שכאשר אין שידורים בערוץ-33 יש לו חור בלוח הזמנים שלו.

גדעון עזרא: אני חושב שחשוב מאוד שאנשים ישמעו מכלי ראשון את מה שיש להגיד פה בכנסת.

גדעון עזרא: הדבר השני: ללא כל ספק, זה מהווה שיקול אצל חבר כנסת אם הוא נוכח במליאה או איננו נוכח במליאה.

גדעון עזרא: נושא לבנון היה לפני שבועות מספר במרכז החשיבה הפוליטית במדינה, ואנשים רואים, שכאשר יש דיון על נושא לבנון ויש מעט חברי כנסת באולם – הם אומרים: הנושא הזה איננו תופס בכנסת את המקום הראוי לו.

דן תיכון: תרשה לי להעיר לך, שמעתי את דבריו של אותו זמר, כמעט אמרתי: ני, ני, ני, שעושה לו מנהג קבוע בכל יום שישי בשעה 13:00 להשמיץ את הכנסת בלי שיש לו מושג קל על מה שקורה כאן.

דן תיכון: הייתי בדיון על לבנון, אחד הדיונים המכובדים והטובים ביותר שהיו בכנסת, והוא עלה ב-13:00 ביום שישי וסיפר סיפורי בדים.

דן תיכון: בושה וכלימה.

דן תיכון: אבל כנראה זו לא הפעם הראשונה שהוא עושה זאת.

שבח וייס: יש קבוצה שלמה של עיתונאים – – –

דן תיכון: מעניין כמה פעמים הוא ביקר במועצת עיריית ירושלים ומה הוא עושה שם, מה התרומה שלו כחבר מועצת העיר, אבל להטיף מוסר כשאין לו מושג על מה שקורה כאן, את זה הוא עושה מדי יום שישי.

דן תיכון: בבקשה, נשמע את התגובה שלו ביום שישי הקרוב.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, אני מסכים אתך בהחלט, שהדיון על לבנון שהיה פה, היה דיון בלתי רגיל.

דן תיכון: הוא היה אחד המעניינים ביותר.

גדעון עזרא: אבל, עם זה, צריך לומר, שמספר חברי הכנסת שנכחו בדיון – – –

דן תיכון: אני גם אומר לך מדוע.

דן תיכון: הוא היה הנושא שסגר את השבוע הפרלמנטרי.

דן תיכון: לשר הביטחון היו אילוצים קשים באותו יום, אירועים שחייבו את נוכחותו.

דן תיכון: הוצאנו אותו בכוח והבאנו אותו לכנסת לאחר מאמץ גדול, ועשינו אפילו הפסקה של 20 דקות כדי שהוא יספיק להגיע לכאן; וההוא סיפר סיפורים.

אופיר פינס-פז: והדיון שהתקיים כאן באותו יום נמשך שעתיים והשתתפו בו 30 חברי כנסת.

דן תיכון: זה היה אחד הדיונים הטובים ביותר שהיו כאן.

גדעון עזרא: נדמה לי שהיו 17 חברי כנסת.

דן תיכון: בסדר, מה זה משנה.

דן תיכון: אבל בסך הכול זה היה מבחינה איכותית אחד הדיונים הטובים ביותר שהיו כאן.

גדעון עזרא: דיברתי עם אחת האמהות שנמצאות ליד בית הנשיא, היא דווקא אמרה לי את הדבר הזה.

גדעון עזרא: לא שמעתי – – –

דן תיכון: היא שמעה את מה שאני אומר.

גדעון עזרא: אני מבקש לומר עוד שני דברים.

גדעון עזרא: קודם כול, אני חושב שמגיעה תודה לצלמים שעובדים פה.

גדעון עזרא: אנחנו יוצאים ונכנסים והם יושבים קבוע ליד המצלמות, ואני חושב שבלעדיהם העבודה הזאת היתה בלתי אפשרית.

גדעון עזרא: אני חושב שדמוקרטיה לא צריך רק לעשות אלא גם להראות, ואני בהחלט בעד המשך העבודה של ערוץ-33 בכנסת.

גדעון עזרא: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ואחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה הוא קצת לא נוח, כי מצד אחד אנחנו יודעים שהשידורים מהכנסת עולים כסף; מצד שני, אנחנו חושבים שהם נחוצים גם לנו כנבחרי ציבור ושליחי ציבור, שרוצים שעבודת הכנסת תגיע לידיעת הציבור, וגם לציבור עצמו, לפחות החלק שבהחלט עוקב מקרוב אחרי השידורים, גם מהמליאה וגם מהוועדות.

אופיר פינס-פז: אני רק לא מבין מדוע, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים שנה אחר שנה לדון בעניין במסגרת הוראת שעה, במקום לסיים את החקיקה באופן מוסדר ובצורה כזו שלא נצטרך כל שנה לדון מחדש בהצעת החוק הזאת, שתוקפה פג שנה לאחר מכן.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שההסדר הזה הוא הסדר חשוב, הוא קיים בדמוקרטיות רבות בעולם וגם במקומות שאינם דמוקרטיים, דרך אגב, וזה אחד האמצעים הישירים של קשר עם הציבור.

אופיר פינס-פז: אגב, אני שואל את עצמי איך היינו נואמים כאן נאומים חוצבי להבות, לא אחת בפני מליאה שאיננה עמוסה בחברי כנסת, אם לא היינו יודעים שבסופו של דבר, שם בקצה, רואים אותנו ושומעים אותנו הרבה מאוד אנשים, שגורמים לכך שהנאום של חברי הכנסת במליאה יהיה אמיתי, משום שאתה מדבר לא רק אל עצמך, או אל קומץ חברי כנסת, כפי שקורה לא אחת, ומותר שיקרה, משום שחברי הכנסת עסוקים ביותר מאשר דבר אחד.

אופיר פינס-פז: לכן, אדוני היושב-ראש, אני כמובן מציע לתמוך בהצעת החוק ולהאריך את תוקף הוראת השעה הזאת, אבל אני גם מציע להפוך אותה להצעת חוק שתחוקק באופן מסודר, כדי שהעניין הזה ימוסד, כמו חוקים אחרים, שהנוהג הזה וההסדר הזה יהיו חלק מספר החוקים של מדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים דיין, ואחריו – חבר הכנסת ריבלין.

דן תיכון: בבקשה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק המונחת לפנינו חשובה מאין כמוה.

חיים דיין: אני חושב שהיא מעבירה אותנו ואת הבית הזה לעידן אחר לגמרי.

חיים דיין: כשלא היה לנו ערוץ-33, בעצם לא כל חברי הכנסת היו מוכרים.

חיים דיין: הציבור לא יכול היה לעקוב אחרי פעילותו האישית של אותו חבר כנסת ואחרי פעילותה של הכנסת עצמה.

חיים דיין: אני חושב שכלי העזר הזה הוא תוספת למאמץ שכל חבר כנסת בפני עצמו היה עושה, להחדיר עוד כתבה לעיתון, או להתראיין באיזו תוכנית רדיו.

חיים דיין: והנה בא ערוץ-33 ובעצם חושף שעות שלמות של דיונים מהוועדות ומהמליאה.

חיים דיין: אבל לכל יתרון יש גם חיסרון.

חיים דיין: אני מקבל תגובות מהציבור, שאומרות: אנחנו לפעמים יושבים מול הטלוויזיה וצופים בערוץ-33 והכנסת הזאת ריקה.

חיים דיין: בעצם, בפני מי עומד חבר הכנסת ונואם?

חיים דיין: לפעמים צריך גם להסביר לאותם צופים בטלוויזיה, שלאותו חבר כנסת יש לא רק דיונים במליאה, הוא לפעמים יושב בלשכתו ומכין הצעות חוק, ויש לו התחייבויות של פגישות וגם דיונים בוועדות.

חיים דיין: אם חבר הכנסת לא נוכח במליאה, זה לא אומר שהוא לא פעיל.

חיים דיין: זה לא נכון.

חיים דיין: אלא בלי יוצא מן הכלל, אני חושב שגם הנוכחות של הטלוויזיה כאן מראה לציבור את פעילותו של אותו חבר כנסת, עד כמה הוא רציני, עד כמה הוא בעצם פעיל במליאה ובוועדות ואיך הוא משתתף בדיונים ואם הוא בכלל מעלה הצעות חוק, אם הוא בכלל קיים, אם יש חבר כנסת כזה.

חיים דיין: ויש כאלה שבכלל לא מגיעים.

חיים דיין: בהחלט הייתי מעודד את המכשיר הזה שנקרא ערוץ-33 ואת הכלי הזה שעומד כאן, על מנת לחשוף כמה שיותר את הבית הזה בפני הציבור.

חיים דיין: הכלי הזה הוא כלי עזר שבעצם מאפשר לציבור, לאותם בוחרים ששלחו אותנו לכאן, להפנות אלינו את הרעיונות, ולא פעם אחת קיבלתי הצעות לתיקון חקיקה מאזרח פשוט שאומר: תראה, יש כאן עוול שאולי צריך לבדוק אותו, צריך לתקן אותו.

חיים דיין: כאשר אתה מקבל פנייה כזאת, אתה בעצם גם יכול לשבת עם היועץ המשפטי ולבחון את הדבר, אם באמת יש מקום לתקן או אין מקום לתקן.

