ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 250, 1998-11-16 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, יום שני, כ"ז בחשוון התשנ"ט, 16 בנובמבר 1998 – ישיבת הכנסת פתוחה.

א' האן: אבקש לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

א' האן: ) בבקשה לשבת.

דן תיכון: רבותי, אני מקווה שהישיבה תתנהל בשקט וגם אם יש חילוקי דעות נדע לבטא אותם בצורה נאותה.

דן תיכון: לגבי סדר הישיבה: יפתח ראש הממשלה; אחריו – חבר הכנסת אהוד ברק.

דן תיכון: אחר כך תימסר הודעה בעניינו של חבר הכנסת אהוד אולמרט, שהגיש בשעה 15:33 את מכתב התפטרותו מן הכנסת, והמכתב הזה ייכנס לתוקפו ביום רביעי, בשעה 15:33.

דן תיכון: הודעת ראש הממשלה על ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" – – –

רן כהן: בסדר-היום מופיע: בחירת סגני שרים.

דן תיכון: לא.

דן תיכון: אני מצטער.

דן תיכון: סדר-היום מונח לפני.

דן תיכון: הודעת ראש הממשלה על ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" בארצות-הברית ודיון.

דן תיכון: יפתח ראש הממשלה בנימין נתניהו.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים רמון, אני רוצה להתחיל מהסוף.

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה וזה בסדר?

חיים רמון: לא.

דן תיכון: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, איך להבטיח דו-קיום בשלום וביטחון ל-6 מיליוני ישראלים ועוד למעלה מ-2 מיליוני פלסטינים בארץ הקטנה הזאת שבין הירדן לים, זאת השאלה המרכזית שעומדת בפנינו כבר שנים רבות, והיא עומדת בפנינו גם היום.

בנימין נתניהו: הדבר אפשרי רק על-ידי מציאת איזון הולם בין רצונם של הפלסטינים לנהל את חייהם בעצמם לבין חובתנו להגן על חיינו ולשמור על האינטרסים הלאומיים שלנו.

בנימין נתניהו: מציאת האיזון הזה היא מלאכה קשה ומורכבת, קשה ומורכבת מאין כמוה, אולי הקשה ביותר שמדינה כלשהי עומדת בפניה היום.

בנימין נתניהו: יש הרבה מהמורות ומכשולים בדרך, וצריך כוח התמדה, נחישות ועקביות לעמוד על מה שחשוב, לעמוד גם על מה שסוכם ולהתעקש עליו, ולהמשיך בדרך אל פתרון שיאפשר לנו לחיות כאן בשלום ובביטחון.

בנימין נתניהו: פרק חשוב מן המלאכה הקשה הזאת אנו מביאים היום לאישורה של הכנסת.

בנימין נתניהו: זהו יום חשוב מבחינת כובד האחריות המוטלת על כולנו בבואנו להכריע בשאלה הנוגעת לעתיד עמנו וארצנו.

בנימין נתניהו: אף-על-פי שיש בהסכם הזה בשורה של סיום וגם רגע של פתיחה חדשה, זה איננו יום של צהלות.

בנימין נתניהו: כל שעל אדמה של ארץ-ישראל יקר ללבנו.

בנימין נתניהו: בכל גבעה, בכל ואדי ביהודה ושומרון, טבועים עקבות רגליהם של אבותינו, וכמעט כל כפר וכל תל נושאים עליהם שם של יישוב יהודי הנזכר בתנ"ך או במשנה.

רחבעם זאבי: אז למה אתה מוותר עליהם?

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: הניתוח המכאיב הזה מפריד מאתנו חלקים מסוימים של מולדתנו ונחלת אבותינו, אבל הוא גם מנתק אותנו מסכנת החנק שהיתה טמונה בתוך ההסכם שירשנו, הסכם אוסלו.

בנימין נתניהו: ירשנו הסכם שבו התחייבה ישראל לשלוש נסיגות, ואחרי הנסיגה השלישית אמורים היינו למסור את כל שטחי יהודה ושומרון, למעט היישובים, הגבולות ומה שקרוי אתרים צבאיים – Specified Military Locations.

בנימין נתניהו: רק ריבונו של עולם יודע למה התכוונו הישראלים שהסכימו לחתום על הנוסח המוזר הזה.

בנימין נתניהו: אבל אני יודע מה הבינו מזה הפלסטינים.

בנימין נתניהו: כל השטח, להוציא חמישה או שישה מחנות צבא, יימסרו להם לגמרי; השטח הזה יהפוך, כך הם הבינו, לשטח A, ויצא מידינו לעולמים.

בנימין נתניהו: הפלסטינים הבינו וגם ציפו לכך, שרוב השטח יינתן להם בתום תהליך הפעימות, עוד לפני שיושבים למשא-ומתן על הסדר הקבע.

בנימין נתניהו: כשהודענו להם על הפעימה הראשונה של 2%, זו שאנחנו עומדים לבצע עכשיו בהסכמתם, הפלסטינים שאלו: אם כך, איך נגיע בסופו של דבר ל-90% שהובטחו לנו?

בנימין נתניהו: זו היתה הציפייה הפלסטינית הברורה.

בנימין נתניהו: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ולכם, חברי הבית, זו לא היתה רק הציפייה הפלסטינית הברורה, אלא ציפייתם של אחרים.

בנימין נתניהו: מנקודת ההתחלה הזאת היה עלינו לבצע את מה שקיבלנו על עצמנו והבטחנו לבוחרינו – –

סאלח סלים: אפשר לשאול שאלה?

דן תיכון: לא.

בנימין נתניהו: – – כלומר, להגיע במסגרת אוסלו לסוף תהליך הנסיגות תוך מזעור הנזק עד למינימום האפשרי, כך שבפתח המשא-ומתן על הסדר הקבע רוב השטח יהיה בידינו ולא בידם.

בנימין נתניהו: מן המצב שירשנו, שבו הם הבינו שבסוף תהליך הנסיגות רוב השטח יהיה בידם ולא בידינו, היינו צריכים להביא למצב, לא רק שהציפייה תהיה הפוכה, אלא שהתוצאה תהיה הפוכה, שרוב השטח יהיה בידינו.

בנימין נתניהו: היום יגידו לי שאין בסיס לציפיות הללו, איש לא הבטיח להם, איש לא רמז להם, איש לא אמר להם.

בנימין נתניהו: מי שצריך לדעת, ורבים כאן יודעים, שהפלסטינים, וגם אלה שאינם במזרח התיכון, כך פירשו, כך הבינו, כך ציפו בהסכם אוסלו.

רן כהן: יש פה ראש ממשלה, למה אתה מסתמך עליהם?

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

חיים רמון: תגיד לו שהוא משקר.

רן כהן: למה אתה משקר, למה?

דליה איציק: שיגידו שהוא משקר, הוא משקר כל הזמן.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

רן כהן: יש פה ראש ממשלה, תשמע אותו; לא מעניין אותו ראש ממשלה בישראל, מעניין אותו להכפיש בישראל.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רן כהן, במקום שאנחנו נצעק אתה צועק?

ראובן ריבלין: תתאפקו.

רן כהן: תצעקו, הרי הוא מחזיר שטחים.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

בנימין נתניהו: כשהפלסטינים חתמו על המסמך, שהבטיח להם את כל השטח זולת היישובים, הגבולות וה-Specified Military Locations, הם הבינו, ולא רק פלסטינים הבינו, שרוב רובו של השטח יימסר לידיהם אחרי תהליך שלוש הפעימות.

בנימין נתניהו: המשימה שלנו, לשנות את המצב כך שרוב השטח יישאר בידינו, היתה אחת משתי המטרות המרכזיות שהצבתי לעצמנו והממשלה הציבה לעצמה.

בנימין נתניהו: המשימה הזאת היתה קשה ביותר, משום שגם הפלסטינים וגם האמריקנים ציפו למעשה להיפך הגמור.

בנימין נתניהו: היה עלינו לעמול קשה מאוד ולספוג הרבה ביקורות והתקפות מבית ומחוץ כדי להשיג את היעד הזה בלי לפוצץ את ההסכם, בהסכמת הפלסטינים ובהסכמת ארצות-הברית.

בנימין נתניהו: במקום הדהירה אל קווי 1967 ללא כל תמורה, ולפני משא-ומתן על הגבולות, במקום זה הסכם וואי נסתיים כך, שבשליטתנו הביטחונית 82% של שטחי יהודה ושומרון, ובשליטתנו המלאה 60% של השטח.

בנימין נתניהו: זה מה שקיבלנו על עצמנו, זה מה שהבטחנו לבוחרינו, וזה מה שעשינו.

בנימין נתניהו: צמצמנו את נסיגות החינם של אוסלו עד למינימום האפשרי, בלי להפר את ההסכם, בלי להביא לפיצוץ בין-לאומי של יחסי ישראל וארצות-הברית, יחסי ישראל ואירופה וכלל העולם.

בנימין נתניהו: ודאי שספגנו התקפות, ודאי שספגנו ביקורות, אבל הצלחנו ליישם את היעד המרכזי הזה תוך שמירה על מסגרת ההסכם.

בנימין נתניהו: נכון, המספרים שציינתי מבטאים רק שתי פעימות, אבל הבהרנו, וכולם יודעים זאת, זה גם הובהר בוואי בצורה ברורה, שהפעימה השלישית לא תעלה על 1%.

בנימין נתניהו: יודעים זאת האמריקנים, יודעים זאת גם הפלסטינים.

בנימין נתניהו: הודענו להם זאת לפני החתימה.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית כתבה לנו מכתב המאשר שעל דעתה ולפי פרשנותה הנסיגה השלישית היא פעולה ישראלית שאיננה נתונה למשא-ומתן עם הפלסטינים.

מיכאל קליינר: זאת גם היתה השנייה.

בנימין נתניהו: צמצום נסיגות החינם של אוסלו – –

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר.

בנימין נתניהו: – – היה רק מרכיב אחד בשינוי שעשינו.

בנימין נתניהו: אמרתי שהצבנו לעצמנו שני יעדים.

בנימין נתניהו: צמצום הנסיגות ושינוי היקף הנסיגות, אבל אמרנו שיהיה גם שינוי אחר, שינינו גם את המחיר – לא עוד נסיגות חינם.

בנימין נתניהו: בהסכם חברון בלמנו את ההידרדרות במורד הזה, כהכנה מראש למה שעתיד לבוא בהסכם וואי.

בנימין נתניהו: שם, בהסכם חברון, קבענו בנייר חתום, שההתחייבות הישראלית לנסיגה איננה חינם וההסכם איננו חד-צדדי.

בנימין נתניהו: בהסכם וואי פירטנו את המחויבויות הפלסטיניות.

מיכאל קליינר: שהם לא קיימו.

בנימין נתניהו: ישראל מחויבת למלא את חלקה רק במקביל ובתנאי לכך שהפלסטינים ממלאים את חלקם.

בנימין נתניהו: חלק ממבקרי ההסכם, גם בימי חברון וגם היום, אמרו לי: טוב, הרי אין בזה שום חדש, הפלסטינים בסך הכול חוזרים כל פעם ומתחייבים אותן התחייבויות מובנות מאליהן, ואנו שוב ושוב משלמים על אותה סחורה ישנה.

בנימין נתניהו: אני רוצה לומר שלא שילמנו.

מיכאל קליינר: שלא מסופקת.

בנימין נתניהו: בשנה וחצי האחרונה לא זזנו מטר.

בנימין נתניהו: ואני אומר לכם, זה אומנם מובן מאליו על-פי השכל הישר, על-פי ההיגיון הפשוט, שהפלסטינים חייבים לקיים את חלקם, אבל זה לא היה מובן מאליו לא בהיגיון ולא ביישום של אוסלו כפי שירשנו.

בנימין נתניהו: זה כאילו מובן מאליו ששלום וטרור לא יכולים ללכת יחד, אבל הם הלכו יחד.

בנימין נתניהו: זה כאילו מובן מאליו שאנחנו לא אמורים להתקדם בביצוע ההסכם כשהם מחזיקים כוח מזוין בלתי חוקי גדול בהרבה ממה שהוסכם, אבל הם החזיקו.

בנימין נתניהו: זה כאילו מובן מאליו שאי-אפשר לדבר שלום ובאותה עת גם להסית למלחמה או להשמדה או לאנטישמיות, אבל זה בדיוק מה שראינו ושמענו.

בנימין נתניהו: זה כאילו מובן מאליו שהאמנה הפלסטינית הקוראת להשמדת ישראל והסכם שלום הם שני דברים שסותרים זה את זה ולא יכולים לדור יחדיו, אבל הם המשיכו להתקיים זה לצד זה.

בנימין נתניהו: זה כאילו מובן מאליו שאנחנו לא חייבים לפנות עוד שטחים, כאשר השטחים שכבר פינינו משמשים ערי מקלט לרוצחים, שמהלכים חופשי ואפילו משרתים בכוחות המשטרה הפלסטינית, אבל הרוצחים האלה הסתובבו חופשי.

בנימין נתניהו: הכול היה כאילו, אבל הכאילו הזה, המובן מאליו הזה, שכל ילד מבין, לא היה בהסכם שירשנו, בעיקר במציאות יישומו בשטח.

בנימין נתניהו: על כן הכנסנו את ההדדיות לראשונה להסכם חברון כהצהרה עקרונית.

בנימין נתניהו: עיקרון פשוט, לא נזוז עוד מטר אחד לפני שאתם תתחילו למלא את הצד שלכם בהתחייבות.

בנימין נתניהו: עמדנו בעיקרון הזה.

בנימין נתניהו: עד היום, כפי שאמרתי, עדיין לא זזנו מטר אחד.

בנימין נתניהו: יתר על כן, כשגילינו שהפלסטינים נתנו אור ירוק מהבהב לטרור, הפסקנו את העברת הכספים לחודשיים ונקטנו עוד כמה אמצעים נוספים עד שחדלו מזה, ובהסכם וואי הלכנו צעד נוסף כדי לקבע את עקרון ההדדיות.

בנימין נתניהו: היה זה מאמץ קשה מאוד, כדי להפוך את העיקרון הכללי הזה למשהו מעשי, מוגדר, מדיד, ניתן לוויכוח.

מיכאל קליינר: אתה מדבר על תיאוריה?

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

צבי הנדל: חבר הכנסת דן תיכון, איבדת את השליטה?

צבי הנדל: מה קרה?

דן תיכון: שום דבר לא קרה.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, לא צריך לחשנים, האמן לי, הוא יענה לך.

צבי הנדל: מה זה?

צבי הנדל: טרור?

מיכאל קליינר: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אפילו חבר הכנסת הנדל עוד מעט יסכים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, מותר הערה?

דן תיכון: לא, לא כרגע.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש – – –

רן כהן: מותר לשאול אותו שאלה.

רן כהן: זה לא אסון.

דן תיכון: בסדר, תשאל אותו, אבל לא נותנים לו לדבר.

דליה איציק: – – –

מיכאל קליינר: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אני מצטער.

מיכאל קליינר: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אתה רוצה לצאת היום?

דן תיכון: תגיד לי שהחלטת שיוציאו אותך היום.

בנימין נתניהו: בהסכם חברון נקבע, למשל, שהפלסטינים חייבים להילחם בתשתית הטרור.

בנימין נתניהו: הם לא נלחמו ואנחנו גם לא נסוגנו, אבל – –

ראובן ריבלין: נסוגנו בחברון.

בנימין נתניהו: – – אומרים לנו – וזה מה שחשוב כאן – איך אתם רוצים שאנחנו נילחם בטרור, אם אתם לא נסוגותם, ואנחנו אומרים, בבקשה.

בנימין נתניהו: נעשה כאן הסדר שתי וערב.

בנימין נתניהו: אתם תילחמו בטרור, אבל לא תילחמו בתשתית הטרור ברמה של הצהרת עקרונות, אלא תגישו בקשה, תוכנית עבודה מפורטת שמפרטת מה זה תשתית הטרור, מה בדיוק תעשו בשבוע הראשון ובשני ובשלישי וברביעי.

בנימין נתניהו: והם אכן הגישו תוכנית כזאת, והם אכן נמדדים לפיה.

זאב בנימין בגין: ומה הם יעשו – – –

בנימין נתניהו: אני ער לוויכוחים – – –

זאב בנימין בגין: ואחרי שלושה חודשים, מה הם יעשו – – –

בנימין נתניהו: אני ער לוויכוחים הכלליים, ואני אשיב עליהם, אבל אני גם ער לוויכוחים המשפטולוגיים והחכמולוגיים שמתנהלים כאן – כן, גם בבית הזה וגם בעיתונות – מאז חזרנו מוואי.

בנימין נתניהו: אני מניח, אדוני היושב-ראש, שכל הסכם שהיינו מביאים, כל הסכם, היה זוכה לקיתונות של רותחין.

בנימין נתניהו: התקפות פוליטיות מצד השמאל, התקפות מצד אלה שהביאו לנו את הסכם אוסלו המפואר, המנוסח למהדרין, כידוע, בלי חורים.