חיים דיין: אני בהחלט רואה בדבר הזה כלי שבאמצעותו הציבור יכול לפנות אלינו, כי הציבור הרחב בישראל הרי הוא חתך שלם, כל אחד בפני עצמו שייך לאיזו מפלגה, הוא קרוב לדעה מסוימת, בעצם הקשר הזה עם אותה מפלגה שלו, עם אותם בוחרים שלו – הוא יכול לשבת מול הטלוויזיה ולהגיד לאותו חבר כנסת: שמע, שמעתי את הנאום שלך, הנאום שלך היה כזה וכזה, אני חולק על דעתך, או לא חולק על דעתך.

חיים דיין: לכן, אני בהחלט רואה את הערוץ הזה כערוץ שמפנה אותנו לעידן חדש, ואחד הדברים שאני בהחלט גם יכול לומר, הדברים השליליים שאני לפעמים גם מתבייש בהם, שהציבור בא ואומר: תראה איזו כנסת זאת, אנחנו רואים אתכם בערוץ-33, אנחנו מתביישים איך הכנסת הזאת מתנהגת, איך האנשים בה מתנהגים.

חיים דיין: ההתפרצויות וחוסר ההקשבה ההדדי בין אדם לרעהו; וזה לא נעים, לפעמים אתה גם צריך להתמודד עם זה.

חיים דיין: אבל אני חושב שזה הכלי האמיתי שיכול להעמיד כל חבר כנסת, כל ארבע שנים, על טובו וטיבו ועל אופן פעילותו במליאה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, הייתי רוצה שיהפכו את הדבר הזה לדבר קבוע, ולא להאריך את תוקף הוראת השעה משנה לשנה, או משנת תקציב לשנת תקציב.

חיים דיין: תודה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

עמנואל זיסמן: עוד כמה יש?

משה פלד: עוד הרבה – 11 חברי כנסת.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, יש זכויות רבות ליושב-ראש הכנסת דהיום, חבר הכנסת דן תיכון, אבל אולי אחת הזכויות הגדולות שאפשר לזכור לו היא אותה הזדמנות שנקלעה בדרכו כאשר הוא מילא את מקום יושב-ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת לשעבר דב שילנסקי.

ראובן ריבלין: בהיותו ממלא-מקום בא וקבע, בהחלטה חשובה, את הכנסתה של הטלוויזיה לבניין הכנסת ולישיבות מליאת הכנסת.

ראובן ריבלין: לאחר מכן, נדמה לי שחבר הכנסת חגי מירום ויושב-ראש הכנסת שבא לאחר מכן, חבר הכנסת שבח וייס – כולם פעלו על מנת להשריש ולהביא לידי מצב שבו ימוסד הדיווח מהכנסת.

ראובן ריבלין: עד כמה חשוב הדבר, כאשר אנחנו מדברים על חינוך לדמוקרטיה, על קרבה אל העם, על כך שבית זה אינו מורם מעם ואינו יודע מה נעשה בתוכו, יש לראות במשדרי הטלוויזיה.

ראובן ריבלין: אלה שהם מבאי הבית הקבועים והאנשים שנמצאים פה רוב שעות הדיונים במליאת הכנסת ומעורים בדיוני הכנסת היומיומיים יודעים עד כמה הציבור ער – לא רק אותו ציבור שבא לבקר אותנו כאן

ראובן ריבלין: מפעם לפעם על מנת לראות את היכל הדמוקרטיה של מדינת ישראל, אלא גם ציבור שנמצא בביתו ועשה לו מנהג קבוע לחזות בדיוני מליאת הכנסת, שהרי המליאה היא בבואה של כל הציבוריות הישראלית, של השאלות הלאומיות, של הסכסוך הישראלי-הערבי, של השאלות התרבותיות, של השאלות החינוכיות ושל שאלות איכות החיים.

ראובן ריבלין: כל אותם דברים באים לידי ביטוי בדיוני הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, כחבר כנסת שהוא די פעיל במליאה, שבאמת סיפוק מהסיפוקים הגדולים ביותר שיש לי הוא שאני מקבל מכתבים מהמוני בית ישראל המתייחסים אחד לאחד, יהיו אלה יהודים או ערבים, צעירים או זקנים, חדשים מקרוב באו או ותיקים, הכותבים לי מכתבים ומעירים לי הערות – פעמים הערות מחמיאות, פעמים הערות מגונות, פעמים הערות המאירות ומבקשות להבהיר נושאים או נקודות שהעם חושב שחשוב להבהירם.

ראובן ריבלין: שידורי הכנסת והשידורים מהכנסת הם ההוכחה הטובה ביותר שהכנסת היא מהעם, אמורה להיות למען העם, וטוב שהקשר הזה לא ייפסק עוד לעולם.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: עכשיו חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

חגי מירום: תספר קצת על סוריה.

עזמי בשארה: אני אתחיל בטלוויזיה: ראיתם במקרה טלוויזיה?

חגי מירום: אני רוצה להיות חבר הכנסת היהודי – – –

עזמי בשארה: חברי הכנסת, העמדה שלי – – –

עמנואל זיסמן: יש שידורים ישירים מן הפרלמנט הסורי?

עזמי בשארה: זה לא ישנה, כי ממילא אין ערך לפרלמנט הסורי.

חגי מירום: יש שידורים – – –

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אולי בעמדה יותר שמרנית מהעמדות שבוטאו כאן בנוגע לערוץ-33.

עזמי בשארה: אני גם מתנגד לצורה שבה חלק מחברי הכנסת הציגו את זה, כמין עיתונאות בגרוש, כלומר עיתונאות לחברי הכנסת שלא יכולים להגיע לעיתונות.

עזמי בשארה: לעיתונות ולתקשורת יש דינמיקה משלהן, ללא שום ספק, שהיא גורמת לשטחיות בתרבות הפוליטית הישראלית, ואפילו לוולגריזציה.

עזמי בשארה: את זה אנחנו רואים.

עזמי בשארה: חלק מהוולגריזציה של התרבות הפוליטית הישראלית זה הניסיון לחלק את העולם לפוליטיקאים מלוכלכים ולאנשים שהם לא פוליטיקאים, שהם נקיים לכאורה, לרבות העיתונאים עצמם, שהם בכלל לא מלוכלכים ואין ביניהם תחרויות והם לא מדברים אחד על השני ולא מלכלכים ולא מרכלים ואין להם אינטרסים ולא מקבלים ידיעות בסתר.

ראובן ריבלין: לא יעלה על הדעת שדבר כזה יקרה.

עזמי בשארה: לא יעלה על הדעת, ותמיד עולים עליה כל הזמן, ואתה יודע.

עזמי בשארה: על כל פנים, זה חלק מהוולגריזציה, ללא ספק, של החיים התרבותיים והחיים הפוליטיים.

עזמי בשארה: ללא שום ספק, גם פוליטיקאים יכולים לשמור על אליטיזם נקי – במרכאות מאוד גדולות "נקי" – אם החיים הפוליטיים היו סגורים בתוך האליטה, רחוק רחוק מעיני הציבור, כאשר גם הפרלמנט רחוק מן הציבור.

עזמי בשארה: לדעתי, במדינת ישראל, כאשר יכניסו את ה-CAMERA גם לבתי-המשפט, דרך אגב גם בתי-המשפט "יתלכלכו".

עזמי בשארה: אין מה לדבר, שכאן הצצה לתרבות הפוליטית העממית ללא ספק גורמת לתחרות ולוולגריזציה וגורמת למה שאני קורא: PERFORMANCE – הצגה.

עזמי בשארה: הצגה זה לא בדיוק התרגום, אבל זה PERFORMANCE.

עזמי בשארה: אני שם לב שבכנסת עושים PERFORMANCE.

עזמי בשארה: כל האנשים כאן עושים רובם עושים PERFORMANCE – אלה שבאים ואלה שלא באים.

עזמי בשארה: אלה שבאים – זו שמחת עניים: משום שהם לא מתארחים כל כך הרבה ב-Talk Shows, אז הופכים את זה פה ל-קטן.

עזמי בשארה: אם אין "פופוליטיקה" שם, עושים פה פופוליטיקה.

עזמי בשארה: ללא ספק, אלה תהליכים ברורים, לדעתי, שאין מה לדבר שהם הכרחיים בעידן כזה.

עזמי בשארה: לכן, אני מבחינת הקונצפציה מתנגד לגישה הזאת שהופכים את ערוץ-33 למין עיתונאות או חשיפה לעניים.

עזמי בשארה: אני לא מסכים לזה בכלל.

עזמי בשארה: היושב-ראש, דרך אגב, שכחת להפעיל אצלי את השעון.

משה פלד: לא, אני לא מפעיל לאף אחד.

משה פלד: כל מי שרוצה שידבר כמה שהוא רוצה בנושא הזה.

עזמי בשארה: תודה רבה.

זאב בוים: מה זה "כמה שהוא רוצה"?

ראובן ריבלין: שלא יהיה PERFORMANCE.

זאב בוים: – – –

עזמי בשארה: חבר הכנסת זאב בוים, אתה דיברת או לא?

עזמי בשארה: כנראה דיברת.

עזמי בשארה: בסדר, מה אתה רוצה?

משה פלד: למשל, חבר הכנסת ריבלין דיבר רק דקה וחצי.

משה פלד: הוא רצה רק דקה וחצי.

נסים דהן: זה יותר מדי בשבילו.

חיים דיין: קריאות ביניים – – –

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, על כל פנים, אני חושב שערוץ-33 הוא מין דוקומנטציה.

עזמי בשארה: כך אני רואה אותו, וכך הוא צריך להיות.

עזמי בשארה: לכן, אני בעד להצניע את הצד העיתונאי בערוץ-33.

עזמי בשארה: כלומר, היה כאן דובר ראשון, או אולי שני, שאמר: למה לא יהיה קשר עם הקהל ותוכניות ושהמאזינים יציגו שאלות?

עזמי בשארה: כלומר, להפוך את זה ממש לאחד הערוצים, מהסוג שהחלק העיתונאי בו יהיה יותר ויותר שולט, ולאט יהיה לנו כאן בדיוק אותו סיפור כמו בשאר הערוצים.

עזמי בשארה: אני חושב, שמה שטוב בערוץ-33 זה שיש מצלמה וכמעט שאין עיתונות.

עזמי בשארה: כלומר, נותנים לקהל להציץ כאן, בלי התערבות של במאי ובלי מעשה יד של עיתונאי שמאלני או ימני.

עזמי בשארה: לדעתי, הגישה השמרנית הזאת – צריכים לשמור עליה מכל משמר.

עזמי בשארה: אסור לתת בערוץ-33 אפשרות שזה יהפוך לערוץ עיתונאי, כלומר ראיונות ושאלות מאזינים, אלא כמה שיותר דוקומנטציה יבשה של ישיבות המליאה וישיבות הוועדות ותו לא.

עזמי בשארה: זהו כל הערך של ערוץ-33.

עזמי בשארה: כלומר, הקהל יוכל לראות את פעילות הכנסת כפי שהיא.

עזמי בשארה: מובן שיש חברי כנסת שמדברים למצלמה, מובן שאם מרחיקים את המצלמות כאן אז צועקים פחות, ונכון שזה מבחינה תרבותית משדר מין תרבות מסוימת, אבל אין מה לעשות, חברי הכנסת – PERFORMANCE בפוליטיקה היא האמת.

עזמי בשארה: זו האמת.

עזמי בשארה: כלומר, לא משנה מה חבר כנסת באמת חושב, להבדיל ממה שהוא אמר.

עזמי בשארה: לדעתי, מה שהוא אמר זה מה שבאמת.

עזמי בשארה: ה-PERFO

עזמי בשארה: RMANCE זה מה שאמיתי בפוליטיקה.

עזמי בשארה: מה שהוא בעצם חושב זה לא חשוב.

עזמי בשארה: לכן, אני לא כל כך מתפעל מההבדל, מהפער העצום בין מה שאנשים חושבים לבין מה שהם מבצעים.

עזמי בשארה: מה שהם מבצעים, מה שהם אומרים – זה החשוב בפוליטיקה, ולא מה שהם חושבים באמת בפנים.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, אני גומר במשפט אחד.

משה פלד: כן.

עזמי בשארה: כל הדבר הזה, שערוץ-33 גרם לכך שהתרבות הפוליטית של הכנסת יוצאת לרחוב, ואז מדברים על הכנסת, כך מדברים בכנסת וצועקים אחד על השני בכנסת וכל זה – לא נורא.

עזמי בשארה: זה מחיר שהכנסת משלמת בגלל החשיפה, וקוראים לזה בדמוקרטיה TRANSPARENCY.

עזמי בשארה: אז בסדר, שהציבור יראה באמת, בלי התערבות עיתונאים, מה קורה כאן.

עזמי בשארה: אני רוצה להזכיר, שהוולגריזציה העיתונאית נגד הפרלמנט, לרבות מה שהיושב-ראש דן תיכון כאן הזכיר לגבי איזה זמר אחד וכו', זו ללא ספק תרבות אנטי-דמוקרטית.

עזמי בשארה: אקומולציה של רגשות נגד הפרלמנט אצל הציבור זה הכלי הכי טוב נגד הפרלמנט, זה הכלי הכי טוב נגד הדמוקרטיה, בכל העולם.

עזמי בשארה: יסוד הדמוקרטיה זה קודם כול הפרלמנט.

עזמי בשארה: הסתה נגד הפרלמנט והרמה של הפרלמנט ושלילת התדמית שלו בציבור, לכלוך עליו וכו' וכו' – בסופו של דבר אלה משרתים תהליכים אנטי-דמוקרטיים.

עזמי בשארה: קוראים לזה וולגריזציה, קוראים לזה פופוליזם, קוראים לזה דיקטטורה, קוראים לזה פאשיזם, קוראים לזה הרבה דברים.

עזמי בשארה: יכולים לעשות PACKAGING של האיבה לפרלמנט בכמה וכמה צורות.

עזמי בשארה: בסופו של דבר, יסוד הדמוקרטיה זה הפרלמנט.

עזמי בשארה: FOOTNOTE קטן, הערה קטנה בשוליים: מה שלא תהיה הרמה התרבותית כאן – מבחינת התרבות הפוליטית כמובן, לא אכפת לי כאן משהו אחר – היא הרבה יותר גבוהה מממוצע התרבות הישראלית.

עזמי בשארה: היא מעל ממוצע התרבות הישראלית, זוהי דעתי.

עזמי בשארה: גם התרבות הערבית וגם התרבות היהודית.

עזמי בשארה: שנית, מבחינת הרמה, היא ברמה גבוהה מזו של עיתונות רבה.

עזמי בשארה: חלק מהעיתונות הוא כמובן ברמה גבוהה, אבל אני לא רואה בעיה ברמה התרבותית-הפוליטית של הפרלמנט.

עזמי בשארה: אני חושב שמבחינת התרבות הפוליטית, הסובלנות, חופש הביטוי והדיאלוג והדרך שבה סובלים כאן אחד את השני – כל אלה הרבה הרבה יותר גבוהים.

עזמי בשארה: יש לי הרבה הרבה מה להגיד על הפרלמנט הישראלי, הרבה מאוד, תרבותית, פוליטית וכו', אבל לא בהקשר זה.

עזמי בשארה: בהקשר של ליבוי איבה ושנאה לפרלמנט, אני חושב שצריך להתייצב ולהגן עליו.

עזמי בשארה: תודה רבה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, ואחריו – חבר הכנסת מחאמיד.

משה פלד: אני חוזר בי, אני רוצה להתחיל להקציב זמן, יש לנו דוברים רבים נוספים, ובשעה 17:00 אנחנו מסיימים.

משה פלד: אחרי חבר הכנסת האשם מחאמיד – חבר הכנסת זיסמן, אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם, וכו' וכו'.

משה פלד: אחרי כן – חבר הכנסת דורון שמואלי.

עמנואל זיסמן: הנאום הראשון שלך?

דורון שמואלי: כן.

עמנואל זיסמן: אני מברך אותך.

משה פלד: חבר'ה, אל תריבו מי יברך את דורון שמואלי.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לכאורה הנושא לא ברומו של עולם, אנחנו מדברים פה על ערוץ-33, אך לדעתי – ואני לא חושב שאני מגזים אם אני אומר את זה – זוהי אחת מאבני היסוד של הדמוקרטיה הישראלית.

אלי גולדשמידט: אנחנו חושבים – לדעתי, כל חברי הבית הזה – שהשקיפות, הוודאות של האזרחים לגבי מה שמתרחש במסדרונות הכנסת, במסדרונות השלטון, השקיפות הזו הכרחית למערכת שיש בה ביקורת, שיש בה היזון הדדי, שבה אזרח יכול לראות בצורה בלתי אמצעית כיצד נבחריו מתנהגים, כיצד נבחריו פועלים, מה הם אומרים, מה השקפתם, מה ההתנהגות שלהם.

אלי גולדשמידט: לדעתי, אין דבר חשוב יותר מזה, ככל שמדובר בנושא המדיה ובנושא הדמוקרטי.

אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר שיש יתרון נוסף:

אלי גולדשמידט: הכנסת בשידורי החדשות הרגילים של ערוץ-1, של ערוץ-2 ושל הרדיו וגם בדיווחים בעיתונות מדווחת בעיקר בנושאים המרכזיים של המדינה: חוץ וביטחון, אי-אמון, בעיות קשות שאנחנו חיים אותן יום יום ושעה שעה.

אלי גולדשמידט: אבל לפעמים עולה פה חבר כנסת ומעלה הצעת חוק בנושא כמו השתלמות נהגים מקצועיים, כדי לצמצם את מספר תאונות הדרכים.

אלי גולדשמידט: לפעמים עולה פה חבר כנסת ודואג, מה יקרה עם כלבים שעלולים לנשוך ילדים, והוא רוצה לצמצם את התופעה.

אלי גולדשמידט: לפעמים יכול לבוא חבר כנסת ולדבר על מצוקת הבדואים בנגב, וזה לא בהכרח הנושא שיתפוס את המקום הראשון ב"מבט" או בחדשות ערוץ-2.

אלי גולדשמידט: איפה תהיה הבמה לכך אם לא באמצעות ערוץ-33?

אלי גולדשמידט: אני רוצה להגיד עוד משהו, שקשור במה שהיה בכנסת הקודמת.

אלי גולדשמידט: כאשר התחלנו את עבודתנו בכנסת הקודמת – ואני מפנה את הדברים בעיקר לחברי הכנסת החדשים, שנמצאים כאן רק מתחילת עבודתה של הכנסת הזו – בשנה-שנתיים הראשונות, מה שהיה אז ערוץ-33 היה ערוץ-2 הניסיוני, והם הראו את הדיונים רק בין השעות 16:00 ל-18:30.