בנימין נתניהו: פשוט הרמטי.

אופיר פינס-פז: לפחות התרגום – – –

בנימין נתניהו: ומצד שני, היינו סופגים – ואנחנו סופגים – התקפות מצד אלה בימין שמתנגדים להסכם כלשהו ואינם מבינים את הצורך הריאלי לפעול מתוך המציאות שירשנו.

בנימין נתניהו: זה נתון.

בנימין נתניהו: כל ההתקפות ששמעתי ואשמע עוד היום, הן בנויות מראש, הן מובנות מראש, משני הטעמים הללו.

בנימין נתניהו: אבל, אני רוצה לומר: בואו נפסיק להיות עורכי-דין ולהסתבך בפלפולים על קוצו של יו"ד, כי העניין הוא בסופו של דבר פשוט מאוד.

בנימין נתניהו: מדובר במציאות פוליטית ולא בדיון בבג"ץ, אני רוצה לומר אפילו לא בדיון בבית-המשפט הגבוה הבין-לאומי בהאג.

בנימין נתניהו: לא שם ייבחנו הדברים, הדברים ייבחנו בשטח, ופירוש הדבר שאנחנו נצטרך להמתין ולראות, ואני אומר לכם עכשיו מה נראה.

בנימין נתניהו: כדי שתתבצע נסיגה ישראלית, הכוח המזוין הפלסטיני יצומצם ב-6,000 איש; 30 המבוקשים ישבו בבתי-סוהר על-פי הרשימה שהגשנו, בלי חוכמות – –

מיכאל קליינר: עד מתי?

בנימין נתניהו: – – וסעיפי האמנה הפלסטינית, הקוראים לחיסולה של ישראל, יבוטלו במל"פ, לעיני מצלמות הטלוויזיה, ובהצבעה.

מיכאל קליינר: של מי?

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, באמת.

בנימין נתניהו: איך אני יודע מה יהיה – – –

דוד צוקר: של כל מי שיבוא – – – של כולם.

דן תיכון: חבר הכנסת צוקר, אל תעזור לי.

חיים אורון: – – –

קריאה: – – –

דן תיכון: באמת, חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אני מבקש ממך.

מיכאל איתן: דדי, מה זה מעצבן אותך, למה אתה מתעצבן כל כך?

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת רפי אלול.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס.

שבח וייס: הערה שקטה מאוד היתה, אדוני.

דן תיכון: בסדר, אבל שמענו אותך.

דן תיכון: האמן לי, שמענו אותך שאתה נותן רשת ביטחון.

דן תיכון: כולם שמעו אותך.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, לשקר – שותקים; לא לשקר – גם שותקים.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, חשבתי שאת מגינה היום על חבר הכנסת קליינר.

דליה איציק: – – – לשקר – שותקים; לא לשקר – גם שותקים.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, קצת כבוד.

דן תיכון: לא הרבה, טיפ-טיפה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, הדקדקנות המפולפלת לגבי הצדדים המשפטיים היא מעניינת.

בנימין נתניהו: האמנה הפלסטינית היתה צריכה להתבטל על-ידי חברי המל"פ.

בנימין נתניהו: הם אכן התכנסו, הם טוענים – ברוב של שני-שלישים, והניעו את התהליך קדימה.

בנימין נתניהו: מישהו אז בדק את כרטיסי החבר שלהם?

בנימין נתניהו: הרי הם מונו כולם על-ידי ערפאת.

בנימין נתניהו: והדבר העיקרי בעיני הוא, שחברי המל"פ – –

חיים רמון: – – –

בנימין נתניהו: – – כולם, יוזמנו – – –

דליה איציק: הבוקר – – –

חיים רמון: הסבירו לנו על – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, חברת הכנסת דליה איציק, תאמיני לי, קולך נשמע ברמה, אבל מספיק.

דן תיכון: אני מבקש.

בנימין נתניהו: הדבר החשוב בעיני – – –

חיים רמון: – – – אין לו בושה, אין לו גבול.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני קורא אותך לסדר.

מיכאל איתן: חבר הכנסת רמון, אתה אמרת – – –

קריאות: – – –

קריאה: תצביע נגד.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין.

חיים רמון: על אפו וחמתו, אני אצביע בעד.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, חבר הכנסת ריבלין, עד כאן.

בנימין נתניהו: הדבר החשוב הוא, אדוני היושב-ראש, שבפעם הראשונה מאז אומצה אותה אמנה הראויה לשמצה לפני 35 שנים, יבואו כל חברי המל"פ, ובתוכם גופי המשנה של המל"פ, והם יעמדו קבל עם ועולם והם יצטרכו, בהצבעה, לאשר את ביטול אותם סעיפים.

דוד צוקר: לחזור ולאשר.

בנימין נתניהו: אני יודע שהדבר הזה יהיה – – –

דוד צוקר: לחזור ולאשר מה שהם כבר אישרו.

בנימין נתניהו: – – – אבל אני יכול לומר בוודאות – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר.

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

זאב בוים: מה זה מפריע לך?

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

בנימין נתניהו: אני שמח על הדקדקנות שמראה חבר הכנסת צוקר, שאכפת לו כל כך.

בנימין נתניהו: אני יכול לומר בוודאות, שאני יודע מה יקרה.

בנימין נתניהו: אחד משני הדברים יקרה: או שהם יעשו ויכבדו את חלקם בהסכם, ואז נתקדם, או שהם לא יכבדו, ואז לא נתקדם.

זאב בנימין בגין: הם לא יכבדו, ואתה תראה.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: והעיקרון הזה הוא פשוט ומובן.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה לומר משהו נוסף ביחס לידידינו האמריקנים.

בנימין נתניהו: ארצות-הברית הקדישה מאמצים רבים, יחד אתנו, כדי להוריד את רמת הדרישות הפלסטיניות.

בנימין נתניהו: הפלסטינים התחילו ב-35%, ירדו ל-25%, וזמן רב עבר עד שהאמריקנים באו אלינו בהצעה של 13%.

בנימין נתניהו: מאז ועד היום עברו תשעה חודשים, ואני לא פטור מלהשיב – –

אופיר פינס-פז: אתה התחלת – – –

בנימין נתניהו: – – על ההכפשות הבלתי-פוסקות, ההתקפות של האופוזיציה, מה עשינו בתשעת החודשים הללו.

רחבעם זאבי: לרבין אמרת, חרפה וטיפשות.

בנימין נתניהו: אחרי תשעה חודשים – – –

רחבעם זאבי: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי, חבר הכנסת זאבי.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אחרי תשעה חודשים, השתנו הדברים הבאים – –

צבי הנדל: מ-2% ל-6%, מ-6% ל-7%, מ-7% ל-9%, מ-9% ל-13%.

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, חבר הכנסת הנדל.

בנימין נתניהו: – – א.

בנימין נתניהו: היקף הנסיגה.

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, אני משליט – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת צוקר, חבר הכנסת אופיר פינס-פז, עד כאן.

זאב בוים: שישו בני מעי.

רחבעם זאבי: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, רק אתה חסר כאן במקהלה.

מיכה גולדמן: הוא בעל-ברית של ראש הממשלה.

דן תיכון: בסדר, אני שמעתי.

צבי הנדל: – – –

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לעמוד על ארבעת השינויים העיקריים.

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, חבר הכנסת דראושה.

מיכה גולדמן: הוא חבר הקואליציה.

דן תיכון: אתה עוזר לי היום.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לגעת בארבעת השינויים העיקריים שהוכנסו ביוזמה האמריקנית: א.

בנימין נתניהו: היקף הנסיגה.

בנימין נתניהו: בשלב היוזמה האמריקנית, עמדת הפתיחה של ארצות-הברית היתה 13%, ואנחנו עמדנו בסביבות ה-10%.

בנימין נתניהו: בסופו של דבר הציעו האמריקנים, ש-3% יוגדרו כאזורי שמורות טבע, והללו, ישראל תשלוט בהם שליטה ביטחונית מלאה, ולפלסטינים לא תהיה זכות בנייה כלשהי.

בנימין נתניהו: מה שיש להם היום אפילו בהסכם – – –

חיים רמון: מי קובע – – –

דן תיכון: לא, אתה יותר לא.

בנימין נתניהו: כלומר, השליטה הישראלית תהיה חזקה יותר ב-3% הללו משליטתנו באזור היהודי, הישראלי של חברון.

בנימין נתניהו: המרכיב השני הוא הדדיות.

בנימין נתניהו: המרכיב הזה כמעט לא היה קיים בתוכנית האמריקנית המקורית, והוא לב לבו של הסכם וואי.

חיים רמון: האם אתה מוכן להציג – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חיים רמון: הוא טוען – – –

דן תיכון: לא.

דן תיכון: כל משפט אתה שואל שאלה.

דן תיכון: לא, אני לא נותן.

חיים רמון: הוא טוען – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: צריך לקרוא כמובן את ציר הזמן – – –

חיים רמון: שיציג את היוזמה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

בנימין נתניהו: צריך כמובן לקרוא את פרטי הפרטים של מה שקרוי ה-time line – השלב או ציר הזמן לביצוע, ולראות את היקף ההתחייבויות הפלסטיניות שרק בסופן באה ההתחייבות הישראלית לנסיגה.

בנימין נתניהו: ההבדל השלישי הוא אי-הקפאת הבנייה ביישובים.

בנימין נתניהו: בהסכם וואי אין שום זכר לרעיון פסק הזמן שדובר עליו כל כך הרבה, אגב, גם כאן, בכנסת, לפני כמה חודשים.

צבי הנדל: – – – הפסיקו את הבנייה.

צבי הנדל: הקפאת מצב.

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

בנימין נתניהו: ההישג הרביעי – – –

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, לאחר שכללת אותי – – –

רן כהן: גם אתה חושב שהוא משקר?

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

בנימין נתניהו: אני רוצה להבהיר, כיוון שחברי הכנסת שאלו אותי בעניין הזה: לא התחייבנו בשום שלב על שום הקפאה בשום יישוב.

בנימין נתניהו: הדבר הזה פשוט הוסר מעל סדר-היום.

בנימין נתניהו: הוא היה אחד מארבעת מרכיבי היוזמה האמריקנית, אבל בתשעת החודשים האחרונים הוא נעלם והתפוגג.

בנימין נתניהו: ואילו ההישג הרביעי – –

מיכאל קליינר: זאת שורה אחת.

בנימין נתניהו: – – הוא, שלא פתחנו מפות.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לכם, שהיה עלינו לחץ כבד מאוד מכל הצדדים לפתוח מפות בחודשים האחרונים – אגב, גם בתוך "אחוזת וואי" – וחתמנו הסכם בבית הלבן בלי שמישהו מהצדדים האחרים רשאי להתערב בקביעת המפה החדשה.

בנימין נתניהו: אנחנו מסרטטים את המפה על-פי ראות עינינו ועל-פי האינטרסים שלנו.

בנימין נתניהו: שני הצדדים האחרים קיבלו כאן את העמדה הישראלית במלואה.

בנימין נתניהו: על ההישגים הישראליים הללו עמלנו חודשים רבים, וראינו ברכה בעמלנו.

בנימין נתניהו: אבל, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, המלאכה לא הסתיימה.

בנימין נתניהו: מבחנו העיקרי של ההסכם איננו בניסוח ובחתימה אלא ביישום בשטח.

בנימין נתניהו: ולנו, בניגוד לאחרים, אין אשליות.

בנימין נתניהו: אנחנו לא מאמינים במזרח תיכון חדש, ולא חזרנו מ"אחוזת וואי" עם הבטחה לשמש חדשה שתזרח על העולם, או לקץ פתאומי של 100 שנות עימות.

שמעון פרס: לאט לאט.

שמעון פרס: הכול יחד?

זאב בנימין בגין: אמרת שיש לך שותף למלחמה בטרור והוא ערפאת, שמודיע לך שהרובים מכוונים.

זאב בנימין בגין: בשביל זה באת מוואי.

בנימין נתניהו: ידענו שהפלסטינים ינסו אותנו ויעמידו במבחן יומיומי את נחישותנו לעמוד על ההדדיות, ואנחנו נעמוד במבחן הזה.

בנימין נתניהו: כבר בימים הראשונים, כזכור לכם, היה עליהם להעביר לידי האמריקנים תוכנית עבודה למלחמה בטרור.

בנימין נתניהו: הם העבירו את התוכנית, אבל היה חסר בה מרכיב אחד, חשוב, יסודי, שהוסכם עליו.

בנימין נתניהו: אני מניח שהם ידעו שיהיה לא נעים ולא פשוט להתעקש על המרכיב הזה, מול ממשלת ארצות-הברית, מול דעת הקהל העולמית – מרכיב אחד, כאשר כל היתר נראה בסדר.

בנימין נתניהו: הרי בכל מקרה יאשימו את ישראל, אנחנו מורגלים בזה.

בנימין נתניהו: ואכן האשימו אותנו.

בנימין נתניהו: אבל אני אמרתי: סליחה, תם "עידן הכמעט", אנחנו רוצים את מה שסוכם עליו בוואי במלואו – לא יותר ולא פחות.

בנימין נתניהו: ואכן, הממשלה לא התכנסה.

בנימין נתניהו: עבר יום, עברו יומיים, ספגנו ביקורת מכל העולם וגם מהעיתונות הישראלית, אבל ביום הרביעי קיבלנו את מבוקשנו בלי "כמעט".

בנימין נתניהו: אחר כך הפריחו את הבלון של המועצה הלאומית הפלסטינית – –

יגאל ביבי: לא מאחורי המועצות המוניציפליות.

בנימין נתניהו: – – המועצה לא תתכנס, המל"פ לא יבטל – לא תהיה הצבעה.

בנימין נתניהו: אנחנו מצדנו הבהרנו, שהדבר פשוט מאוד: אם לא תהיה הצבעה – לא תהיה נסיגה.

בנימין נתניהו: ואחרי שלושה ימים שמענו קולות אחרים מן הצד הפלסטיני – המועצה תתכנס, המועצה תבטל ותהיה הצבעה.

בנימין נתניהו: אינני רוצה לומר לכם שלא נצטרך לעמוד על הדברים שוב ושוב, כי איננו מוכנים לעצום את עינינו כשהפלסטינים מתכחשים להסכם או כשהם אינם מבצעים את חלקם בהסכם.

בנימין נתניהו: ובימים אלה הם מנסים אותנו שוב.

בנימין נתניהו: בעיתון הרשמי של הרשות הפלסטינית – חבר הכנסת רמון, העיתון הזה נקרא "אל-חיאת אל-ג'דידה", "חיים חדשים" – מלפני כשבוע, ב-12 בנובמבר, אני קורא את המלים הבאות: השחיתות היא חלק מטבע היהודים, עד כדי כך, שרק לעתים נדירות ניתן למצוא שחיתות שיהודים אינם עומדים מאחוריה; אהבתם העזה לכסף ולצבירת הון ידועה, והם אינם בוחלים באמצעים כדי להשיג אותם.

בנימין נתניהו: בתוכנית ששודרה בתחנת הטלוויזיה הרשמית של הרשות הפלסטינית לפני פחות משבועיים נאמר כך: היהודים הם מזרעם של השטן והשדים.

בנימין נתניהו: גבירותי ורבותי, חברי הכנסת, זאת אנטישמיות לשמה.

בנימין נתניהו: הם התחייבו להפסיק את ההסתה הזאת, הם התחייבו להילחם בדברים הללו בכלים הרשמיים שלהם ומטעם הכלים והדוברים הרשמיים שלהם.

זאב בנימין בגין: ואתה בסוף השבוע מוסר להם 400 קילומטרים רבועים משומרון ויהודה.

זאב בנימין בגין: בסוף השבוע הזה.

בנימין נתניהו: אתמול הצטרף, לצערי, גם יאסר ערפאת עצמו לאווירה הזאת.

בנימין נתניהו: הוא אמר: הרובים של הפלסטינים מוכנים להשיג את הדרישה שירושלים תהיה בירתה של פלסטין.

בנימין נתניהו: אנו הולכים להכריז על מדינתנו שבירתה בירושלים ב-4 במאי בהתאם לזכויותינו, יש לנו גנרלים חדשים שמוכנים לכל מקרה שלא יבוא.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, זהו איום מפורש לא רק לכפות עלינו את הסדר הקבע, אלא לכפות אותו באלימות.

בנימין נתניהו: זו הפרה כפולה של ההסכם.

בנימין נתניהו: הדברים הללו לא נאמרו בציטוט או מפי מקורות או בתדרוך, אלא נאמרו במפורש על-ידי ערפאת עצמו ובקולו, וראיתם אותו.

זאב בנימין בגין: ואתה מוסר את השטח.

בנימין נתניהו: אני לא מתכוון לבצע שום נסיגה בתנאים הללו, גם לא את הראשונה – –

תמר גוז'נסקי: אז אין נסיגה.

תמר גוז'נסקי: זהו.

בנימין נתניהו: – – עד שהדבר יתוקן באופן פומבי, באופן חד-משמעי.

דליה איציק: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, עברת למקום טוב יותר?

דליה איציק: אני רוצה לראות את ראש הממשלה מקרוב.

דן תיכון: את מפריעה.

תמר גוז'נסקי: אין נסיגה – – –

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, את היית חסרה באמת.

דן תיכון: עד עכשיו לא הבנתי למה קולך לא נשמע.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, איך אפשר לתקן את הדברים האלה של ערפאת?

זאב בנימין בגין: איך הם יתוקנו, אדוני ראש הממשלה?

דן תיכון: חבר הכנסת בגין, הוא שמע את השאלה.

דן תיכון: שאלת שלוש פעמים.

זאב בנימין בגין: אני מצפה לתשובה.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: ירצה – יענה, לא ירצה – לא יענה.

דליה איציק: ירצה – – – לא ירצה – – – לא.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, לא הבנתי – – –

דן תיכון: לא.

דן תיכון: אני יודע שלא הבנת, הוא ישיב לך בסוף – ביום שלישי בערב.

טלב אלסאנע: ראש הממשלה הודיע שהוא לא רוצה לקיים אותו.

דן תיכון: חבר הכנסת סנה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלול.

דן תיכון: חבר הכנסת סנה, נכנסת באיחור, כל הכבוד.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה הודיע שהוא לא רוצה לקיים את ההסכם.

טלב אלסאנע: מאשרים את ההסכם או לא?

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אנחנו יכולים להמשיך?

טלב אלסאנע: מאשרים את ההסכם או לא?

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

יוסי שריד: אז מה מאשרים היום?

דן תיכון: אני מבקש ממך לא להפריע.

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: חבר הכנסת ויינברג, הואל לשבת במקום.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

יוסי שריד: שנשמע – – –

בנימין אלון: חבר הכנסת שריד צודק.

בנימין אלון: יש נסיגה, אדוני?

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון, אני לא הבנתי איך עד עכשיו לא שמעתי את קולך.

קריאה: הוא לא היה פה.

דן תיכון: הוא היה.

דן תיכון: תאמין לי, אני עוקב אחריו.

דן תיכון: הוא היה.

חיים רמון: עד עכשיו הוא לא שמע בשורה.

רן כהן: הגיע הזמן – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דליה איציק: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, יש אולי חברים בבית הזה שמוכנים לקבל איום באלימות לקביעה חד-צדדית של תוצאות המשא-ומתן על הסדר קבע, שאנחנו מחויבים לו, לנהל אותו במשא-ומתן.

בנימין נתניהו: הם מוכנים לעבור לסדר-היום, זה אפיין אותם בעבר, אבל זו לא המדיניות שלנו.

בנימין נתניהו: בדבר כזה יסודי איננו מוכנים להתקדם תחת צל האלימות ואיום באלימות.

בנימין נתניהו: כל מדינה שפויה, כל ממשלה שפויה צריכה לנהוג כך.

בנימין נתניהו: יש הסכם, והוא הדדי.

בנימין נתניהו: כל צד מחויב למלא את מה שהתחייב עליו, והוא לא יכול להשתמט מכך.

תמר גוז'נסקי: ערפאת – – –

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי.

בנימין נתניהו: לעניין הזה קבענו מנגנון פשוט: לפני כל שלב של נסיגה ישראלית, הממשלה תתכנס ותבחן אם הפלסטינים עמדו בכל הדרישות של אותו שלב.

בנימין נתניהו: השלב הראשון יהיה השבוע, ואני מתכוון לכנס את הממשלה בעוד יומיים, ביום רביעי, כדי לבחון אם אפשר על-פי יישום ההסכם, או נכון יותר השלב הראשון בו, לבצע את ההיערכות מחדש הראשונה.

בנימין נתניהו: אשר לירושלים, יש לי חדשות-ישנות בשביל שכנינו הפלסטינים.

בנימין נתניהו: ירושלים היתה, הינה ותהיה בירתה של מדינת ישראל, ושלה בלבד.

בנימין אלון: לנצח.

בנימין אלון: לנצח נצחים – – –

בנימין נתניהו: ירושלים היא בת 3,000 שנה, ומעולם, בכל תולדותיה, לא היתה בירתו של שום עם אחר זולת העם היהודי, וכך זה יישאר.

בנימין נתניהו: רבותי חברי הכנסת, אני מניח היום על שולחן הכנסת את הסכם וואי.

בנימין נתניהו: כאשר אתם מצביעים בעד הסכם וואי – –

מיכאל קליינר: למה?

מיכאל קליינר: אמרת שלא צריך.

בנימין נתניהו: – – אתם מאשרים את שני חלקיו; גם מה שאנחנו מחויבים לעשות, וגם את מה שאנחנו מחויבים לעמוד עליו מן הצד שכנגד.

בנימין נתניהו: במדינה דמוקרטית הממשלה פועלת תמיד מכוח הנחיות הכנסת, או הפרלמנט.

בנימין נתניהו: כך נפעל גם אנחנו.

בנימין נתניהו: אם הכנסת תאשר את ההסכם, הממשלה תראה את עצמה שליחה של הכנסת ושל העם לשני הכיוונים, גם לבצע את הנסיגה אם תאושר בהצבעתכם.

בנימין נתניהו: אני מבקש מכאן לקרוא לשכנינו הפלסטינים, וליושב-ראש ערפאת באופן אישי.

בנימין נתניהו: נפגשנו בימי הוועידה ב"אחוזת וואי" לשעות רבות.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, הוא מדבר אליך עכשיו.

עבד-אלוהב דראושה: מה קרה לך?

עבד-אלוהב דראושה: אתה רואה רק את דראושה?

דן תיכון: לא קרה לי שום דבר.

דן תיכון: אני אומר לך שהוא מדבר אליך.

עבד-אלוהב דראושה: עוד לא דיברתי.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, הוא פנה לערפאת לא לדראושה.

סאלח טריף: הגענו לזמנים טובים.

מיכאל קליינר: הוא אמר אתמול שההסכם לא "חודייבה".

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, אפילו לדעתו של חבר הכנסת הנדל אני מתייחס אליך בסבלנות.

דן תיכון: האמן לי.

מיכאל קליינר: הוא אמר שהוא לא יקיים את ההסכם.

מיכאל קליינר: ההסכם לא קיים.

דן תיכון: אתה רוצה לעזור?

דן תיכון: אז שב בשקט, בבקשה.

דן תיכון: הואל לשבת בשקט, חבר הכנסת קליינר, אלא אם כן החלטת שאתה תצא היום.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני פונה אל שכנינו הפלסטינים, שחלק מהם לפחות יודעים מה שלא יודעים חלק מחברי הבית הזה, שאנחנו מוכנים לבצע את ההסכם ומעוניינים בהסדר.

בנימין נתניהו: אנחנו בממשלה הזאת איננו מאמינים שהיחסים בין שני העמים, שנקבעו במהלך מאבק של דורות, ישתנו בבת-אחת.

בנימין נתניהו: אבל יש לנו הרצון לפתוח דף חדש.

בנימין נתניהו: אין לנו אשליות לגבי האמון המיידי והמזהיר.

בנימין נתניהו: הנה, בממשלה הקודמת דיברתם על אמון מזהיר.

בנימין נתניהו: לכם היה אמון, ולעם כולו היה טרור נורא.

בנימין נתניהו: הבעיה היא לא אמון, הבעיה היא להביא לגישה מפוכחת.

מיכה גולדמן: איך אתה לא מתבייש?

דליה איציק: איזה טרור יש אצלך?

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: דווקא משום שגישתנו ריאלית ומפוכחת – –

דליה איציק: על הדם של אנשים – – –

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: – – יש לה יותר תקווה.

בנימין נתניהו: הדבר תלוי עכשיו בנו, בישראלים ובפלסטינים.

בנימין נתניהו: יש ביטוי עתיק של חכמי היהודים, האומר "כבדהו וחושדהו".

בנימין נתניהו: אני בטוח שיש גם פתגם דומה אצל הערבים.

בנימין נתניהו: ובכן, בואו נכבד זה את זה על-ידי כך שנכבד את ההסכמים שחתמנו עליהם, ועל-ידי כך, ורק על-ידי כך, נעקור את החשדנות, או לפחות נצמצם אותה.

בנימין נתניהו: הדרך היחידה להתקדם היא מילוי קפדני של מה שהתחייבנו עליו.

בנימין נתניהו: ואולי דווקא מתוך בסיס של הדדיות מפוכחת אפשר לבנות כאן עתיד ממשי יותר, ריאלי יותר.

בנימין נתניהו: יש תקווה לדרך הזאת, לא רק למען הדור שלנו, אלא למען בנינו ונכדינו.

מיכאל קליינר: זו הדדיות?

מיכאל קליינר: מה הוא נותן?

בנימין נתניהו: הילדים היהודים והילדים הפלסטינים, אלה שעוד לא התחנכו לשנאה ולמדון ולחשדנות ואלה שעוד לא נולדו בכלל, מגיע להם ולכולנו לחיות בשלום ובביטחון, והאחריות שלנו היא לסלול להם את הדרך לכך.

מיכאל קליינר: אפשר לחשוב שאתה עושה נגדם טרור, לפי הדברים שלך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אהוד ברק, בבקשה.

דן תיכון: 20 דקות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

מיכאל קליינר: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, הרי זה לא יכול להיות.

מיכאל קליינר: ההסכם הזה לא יכול להיות.

דן תיכון: בסדר, תצביע.

אהוד ברק: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני דברי ברצוני להזכיר לכולנו, שלא רחוק מכאן יושבים עשרות סטודנטים ביום השמיני של שביתת רעב; שביתה קשה, תובענית וצודקת, שמביאה כל יום מאושפזים רבים.

אהוד ברק: בפעם הראשונה הצליחו סטודנטים מימין ומשמאל, חילונים ודתיים, אנשי פריפריה ומרכז, יהודים וערבים, להתאחד סביב מאבק צודק למען מטרה משותפת.

אהוד ברק: מותר לנו ללמוד מהם, אדוני ראש הממשלה, שלפעמים יש צורך להתעלות מעל המחלוקות הפוליטיות ולהתאחד סביב נושאים חיוניים.

אהוד ברק: עתיד החינוך בישראל הוא אחד מהם.

אהוד ברק: אדוני ראש הממשלה, אמרת אתמול בישיבת הממשלה: תמיכה בסטודנטים מזיקה לממשלה.

אהוד ברק: ואני אומר לך, יכול להיות שתמיכה בסטודנטים מזיקה לממשלה שלך, אבל היא חיונית למדינת ישראל ולעם ישראל.

אהוד ברק: הסטודנטים האלה וחבריהם הם אלה שבזכותם יכולה ממשלת ישראל לצאת מעמדה של כוח בדיונים על הסכמי השלום.

אהוד ברק: כשרונותיהם הם אוצר הטבע היחיד שיש במדינת ישראל, והם המפתח לתנופה ולעתיד.

אהוד ברק: הסטודנטים האלה הם גם אלה שיצטרכו להיקרא אל הדגל אם נידרש מחדש למבחני הלחימה.

אהוד ברק: אדוני ראש הממשלה, יהיה לך היום רוב גדול בכנסת ותהיה פנוי יותר, ואני קורא לך מכאן להתפנות מייד מכל עיסוקיך.

אהוד ברק: אנחנו נבטיח רשת ביטחון מוחלטת של 48 שעות, כדי שתוכל לשבת עם שר האוצר ושר החינוך ולפתור אחת ולתמיד את הבעיה הזאת.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בבוא ראש הממשלה מוושינגטון אחרי חתימת ההסכם, התכוונו, חברי ואני, לברך אותו.

אהוד ברק: קיווינו שהוא ימהר להביא את ההסכם אל הכנסת ויפעל בנחישות להגשמתו הלכה למעשה.

אהוד ברק: אילו נהג כך, היה ראוי ראש הממשלה לברכתנו.

אהוד ברק: הדיון הזה מתקיים באיחור רב, ובינתיים עשה ראש הממשלה הכול כדי לבזות את חתימתו, להשהות את אישור ההסכם, לפוגג את אווירת ההסכמה הלאומית הרחבה, לערער כל קורטוב של אמון ולבזבז את כל האשראי שרצינו לתת לו.

אהוד ברק: משעת הרצון היחידה בוושינגטון לא נותר הרבה.

אהוד ברק: אם היה הבהוב של תקווה, שמא התעשתה הממשלה והחזירה, אחרי שתעתה שנתיים וחצי בדרך חתחתים – אם היתה תקווה שהיא החזירה את השלום למסלולו, הרי שלא נותר ממנו אלא רמץ כבוי.

אהוד ברק: עכשיו כבר ברור שהממשלה הזאת לא היתה ולא תהיה מסוגלת להוביל תהליך שלום פעיל, דינמי, שיש בו סיכוי אמיתי להמריא ולהגיע אל היעד.

אהוד ברק: אין כעת שום ספק, כי כל עוד תוסיף הממשלה הרעה הזאת לכהן, מה שהיה הוא שיהיה.

אהוד ברק: התהליך יוסיף לדשדש ולקרטע, ישקע בהתנצחויות ובמדון, בחילופי האשמות, יסתבך ללא מוצא בסעיפים ובתת-סעיפים, ובכל פעם מחדש ייקרא "הדוד סם" להתיר את הסבך, עד זרא.

אהוד ברק: וחלילה, אני מקווה, שלא ניקלע מחדש לשפיכות דמים מיותרת.

אהוד ברק: כרגיל, ראש הממשלה יאשים את האופוזיציה, כי כך הרי שינן לו הגורו: תמיד ובכל מצב – הכפש, השמץ, פלג, הסת ושטה.

אהוד ברק: כך קרה שראש ממשלת ישראל חזר מוועידה חשובה בוואי והביא, אולי על-כורחו, הסכם שיש לו תמיכה לאומית רחבה, ובמקום להתרומם ולגלות בפעם הראשונה מידה כלשהי של מנהיגות, של השראה, הוא ירד מייד, כהרגלו, לרמה של קנטרנות פוליטית קטנונית – קומבינות ושאר ירקות.

אהוד ברק: אבל, חברי, חברי הכנסת, למרות הכול, הסכם וואי הוא הסכם חשוב.

אהוד ברק: הוא איננו ההסכם הטוב ביותר שיכלה ממשלה להשיג.

אהוד ברק: אדרבה, זהו הסכם גרוע מכל מה שיכלה להשיג ממשלה טובה יותר לישראל.

אהוד ברק: ריסוקה של תשתית האמון בינינו לבין הפלסטינים בידי ממשלת נתניהו הוא שגרר את ארצות-הברית לסוג המעורבות העמוקה והפרטנית שלא בטובתנו.

אהוד ברק: במו-ידיה הפכה הממשלה את הממשל האמריקני הידידותי ביותר לישראל מבעל-ברית שמעניק לנו גיבוי למתווך ובורר ואפילו מפקח – מתכון ודאי לחיכוכים, מתיחויות ואי-הבנות עם ארצות-הברית.

אהוד ברק: במו-ידיה סייעה הממשלה לערפאת במאמציו לערער ולשחוק את בסיס התמיכה האיתנה בוושינגטון, שממשלות רבין ופרס חיזקו וביצרו, ובמו-ידיה הפכה הממשלה את מדינת ישראל ממדינה שיוקרתה הרקיעה שחקים, שנהנתה ממעמד בין-לאומי, שמנהיגיה הוכרו בעולם כמדינאים בעלי חזון ושאר-רוח, למדינה מבודדת, נעדרת הנהגה ראויה, שאיש איננו מאמין עוד לראש ממשלתה ואמינותו שואפת לאפס.

אהוד ברק: איזה סיכוי יש להסכם בתנאים הללו?

אהוד ברק: האם יש עוד מישהו שמשלה את עצמו שההסכם יבוצע ככתבו וכלשונו, ובעיקר כרוחו?

אהוד ברק: משא-ומתן הוא ככלות הכול אמנות ותרבות, אולי במיוחד באזורנו; וכך לא מפתחים יחסים, כך לא מפילים מחיצות, כך רק בונים חומה חדשה של זרות ושל עוינות.

אהוד ברק: שורשי תיאור הנסיגה של ההיערכות מחדש, ה-further redeployments, הם בהסכם קמפ-דייוויד.

אהוד ברק: ה-Specified Military Locations נזכרים לראשונה בהסכם קמפ-דייוויד.

זאב בנימין בגין: אדוני, לא מדויק – security; זה לא בדיוק.

אהוד ברק: נכון מאוד, Security Locations.

אהוד ברק: הלב כואב לרבים מאתנו כאשר אנו נפרדים מחבלי הארץ הללו.

אהוד ברק: שלום זה לא משחק ילדים.