אלי גולדשמידט: היו פה מריבות ומתח קשה מאוד בין חברי הכנסת, שרצו להיכנס למסגרת הזמן הזו.

אלי גולדשמידט: כמו בכדורסל, בזמן שזורקים את קליעת העונשין, יש רעש באולם.

אלי גולדשמידט: ברגע שהכדור נכנס לרשת, הרעש נפסק לחלוטין.

אלי גולדשמידט: ב-18:30 נפסקו הדיונים, ברגע שפסק הסיקור התקשורתי.

אלי גולדשמידט: אבל היה אז דבר יותר חמור, והוא נוגע לדברים יותר מהותיים: חברי כנסת שביקשו לבוא לידי ביטוי ולבלוט, להיכנס כאייטם של 15 שניות בטלוויזיה, כי לא כולם כמו רובי ריבלין, שיש לו כל ערב – – –

עמנואל זיסמן: כל ערב.

אלי גולדשמידט: כל בוקר, צהריים וערב, בלי שבתות וחגים.

אלי גולדשמידט: אפילו כאשר הוא לא היה בכנסת, היתה לו תוכנית ספיישל בערוץ-2: "אין עם מי לדבר".

אלי גולדשמידט: פה אני רוצה להיות רציני לרגע.

אלי גולדשמידט: באמת היו תופעות, שכדי למשוך תשומת לב היו עושים דברים שהיו רק למצלמה.

אלי גולדשמידט: אני מוכרח להגיד בסיפוק, כי מרגע שנכנס ערוץ-33 למליאה, והוא מסקר את המליאה מתחילתה ועד סופה, וגם את הוועדות, חברי הכנסת נוהגים באורח הרבה יותר נורמלי, הרבה יותר ענייני.

אלי גולדשמידט: אין כבר הצורך הזה לבלוט ולהיראות כדי לקבל אותו אייטם פה ושם.

אלי גולדשמידט: ומלה אחרונה: אני מכיר הרבה מאוד אנשים שערוץ-33 הפך בשבילם למעין בית.

אלי גולדשמידט: הם אוהבים את זה, הם צופים בערוץ הזה בדבקות, הם צופים בדיוני הכנסת, זה מאוד מרתק אותם.

אלי גולדשמידט: אני מבין אותם, גם כאשר אני צופה בערוץ שמשדר את הדיונים מן הפרלמנט הבריטי זה מעניין אותי.

אלי גולדשמידט: אפילו כאשר אני נמצא בבית והכנסת עובדת – כאן אני מגלה סוד, זה לא בסדר שאני נמצא בבית בזמן שהכנסת עובדת, אבל זה קורה לפעמים לכל אחד – אני מסתכל בערוץ-33, כדי לראות את חבר הכנסת תאופיק חטיב על הבמה ולעשות לו שלום מהבית.

אלי גולדשמידט: בכל אופן, אני בהחלט חושב שצריך להאריך את תוקף העבודה של ערוץ-33 בשנה נוספת, ואני מצטרף לדעתם של חברים שאמרו שהגיע הזמן לקבע את הנושא ולא לעסוק בו מדי שנה בשנה.

אלי גולדשמידט: תודה, אדוני.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת האשם מחאמיד, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מציע להגביל את רשות הדיבור לשלוש דקות, כי בשעה 17:00 צריך לסגור את הישיבה.

משה פלד: רבותי, אבקש לקצר.

משה פלד: בשעה 17:00 אנחנו סוגרים את דיוני המליאה.

משה פלד: בבקשה, חבר הכנסת מחאמיד.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אינני יודע אם דיברתי כאשר שימשת כיושב-ראש.

האשם מחאמיד: אני מברך אותך ומאחל לך הצלחה.

משה פלד: תודה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני בעד הארכת תוקף ההסכם לשידור מהכנסת.

האשם מחאמיד: השידור מאפשר לציבור לעקוב אחר הדיונים ולהכיר את חברי הכנסת, את האנשים שמייצגים אותו כאן.

האשם מחאמיד: אזכיר, אדוני היושב-ראש:

האשם מחאמיד: היתה תקופה שאנשים חשבו שחברי כנסת הם כמו שקית של פטרומקס, שאם אתה נוגע בה, היא נופלת והופכת לאפר.

האשם מחאמיד: היום אנשים יודעים, שחבר כנסת הוא אדם שאפשר לשמוע אותו, אפשר לגעת בו, אפשר לבקר אותו, להסכים אתו או לא להסכים אתו.

האשם מחאמיד: לכן, השידור הוא במקומו.

עמנואל זיסמן: אני מסכים אתך, אך תוציא את המלה "לגעת".

האשם מחאמיד: כן, כן.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר, שאנשים רגישים מאוד למה שקורה פה, והרבה פעמים אנחנו מקבלים טלפונים, אנחנו מקבלים קריאות.

האשם מחאמיד: אנחנו מקבלים פידבק מאנשים היושבים בבית.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שטוב וחשוב שיראו מה הולך פה.

האשם מחאמיד: אבל אני רוצה לומר, שבכמה מקומות עדיין לא רואים את ערוץ-33.

האשם מחאמיד: לדוגמה, בעיר שלי, אום-אל-פאחם.

האשם מחאמיד: באזור שלי לא רואים, אלא חלק שיש לו הצלחת.

תאופיק חטיב: 50,000 תושבים לא רואים.

האשם מחאמיד: 50,000 תושבים לא רואים.

האשם מחאמיד: אצלנו יש 35,000, אולי פחות, אולי יותר.

עבד-אלוהב דראושה: אום-אל-פאחם בישראל או בירדן?

משה פלד: חבר הכנסת תאופיק חטיב, הלוואי שרק 50,000 תושבים בישראל לא היו רואים.

עבד-אלוהב דראושה: באזור של אום-אל-פאחם.

משה פלד: באזור של ואדי-עארה?

האשם מחאמיד: באזור הזה בלבד, כן.

האשם מחאמיד: אדוני, יש בשידורים האלה מינוסים ופלוסים.

האשם מחאמיד: תרבות הדיבור בכנסת היא, לדעתי, לא טובה, והיא לא משליכה שום אלמנט טוב כלפי הציבור.

האשם מחאמיד: מה שתואר קודם לכן, כל התיאטרליות הזאת, המשחקים, הגימיקים, אני חושב שבלי הטלוויזיה זה לא היה.

האשם מחאמיד: אני זוכר אותו חבר כנסת שעלה לכאן עם וודקה או עם ערק, כי הוא ידע שצילמו אותו.

האשם מחאמיד: כל הגימיקים האלה באים בעקבות הטלוויזיה.

האשם מחאמיד: לא באשמתכם, אבל זה כאילו מושך חלק מחברי הכנסת, לצערי הרב, לגימיקים לא רצויים.

האשם מחאמיד: אדוני, אני חושב שחברי הכנסת צריכים להוות מודל טוב גם לנוער ולתלמידי בתי-הספר.

האשם מחאמיד: לפעמים אני מתפלא ומתבייש כאשר מורה אומר לתלמידים: מה זה פה, כנסת?

האשם מחאמיד: זה לא כנסת כאן.

האשם מחאמיד: אני לא יודע, אבל אולי צריך לעשות משהו כדי לשפר את הדימוי.

האשם מחאמיד: מה שלא משפר דימוי זה כאשר עומד פה חבר כנסת ונואם למליאה והמליאה ריקה.

האשם מחאמיד: ודאי שזה לא משפר.

עבד-אלוהב דראושה: הוא נואם לעם.

האשם מחאמיד: כן, אבל כשהעם רואה, הרי העם גם שומע וגם רואה.

האשם מחאמיד: העם שומע ורואה יותר ממה שאנחנו חושבים.

ראובן ריבלין: יש עוד בעיה, כאשר חבר כנסת מדבר יותר מהזמן שהוקצב לו גם כן העם רואה ושומע.

האשם מחאמיד: למה אתה מתכוון, בבקשה?

האשם מחאמיד: מה הכוונות שלך?

האשם מחאמיד: אדוני, אני אומר שהערוץ הזה הוא המראה שלנו והוא משקף את המראה האמיתי של הכנסת, ולכן אין לשבור את הראי כי אם לשפר את הפרצוף ואת הדימוי.

האשם מחאמיד: אדוני, אני רוצה לומר, שערוץ-33 הרבה יותר מהימן והרבה יותר צודק מכל הערוצים האחרים.

האשם מחאמיד: למה?

האשם מחאמיד: כי בערוצים האחרים בוחרים לך בסלקציה אנשים מסוימים.

האשם מחאמיד: פה יש חלוקה צודקת, חלוקה צודקת.

האשם מחאמיד: היות שהערוץ הזה צודק, אני רוצה לסיים ולברך את שלושת הבחורים הנחמדים היושבים לימיני, לשמאלי ומולי, לברך אתכם ואת כל העובדים והעובדות אתכם, תבורכו ותצליחו.

האשם מחאמיד: תודה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני תומך בהצעה להפוך את השידור הזה לשידור קבע.

עמנואל זיסמן: השידור הזה לא יכול להיות רק כתוצאה משיקול דעת של יושב-ראש כזה או אחר.