אהוד ברק: גילו את זה ראש הממשלה בגין, זיכרונו לברכה, וראש הממשלה רבין, זיכרונו לברכה, ומי שנתן פי-חמישה ממה שנתן רבין לשטח A של ערפאת ומי שישלים העברת 40% משטחי הגדה לידי הרשות הפלסטינית הוא נתניהו.

אהוד ברק: ציפיות הפלסטינים לא רק שלא קטנו אלא גדלו כשהם ראו שאין כושר עמידה, אין מיומנות בניהול משא-ומתן ואין תכונה של מיקוח.

אהוד ברק: לא הושג שום דבר חדש שלא ניתן היה להשיג לפני שישה, שמונה או עשרה חודשים אולי יותר טוב.

אהוד ברק: ומי שרוצה לראות עד כמה לא הושגה שום הורדת ציפיות, שיתבונן בנאומו של היושב-ראש ערפאת אתמול בשכם.

אהוד ברק: בלי אמון ובלי אינטרס משותף אין הדדיות.

אהוד ברק: המסירה של השטח היא עכשיו.

אהוד ברק: הביצוע יעמוד למבחן חודשים ושנים לאחר מכן, ובלי הדדיות לא יהיה לנו שום דבר; אבל הדדיות לא תיכון אלא על אמון הדדי ועל אינטרס משותף.

אהוד ברק: כשרואים את ההסכם מבינים למה נדרש לראש הממשלה תרגום משופץ לעברית.

אהוד ברק: הקשר בין תביעותיו של ראש הממשלה לבין המציאות מצד אחד ולהסכם מצד שני, הוא קשר רופף מאוד.

אהוד ברק: ה-13% שעליהם שמענו שראש הממשלה וחבריו נאבקו כאריות ב"וואי פלנטיישן" במסגרת ההישגים הכבירים, 13% אלה, יודעים הרבה אנשים באולם הזה, הובטחו לארצות-הברית עוד בדצמבר שנה שעברה, וכל מה שהתרחש מאז לא היה אלא מסכת אחת רצופה של אחיזת עיניים.

אהוד ברק: כך ב-13%, כך בנושא המל"פ, כך בנושא ההסגרה, כך בנושא ההדדיות, במאבק בטרור ובהסתה.

אהוד ברק: ראש הממשלה קובע במצח נחושה קביעות שאין קשר בינן לבין המציאות ובינן לבין הטקסטים של ההסכם שהוא חתום עליו.

אהוד ברק: וכשראש ממשלה קובע במצח נחושה קביעות שאין להן שחר ואין להן אחיזה במציאות, בתפקיד המסוים הזה זהו דבר מטריד.

אהוד ברק: אני מקווה מאוד, שבענייני מדינה אחרים הקשר בין קביעותיו בחוש המציאות של ראש הממשלה לבין המציאות הריאלית בחוץ הוא יותר טוב.

אהוד ברק: אחרת – כולנו באמת בבעיה.

אהוד ברק: ועד לכך הגענו, שאמר לי היום איש המחנה של ראש הממשלה, איש לא פוליטי אבל מריר, בכאב:

אהוד ברק: לשקר אין רגליים אם לא סופרים את הרגליים מתחת לכיסאו של ראש הממשלה.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אף-על-פי-כן ולמרות הכול, כבר אמרתי, ההסכם חשוב, וחרף כל הביקורת הקשה שיש לנו, אנחנו נתמוך בהסכם.

אהוד ברק: עדיף הסכם צולע ומקרטע, מהוסס ומאוחר ככל שיהיה, מהמשך הקיפאון המסוכן שמוביל לפיצוץ בלתי נמנע ולשפיכות דמים לחינם, חלילה.

אהוד ברק: הצרה היא, שהממשלה הזאת, למרות כל הרהב שבפיה, מסוגלת בעצם רק לתת בלי לקבל.

אהוד ברק: במקום שכל העברת שטח לידי הרשות הפלסטינית תהיה מנוף לבניית השלום האזורי בינינו לבין העולם הערבי, במקום שהיא תשמש נקודת זינוק להרחבת יחסינו המדיניים והכלכליים עם מדינות צפון-אפריקה והמפרץ, במקום שהיא תהווה נקודת זינוק ודחף למעמדה הבין-לאומי של ישראל, במקום שתיתן דחיפה לשיפור הכלכלה, להגברת ההשקעות, לעידוד התיירות – במקום כל אלה, שהיתה ממשלה אחרת יכולה להשיג, מסוגלת הממשלה הנוכחית, לכל היותר, לעשות רק צעד טכני עקר של העברת שטח יקר משליטת ישראל לשליטת הרשות הפלסטינית בלי להשיג בתמורה כמעט שום דבר.

אהוד ברק: צר לנו על כך מאוד, ובכל זאת נתמוך בהסכם, כי עם כל מגבלותיו הוא עדיף מלא-הסכם.

אהוד ברק: אבל ראוי להעיר על דבר נוסף.

אהוד ברק: היום הודתה, למעשה, ממשלת הימין בישראל בפה מלא בתבוסתו הרעיונית של חזון הימין ובניצחונה של תנועת העבודה.

אהוד ברק: היום יודע העם, כי אין דרך אחרת זולת פשרה כואבת ומייסרת אך הכרחית – שלום בקווים אדומים והפרדה פיזית בינינו לבין הפלסטינים.

אהוד ברק: רק הפרדה פיזית כזאת תאפשר ביטחון לישראל ותאפשר חיים בכבוד זה לצד זה, שלנו ושל הפלסטינים.

אהוד ברק: זה הפתרון ואין בלתו.

אהוד ברק: ורק ממשלה בראשותנו תוכל לממש אותו ולהביא לישראל הסדר קבע, שיביא שלום וביטחון במעשים ולא במלל ריק.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האופוזיציה תתמוך בהסכם.

אהוד ברק: אם וכל עוד תגלה הממשלה – והדבר מוטל, לצערי, בספק רב – נכונות אמיתית להגשימו מול כל המכשולים, ניתן לה את הגיבוי לכל אורך הדרך.

אהוד ברק: רק בקשה אחת לנו.

אהוד ברק: על סף יום השנה השלישי לרצח יצחק רבין חזרה הממשלה הזאת על-כורחה, באיחור רב ובמחיר כבד, אחרי שעשתה את כל הטעויות האפשריות, אל הדרך שסלל המנהיג שנרצח.

אהוד ברק: ההסכם שהושג ב"אחוזת וואי" הוא אכן, באירוניה היסטורית מרה, ניצחונו של יצחק.

אהוד ברק: ועכשיו, אחרי זמן כל כך ארוך שהושחת בניסוי ובטעייה, אני מצפה מכל חברי הממשלה לגלות את מידת הענווה הראויה, לעלות אל הקבר שבחלקת גדולי האומה בהר-הרצל ולהודות בפה מלא: יצחק רבין, אתה צדקת, אנחנו טעינו; דרכך היתה הדרך הנכונה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, חברי הכנסת, אנחנו עושים הפסקה בת חמש דקות.

דן תיכון: לאחר מכן נחזור.

א' האן: אבקש לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: )

דן תיכון: נא לשבת, רבותי.

דן תיכון: הפסקה לחמש דקות.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 17:06 ונתחדשה ב-17:10.

דן תיכון: )

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: אני מבקש, סדרנים, לקרוא לחברי הכנסת.

רפאל פנחסי: תן צלצול.

רפאל פנחסי: לא צלצלו.

דן תיכון: צלצלו.

א' האן: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את כניסת נשיא המדינה לאולם המליאה.)

א' האן: בבקשה לשבת.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, אני מצטער על האי-הבנה, אבל אנחנו כבולים על-פי כללי הטקס.

דן תיכון: כפי שאמרתי, רבותי, בשעה 5:33 הגיש חבר הכנסת – – –

יוסי שריד: 3:33.

דן תיכון: סליחה, בשעה 15:33 הגיש חבר הכנסת אהוד אולמרט את מכתב ההתפטרות שלו, והוא ייכנס לתוקפו ביום רביעי בשעה 15:33.

דן תיכון: כמנהגנו, אנחנו מקיימים ישיבה מיוחדת שבה ניפרד מחבר הכנסת אהוד אולמרט.

דן תיכון: אם יש שמץ של אכזריות בחוק המחייב ראשי רשויות להתפטר מהכנסת, התפטרותו של חבר הכנסת אהוד אולמרט ממחישה זאת היטב.

דן תיכון: אהוד, נציגה המובהק של ירושלים ונושא דברה, פורש היום.

דן תיכון: עם כניסת ההתפטרות לתוקף, מסתיימת תקופת כהונה ארוכה בת 25 שנים, שראשיתה אחרי מלחמת יום הכיפורים.

דן תיכון: כניסתו של אהוד לכנסת, כשהוא בן 28 בלבד, היתה חלקה.

דן תיכון: מיומו הראשון התבלט אהוד כבקי ורגיל במתרחש במליאה, בטרקלינים ובמה שמתבשל במטבח, ניסיון שרכש כעוזר פרלמנטרי חרוץ.

דן תיכון: הוסיפו על כך את המורשת מבית שספג מהאב, חבר הכנסת המנוח מרדכי אולמרט, ויש לכם חבר כנסת מן המוכן.

דן תיכון: אהוד, נואם מלוטש ומושחז, פולמוסן וחד לשון, מטובי הנואמים בכנסת.

דן תיכון: אהוד בלט במלחמות ובסערות שניהל.

דן תיכון: מעולם לא היסס לצאת למאבק בודד ואפילו מסוכן כשהאמין שזו הדרך להילחם ולנצח.

דן תיכון: כשטען, ב-1976, כי בארץ יש פשע מאורגן, פטרו אותו בכדורי הרגעה: "הכול בסדר, אין דבר כזה במקומותינו".

דן תיכון: אהוד הוכיח כי הנגע הזה אכן קיים בחברה שלנו ותרם להדברתו.

דן תיכון: באחד הימים הפתיע אהוד, והוא אז בן 35, את חבריו לכנסת, כשהתנדב לעבור קורס קצינים.

דן תיכון: היו שלגלגו, אחרים ארבו לו בפינה, ציפו שיודח, שייכשל.

דן תיכון: אהוד עבר אימונים מפרכים, נטל חלק בכל התרגילים הצבאיים ועמד באתגר.

דן תיכון: המפגש האמיתי, על בסיס שוויוני, עם הדור הצעיר, לימד אותו כי קיים נתק בין הציבור לבין נבחריו.

דן תיכון: על פער זה חתר לגשר.

דן תיכון: כחבר ממשלה טיפס אהוד במהירות למעמד של מסביר לאומי.

דן תיכון: קולו, צלול ובוטח, נשמע בשעות הקשות לישראל בכל הרשתות הבין-לאומיות.

דן תיכון: אהוד, אתה פורש מאתנו, כדי להמשיך ולהוביל את ירושלים.

דן תיכון: החברה בירושלים מתוחה ושסועה, ויש לבנות אמון מחודש.

דן תיכון: כעורך-דין מנוסה וכפוליטיקאי אתה יודע, אהוד, כי אין כמו גישור אמצעי לפתרון סכסוכים.

דן תיכון: אנחנו זקוקים לסובלנות כאוויר לנשימה.

דן תיכון: המציאות האנושית המרכיבה את ירושלים מחייבת זאת.

דן תיכון: אני מאחל לך, אהוד, שתדע ללכת בדרכי התבונה, ההבנה והרגישות האנושית שתפקידך תובע.

דן תיכון: ההתמודדות עם סוגיית עתיד ירושלים תעמוד בקרוב כסעיף מכריע בתהליך השלום עם הפלסטינים.

דן תיכון: בקרב על ירושלים מצפה לך תפקיד פיקודי, דינמי ומכריע.

דן תיכון: אנחנו, ידידיך בכנסת, ועמנו תושבי ירושלים ואזרחי המדינה, נמשיך ללוותך ולעקוב אחרי פועלך.

דן תיכון: אנחנו מאמינים, אהוד, כי תדע לעשות זאת בהצלחה.

דן תיכון: אנחנו מעזים לשאול, והפעם בקול רם: האם תחזור לכנסת בעתיד הרחוק?

דן תיכון: נדמה לי שהתשובה חיובית.

דן תיכון: שלום ולהתראות.

דן תיכון: חבר הכנסת אהוד אולמרט, בבקשה.

אהוד אולמרט: אדוני יושב-ראש הכנסת, כבוד נשיא מדינת ישראל, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, באתי לומר שלום לכנסת, אבל גם להתראות; לעזוב, אבל לא להיפרד.

אהוד אולמרט: היו שנים שבהן נשמעה קריאה מקיר אל קיר שראש העיר ירושלים יהיה לא רק חבר כנסת אלא גם שר בממשלה; לא בגלל אישיותו אלא בתוקף תפקידו.

אהוד אולמרט: אך ישראל משתנה, ועמה גם חוקיה וציפיותיה הפוליטיות.

אהוד אולמרט: 25 שנים עשיתי במשכן הכנסת בעקבות אבי, מרדכי אולמרט, זיכרונו לברכה, ששירת בכנסת השלישית והרביעית; 15 שנים שבהן ראיתי מקרוב את מדינת היהודים מתנהלת בין מלחמה לשלום, בין יגיעה לחרדה, בין חלום לתקווה, בין דמע לחיוך.

אהוד אולמרט: תמונת חיי הפרלמנטריים עוברת לנגד עיני כסרט דרמטי.

אהוד אולמרט: ידעתי ימים של מאבקים לטוהר המידות של המערכת הממשלתית והציבורית; לילות שבהם ראיתי מקרוב הכרעות קשות, הן במלחמות והן בעשיית השלום, ויממות שבהן התערבתי בפרשיות שעיצבו את החברה הישראלית בהתבגרותה.

אהוד אולמרט: רוב שנותי בכנסת עברו עלי סמוך לשלטון.

אהוד אולמרט: יצקתי מים על ידיהם של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, וייבדל לחיים ארוכים, יצחק שמיר, ולעולם אזכור את פעילותי במחיצתם כהצצה אל לב ההיסטוריה היהודית וכשיעור מתמשך בניהול ענייניה של מדינת היהודים, לטוב, ולעתים גם לרע.

אהוד אולמרט: במסגרת זו כיהנתי כשר הבריאות ועשיתי לחקיקת חוק ביטוח הבריאות הלאומי ולארגון מחודש של שירותי האשפוז במדינה – משימות שראיתי בהן את פסגת מאוויי – כאחראי וכממונה על המשרד; מעין חלום להגשים אחת מן המ"מים בתורתו של זאב ז'בוטינסקי, שעליה חונכתי במעוז בית"ר בנחלת ז'בוטינסקי בבנימינה, מעין תקווה להבטיח בריאות לכל אזרח וחתירה להציל חיים ולהאריכם בעבור כל אחד מתושביה של מדינת ישראל.

אהוד אולמרט: לצערי, נבצר ממני לסיים את המלאכה שבה החילותי, ומה שיצא מתחת ידיה של המערכת המחוקקת אינו נקי מפגמים ודורש שיפורים עתידיים; אבל לעולם ארצה לזכור את חלקי בהכנת חוק זה, שלאחר שיפורו בעתיד תראה בו ישראל מקור לגאווה אנושית וסוציאלית.

אהוד אולמרט: נבחרתי כצעיר חברי הכנסת אחרי הזעזוע של מלחמת יום הכיפורים.

אהוד אולמרט: נכנסתי בשעריה כאחד מ-120 נציגיה של חברה נבוכה וסרוטה, מוכה ותוהה, ובמידה רבה אף משפחתית-שבטית.

אהוד אולמרט: אני עוזב אותה כשרוב חבריה מייצגים חברה אחרת מזו שבחרה בי – חברה שגדלה, התרחבה והחכימה, ובמקביל נבעו בה בקיעים והיא למדה להתנכר לכמה מאבני היסוד של כבוד לחוק, דאגה לביטחון, אהבה להיסטוריה ולמורשת שלה, שהיו החישוק המלכד של קיומה.

אהוד אולמרט: ארבעה בלבד נותרנו מן הבחירות ההן שהתקיימו ב-31 בדצמבר 1973; עכשיו יישארו בכנסת שלושה מעמיתי.

אהוד אולמרט: בחצי היובל שחלף מאז נבחרתי לכנסת נשחטו פרות קדושות, נותצו מיתוסים רבים והשתנה האתוס הלאומי.

אהוד אולמרט: מי שבא לעשות את החשבון ההיסטורי, יכול לצבוע את התמונה כנטיית לבו.

אהוד אולמרט: מצד אחד, זו ישראל שחותרת תחת אושיות קיומה שלה.

אהוד אולמרט: ניכרים בה סימנים של צרות עין וקנטרנות נהנתנית ומיצוי אישי והעדר מחויבות לצורכי הציבור והכלל.

אהוד אולמרט: יש בה נרגנות ונסיגה תרבותית והרס המוסכמות הבסיסיות ביותר הנחוצות לקיומה.

אהוד אולמרט: אפילו ביטחונה הלאומי אינו יקר לה כבעבר, ואקסיומת החיים בארץ-ישראל פינתה מקום לשאננות נוכח תופעת הירידה, שצריכה לעורר דאגה עמוקה.

אהוד אולמרט: וכן, אפילו ירושלים – זו שנשבענו כי תהיה לעולם על ראש שמחתנו, זו שהבטחנו כי אם נשכחה תישכח ימיננו – אינה עוד כסמל מוסכם, מורם, המאחד את כולם.

אהוד אולמרט: ומצד אחר, זו מדינת יהודים מתחזקת; היא מקבצת את גלויותיה ומאדירה את עוצמתה הטכנולוגית וממלאה תפקיד בולט במפותחים שבענפי המשק והתרבות בעולם החופשי המתקדם.

אהוד אולמרט: היא מאכלסת בקרבה מרכזים רוחניים של יהדות ותרבות עברית ודעת, כפי שלא ידעה אולי מאז ימי בית שני.

אהוד אולמרט: מדברים בעוצמותיה הצבאיות כבכוחה של מעצמה.

אהוד אולמרט: אילו יכלו סבותינו וסבינו, שהיו קורבן לרדיפות ולפוגרומים לפני 1,000 שנים ו-100 שנים ואפילו לפני 50 שנים, להביט לעברנו, היו ממלמלים בנימה של קדושה ובסגנון של שבת וחג, כי הנה קם חזון הדורות.

אהוד אולמרט: בעולם שבו פורחים חירות המחשבה, הדמיון והדעה העצמית-העצמאית, קשה למצוא מכנה משותף לחברה הפועלת בתנאים של לחץ, דרמה, חזון ותקווה כה אינטנסיביים.

אהוד אולמרט: בחברה שכה תובעת מעצמה וכה ממהרת להתאכזב, קשה במיוחד לחזור על מוסכמות הניזונות ממחסני השגרה גם אם מוסכמות אלה נכונות על פניהן.

אהוד אולמרט: בכל זאת ארשה לעצמי לחזור על אחת מהן: ישראל של סף האלף השלישי למניינם נזקקת יותר מבכל עת בעברה הקרוב לפיוס לאומי, לתלכיד, להריסת מחיצות.

אהוד אולמרט: השנים האחרונות היו עדות לשסע הולך ומעמיק ומתרחב ביחסים בין יהודים ליהודים, בין חילונים לחרדים, בין מקדימי שלמות לשלום לעומת מקדימי שלום לשלמות.

אהוד אולמרט: העדר ההסכמה מחליש את מדינת היהודים אולי יותר מכל איום חיצוני.

אהוד אולמרט: אני יודע מדוע קל להטיף לפיוס, לגישור ולפשרה לאומיים, ומדוע כה קשה לממשם.

אהוד אולמרט: נדמה לי כי סיבת הקושי כפולה: האחת, שיצר לב האדם אנוכי מנעוריו, אם יורשה לי תיקון קטן בפסוק גדול, והאחרת – דווקא מעודדת – שישראל כבר חשה עצמה איתנה מספיק ובטוחה בעצמה, שהיא שוגה לחשוב כאילו אינה נזקקת עוד לאימוץ שרירים קולקטיבי.

אהוד אולמרט: יכולתי לסכם את 25 השנים האחרונות, על העליות והמורדות, על השפל והגיאות, ברשימה ארוכה ומתועדת של צרכים לאומיים.

אהוד אולמרט: אך משדרשתי מעצמי להתמקד ביעד אחד, לא מצאתי לישראל משאלה חשובה יותר מאשר פיוס ופשרה בתוכנו – איחוד בלי לוותר על הייחוד; הסכמה בלי לפסוח על המחלוקת; להתלכד סביב המוסכם, ולהשאיר את היעדים שאינם מוסכמים למועד מאוחר יותר, בבחינת תיק"ו – תשבי יתרץ קושיות ובעיות.

אהוד אולמרט: אמרתי שאני עוזב, אבל איני נפרד; עוזב, אבל נשאר.

אהוד אולמרט: אין זה קל לאדם להתרחק ממה שמילא את חייו הציבוריים 25 שנים תמימות.

אהוד אולמרט: מה שמקל עלי לעשות כן הוא הידיעה, שתחת עבודתי בכנסת בחרתי לעשות לשלומה של ירושלים ולאחדותה, להתבשם מיופיה ולחזק את יהדותה ולעשות בשירותם של כל אזרחיה – יהודים, חילונים כחרדים, מסורתיים כדתיים, ופלסטינים, שיהיו תמיד חלק מן הריבונות היהודית בכל ירושלים, אבל הם זכאים לגור בה בשוויון זכויות, בכבוד ובאיכות חיים ראויה.

אהוד אולמרט: כולנו חייבים לה, ליפה ולמסעירה, לרגועה ולמלחמתית, לנושאת השלום ולמשיחית שבכל הערים.

אהוד אולמרט: כל חיינו, כל ההיסטוריה שלנו, בכל נסיבות קיומנו, חלמנו עליה, בכינו עליה, התפללנו אליה ועליה, מסרנו נפשנו למענה.

אהוד אולמרט: חיי העם שלנו הם געגועים שאינם פוסקים לעולם.

אהוד אולמרט: השיבה לירושלים היא מושא כל געגועינו, חלום הדורות שלנו, וגם הגשמתו אינה מעמעמת את המיית הלב אליה, שלא תיפסק לעולם.

אהוד אולמרט: מצאתי גם קשר בל יינתק בינה לבין כנסת ישראל, השוכנת בראש אחת מגבעותיה.

אהוד אולמרט: אין כנסת אלא בירושלים, ואין ירושלים שלמה בלי כנסת מאוחדת, וכמו שכבר נאמר במסכת ברכות – "'והנצח' – זו ירושלים".

אהוד אולמרט: בתפקידי כראש העיר ירושלים אוסיף לחוש כלפי הכנסת כמארח.

אהוד אולמרט: בלבי, אדוני היושב-ראש, כאדם פרטי, אחוש תמיד כחלק ממנה.

אהוד אולמרט: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת חיים רמון, בבקשה.

א' האן: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: )

דן תיכון: רבותי, לא גמרנו.

דן תיכון: נא לשבת, רבותי.

דן תיכון: בבקשה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט, אתמול, כשצלצלה אלי גאולה ואמרה לי שהתבקשתי לומר מלים מספר, שאלתי: לכבוד מה?

חיים רמון: אמרו לי: אהוד עוזב את הכנסת.

חיים רמון: אמרתי: מה זה?

חיים רמון: כשעושים הפסקה גם עושים פסטיבל?

נואף מסאלחה: – – –

חיים רמון: האמת היא, שקשה לסכם תקופת כהונה של חצי יובל שנים של אחד הפרלמנטרים היותר-טובים, היותר-מוכשרים שהיו בבית הזה.

חיים רמון: אני אל הבית הזה הגעתי קצת פחות מעשור לאחר שהגיע חבר הכנסת אולמרט, אבל כבר אני, כיוון שאתם כל הזמן מתפטרים, אני עוד מעט, היום, בין עשרת זקני הבית.

קריאות: – – –

חיים רמון: הבנתי.

חיים רמון: לאט לאט.

חיים רמון: אמרתי ואני חוזר ואומר לראש עיריית ירושלים, עכשיו הוא רק ראש עיריית ירושלים, בעוד יומיים.

חיים רמון: אני אומר: הרי ברור לכולנו שאנחנו לא מסכמים, למרות פרק הזמן הארוך שהיית בבית הזה, אנחנו לא מסכמים את פעילותך הפוליטית בכלל ואת פעילותך הפוליטית בכנסת בפרט.

חיים רמון: זהו פסק זמן, פסק זמן חשוב מאוד, שבו אתה תפנה את כל זמנך לעיר ירושלים, ומי כמוך יודע כמה העיר הזאת זקוקה לכל דקה, לכל שנייה מכשרונך, ממרצך, מאמונתך.

חיים רמון: ירושלים היא היום בירת ישראל, אבל אני חושש מאוד, שרבים בחברה הישראלית, גם ירושלמים, חשים לא נוח בעיר ועם העיר.

חיים רמון: יש לך תפקיד אדיר, תפקיד לאומי חסר תקדים, לדעתי.

חיים רמון: אתה מדבר הרבה על פיוס ואתה מדבר הרבה על אחדות, והתפקיד שלך הוא, שבתום הכהונה, בתוך חמש השנים תחזור ירושלים להיות בירת ישראל בלבבות כל בני העם, שלא תהיה שייכת לחלק מהאוכלוסייה, כפי שחלק מהציבור חש.

חיים רמון: אין זה חשוב אם הוא חש זאת בצדק או שלא בצדק.

חיים רמון: זה תפקיד של עבודה יומיומית, עבודה קשה.

חיים רמון: כולם חשים בעלות על כולה, כל אחד רוצה שכולה תהיה שלו.

חיים רמון: גם בתוכנו אנחנו לא רוצים להתחלק.

חיים רמון: כל אחד רוצה ירושלים בדמותו ובצלמו, ואך ורק בדמותו ובצלמו, וזה בלתי אפשרי.

חיים רמון: חיים בה חילונים וחרדים ודתיים וערבים ויהודים, כולם שם, ואף אחד, היא לא תהיה באופן בלעדי של אף אחד.

חיים רמון: אני בטוח, אהוד, שאתה מודע, ואני יודע כמה אתה מודע, במיוחד לאחר הבחירות, לאחריות האדירה הלאומית, ההיסטורית, שרובצת עליך, ואני גם מקנא בך שאתה ראש עיריית ירושלים.

חיים רמון: תמיד שאלו אותי: אתה לא רוצה להיות ראש עיר?

חיים רמון: אמרתי: יש רק עיר אחת שהייתי מת להיות ראש העיר שלה, וזו רק ירושלים, אבל לצערי אין לי שום סיכוי להיבחר בה.

חיים רמון: אני מכיר במגבלה הזאת, לכן אני בהחלט מקנא בך על כך שאתה עומד בפני האתגר הזה, שהוא אתגר אדיר לכולנו.

חיים רמון: אני מלווה אותך, ואני בטוח שכל חברי הבית הזה וכל תושבי מדינת ישראל מאחלים לך שתצליח במשימה הזאת.

חיים רמון: היית, באמת, חבר כנסת מהטובים שהיו בבית.

חיים רמון: היו לי פולמוסים אתך, היית יריב קשה, לפעמים קשה מדי, אבל היינו גם לעתים, אתה יודע על מה אני מדבר, כשזה חרג מעבר ליריבות, ידעתי להגיד לך: סליחה, טעיתי.

חיים רמון: ירשתי אותך במשרד הבריאות והצלחתי להשלים את החוק, אבל, לצערי, כמוך, נבצר ממני ליישם אותו, כי אם הייתי מצליח גם ליישם אותו – אני מניח שכמה מהפגמים שנפלו במהלך החקיקה היו מתוקנים.

חיים רמון: אני שמח שעם כל היריבות הפוליטית בינינו וחילוקי הדעות הצלחנו, בעיקר בשנים האחרונות, לשמור על יריבות הוגנת וחברות טובה ואמיתית.

חיים רמון: אני שוב מאחל לך הצלחה, ואני חרד לגורל העיר הזאת.

חיים רמון: אנחנו, כולנו, מפקידים אותה היום בידיך.

חיים רמון: אתה האיש שלמעשה תקבע את אופיה, את מהותה, יותר מכל איש אחר, ואין תפקיד יותר חשוב, יותר נעלה מזה.

חיים רמון: בהצלחה.

חיים רמון: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת דן מרידור, בבקשה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה אומר על אהוד אולמרט ביום שבו הוא עוזב את הכנסת אחרי 25 שנה, דור שלם, מן המרתקים ביותר בתולדות העם והמדינה?

דן מרידור: משבחרו בו 60% ממצביעיה של ירושלים, ויותר מזה, נגזר עלינו במצוות המחוקק, במצוותנו שלנו, להיפרד מאהוד היום, כאן בכנסת.

דן מרידור: מה אומר עליו?

דן מרידור: שהוא מחברי הכנסת היותר-חכמים שיש בבית הזה?

דן מרידור: שהוא מן הנואמים והפולמוסנים היותר-מרתקים, המזהירים?

דן מרידור: שהוא אדם עצמאי בדעותיו ומוכן להילחם עליהן?

דן מרידור: שכמעט שאין נושא בהווייתנו הפוליטית והלאומית שאהוד לא עסק בו, וברבים גם הטביע את חותמו?

דן מרידור: בנושאי מדיניות חוץ, הגם כשלא היה מעולם שר החוץ, לא היו הרבה דוברים לישראל בזירה הבין-לאומית, בנאומים ובהופעות בטלוויזיה וברדיו כמו אהוד.

דן מרידור: אהוד התראיין והסביר, לפעמים ערב ובוקר בכל יום תמיד, שנים רבות.

דן מרידור: מה אומר עליו?

דן מרידור: שהוא עסק בענייני ביטחון?

דן מרידור: אני זוכר עוד את ישיבתנו יחד בוועדת המשנה לתפיסת הביטחון, שיצרה היסטוריה בכנסת, ואת תרומתו העצומה של אהוד לוועדה הזאת.

דן מרידור: מה עוד אומר עליו?

דן מרידור: – שהוא נלחם על טוהר המידות ועל יושר ציבורי מול עולם תחתון, מול אנשים מסוכנים, ולא נרתע.

דן מרידור: בילינו ביחד הרבה ימים, הרבה לילות, במערכות שונות, בחוץ ובבית הזה, הרבה מערכות בחירות זכינו לנהל ביחד, בחלקן הגדול גם הצלחנו, הרבה הפגנות – – –

אריה מכלוף דרעי: לרבות מערכת הבחירות ב-1996.

דן מרידור: לרבות מערכת הבחירות ב-1996, שגם אותה ניהלנו – – –

אריה מכלוף דרעי: וגם הצלחתם – – –

דן מרידור: נכון.

דן מרידור: אמת.

דן מרידור: אני זוכר את עבודתנו ביחד לפני שנה או שנתיים, כשאני הייתי בתפקיד בממשלה הנוכחית ואהוד היה בתפקידו כראש עיריית ירושלים.

דן מרידור: אני רוצה לציין דווקא את הדבר הזה ביום של קיטוב ושל מתח יהודי-ערבי.

דן מרידור: לראשונה מאז אוחדה ירושלים החלטנו אז, בשנה של קיצוץ תקציבי עמוק מאוד של למעלה מ-7 מיליארדי שקל, להקצות מתקציב המדינה לעזרת העירייה 130 מיליון שקל רק לתשתיות לערבים במזרח-ירושלים, כי אין עיר מאוחדת אם אין בה שוויון, ואהוד היה האיש שהוביל בעיר את המהלך הזה בעשייה מבורכת, שרק התחילה, והלוואי שהיא תימשך.

דן מרידור: לצערי, היא לא נמשכה בינתיים.

דן מרידור: נקווה שהממשלה תחזור לדרך הטובה ההיא.

דן מרידור: אבל, אינני רוצה לדבר על אהוד איש הציבור, כי כולכם, כולנו מכירים אותו; גם לא על עשייתו הפוליטית, הביטחונית, המדינית, הכלכלית.

דן מרידור: אני מוכרח לומר, אולי זה יישמע אישי, בשבילי אהוד מעל לכל אלה הוא חבר.

דן מרידור: ואל יהיה הדבר קל בעיניכם, בימים שבהם הפוליטיקה הופכת לשדה בור, שבו הבטחה לא מקיימים, אמת לא מוכרחים לומר, הסכם לא מחייב – העיקר הדימוי, העיקר הבחירה, העיקר האינטרס האישי; בעולם כזה, ישאל כל אחד בבית הזה, לכמה אנשים הוא יכול לקרוא – חברים; חבר שאפשר להתייעץ אתו, אפשר לשמוע בקולו, אפשר לייעץ לו, אפשר גם להתווכח ולא להסכים אתו, ולדעת שתמיד זה נעשה לגופם של דברים, ותמיד אפשר ללמוד מהניסיון העצום שהוא רכש, מהנכונות לעזור ולסייע לכל אחד.

דן מרידור: הכנסת כמובן תפסיד בשנים הקרובות את אהוד, חבר הכנסת, הפרלמנטר, עתיר הניסיון, הנואם, המתווכח, הלוחם, אבל אני בטוח שרבים מאתנו לא יפסידו את החבר אהוד אולמרט.

דן מרידור: אני בוודאי לא אפסיד אותו והוא אותי גם בשנים הקרובות.

דן מרידור: אהוד הולך לעיריית ירושלים, להמשיך במשימה שהוא נטל על עצמו והטילו עליו בוחרינו לפני חמש שנים וחידשוה עכשיו.

דן מרידור: אין מרתקת מן המשרה הזו, אין קשה מן המטלה הזאת, אין מפחידה, אין נוראה יותר, אבל גם ממלאה סיפוק, כמו המשרה, כמו הכהונה של ראשות העיר בירושלים.