עמנואל זיסמן: אני תומך בכך שערוץ-33, בכמה נושאים, ראוי למלוא ההערכה – השידור מהמליאה, השידור של נושאים מוועדות שונות והשידור שמתקיים כל יום רביעי, כאשר מזמינים קבוצת חברי כנסת לרב-שיח.

עמנואל זיסמן: אבל אינני יכול לומר, שכל מה שיש בערוץ-33 מקובל עלי.

עמנואל זיסמן: לא במקרה ביקשתי את רשות הדיבור.

עמנואל זיסמן: ביקשתי את רשות הדיבור כי יש מאבק מתמיד על דמותה ועל צביונה של הכנסת ועל דמותו וצביונו של חבר הכנסת.

עמנואל זיסמן: אני קובע, שיש התעלמות מכוונת, שיטתית, בערוץ-1 ובערוץ-2 ממה שהכנסת עושה בענייני חינוך, תרבות, ספורט, נוער, מוזיקה, אמנות וכיוצא בזה.

עמנואל זיסמן: הנה, בעוד כמה דקות, מליאת הכנסת, אני מקווה, תאשר פה-אחד את הצעת החוק של חבר הכנסת וליד צאדק, הצעת חוק שאומרת, שבכל יישוב בישראל או קבוצת יישובים חייבת להיות לפחות ספרייה ציבורית אחת.

עמנואל זיסמן: זאת הזדמנות לשמוע את חבר הכנסת וליד צאדק, לשמוע את החברים ולתת תמיכה להצעת חוק, שתביא לידיעת הציבור, שעשרות רבות של יישובים, גם במגזר הערבי וגם במגזר היהודי, בדרום, במרכז ובצפון, אין להם ספרייה בשנת ה-50 למדינת ישראל.

עמנואל זיסמן: אם לא היה שידור, מי היה יודע על כך?

עמנואל זיסמן: לעומת זה, בערוץ-1 אני שומע מדי פעם בפעם: הכתבת לענייני חינוך.

עמנואל זיסמן: לא אגיד את שמה.

עמנואל זיסמן: לא ראיתי אותה אף פעם בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

עמנואל זיסמן: אפילו אתמול, כשהחלטנו על הצעת חוק, שסוף סוף, אחרי 14 שנים של אטימות, אני מקווה שבשבוע הבא הכנסת תאשר הצעת חוק של פרופסור שלמה בן-עמי, של ענת מאור, של תמר גוז'נסקי ושל אחרים, שיהיה חינוך חובה חינם לגילאי שלוש–חמש – זה לא מעניין את הכתבת לענייני חינוך של ערוץ-1.

עמנואל זיסמן: הגימיקים, זה מה שמעניין.

עמנואל זיסמן: יש תופעה, ובזה אני מסיים, של שיקול דעת שנובע מתסביכי עליונות, שלא מאפשר לתת ביטוי נאמן, אמיתי, של כל גוני הקשת ושל כל הנושאים שמעניינים את העם.

עמנואל זיסמן: הנושאים של חינוך, תרבות וספורט הם הנושאים המרכזיים בחברה הישראלית.

עמנואל זיסמן: לכן, אני תומך בהסדר קבע בנושא הזה.

עמנואל זיסמן: אני תומך בכך שלא רק יהיו ועדות מסוימות, אלא שערוץ-33 יקבל מימון כדי להרחיב את הפעילות שלו ואת השעות שלו בכל הוועדות ובכל הנושאים.

עמנואל זיסמן: זאת אחת מהצעות החוק המבורכות והחשובות ביותר.

משה פלד: רבותי, אני מוריד את הזמן לדוברים לשתי דקות.

משה פלד: השעון מתקתק.

משה פלד: בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ואחריו – חבר הכנסת דורון שמואלי.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את ערוץ-33 ואת העומדים מאחוריו.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, שהחשיבות של התקשורת, בהקשר שלנו, היא חשיבות מאוד יסודית ומהותית במשטר דמוקרטי.

טלב אלסאנע: כל הרעיון של מפלגות הוא התארגנות סביב רעיון, כשהמטרה היא לקדם את הרעיון על מנת שיזכה ברוב ובעקבות זאת לשנות את המשטר, ממיעוט להיות רוב.

טלב אלסאנע: איך ניתן להשפיע על דעת הציבור על מנת לאמץ אותו רעיון ולהצטרף לאותה מפלגה ולאותו רעיון – אלא באמצעות התקשורת.

טלב אלסאנע: כשיש חשיפה לרעיון, יש אפשרות לעיצוב דעת הקהל ויש אפשרות להשפיע.

טלב אלסאנע: אבל כשמשמיעים דרך ערוצים מסוימים רק דעה אחת, חוזרים עליה מדי יום ביומו, בעצם מנתקים או מתעלמים מקיומן של דעות אחרות, ועל-ידי זה הרוב, שיש לו יכולת השפעה על אמצעי תקשורת אחרים, מנסה לשלוט, להכתיב ולדחוק לפינה את הדעות של המיעוט – לדעתי, זה אחד הדברים שנוגדים את המשמעות ואת המהות של משטר דמוקרטי.

טלב אלסאנע: כאן ניתן להציץ לבית, למגוון הדעות הקיימות, למגוון הנושאים שלא תופסים מקום בסדר העדיפויות הלאומי מבחינת אמצעי התקשורת.

טלב אלסאנע: כשמעלים עניין של עוני, אבטלה, אנחנו עדים למידת ההתעניינות של אמצעי התקשורת.

טלב אלסאנע: לפני ימים מספר היה דיון בעניין הכרזת האו"ם בנושא זכויות האזרח.

טלב אלסאנע: מספר מועט של חברי כנסת היה, והתעניינות מועטה מאוד של אמצעי התקשורת.

טלב אלסאנע: זה מראה על העדר קיום סדרי עדיפויות לגבי אמצעי התקשורת, או שיש עדיפות אחרת.

טלב אלסאנע: מה שחשוב זה הרייטינג ומה שחשוב יותר זה עניינים של עימותים, ואז אותם עימותים יכולים להוליד את ההתעניינות.

טלב אלסאנע: אני סבור, שערוץ-33 מאפשר התייחסות עניינית, כאשר כל הנושאים שמועלים מוצגים וזוכים לחשיפה.

טלב אלסאנע: לכן אני תומך בהצעת החוק הזאת.

טלב אלסאנע: תודה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: עמדת בדיוק בזמן שהוקצב.

משה פלד: חבר הכנסת דורון שמואלי, בבקשה.

משה פלד: אחריו – חבר הכנסת בוים.

משה פלד: חבר הכנסת דורון שמואלי עולה לראשונה על דוכן הנואמים.

משה פלד: אני מברך אותך על נאום הבכורה.

קריאה: אסור להפריע לו.

משה פלד: אסור להפריע, רבותי.

עבד-אלוהב דראושה: כולנו קשב.

דורון שמואלי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נאום הבתולין שלי היה אמור להתקיים מחר, והנושא הקרוב ללבי שרציתי לדבר עליו הוא נושא תאונות הדרכים, אבל שתי סיבות הביאו אותי לדבר פה היום: האחת, בעוד שבועיים יתקיים דיון גדול בכנסת, בהשתתפות שר התחבורה, בנושא תאונות הדרכים, ואני חושב שבהחלט ראוי לרכז את כל הטיפול ביום מרוכז אחד, על מנת שזה אכן יגיע לתודעה הציבורית.

דורון שמואלי: והסיבה האחרת היא, שיושב-ראש הכנסת, שפתח את הישיבה – ואני מצטער שהוא לא נמצא פה כרגע – הצליח לדגדג לי את החושים ולהרגיז אותי.

דורון שמואלי: לכן התכוונתי ואני מתכוון לדבר פה.

דורון שמואלי: קודם כול אני רוצה לברך את ערוץ-33, את המנהלים שלו ואת העובדים שלו, על עבודת הקודש שהם עושים.

דורון שמואלי: לפעמים, בימי הדיונים על התקציב, עד 01:00, 02:00, 03:00 ו-04:00 ממשיכים בסבב.

דורון שמואלי: אני לא יודע איך אתם מחזיקים מעמד.

דורון שמואלי: אבל על זה מגיע לכם יישר כוח, כי הציבור אכן רואה, מסתכל, מקשיב וגם מגיב, ואני יודע מפי חברי כנסת – אני עוד "טרי" – שאכן הם מקבלים הרבה מאוד תגובות.

עבד-אלוהב דראושה: הם מתחלפים, אנחנו – לא.

דורון שמואלי: אמרו שלא מפריעים לנואם בנאום הראשון.

עבד-אלוהב דראושה: זאת לא הפרעה.

דורון שמואלי: תפקיד התקשורת הוא באמת להיות הראי, המראה שלנו, איך אנחנו נראים בעיני הציבור, ואני חושב שערוץ-33 בהחלט מביא את הדברים בצורה בלתי אמצעית, ישירות, הדובר אומר את דברו, יכול כל שבוע לדבר.

דורון שמואלי: מי שנוכח פה במליאה יכול להתבטא בכל נושא שבו הוא רוצה להתבטא, ולא צריך לעשות גימיקים תקשורתיים.

דורון שמואלי: ערוץ-1 או ערוץ-2 מחליטים לשדר רק על-פי גימיקים, ולצערי הרב יש חברי כנסת שתפסו את השיטה הזאת, וכדי להיכנס לחדשות בפריים-טיים הם מצליחים לעשות את כל התרגילים שבעולם.