דן מרידור: אנחנו צריכים את הצלחתו של אהוד לא רק כחבריו אלא כישראלים, כיהודים, ואני מוכרח לומר גם כירושלמים.

דן מרידור: צריך לדאוג לכך, וזה לא דבר קל, שהעיר הזאת, שהיא מן העניות בערי הארץ באוכלוסייתה, תהיה עיר מרתקת ומושכת לכל תושבי ישראל.

דן מרידור: אסור, חס וחלילה, שנגיע למצב, שחלק מתושבי המדינה ירגישו שהם זרים לה, ולא יהיו מוכנים לתרום לה, להיאבק עליה, להילחם למענה.

דן מרידור: הדברים אינם קלים והם דורשים הרבה עבודה, לא של ראש העיר לבדו, אלא של ממשלת ישראל יחד אתו.

דן מרידור: והלוואי שיעלה ויצליח, וימשיך בדרך שהתחיל בה לפני חמש שנים.

דן מרידור: אף שאין משרה מרתקת יותר מראשות עיריית ירושלים, אני רוצה לקוות, לאחל ואולי גם לנחש, שהיום הזה לא ראינו את הפעם האחרונה שאהוד אולמרט מדבר מעל הדוכן הזה.

דן מרידור: אני רוצה לקוות, שכאשר ישלים את משימתו העירונית והממלכתית החשובה, עוד נזכה לראות אותו בעשייה ממלכתית ולאומית מן המדרגה הראשונה, כמו שאהוד מסוגל לה.

דן מרידור: עלה והצלח.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אריה דרעי, בבקשה.

שמריהו בן-צור: לפי החיבוקים האלה, אהוד עוד יתחרט.

רפאל פנחסי: לפי ההספדים האלה, הוא עוד יחזור בו.

דן תיכון: כן, בבקשה, הוא יחזור, הוא יחזור.

רפאל פנחסי: יש לו עוד 48 שעות להתחרט.

דן תיכון: בטח יתקנו את החוק.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברי הכנסת, משפחת אולמרט היקרה, אהוד, אמת שהמעמד הזה קשה.

אריה מכלוף דרעי: זוהי ישיבת פרידה, וזה קשה.

אריה מכלוף דרעי: לא נפרדים מאהוד.

אריה מכלוף דרעי: גם אם נרצה להיפרד ממנו, זה קשה – אנחנו נתקלים בו בכל צומת ועוד ניתקל בו.

אריה מכלוף דרעי: לא אחזור על דברים שנאמרו, אני לא יכול לעמוד בתחרות עם הדוברים הקודמים שמדברים על לפני 25 שנה.

אריה מכלוף דרעי: לפני 25 שנה עוד לא היתה לי זכות בחירה, הייתי עדיין עולה חדש ממרוקו.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מכיר את אהוד כל כך הרבה שנים, אבל מהשנים שבהן אני מכיר אותו הן כידיד, הן כחבר והן בתפקידיו – ולא אחזור על חלק גדול מהדברים שנאמרו פה – אין ספק שהתפקיד שאהוד בחר מתוך בחירה חופשית לוותר עליו, הוא לא תפקיד של חבר כנסת אלא תפקיד של שר, של שר בכיר בממשלה, כדי לשמש כראש עיריית ירושלים.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שאהוד יכול היה לשבת כאן ליד שולחן הממשלה, עם אחד התיקים הבכירים ביותר.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שבחוכמה ובתבונה הוא בחר לוותר על תפקיד זה, כדי לשמש כראש עיריית ירושלים.

אריה מכלוף דרעי: לפי הבנתי, ואני חושב שזה מוסכם על כולם, ראש עיריית ירושלים הוא אחד מהתפקידים הבכירים ביותר שיש בעם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: אני זוכר שלפני חמש שנים, כאשר אהוד הודיע על מועמדתו, היתה הרמת גבות: איך ייכנס אהוד לנעליו הגדולות של טדי קולק.

אריה מכלוף דרעי: אני זוכר את ההפתעה האדירה שהיתה כאשר אהוד נבחר, ואני זוכר את המתקפה הישירה: על-ידי מי אהוד נבחר.

אריה מכלוף דרעי: אני, כמייצג תנועה דתית-חרדית, היות שאני הדובר החרדי היחיד, ארשה לעצמי לדבר גם בשם הדתיים האחרים: אנחנו עדים למתקפה שאהוד עובר בחמש השנים האחרונות.

אריה מכלוף דרעי: ראשית, אני רוצה לומר לך, אהוד, כל עוד תוקפים אותך על החיבור שלך עם הדתיים ועם החרדים, על כך שבגלל זה נבחרת, וזו כל המתקפה – סימן שאתה ראש עיר טוב.

אריה מכלוף דרעי: תאמין לי, שאם היו מוצאים רחוב אחד לא נקי בירושלים, היו תוקפים אותך על זה.

אריה מכלוף דרעי: טוב שזו המתקפה היחידה.

אריה מכלוף דרעי: אבל צריך לומר את האמת: אין ספק שכל תושב בירושלים – וחלק גדול מהחברים כאן תושבי ירושלים – יסכימו, שלא רק שהעיר לא ירדה על-פי כל הנבואות השחורות – איך אהוד אולמרט יוכל לנהל את העיר; אני חושב שהעיר פרחה בכל המובנים.

אריה מכלוף דרעי: העיר התפתחה, אנחנו עדים לעבודות הפיתוח האדירות, אנחנו רואים מה שנעשה בשכונות, אנחנו רואים מה שנעשה בכל ירושלים.

אריה מכלוף דרעי: אהוד מתמודד – ואני יכול להעיד באופן אישי – עם מצב תקציבי מאוד קשה.

אריה מכלוף דרעי: אולי זו העירייה הכי קשה בארץ מבחינה תקציבית.

אריה מכלוף דרעי: דן מרידור ייזכר לטוב כשר האוצר, הוא עשה צעד גדול.

אריה מכלוף דרעי: הוא אומנם צנוע, הוא הזכיר רק את 130 המיליון למזרח-ירושלים, אבל הוא עשה דברים אחרים כדי להגדיל את המענק לירושלים.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שיעקב נאמן, שיושב כאן, ימשיך בדרך הזו.

אריה מכלוף דרעי: אבל בלי פוליטיקה היום; אז לא ניכנס לדברים האלה.

אריה מכלוף דרעי: יש לו רצון, אהוד, יש לו רצון.

רפאל פנחסי: אהוד מסמן לך שתמשיך.

אריה מכלוף דרעי: ליעקב נאמן קשה לשים – – –

זאב בוים: למה, למה קשה?

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שאנחנו רואים את ההתפתחות הגדולה שיש בירושלים, למרות הבעיות התקציביות הקשות.

אריה מכלוף דרעי: עיר שכולה תורה, חוכמה, פקידים, אוכלוסייה במצב די קשה, התושבים במזרח-ירושלים במצב קשה – ובכל זאת במשך חמש השנים האחרונות לא היתה שביתה, העיר תפקדה, העיר התפתחה.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שזה לזכותך, אהוד, ולזכות חבריך בעירייה.

אריה מכלוף דרעי: אני שומע את כל הנאומים, ואני מנבא כבר את הנאום של יוסי שריד שידבר אחרי, על הבקשה או הדרישה או האזהרה לחמש השנים הבאות – מי הרוב שבחר בך.

אריה מכלוף דרעי: כולם אומרים בצדק דברים של פיוס, אבל ידברו על התחושה הקשה שבה חיים תושבי ירושלים.

אריה מכלוף דרעי: פעם אחת הגיע הזמן לומר גם את האמת, אהוד: המחוקק נתן זכות דמוקרטית לכל אחד לטרוח במשך חמש דקות ולצאת מן הבית.

אריה מכלוף דרעי: תאמין לי, שאם היו מחליטים שמחלקים בקלפיות בירושלים סוכריות על מקל לילדי ירושלים, האוכלוסייה היתה מגיעה.

אריה מכלוף דרעי: מי שלא בא להצביע בירושלים, הצביע הצבעת אמון מוחלטת באהוד אולמרט.

אריה מכלוף דרעי: השמאל בירושלים, שעורר את הפחד מההתחרדות בירושלים, בא והצביע ב-100%.

אריה מכלוף דרעי: 100% הצבעה, ואנחנו רואים גם את הגידול בכוחו.

אריה מכלוף דרעי: הם באו באופן מוחלט, וראינו גם את הגיוס שלהם.

אריה מכלוף דרעי: כל אותם יהודים מסורתיים, חילוניים, דתיים וחרדיים שלא באו להצביע, פירוש הדבר שהם אומרים לעצמם: טוב לי בירושלים, אין לי צורך בשינוי; הסקרים מראים שאהוד אולמרט ייבחר, מי שייכנס למועצה לא מעניין אותנו, אנחנו רוצים שאהוד ימשיך, אין סכנה לשלטונו של אהוד – ולכן הם באו.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מוכן בשום אופן לקבל – זה לא נכון וגם לא הגיוני, זה טוב להסתה, אבל צריך לומר את האמת לאמיתה – למעלה מ-60% מתושביה היהודים של ירושלים באו להצביע, אלה אכפת להם; באו הדתיים, באו החרדים, באו החילונים.

אריה מכלוף דרעי: לא בא העם שבאמצע, שטוב לו עם המצב – יש לו הפרנסה, הרחוב נקי, יש להם גינות משחקים, יש להם חינוך וכל המערכת מתפקדת.

אריה מכלוף דרעי: את זה צריך לומר.

אריה מכלוף דרעי: אהוד, תדע, אני בעד פיוס.

אריה מכלוף דרעי: אתה משדר נכון, אבל צריך לזכור את האמת לאמיתה, שלא ינסו להלך אימים.

אריה מכלוף דרעי: אני מבין, לקואליציה רוצים להיכנס כל מיני אנשים שנלחמו בך שלא זקוקים להם בקואליציה, ואני מבין את תחושת המסכנות ותחושת הפחד.

אריה מכלוף דרעי: זה טוב, אני בעד לקרב את כולם; אבל יש גם לדעת את האמת לאמיתה.

אריה מכלוף דרעי: אהוד, כפי שאני מכיר אותך, שאתה עשוי ללא חת, אני מקווה שלבך לא יימס מהדמעות הללו.

אריה מכלוף דרעי: קשה לי לדבר על אהוד בלשון הספד, היות שאנחנו מתכוננים לעבוד יחד.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שזו לא פרידה היום.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נראה אותך יום-יום בעניינים אחרים, אבל אין לי ספק שזאת תחנת ביניים, אומנם תחנת ביניים חשובה מאוד, אבל אנחנו עוד נראה אותך בחזרה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא נוגע בעצבים של אף אחד.

חיים אורון: אותי אתה תסבך.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא אסבך, אמרתי את זה בריאיון, אני יכול לומר זאת גם עכשיו – – –

רן כהן: זה נשמע כמו קבלת פנים לעירייה.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: אין לי ספק, שאהוד אולמרט עוד יחזור בתפקיד יותר גדול מראש עיריית ירושלים, הוא ראוי לכך.

דן מרידור: אין.

אריה מכלוף דרעי: יש יותר מזה.

אריה מכלוף דרעי: הוא ראוי לכך והוא יחזור, בעזרת השם.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב, שכדאי שבכנסת – בלי קשר לאהוד אולמרט – כולם יהיו מאוחדים ביחס למעמדה של ירושלים ולמעמדו של ראש עיריית ירושלים, לא מבחינת האישיות שלו אלא בתפקיד שלו.

אריה מכלוף דרעי: זו לא בדיקה סופית; צריך לבדוק את העניין – מצד אחד המחוקק לא רוצה שראש העיר יהיה עסוק גם כחבר כנסת, אבל המעמד המיוחד של ראש עיריית ירושלים צריך לבוא לידי ביטוי בחוק-יסוד: ירושלים, ומעמדו, אם כחבר מלא מן המניין או כחבר חצי מלא מן המניין בממשלה.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק, שאנחנו רואים כי נוכח הבעיות המיוחדות של ירושלים חסר בממשלה אחד שכל שבוע יזכיר לשרים: אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב על הדבר הזה, אני מקבל גם מחברים מכל הסיעות לנסות לגבש דבר שאכן יביא את ירושלים עם מעמד הולם בממשלה כדי שכולנו לא נשכח את ירושלים, ולא רק במליצה, בטקס של יום ירושלים פעם בשנה.

אריה מכלוף דרעי: אהוד, שלום ולהתראות, עלה והצלח.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד.

נואף מסאלחה: אריה, מה תעשה כאשר חיים רמון יתמודד מול אהוד אולמרט?

דן תיכון: חבר הכנסת מסאלחה מלווה אותנו, איזו תקרית היתה פעם אחת.

דן תיכון: אש וברקים.

נואף מסאלחה: אנחנו חברים מאז.

דן תיכון: יפה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, עליזה אולמרט, הילדים של אהוד, האחים של אהוד, אהוד, חברי הכנסת, קודם כול, אפתיע את אריה דרעי ואולי אפילו את עצמי, אני לא אומר מלה אחת על חרדים בירושלים.

יוסי שריד: אני מקווה שזה לא מאכזב אותך.

יוסי שריד: עם אהוד אולמרט נכנסתי יחד לכנסת בינואר 1974, מייד לאחר מלחמת יום הכיפורים, לפני 25 שנה; שנינו היינו אז במקום ה-36 – אהוד ברשימת הליכוד ואני ברשימת המערך, או מפלגת העבודה.

יוסי שריד: היינו אז הצעירים בין חברי הכנסת, אני בן 33 ואהוד כמדומני בן 28, ועל היתרון הזה שהולך ומתעמעם במהלך השנים, אני כמובן לא אוכל לסלוח לו.

יוסי שריד: שנינו, אהוד ואני, ניהלנו יחד ובמשותף מאבקים נגד הפשע המאורגן ונגד השחיתות שפשתה בימים ההם בכדורגל הישראלי.

יוסי שריד: היום, בראייה לאחור, נדמה לי שניקינו לא מעט אורוות, ואל ייחשב לי הדבר ליוהרה.

יוסי שריד: אבל – וגם זה אולי לא צנוע במיוחד – נדמה לי גם שהטבענו לפני 25 שנה חותם על החיים הפרלמנטריים ועל אופי פעילותה והשפעתה של הכנסת.

יוסי שריד: היום, כאשר אנחנו כבר זקני-צעירי חברי הכנסת, שניים מתוך ארבעה ותיקים בסך הכול, אני רשאי לומר שקמו לנו ממשיכים, שלא אחת אפילו עולים על רבותיהם, ומכך אני בוודאי שבע רצון.

יוסי שריד: לימים היינו שרים, איש איש בממשלתו, ועכשיו אהוד אולמרט ממלא את התפקיד החשוב של ראש עיריית ירושלים, וזה עתה נבחר בפעם השנייה.

יוסי שריד: היחסים בינינו, בין אהוד לביני, ידעו עליות וידעו מורדות.

יוסי שריד: היו זמנים טובים ליחסים האלה, והיו גם זמנים רעים.

יוסי שריד: היתה בהם ידידות והיתה בהם יריבות.

יוסי שריד: היתה בהם חיבה והיתה בהם גם לפעמים איבה.

יוסי שריד: אלה לא היו יחסים פשוטים, הם היו והם עדיין מאוד מאוד מורכבים ודו-ערכיים.

יוסי שריד: אין זה סוד, שמאז בחירתו של אהוד בירושלים, היחסים נמתחו והתחדדו.

יוסי שריד: מדיניותו של אהוד אולמרט בירושלים, ממנהרת הכותל, עבור בראס-אל-עמוד וכלה בהר-חומה – המדיניות הזאת היא בעינינו מדיניות מסוכנת.

יוסי שריד: איש כה אינטליגנטי וכה מוכשר וכה מחונן וכה חכם כמו אהוד יכול וחייב לנהל בעיר הבירה מדיניות יותר אחראית ומדודה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, יש מעט חברי כנסת כמו אהוד, שניתן לומר עליהם שעם פרישתם הכנסת תחסר.

יוסי שריד: היו כאן מעט מאוד פרלמנטרים בשיעור קומתו, והלוואי שעוד יהיו.

יוסי שריד: אם אדם צריך לבחור את בן-הפלוגתא שלו, אהוד אולמרט הוא הבחירה שלי.

יוסי שריד: אני מודה, חברי הכנסת, שהפלוגתא הזאת היא לא מן השפה ולחוץ, והיא לא מסתיימת, כפי שמתארים לפעמים, במזנון בטפיחה על השכם או בקריצת עין.

יוסי שריד: הפלוגתא היא כה נוקבת, עד שהיא מעכירה, לצערי, לפעמים, את הידידות האישית.

יוסי שריד: אבל היום, כאשר אהוד נפרד מהכנסת, אני מעדיף לפנות אל הברית ולא לפנות אל היצר.