דורון שמואלי: אם הם נוסעים לחוץ-לארץ, הם דואגים שידעו מתי הם חוזרים, על מנת שיחכו להם בשדה התעופה, ועוד ועוד ועוד.

דורון שמואלי: בערוץ-33 אתה מדבר נטו, אתה מעביר את המסר שלך לציבור.

דורון שמואלי: אבל אני אומר לכם: אני ירוק פה בבית, וקטונתי מלהעביר ביקורת, ואתם מכירים אותי ויודעים שאני לפחות אוהב לעבוד, ואני אומר לכם שלא סתם מדברים על הכנסת כמו שמדברים עליה, כי יש רושם שציבור לא גדול של חברי כנסת – לא כל ה-120, המספר יכול להיות 70, 80, 90, אני לא רוצה לנקוב במספר – סוחב את העגלה הזאת שנקראת הכנסת, ויש חלק שלא מגיעים, ואני רואה את זה – אומנם רק שבועיים – בוועדות, אבל זה בולט וזה צועק לשמים.

דורון שמואלי: זה צועק לשמים, ואם זאת נורמת העבודה פה ואם זה מוסר העבודה, אני אומר לכם – אנחנו נמצאים בבעיה, וטוב שיש ערוץ-33 שיראה את זה לציבור, והציבור יבוא וישפוט.

דורון שמואלי: אני רוצה להגיד ליושב-ראש, שאיננו פה, ואני מאמין שהמסר יגיע אליו: אם אנחנו מדברים על שכר חברי הכנסת, מבחינתי האישית אני ירדתי ברמת השכר כשבאתי מהתפקיד שבו הייתי לתפקיד של חבר הכנסת, אבל אם לקחתי על עצמי את התפקיד של חבר הכנסת, אני צריך לדעת שזה מה שיש.

דורון שמואלי: כנבחר ציבור אתה צריך לשמש דוגמה, וכדי לשמש דוגמה, כשמדברים על מצב קשה ועל אבטלה ועל עוני במדינה הזאת, לא יזיק לחברי הכנסת לגלות צניעות, וגם אם מגיע לנו יותר – ואלה שעובדים, מגיע להם יותר – אפשר לבוא ולהגיד, ואני אומר את זה ליושב-ראש, בכל הצניעות: אפשר לוותר על ה-1%.5, ולא צריך לחפש את הסיבות, איך לתרץ לציבור שמגיע גם לנו.

דורון שמואלי: אני גם רוצה להתייחס לדבר שהוא אמר – – –

משה פלד: חבר הכנסת שמואלי, צר לי להפריע לך בנאומך הראשון, אבל – – –

דורון שמואלי: אני מסיים בעוד דקה.

משה פלד: אתה יודע מה זאת דקה בחיי מליאת הכנסת?

דורון שמואלי: זו פעם ראשונה.

האשם מחאמיד: זה נאום בכורה.

דורון שמואלי: אני לא שמעתי את השידור של הזמר ביום שישי – והוא, כמובן, לא יכול להתבטא פה מעל במת הכנסת – אבל אני מכיר את הזמר באופן אישי, שמו יהורם גאון, ואני חושב שאם שומעים אותו טוב טוב ביום שישי, גם הוא מדבר מהלב, הוא אומר את מה שהציבור חושב, ואם להעביר ביקורת עליו, אני רוצה להגיד: יהורם גאון הוא חבר מועצת עיריית ירושלים, הוא עובד בהתנדבות בהרבה מאוד מקומות, לרבות עיריית ירושלים, לרבות בתי-חולים, הוא עושה הרבה מאוד מעשי צדקה, גם לטובת החיילים, גם לטובת נכים, גם לטובת חולים, ומגיע לו גם על זה יישר כוח.

דורון שמואלי: אני רוצה להתחייב פה בפני הכנסת.

דורון שמואלי: ספרתי ומצאתי שיש בערך 110 ימי עבודה של הכנסת בשנה.

דורון שמואלי: אם תתייחסו לשמונה חודשי עבודה ותביאו בחשבון רק שלושה ימי עבודה בשבוע, הרי יש בערך 110-100 ימי עבודה בשנה.

ראובן ריבלין: 110 ימי מליאה – – –

דורון שמואלי: 110 ימי מליאה.

דורון שמואלי: אני ידוע כמי שעומד בהתחייבויות שלו, ואני מתחייב להיות פה בכל הימים האלה, ולנסוע לחוץ-לארץ, אם צריך, בימים שאין מליאה.

דורון שמואלי: תודה רבה לכם.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת זאב בוים, ואחריו – חבר הכנסת דראושה.

ראובן ריבלין: יישר כוח.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נפלה בידי הזכות לקיים מסורת יפה בכנסת, שעל-פיה חבר כנסת שעולה לדוכן אחרי נאום בתולין של חבר כנסת חדש – מברך אותו.

זאב בוים: לכן, אני מבקש לברך את דורון שמואלי ולומר לחברי הכנסת ולציבור, שדורון שמואלי הוא קודם כול מושבניק.

זאב בוים: הוא מושבניק מעין-ורד, שלא רק עבד במושבו, אלא גם היתה לו זכות גדולה להיות בין מייסדי מושב אליעד, ממקימי מושב אליעד, הידוע יותר בשם אל-על ברמת-הגולן.

זאב בוים: כמובן, דורון שמואלי התפרסם כיושב-ראש עמותת אירועי שנת ה-50, ונדמה לי שכאשר הוא נכנס לעמותה – – –

משה פלד: הוא התפרסם עוד קודם.

משה פלד: הוא התפרסם כמנכ"ל צומת.

זאב בוים: כן, אבל אני לא בטוח – – –

דורון שמואלי: הוא רוצה להזכיר את הדברים הטובים.

זאב בוים: בדיוק.

משה פלד: זה טוב, זה טוב.

זאב בוים: כיוון שאני מכיר את דורון שמואלי, אני לא בטוח שבזה הוא רואה את תפארתו, ולכן נמנעתי מלהזכיר זאת.

זאב בוים: על כל פנים, ודאי שעם כניסתו לעמותת יובל ה-50 הוא הוכיח נמרצות רבה, יכולת ביצוע מרשימה, ואפילו הוכיח, שלמרות נפח פעילות גדול, הוא גם חסך בכספי ציבור ועמד בהתחייבויות שלקח על עצמו בתחום הזה.

זאב בוים: אני גם חושב, שדורון שמואלי הוא תוספת כוח חשובה לסיעת הליכוד ולחיזוק הקואליציה, ושמענו פה את דבריו הנמרצים, הישירים, ואני מציע לעצמנו, לאלה שיותר ותיקים ולמי שקצת פחות ותיקים, לא לקחת בציניות את דבריו – ובוודאי לא לנסות לקלקל אותו – לגבי ההתחייבות היפה, שאני מאמין שהוא ישכיל לעמוד בה, לשרת פה בכל ימי העבודה.

זאב בוים: עד כאן, אדוני היושב-ראש.

זאב בוים: וברשותך, עכשיו לנושא.

משה פלד: עכשיו אני מתחיל למנות את זמנך.

משה פלד: אבקש לצמצם בדיבור.

זאב בוים: אני אתמוך, כמובן, בהצעת החוק הזאת להארכת שידורי ערוץ-33 בכנסת.

זאב בוים: גם אני מצטרף להערכה, שאחרי תקופת ניסיון, כבר כמה שנים, של עבודת ערוץ-33 בכנסת, הגיע הזמן לייצב את העניין הזה, אם כי אפשר לומר גם, שזה פשוט נותן לנו הזדמנות לחזור ולהרהר ולהשתבח ולחשוב פעם נוספת על טיב השירות הזה, שהוא קודם כול שירות לציבור.

זאב בוים: אני רוצה לומר, הציבור מעורב בערוץ הזה, ואולי יותר ממה שאנחנו חושבים.

זאב בוים: אני לא בדקתי כל כך את הרייטינג, אבל מעת לעת אני פוגש אנשים ברחוב שאומרים: שמעתי מה שאמרת, ראיתי אותך בערוץ-33, אני עוקב אחריו בעניין זה או בעניין אחר.

זאב בוים: וזה לא עניין פסיבי, כי זה יוצר איזה דיאלוג והיזון הדדי בינך כחבר הכנסת לבין הציבור.

זאב בוים: זה דבר אחד.

זאב בוים: אמרו פה, ואני רוצה להדגיש את זה – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: בבקשה.

משה פלד: לא, לא, אני מבקש.

משה פלד: חבר הכנסת לנקרי, אנחנו מאוד מאוד לחוצים בזמן.

יהודה לנקרי: חמש שניות, אדוני.

זאב בוים: תן לו חמש שניות.

יהודה לנקרי: רציתי לומר לחבר הכנסת זאב בוים, שערוץ-33 יודע גם לקלוט את עוצמת מיתרי קולו.

זאב בוים: בעניין הזה, אני רק אומר שדיברו פה על תרבות הדיבור; לפעמים ההתנהגות של חברי הכנסת, שהיא חשופה לציבור כולו – אולי זו הזדמנות פה להתנצל, אני נשמע אולי עם מיתרי קולי, אבל מה לעשות, התברכתי בעניין הזה ואין לראות בזה משהו לגבי ההתנהגות.

משה פלד: בבקשה לסיים.