יוסי שריד: הערב אני רוצה לזכור רק את החברות שנעמה לי עד מאוד, ואני רוצה לשכוח עד מחר את היריבות, שמעיקה עלי לפעמים ומכאיבה לי.

יוסי שריד: הכנסת תחסר ואני באופן אישי אחסר, ואולי הפרידה הזאת היא פגישה במקום אחר ובזמנים אחרים, זמנים יותר טובים, שמקלים את הידידות הטובה בין שני עברי המתרס.

יוסי שריד: תודה, אהוד, על החברות האמיצה, המיוחדת, שהיתה בינינו, ותודה, אהוד, על החברות שעוד תתאושש ותהיה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: השר נתן שרנסקי.

נתן שרנסקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אהוד ומשפחתו, אהוד – אני אגיד את האמת, רק כאשר שמעתי את הדוברים הבנתי כמה שנים היית בבית הזה.

נתן שרנסקי: כשנכנסת לכנסת בפעם הראשונה, אני נכנסתי לרשימת הסירובניקים במוסקבה.

נתן שרנסקי: כשנכנסת לכנסת בפעם השנייה – אני נכנסתי לבית-הסוהר.

נתן שרנסקי: אחר כך החלפתי חמישה בתי-סוהר, שלושה מחנות, עליתי ארצה, החלפתי כמה מקומות עבודה, ארבע דירות, וכל השנים האלה אתה ישבת בבית הכי מכובד, בכנסת ישראל.

אהוד אולמרט: כל השנים האלה הייתי באותו בית-סוהר.

נתן שרנסקי: מה יכול להיות יותר מכובד ויותר אחראי?

נתן שרנסקי: רבותי, אני בעד רפורמה, בעד קדמה, וכמובן אני נגד כפל תפקידים.

נתן שרנסקי: אבל בכל זאת, אני לא מבין, למה אנחנו צריכים להפסיד את אהוד?

נתן שרנסקי: כל כך צר לי לחשוב על כך שלא אראה אותך יושב מאחורי.

נתן שרנסקי: האמת, גם כך לא ראיתי אותך הרבה, אבל בכל זאת, חבל מאוד.

רן כהן: אהוד, לא חשבת שזה יגיע.

אהוד אולמרט: כל מה ששרנסקי אומר, הדברים נאמרים באהבה.

דן תיכון: אהוד, תגיד לו שאת שניכם אפשר לראות יותר בבית הזה.

נתן שרנסקי: רבותי, אם אני חושב על הבחירה הזאת בין חבר כנסת לראש עיריית ירושלים, אין לי ספק שאהוד אולמרט עשה בחירה מאוד נכונה, נבונה ומתאימה.

נתן שרנסקי: אני לא זוכר את אהוד מתחילת הקדנציה שלו בכנסת, אבל אני זוכר אותו שנה לפני שהוא נכנס לתפקיד, בתחילת המירוץ בבחירות.

נתן שרנסקי: אז הוא נפגש אתי ואמר לי בסוד שהוא עומד לרוץ לראשות עיריית ירושלים, והציע לי אפילו להצטרף, ואמר לי: תדע לך, נתן, שמדברים עכשיו על "עזה תחילה", אבל כבר התחלנו למעשה במשא-ומתן על ירושלים; ואם לא נתחיל היום לדאוג לירושלים, יהיה כבר מאוחר.

נתן שרנסקי: מאז עברו שנים, והיו לי הרבה הזדמנויות לחזור על המלים של אהוד, להיזכר בהן, ולחשוב עד כמה הוא צדק.

נתן שרנסקי: כל פעם שנפגשנו ראיתי, אהוד, עד כמה ירושלים, יום ולילה, בראש דאגתך ושמחתך.

נתן שרנסקי: בתור פעיל עלייה, אני גם זוכר את העיתוי, כאשר דובר על העלייה מאתיופיה, על פינוי הפלאשמורה – כולם היו בעד, אבל כאשר הגענו לשאלה אילו ערים יהיו מוכנות לקלוט עולים, התברר שאין תור יותר מדי ארוך.

נתן שרנסקי: אהוד היה הראשון בתור שאמר שירושלים פתוחה לכל עלייה מכל מדינה.

נתן שרנסקי: כבר שנתיים וחצי אני שר התעשייה והמסחר, ואני נתון ללחץ לא מתון של אהוד אולמרט, ראש עיריית ירושלים, שדורש כל הזמן יותר תקציבים לאזורי תעשייה, ודורש יותר אזורי תעשייה, ודורש יותר קורסים להכשרת כוח-אדם, ודורש יותר ויותר היי-טק בירושלים.

נתן שרנסקי: אמרתי, אהוד אולמרט מפעיל כל הזמן לחץ לא מתון על כל השרים ודורש יותר ויותר לירושלים.

נתן שרנסקי: ואני חייב להודות, שכל פעם כשאני נכנע ללחץ שלו, אני גם נהנה מזה, כי אני יודע שזה לטובת ירושלים, לטובת כולנו.

נתן שרנסקי: ואני מאחל לכל שרי ממשלת ישראל להמשיך ליהנות מלחץ לא מתון של אהוד אולמרט, ראש עיריית ירושלים.

נתן שרנסקי: תודה רבה לך, אהוד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אתה זוכר איך אמרת לי בפעם הראשונה שאתה רוצה להיות ראש עיריית ירושלים?

דן תיכון: אמרת לי: אל תתחייב, אל תתחייב.

אהוד אולמרט: אני אמרתי שאתה לא תתחייב?

דן תיכון: לא, שאני לא אתחייב למישהו אחר.

דן תיכון: אחרון – ראש הממשלה בנימין נתניהו, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התעשייה והמסחר, קודם כול אנחנו חייבים להשתתף בחוויות.

בנימין נתניהו: אצלי לא מדובר בלחץ פיזי מתון, אלא בשוחד נתון.

בנימין נתניהו: אהוד תמיד בא עם סיגרים משובחים ממקור לא ידוע.

בנימין נתניהו: זאת אומרת, את ארץ המוצא ניתן לנחש, אבל אנחנו לא יכולים להתחייב לגביה, בוודאי לא מול ידידינו האמריקנים.

עבד-אלוהב דראושה: תמיד השיטה הזאת פועלת?

בנימין נתניהו: היא פועלת לפעמים.

עבד-אלוהב דראושה: גם בכיוון הערבי?

בנימין נתניהו: אל תיסחף.

אברהם הירשזון: תנסה, למה אתה לא מנסה?

בנימין נתניהו: בכל אופן, אני לא אגיד לכם להימנע ממנה לחלוטין.

בנימין נתניהו: אגב, אדוני היושב-ראש, במאמר מוסגר, תיכף נחזור לנושא – היתה עלי התקפה פראית – מקובל – על כך שמשרדי אכן קנה סיגרים לאורחים; לא חשוב שנקבו סכום מנופח בהרבה, אבל למען הסר ספק נתן הרל"ש אורי אליצור הנחיה, שמשרד ראש הממשלה איננו קונה עוד סיגרים, כמו שאיננו קונה משקאות או דברים אחרים.

בנימין נתניהו: מאותו רגע, אני חייב לומר, הוצף משרדי בתשורות, במתנות, של משלוחי סיגרים.

בנימין נתניהו: זה התחיל מקופסה אחת, שמתי אותה בצד ליד השולחן, קופסה שנייה, קופסה שלישית, כשזה עבר מעל ראשי, כשכבר לא יכולתי להרים יד ולא הצלחתי להגיע לקצה הערמה, ביקשתי להעביר את המסר שאני מסודר.

בנימין נתניהו: אני מודה לכל אלה ששלחו לי את הדברים הללו, לאזרחי ישראל, אפילו לאזרחי העולם.

בנימין נתניהו: אני משתמש בבמת הכנסת כדי לבקש באופן רשמי ובפומבי: די למשלוחים.

בנימין נתניהו: מספיק פעם אחת, כל פעם סיגר משובח אחד, כפי שנוהג ידידנו.

בנימין נתניהו: ובכן, כך הוא נוהג.

בנימין נתניהו: קודם כול הוא מרים טלפון ואומר: ראש הממשלה, אני רוצה לדבר אתך על דבר אחד קטן, לא חשוב; חשוב לירושלים, אבל באמת פרט קטן.

בנימין נתניהו: אני אסרב לו? אני אסרב לאהוד?

בנימין נתניהו: אסרב לירושלים?

בנימין נתניהו: הוא מגיע לשיחה – תמיד הוא עושה את זה בשיחה – ואחרי ששלף את הסיגר, הפרט הקטן הזה מסתבר שהוא קטן כזה.

בנימין נתניהו: זאת אומרת, הבקשה היא בקשה רצינית, מנומקת, ותמיד רלוונטית לירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: המנהרה – לא בסדר.

עבד-אלוהב דראושה: קלקלת את הכול במנהרה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לכם, שבשנתיים האחרונות עבדנו, אהוד ואנוכי, ואני מוכרח להגיד, ביוזמה מבורכת שלו, למען ירושלים.

בנימין נתניהו: כפי שאני מאמין, לא עשו יותר בכל התקופה או בעשרות השנים האחרונות.

בנימין נתניהו: עשו דברים חשובים, וצריך להעריך את זה, בוודאי גם בעת כהונת ראש העיר הקודם, אבל קצב העשייה, היקף העשייה, תחת הנהגתו של אהוד, זה דבר שחשוב שאזרחי ישראל ידעו על אודותיו.

בנימין נתניהו: אני חושב שאהוד רואה בדמיונו, כפי שאני רואה בדמיוני, מהפכה גדולה שתתבצע בירושלים.

בנימין נתניהו: המהפכה הזאת, קודם כול מקורה בהפיכתה של ירושלים, נוסף על היותה בירה היסטורית, גם לבירה מודרנית, בירת העתיד.

בנימין נתניהו: פירוש הדבר להכניס לכאן את כל מרכיבי הטכנולוגיה הגבוהה, באמצעות בית-הספר הטכנולוגי באוניברסיטה העברית, באמצעות הקלות והטבות יתירות, מיוחדות, כי ירושלים יש רק אחת.

בנימין נתניהו: יש לנו הרבה מקומות חשובים שאנחנו רוצים לעזור להם, אבל לירושלים אנחנו רוצים לעזור במיוחד ומעל למיוחד.

בנימין נתניהו: זו המדיניות שאהוד בהחלט התווה, ואני מוכרח להגיד: יחד אנחנו הולכים ומיישמים אותה.

בנימין נתניהו: גם הפיכתה לעיר עם תחבורה מודרנית, עם קווי תחבורה ותקשורת שיכולים להניע את כל המהפך הזה, לדעתי זה הבסיס לביצור עתידה של ירושלים.

בנימין נתניהו: ואני מתכוון להמשיך לעבוד עם אהוד בכל הדרכים.

בנימין נתניהו: אהוד, כמובן, מביא לתפקיד הזה, שהוא איננו תפקיד מוניציפלי רגיל, בלשון המעטה, זה תפקיד לאומי, זה גם תפקיד בין-לאומי, מכלול של כישורים וכשרונות שכל אחד בוודאי יכיר בהם.

בנימין נתניהו: הוא עוסק בעבודה מתוך היכרות מעולה של הזירה הבין-לאומית, וכמובן הזירה הפנים-לאומית, ואני חושב שגם על בסיס מכלול הקשרים שלו ודרכו המיוחדת.

בנימין נתניהו: יש לאהוד מין גישה כזאת, גם כשהוא לוקח ממך משהו שאתה יודע שיכאיב לך, אתה מחייך.

בנימין נתניהו: אפילו השר שרנסקי מודיע שהוא מוכן להמשיך לחייך.

בנימין נתניהו: האמת היא, שכולם מחייכים, מחייכים ונותנים.

בנימין נתניהו: זאת כמובן סגולה אישית חשובה.

בנימין נתניהו: אהוד בא משורשי התנועה שלנו; התנועה שלנו היא התנועה הלאומית של העם היהודי כולו.

בנימין נתניהו: אני מברך אותו על שנות הפעילות החשובות שלו בכנסת ובממשלות ישראל, על התרומות שלו, אלה שהיו ואלה שיהיו.

בנימין נתניהו: ואני רוצה לומר לך, אהוד: המשרד תמיד פתוח, ואנחנו מצפים, אתה יודע למה.

בנימין נתניהו: שיהיה בהצלחה גדולה.

בנימין נתניהו: כל טוב.

דן תיכון: תודה, רבותי.

דן תיכון: תם ולא נשלם.

דן תיכון: הפסקה לחמש דקות.

דן תיכון: הנואם הראשון יהיה חבר הכנסת מאיר שטרית.

דן תיכון: אלה שמוזמנים להיות אורחים של חבר הכנסת אהוד אולמרט – מוזמנים.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 18:09 ונתחדשה ב-18:15.)

נואף מסאלחה: אני מחדש את ישיבת הכנסת.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה מטעם חברי הכנסת:

א' האן: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7) (מטרות החינוך הממלכתי), התשנ"ט–1998, של חברי הכנסת אמנון רובינשטיין, דליה איציק, נעמי חזן, מקסים לוי ומאיר שטרית; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 10) (שינויים בשירותי הבריאות), התשנ"ט–1998, של חבר הכנסת אפרים סנה.

א' האן: לדיון מוקדם: הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון – אחוז החסימה), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הסברה לעניין זהירות בדרכים), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת דוד טל; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – הצמדה למדד), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק הקפאת מחירי שכר דירה (הוראת שעה), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת מיכאל נודלמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (קביעת אחוזי נכות), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אברהם רביץ; הצעת חוק משפחות חד-הוריות (תיקון – הגדרת הורה יחיד), התשנ"ט–1998, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון – סידור חוץ-ביתי וסידור יומי), התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת אפי אושעיה; הצעת חוק הלוואות לסטודנטים למימון שכר לימוד, התשנ"ט–1998, מאת חבר הכנסת דוד צוקר וקבוצת חברי כנסת.

א' האן: עוד הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת מהיום ליטול את חסינותו של חבר הכנסת רפיק חג'-יחיא, לבקשת היועץ המשפטי לממשלה.

א' האן: תודה.

נואף מסאלחה: תודה למזכיר הכנסת.

נואף מסאלחה: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הודעת ראש הממשלה על ההסכם שנחתם ב"אחוזת וואי" בארצות-הברית.

נואף מסאלחה: מתחיל בדיון חבר הכנסת מאיר שטרית – שבע דקות; בבקשה.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת אריה דרעי.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני בהחלט מבין ללבם של רבים מאלה שמתנגדים להסכם "וואי פלנטיישן".

מאיר שטרית: תפיסת עולמם, ותפיסת עולמם של אנשים רבים בארץ היא, שחבלי מולדת, אין לוותר עליהם בשום פנים ואופן, על שום סנטימטר, ולא משנה מה יקרה.

מאיר שטרית: אני מכבד את תפיסת העולם הזו של אנשים, אבל מאידך – – –

ראובן ריבלין: – – – תנועת החרות.

ראובן ריבלין: למה צריך ללכת עד מולדת?

מאיר שטרית: לא אמרתי מולדת.

מאיר שטרית: אמרתי אותם אנשים, לא ציינתי שום תנועה; אנשים שזאת תפיסת עולמם.

מאיר שטרית: אבל, מאידך גיסא, צריך לשים על השולחן – מה הלאה, לאן פנינו מועדות, לא בראייה של סוף הקדנציה הזאת, לא בראייה של שתי קדנציות, אלא בראייה של 50 שנה קדימה, 100 שנה קדימה.

מאיר שטרית: הרי, לצערי הרב, ההיסטוריה כבר צריכה היתה ללמד אותנו את הלקחים שלה.

מאיר שטרית: ב-1948, כשקמה מדינת ישראל, ב-1947, אילולא היה מצב שמדינות ערב לא קיבלו את תוכנית החלוקה במדינת ישראל, אולי כל פני המזרח התיכון היו שונים באמת, ובכלל כל פני המדינה היו שונים וכל היחסים בינינו לבין העולם הערבי היו שונים.

מאיר שטרית: לצערנו, הערבים לא הסכימו להשלים, בזמנם, עם קיומה של מדינת ישראל, והמדינה הקטנה נלחמה בחירוף נפש, מעטים מול רבים, כדי לבסס את כוחה של המדינה ואת יכולתה, דבר שהסתיים בגבולות שביתת הנשק של 1947.

מאיר שטרית: וגם אחרי כן ניסו מדינות ערב רבות להשמידנו, ופעם אחר פעם נכשלו במזימתן זו – צריך לומר את זה בגלוי.

מאיר שטרית: הפלסטינים חיכו כל הזמן, שהנה יש תקווה שמדינות ערב יפתרו להם את הבעיות, וזו היתה הטעות הקשה של הפלסטינים.

מאיר שטרית: למיטב ידיעתי, ההיסטוריה אומרת שהיהודים חיו עם ערבים בארץ-ישראל לפני 1947 ביחסי שכנות מאוד טובים.