זאב בוים: אני רק רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, וזה חשוב, הערוץ הזה הוא שווה לכל נפש בכנסת, וזה חשוב.

זאב בוים: אתה לא צריך להיות ראש ממשלה, אתה לא צריך להיות שר, אתה לא צריך להיות איזה חבר כנסת מיוחס, עד אחרון חובשי הספסלים האחוריים של הבית הזה, וגם לא צריך לצורך הופעה בפני הציבור ליצור מערכת יחסים שנוהגת עם העיתונאים בערוצים אחרים, עם התקשורת, במובן הרחב של יד רוחצת יד, או הייתי אומר – לשון רוחצת לשון; אין צורך, כפי שזה קיים בערוצים המסחריים, למשל.

זאב בוים: לכן, אני גם חושב שזה מכשיר שמודד באופן אובייקטיבי את טיב עבודתו של חבר הכנסת, ובעצם הוא יוצר, גם אם אנחנו לא מודעים לזה, בוודאי בתת-מודע שלנו – הוא מדרבן אותנו לפעילות ברוכה יותר בין כותלי הבית.

זאב בוים: אני מבקש לסיים בברכות, קודם כול למי שעומד בראש הערוץ, יוסף בראל.

זאב בוים: אמרו את זה ואני רוצה להצטרף – לכל הצוות, לצלמים.

זאב בוים: ראיתי פה קודם לכן את העיתונאית, הכתבת המסורה שרה פרנקל.

זאב בוים: הנה היא חזרה והתיישבה כאן.

זאב בוים: תודה לך ולחברייך על השירות המצוין שאתם עושים פה בבית למען הציבור.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, ואחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

משה פלד: רבותי, אבקש לצמצם בדיבור.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום היתה אצלי אשה מובטלת מיבנה וקבלה על האבטלה הממושכת במשך שנתיים, כשכל הפניות שלה למשרד העבודה והרווחה, לעירייה, ללשכת התעסוקה, לא סייעו לה והיא נשארה מובטלת.

עבד-אלוהב דראושה: אבל אמרה לי: חצי נחמה שיש ערוץ-33, שאני יכולה להסתכל, לראות את חברי הכנסת, לראות את השרים, ואני רואה אתכם.

עבד-אלוהב דראושה: ולאשה מובטלת, ויש 200,000 מובטלים במדינה – כנראה הם לפחות מוצאים חצי נחמה בערוץ-33.

עבד-אלוהב דראושה: על כך גם כן, נוסף על כל מה שאמרו חברי הקודמים, אני מברך את ערוץ-33.

עבד-אלוהב דראושה: זה ערוץ שיוצר שוויון במדינה שאין בה שוויון.

עבד-אלוהב דראושה: גם חבר כנסת ערבי יכול להיראות בדיוק כפי שנראה חבר כנסת יהודי.

עבד-אלוהב דראושה: כאן אין אפשרות לאפליה.

עבד-אלוהב דראושה: אני בטוח, שאם היתה אפשרות לאפליה בנושא הזה, הכנסת היתה עושה את האפליה, הממשלה היתה עושה את האפליה, אבל בערוץ-33 אי-אפשר לעשות אפליה.

עבד-אלוהב דראושה: ולכן אני מברך גם כן את ערוץ-33.

עבד-אלוהב דראושה: הרשו לי לנצל את ההזדמנות הזאת ולומר, שמול ההחלטה העצומה, ההיסטורית שהתקבלה אתמול בכנס של המל"פ – המועצה המרכזית, ההנהגה הפלסטינית – ההחלטה לבטל אותם סעיפים שלא מכירים בישראל, להכיר דה-פקטו במדינת ישראל, הופיע ראש ממשלה קטנוני, אומלל, ראש ממשלה שהוא קטן למדינת ישראל, לא מתאים למדינת ישראל, ראש הממשלה הזה והממשלה שלו קטנוניים – –

משה פלד: אבקשך לסיים.

משה פלד: עברת לנושא אחר.

עבד-אלוהב דראושה: – – ובמקום שיגיבו תגובה הולמת, ויאמרו שהם מגיבים בחיוב, מכירים בזכות הקיום של מדינת העם הפלסטיני, בזכות ההגדרה העצמית שלו, בזכות מדינה פלסטינית עצמאית, הם שמו תנאים מקשים.

עבד-אלוהב דראושה: ואני מצטער על כך, אדוני היושב-ראש.

עבד-אלוהב דראושה: בושה וחרפה לראש הממשלה, לממשלה ולקואליציה הזאת, שמתנהגת בצורה חצופה כזאת.

זאב בוים: איך הגעת מהעניין של ערוץ-33 לעניין הזה?

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

משה פלד: רבותי, אני מבקש לקצר בדיבור.

משה פלד: עוד שלושה דוברים לפנינו.

משה פלד: אחרי חבר הכנסת חטיב – חבר הכנסת סאלח סלים.

משה פלד: בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני מברך אותך כיושב-ראש.

תאופיק חטיב: פעם ראשונה שאני נואם ואתה נמצא.

משה פלד: תודה.

תאופיק חטיב: ואת ידידי חבר הכנסת שמואלי, על הנאום הראשון שלו.

זאב בוים: הוא לא ייתן לך – – –

תאופיק חטיב: לא משנה.

תאופיק חטיב: לפרגן צריך לפעמים.

תאופיק חטיב: רבים כל כך הרבה.

תאופיק חטיב: קצת.

זאב בוים: אל תיתן לי לקלקל אותך.

חגי מירום: אל תשמע להם.

תאופיק חטיב: לא תצליח, זאב.

תאופיק חטיב: קודם כול, אני רוצה להגיד שאני תומך בחוק הזה, ולדעתי, כמו בכל דבר, העידן הזה, עידן התקשורת, גם הכנסת נכנסה אליו, והעגבניות והתפוחים והכול מתוקשר, אז הכנסת לא תהיה מתוקשרת?

תאופיק חטיב: אין ברירה.

תאופיק חטיב: אולי יום אחד גם הממשלה תהיה מתוקשרת, יכול להיות.

תאופיק חטיב: ראש הממשלה מתוקשר יותר מדי, אבל אני מתכוון לישיבות הממשלה.

תאופיק חטיב: חשוב מאוד הנושא של ההיזון החוזר, ואם יש דבר באמת רציני שצריך להגיד הוא, שאחרי כל נאום שחברי הכנסת נואמים, אחרי רוב הנאומים, לא כל נאום, אנחנו באמת מקבלים טלפונים: זה כן מוצא חן בעיני מה שאתה אמרת, או זה לא מוצא חן בעיני מה שאמרת.

תאופיק חטיב: משמע, הציבור מקשיב, שומע, עוקב אחרי מה שמתרחש.

תאופיק חטיב: ולפני התקופה הזאת של השידורים, אני לא חושב שהציבור ידע בכלל מה מתרחש.

תאופיק חטיב: הוא היה יכול לקבל מכתבים ומין פידבק מסוים, בהתכתבות חודשית מסוימת, אבל לעקוב יום יום, כל דקה, אחרי מה שמתרחש, לפחות במליאה, בחלק מהוועדות, אבל במיוחד במליאה, זה חשוב מאוד ופשוט מאוד; הציבור הוא הוא שמבקר, הוא שקובע והוא שבוחר את הנבחרים האלה, ולכן הוא צריך לראות ולדעת.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: חבר הכנסת הכנסת סאלח סלים, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אלי גבאי.

משה פלד: יסכם את הדיון חבר הכנסת חגי מירום.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק שאנחנו דנים עליה היום היא הארכת תוקף של החוק הזה.

סאלח סלים: אני חושב, שאת החוק הזה צריך לחוקק לתמיד, שכל זמן שהכנסת של ישראל קיימת צריכה להיות הטלוויזיה קיימת עם הכנסת.

סאלח סלים: לא להאריך את זה על תנאי, יום כן, יום לא, אולי יש כסף, אולי אין כסף, כי אני רואה חשיבות רבה לציבור בישראל שהוא יראה מה הנבחרים עושים, מה הנציגים שלו עושים, ולא רק מה עושים – מה אומרים, מה העמדות שלהם, במיוחד כשעולים פה נושאים מאוד חשובים, בדרך כלל, רוב הזמן – חשוב לעם בישראל שיראה מה חברי הכנסת אומרים ומה דעותיהם.

סאלח סלים: אנחנו, כמפלגה עתיקה, כמפלגה ותיקה – – –

ראובן ריבלין: 1917 זה לא מי יודע.

סאלח סלים: – – – אתה תסכים אתי, אני יודע.

תאופיק חטיב: – – –

סאלח סלים: המפלגה הקומוניסטית הישראלית וחד"ש אחרי זה הוחרמו עשרות שנים על-ידי התקשורת, גם העברית וגם הערבית, במדינה הזאת.

סאלח סלים: זכור לי שתופיק טובי היה – – –

משה פלד: לא רק הם, גם חרות הוחרמה.

סאלח סלים: אי-אפשר להשוות.

סאלח סלים: חבר הכנסת לשעבר תופיק טובי סיפר לי פעם, שהוא היה 40 שנה חבר כנסת, ובשנים האחרונות הוזמן לטלוויזיה להקליט איזו תוכנית, והוא הופתע.

סאלח סלים: 40 שנה חבר כנסת.

סאלח סלים: הלך, הקליטו את התוכנית, ואמרו לו שביום שלישי משדרים את התוכנית.

סאלח סלים: הוא חיכה ליום שלישי – התוכנית לא שודרה.

סאלח סלים: הוא חיכה ליום שלישי אחרי זה – התוכנית לא שודרה.

סאלח סלים: הוא שמח שהנה משדרים, והוא גמר את כהונתו בכנסת ולא שידרו את התוכנית.

סאלח סלים: לכן, אנחנו סבלנו מזה במיוחד.

סאלח סלים: אבל אני חושב שזה כלי מאוד חשוב גם לנבחרים וגם לציבור.

סאלח סלים: צריך לשמור עליו לתמיד.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת אלי גבאי, אחרון הדוברים, בבקשה.

אליהו גבאי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זו ההזדמנות להודות על העבודה הנפלאה שנעשית על-ידי ערוץ-33.

אליהו גבאי: לא כל חבר כנסת יכול להיכנס לשידורי טלוויזיה ורדיו, מכיוון שבחלקם צריכים לעשות פעלולים וגימיקים כדי להיכנס.

אליהו גבאי: הנטו והברוטו ביחד נכנסים לטלוויזיה, וזה מביא את המגע עם איש הציבור, בין פרלמנטר לבין הציבור בשטח.

אליהו גבאי: אני חושב, שבמדינה דמוקרטית חשוב שהציבור שלנו ידע את דעת הנואמים מעל במה זאת, כדי שיוכל לקבל את הפידבק ואת התשובות למעשיו ולהישגיו ולרעיונותיו.

אליהו גבאי: מעבר לשידור של עבודת הבית הזה והצילומים, העבודה בערוץ הזה נעשית בראשותו של יוסף בראל, עבודה נפלאה של שידור.

אליהו גבאי: זה ערוץ חסכוני נטו, עשייה נטו, פעילות לציבור.

אליהו גבאי: בהזדמנות זאת אני רוצה להגיב על דבריו של דראושה על תגובתו של ראש הממשלה.

אליהו גבאי: אני חושב, שעם כל השמחה שיש על הנושא של ביטול האמנה, צריך לבחון את המעשים בשטח.

אליהו גבאי: אנחנו יודעים שיש הבדל גדול בין מה שאומרים מנהיגי ערב לבין העשייה בשטח.

אליהו גבאי: כאשר נראה שהדברים האלה נעשים בשטח, אז נוכל לברך ולהודות עליהם.

אליהו גבאי: אחרת, הפער בין הדיבורים לבין המעשים מונע מאתנו להתייחס לזה כאל אמת.

אליהו גבאי: אני רוצה בהזדמנות זאת להודות.

אליהו גבאי: מעטים השידורים שנעשה בעבורם חוק מיוחד, כפי שנעשה בשביל הערוץ הזה.

אליהו גבאי: נברך את אלה אשר עושים במלאכה ואת העומד בראש הערוץ, בראל – יישר כוח על מעשיכם.

אליהו גבאי: תודה רבה.

משה פלד: תודה רבה.

משה פלד: חבר הכנסת חגי מירום מסכם את הדיון.

אלי בן-מנחם: הייתי רשום ולא נתנו לי לדבר.

אלי בן-מנחם: תאמר שאני תומך בהצעת חוק.

): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת אלי בן-מנחם מבקש לומר כאן שהוא תומך בהצעת החוק.

אלי בן-מנחם: כי סוף סוף רואים את כולם בצורה שווה.

): אני רוצה, חברי חברי הכנסת, לקצר מאוד, כי חברי חבר הכנסת וליד צאדק צריך עוד להריץ כאן הצעת חוק שלו, והזמן אץ.

): הצעת החוק הזאת, שאנחנו נסיים אותה כאן בהצבעה, אני מקווה על דעת כל חלקי הבית, היא הצעת חוק שאני הגשתי אותה בתחילה באופן אישי וניסחתי אותה ביחד עם משפטני הכנסת, אבל החלטנו, בגלל מירוץ הזמן והצורך לסיים את החקיקה הזאת עד 1 בינואר 1999, להגיש אותה כהצעה של ועדת הכנסת ועל-ידי כך להרוויח את הקריאה הטרומית ואת הזמן שהיא דורשת.

): יש בכנסת כמה אנשים שנושאים על כתפיהם את עניין השידורים מהכנסת.

): אני חייב לציין כאן את יושב-ראש הכנסת דן תיכון, שהיה מהוגי הרעיון הזה של השידורים בערוץ-33 עוד בטרם היה ליושב-ראש הכנסת, והיה אחת הרוחות החיות המובילות את הנושא הזה של השידורים.

): גם חבר הכנסת יצחק לוי, שהיום הוא שר, ואנוכי, שישבנו בוועדה, ביחד עם יושב-ראש הכנסת לשעבר שבח וייס, הרצנו את הדברים האלה והבאנו את השידורים האלה לכלל ביצוע.

): החקיקה הזאת שאנחנו עושים אותה היא חקיקה זמנית ולא סופית.

): נביא הצעת חוק מפורטת, שתעגן את השידורים מהכנסת באופן שהם יהיו צמודים לקיומה של הכנסת ולאורחותיה.

): הודו כאן הרבה למי שעומד בראש הערוץ הזה, ערוץ-33, לבראל, לשדרים שרה פרנקל, עמוס בן-ורד, זאב כהן, אלימלך רם, שסיים את העבודה שלו; לצלמים שלנו, שעושים כאן עבודה וסוחבים על הכתפיים שלהם אל תוך המעליות ומחוץ למעליות כדי לרדת לסקר גם את הוועדות.

): מי מחברי הכנסת שיעלה למעלה ויראה את המקום שבו מפיקים את התוכניות ועושים את המיקס ואת העריכה של הדברים, יודע שגם לאנשים האלה צריך להודות.

): בקיצור, לכולם.

): אני מקווה ששידורי הכנסת יימשכו בערוץ-33.

): יש על זה ויכוח, הכבלים מבקשים לבוא לכאן, לערוץ-33 אין כסף לקיים את השידורים, ועדת הכנסת תתחבט בשאלה הזאת בהמשך.

): אני רוצה לבקש מחברי הכנסת וממך, אדוני היושב-ראש, בשם ועדת הכנסת, שאני כאן עומד במקום חבר הכנסת פנחסי כדי לסכם, להעביר את הצעת החוק הזו להצבעה ולהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בוועדת הכנסת.

): אני מאחל הצלחה לערוץ-33 בהמשך.

): תודה רבה.

משה פלד: תודה.

משה פלד: אנחנו עוברים להצבעה, מצביעים בקריאה ראשונה ומעבירים את החוק לוועדת הכנסת.

משה פלד: הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשנ"ט–1998 – ההצבעה החלה.

משה פלד: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (הוראת שעה) (תיקון) (הארכת תוקף), התשנ"ט–1998, לוועדת הכנסת נתקבלה.

משה פלד: 17 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

משה פלד: הצעת החוק עברה.

משה פלד: (קריאה ראשונה)

משה פלד: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון), התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה.

משה פלד: חבר הכנסת וליד צאדק, בבקשה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, בגלל קוצר הזמן אני לא רוצה להביא את דברי ההסבר, ואני מאוד מבקש מחברי חברי הכנסת, מי שמצביע בעד החוק ומי שמצביע נגד, לוותר על זכות הדיבור כדי שנגמור את זה בתוך חמש דקות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הצעת החוק הזאת באה לתקן עוול שנעשה ב-1975, כשחוקק החוק כדי להפיץ את כל הספריות הציבוריות בכל הארץ.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מאז חלה הרעה.

משה פלד: יש פה הערה נכונה.

משה פלד: מכיוון שביקשת מחברי הכנסת שלא לדבר, אני חייב להפעיל את הפעמון.

משה פלד: השאלה היא אם באמת חברי הכנסת מוותרים על זכות הדיבור שלהם.

חגי מירום: כולם מוותרים.

משה פלד: בסדר, בבקשה לצלצל בפעמון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה שאני מבקש בהצעת החוק הזאת הוא לתקן עוול שנמשך מ-1975 עד היום, שהתמיכה בספריות התחילה לרדת וחלק מהספריות אינן מקבלות ממשרד החינוך דבר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן באתי להגיד, שיש צורך בתמיכה ממשלתית בשיעור של 50% בספריות, ולפתוח ספרייה ציבורית בכל רשות מקומית בכל הארץ.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מאוד מבקש לתמוך בהצעת החוק הזאת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה.

משה פלד: לפני ההצבעה, הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 69), התשנ"ט–1998, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה; ומטעם ועדת הכספים – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 119), התשנ"ט–1998; וכן הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 50), התשנ"ט–1998.

ש' כרם: תודה.

משה פלד: הודעה נוספת לפני שאנחנו ניגשים להצבעה: אני מזמין את כל הנוכחים להדלקת נר שלישי של חנוכה, מייד אחרי ההצבעה, באולם הטרקלין בקומה רביעית.

משה פלד: (קריאה ראשונה)

משה פלד: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון), התשנ"ט–1998, קריאה ראשונה.

משה פלד: ההצבעה החלה.

משה פלד: החוק יעבור לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

משה פלד: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הספריות הציבוריות (תיקון), התשנ"ט–1998, לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

משה פלד: בעד – 26, אין מתנגדים, נמנע אחד.

משה פלד: החוק עבר לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

משה פלד: ישיבת הכנסת נעולה.