מאיר שטרית: אני חייתי במרוקו עם ערבים באותו רחוב, בית ליד בית, ביחסים יוצאים מן הכלל, במשך שנים, ויהודים חיים במרוקו 2,500 שנה ברציפות, מאז חורבן הבית השני.

מאיר שטרית: אם אנחנו מסתכלים, לא על סוף הקדנציה, אלא בראייה רחוקה קדימה, אין לנו מנוס מלשאוף להגיע להסכם קבע מקיף במזרח התיכון עם כל מדינות ערב ועם הפלסטינים, והפלסטינים – – –

תמר גוז'נסקי: שתי מדינות?

מאיר שטרית: חכי, את יודעת את עמדתי, תמר, אני לא מסתיר.

נואף מסאלחה: אפילו השר אריק שרון בעד מדינה – – –

מאיר שטרית: תמר, אני לא הסתרתי את עמדתי, את יודעת אותה.

מאיר שטרית: אמרתי את זה בגלוי ובפומבי – אני לא חושש משום דבר.

מאיר שטרית: בתנאים מסוימים כן, יש לזה מחיר לשני הצדדים, וצריך לומר את המחיר הזה, ותיכף אני אומר אותו.

מאיר שטרית: אני לא משלה את עצמי, תמר, אני קורא את הכתובת על הקיר ואני אומר:

מאיר שטרית: קודם כול המטרה העיקרית – צריך להגיע לשלום, שלום באזור ובמזרח התיכון, שלום אמת, שלום שיש בו מחויבות לשני הצדדים, לצד ישראל, להסכים לקבל את המסגרת הקיימת של שיחות עם הפלסטינים, לקדם את תהליך השלום, ליישם אותו בכל הלב, לא מתוך כוח, לא מתוך נחרצות, לא מתוך חוסר ברירה – מתוך בחירה חופשית, מתוך ברירה שאנחנו רוצים לעשות שלום.

מאיר שטרית: ואם האווירה תהיה כזו גם בצד השני, אז גם נוכל לצעוד את הצעד הבא קדימה להסכם קבע.

מאיר שטרית: אני רואה בפתרון הבעיה הפלסטינית מפתח להמשך המשא-ומתן לשלום עם כל יתר מדינות ערב, לרבות סוריה, ואם גמרנו עם סוריה – גם עם לבנון ועם יתר מדינות ערב, כי אז נוכל לומר לעצמנו, שבאמת הבטחנו את קיומה של מדינת ישראל לא לעשר שנים – איך אומרים: ותשקוט הארץ ארבעים שנה – אלא לדורות.

מאיר שטרית: אם יש שלום אמת ושלום קבע, נוכל אנחנו, ילדינו, ילדי הפלסטינים וילדי הערבים לחיות יחד לדורות.

מאיר שטרית: ואז כל היחסים – תחשבו רגע על זה שבשני העשורים האחרונים הושקעו בקניית נשק במלחמה במזרח התיכון 400 מיליארד דולר.

מאיר שטרית: תחשבו מה אפשר היה לעשות בכסף הזה למען עמי האזור, יהודים ופלסטינים.

מאיר שטרית: איזה פיתוח אפשר היה לעשות במזרח התיכון; איזה חינוך אפשר לתת לכולם, כמה בעיות עוני וכלכלה ודיור ושיכון וחינוך אפשר לפתור בכסף הזה.

מאיר שטרית: כמדינה אנחנו עדיין מוציאים אחוז נכבד מתקציבנו הלאומי לביטחון; הרבה יותר גבוה מהרבה מדינות אחרות בעולם, מרוב המדינות המפותחות בעולם.

מאיר שטרית: וכל עוד נגזר עלינו לחיות במלחמה, זה יהיה המצב.

מאיר שטרית: אני אומר לכם, שאין לי שום ספק שאף אחד משרי הממשלה ודאי שלא שמח לוותר על שום חלק מארץ-ישראל; גם אלה שישבו במשא-ומתן.

מאיר שטרית: מישהו מאשים את ביבי שהוא הלך בשביל לתת את שטחי ארץ-ישראל חינם?

מאיר שטרית: מתוך ייסורים נעשה הסכם, מתוך ידיעה שצריך לשלם את מחירו, ומתוך ידיעה שהשלב הבא יהיה יותר קשה.

מאיר שטרית: אם מגיעים להסכם קבע, תמר, גם הצד הפלסטיני צריך לדעת, שגם לו יש מחיר שהוא צריך לשלם.

מאיר שטרית: אין ספק תמר, שאיש מאתנו לא מתכוון לחזור לגבולות 1967.

מאיר שטרית: אין ספק שאיש מאתנו – אני חושב שרוב הבית הזה – לא מתכוון לעשות איזה ויתור בירושלים.

מאיר שטרית: אין ספק בינינו, בקונסנסוס רחב מאוד, שאם תקום מדינה פלסטינית והפלסטינים יכבדו את הסכמי השלום ואולי זה הכיוון שהולכים בו, אז המדינה הזו תהיה מפורזת מנשק.

מאיר שטרית: יש כל מיני קביעות שלדעתי אי-אפשר להתעלם מהן, ושלום פירושו ששני הצדדים מוותרים, כל צד במשהו.

מאיר שטרית: אחרת אין שלום; אחרת ממשיכים ביחסים של איבה.

מאיר שטרית: ואני רוצה שיקוים שלום מתוך אהבה וידידות, אפילו לא מחר בבוקר, אבל צריכה להיות פתיחות אמיתית.

מאיר שטרית: לדעתי, הסכם "וואי פלנטיישן" הוא בעצם אולי רק הדלת, פתחו של עידן חדש, סף לתקופה חדשה.

מאיר שטרית: ואני שמח, כמו שאמרתי, ואתם יודעים שעמדתי על הבמה הזו כל השנה וחצי האחרונה נגד כל דוברי האופוזיציה, וחזרתי ואמרתי פעם אחר פעם: ראש הממשלה מעוניין להביא הסכם שלום, והוא יעשה אותו; וגם אמרתי כל הזמן, שהוא מעוניין לא רק לעשות הסכם לפעימה שנייה, אלא לעשות הסכם קבע.

מאיר שטרית: ואני אומר לכם שוב, שהוא מעוניין להגיע להסכם קבע אם תינתן לו הזדמנות.

מאיר שטרית: אם הצד הזה של המפה לא מריח את הבחירות מחר בבוקר ולכן הוא מאבד את הצפון ורוצה להפיל את הממשלה, אז קודם כול אני אומר לכם, למחנה השלום, so called: אם באמת אתם מאמינים בשלום, תוכיחו את זה – תנו לממשלה רשת ביטחון לתקופה של ארבע

מאיר שטרית: ה-חמישה חודשים ללא שום תנאי בכל עניין כדי להבטיח שהסכם השלום יבוצע ולא יהיה שום תירוץ לאי-ביצועו.

מאיר שטרית: אחר כך אתם רוצים שנלך לבחירות – בבקשה, תפילו אותנו.

מאיר שטרית: אם יש לכם רוב, תפזרו את הכנסת ונלך לבחירות.

מאיר שטרית: אין חשש מזה.

מאיר שטרית: במצב הקיים היום, שברוב מקרי, בגלל הוויכוח המדיני בקואליציה, יש רוב לאופוזיציה ולכן מעבירים חוקים בלתי אחראיים, חוקים שאין להם שום סיכוי להתממש, שאין כסף לממש אותם – זה פשוט גם חוסר אחריות ממלכתית.

תמר גוז'נסקי: בחוק הדיור אתם הצבעתם.

מאיר שטרית: בחוק הדיור אנחנו לא הצבענו; הצבענו נגד, את יודעת.

תמר גוז'נסקי: בקריאה שלישית?

מאיר שטרית: בוודאי.

מאיר שטרית: אנחנו הצבענו נגד.

מאיר שטרית: לצערי הרב, אילולא הדרך השלישית שהצביעה כפי שהצביעה, החוק הרע הזה היה נופל.

מאיר שטרית: החלטת הממשלה שהעברתי, תאמיני לי, פותרת את הבעיה של הדיירים פי-עשרה יותר טוב, נותנת העדפה לחלשים – מה שהחוק הזה לא נותן – וחוסכת למדינה 5 מיליארדי שקלים שלא צריכים לשלמם מתקציב המדינה לסוכנות או לגופים אחרים.

נואף מסאלחה: אדוני, נא לסיים.

מאיר שטרית: אני מסיים, אדוני.

מאיר שטרית: אני חוזר על מה שאמרתי בעבר, תנו לממשלה הזאת את ההזדמנות לעשות שלום.

מאיר שטרית: אולי זו הזדמנות היסטורית.

מאיר שטרית: תמר, אפילו אם יישמע לך מוזר, אני אחזור על מה שאמרתי.

מאיר שטרית: יש פרדוקס באזור שלנו, שאני קורא לו "נצי השלום" ו"יוני המלחמה", שרק נצים יכולים לעשות שלום בקונסנסוס לאומי.

מאיר שטרית: הנה אני חותם לך, שמחר בהצבעה על "וואי פלנטיישן" יהיו פה לפחות 90 חברי כנסת שיצביעו בעד.

מאיר שטרית: אם ממשלה אחרת היתה עושה את ההסכם הזה, הוא היה יכול לעבור על חודו של קול.

מאיר שטרית: אז אם יש לנו הזדמנות, תמר, לנהל משא-ומתן לשלום עם הפלסטינים עם הליכוד בשלטון, זו ההזדמנות הטובה ביותר, אולי ההיסטורית לפלסטינים לסיים הסדר קבע בתקופת הליכוד, עם הליכוד, כי אז הוא יעבור ברוב גדול בכנסת ובציבור.

מאיר שטרית: ואז יש תקווה באמת שנצעד שני צעדים קדימה ונחיה בשלום.

נואף מסאלחה: תודה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת שטרית, אתה יודע שמחר לא יצביעו 90.

נואף מסאלחה: אם יצביעו 80 מהצד הזה שציינת אותו יהיה רוב להסכם.

נואף מסאלחה: זאת אומרת, מתוך ה-80 יהיה לך רוב מהאופוזיציה.

נואף מסאלחה: הלוואי ש-100 יצביעו.

נואף מסאלחה: אני רק מעיר לך.

מאיר שטרית: זה מצוין.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אם חבר הכנסת מאיר שטרית מגיע משתי גדות לשתי מדינות – – –

נואף מסאלחה: כל הזמן הוא נמנע בעניין אוסלו ושילם את המחיר והיה מוכן.

נואף מסאלחה: תעזבי, לפחות שטרית ברור.

מאיר שטרית: יצביעו 90 חברי כנסת.

נואף מסאלחה: הלוואי.

נואף מסאלחה: אדוני, חבר הכנסת אריה דרעי, בבקשה.

נואף מסאלחה: יש לך 12 דקות.

אריה מכלוף דרעי: לא, אני לא אדבר 12 דקות.

אריה מכלוף דרעי: כמה אפשר לדבר לפרוטוקול?

נואף מסאלחה: אתה יכול לחסוך.

נואף מסאלחה: בבקשה, תדבר איך שאתה רוצה.

נואף מסאלחה: אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הישיבה היום אולי אין לה אופי היסטורי, אבל אין ספק שזאת ישיבה היסטורית; ישיבה היסטורית של ממשלה של הליכוד, שבה שותפות מפלגות מן הימין, המביאות לכנסת לאישור את המשך הסכמי אוסלו, מה שקרוי הפעימה השנייה, לאחר שנתיים-וחצי מיום כינון הממשלה, פחות או יותר, כמעט שלוש שנים.

אריה מכלוף דרעי: נשמעו הרבה טענות על אורך הזמן שהממשלה "סחבה" לכאורה בניהול המשא-ומתן הזה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב, שכל הטענות בטלות ומבוטלות, או בטלות בשישים לעומת ההישג ההיסטורי.

אריה מכלוף דרעי: הרי הסכם אוסלו היה עד לפני שלוש שנים הסכם של חצי עם.

אריה מכלוף דרעי: כולם זוכרים את הססמאות: אין לזה רוב יהודי, אין לו לגיטימציה, זה הסדר לא לגיטימי.

אריה מכלוף דרעי: היום היושב-ראש הנכבד מתווכח עם מאיר שטרית אם יהיה 90 או 92.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שזה הישג אדיר.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שזה הישג שביבי נתניהו והמפד"ל אתמול, בהחלטתה הנבונה והנכונה, שהחליטה לחיות עם ההסכם ולשבת בממשלה – – –

יגאל ביבי: שישה שבועות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יודעים מה זה שישה שבועות של מפא"יניקים.

נואף מסאלחה: אפשר להאריך את זה.

דוד מגן: כשישה שבועות.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק, יגאל, שלמרות כל הנאום שלך אתמול – אני אומר לך שהחלטתכם היתה נבונה ונכונה; זו החלטה של כורח המציאות, זו החלטה שקוראת את המפה נכון, וההחלטה היא נכונה.

אריה מכלוף דרעי: אין לי ספק, שסכסוך של איבה של עשרות שנים או מאה שנה אי-אפשר לפתור ביום אחד, והלוואי שההסכם הזה יפתור חלק מהסכסוך הזה.

אריה מכלוף דרעי: ולכן חשוב הקונסנסוס הגדול שיש בבית הזה, ואנחנו גם רואים אותו מתורגם בסקרים, שרוב העם למעשה רוצה את ההסכם – מי בשמחה, מי בדמעה בעינו, אבל מבין שזה הסכם של כורח המציאות.

אריה מכלוף דרעי: צר לי, שבבית הזה, כאשר באים לאשר את ההסכם, כל הפן ההיסטורי, הפן האמיתי של הסכסוך הקשה הזה, של המלחמות ושפיכות הדמים, שאולי יש תקווה שייפסקו – אני אומר אולי, כי לצערי אני לא יכול לדבר בביטחון, זה לא הסכם שלום עם מצרים או הסכם שלום עם ירדן, זה הסכם שלום מאוד קשה, עם ארגוני טרור שממשיכים בפעילותם.

תמר גוז'נסקי: מי ארגוני טרור, הרשות הפלסטינית?

אריה מכלוף דרעי: תמר, אתי אין לך ויכוח פה.

אריה מכלוף דרעי: אני מדבר על המציאות, יש ארגוני טרור שעדיין ממשיכים להצהיר שהם יפעלו והם יעשו, והם לא מקבלים את ההסכם הזה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו, מצד שני, רואים את הכאב הנוראי של המתיישבים ואת הפחד האמיתי והמוצדק שלהם מפני החיים בצל ההסכם הזה.

אריה מכלוף דרעי: אין עדיין יחסי אמון.

אריה מכלוף דרעי: כולנו תקווה ותפילה, שאכן הרצון של המנהיגים, הרוח שמפעמת בהסכם אכן תתורגם למציאות.

אריה מכלוף דרעי: אבל, כשעולים פה נואמים, ותלוי באיזה חלק של הבית הם נמצאים, מימין או משמאל, חלקם מתפארים שזה ההסכם הטוב ביותר שאפשר היה להשיג, שזה ההישג הכי גדול, ומונים אותו לסעיפיו, והחלק האחר, שאומנם אומר שבסוף יתמוך בהסכם, מונה כאן – ושמעתי את חבר הכנסת אהוד ברק.

אריה מכלוף דרעי: אומר את האמת, לא אהבתי את הנאום.

אריה מכלוף דרעי: חבל שהוא לא שומע, אני לא אומר את זה מאחורי גבו.

אריה מכלוף דרעי: ציפיתי מראש האופוזיציה שלא יתחשבן, וגם מראש הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי לו את זה ואמרתי את זה גם ברבים.

אריה מכלוף דרעי: אני לא חושב שראש הממשלה, לא במרכז הליכוד ולא היום, היה צריך להגיד, מי משיג יותר טוב ומי יכול היה להשיג יותר טוב.

אריה מכלוף דרעי: צריך לזכור, שמעבר לפוליטיקה שבין העבודה ובין הליכוד יש גם עם שרוצה לדעת.

אריה מכלוף דרעי: הוויתורים הללו שאנחנו עושים, ההסכם הזה, מה התקווה שהוא נותן, מה העתיד, איך מתמודדים מול המטלות הכבדות ביותר שיש לנו.

אריה מכלוף דרעי: איך מבצעים את ההסכם הזה, איך הולכים לקראת המאבק על הפעימה השלישית, מה קורה עם הסדר הקבע, מה קורה עם הסורים, שעדיין לא התחלנו.

אריה מכלוף דרעי: מצד שני, הנושא הכלכלי והחברתי, שאנחנו רואים כמה הוא קשה.

אריה מכלוף דרעי: האבטלה, האינפלציה שפתאום פרצה.

אריה מכלוף דרעי: מכרו לנו כל הזמן אינפלציה נמוכה תמורת אבטלה, ועכשיו אנחנו רואים שאנחנו מקבלים גם אבטלה גדולה וגם אינפלציה גבוהה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר בצורה מסודרת, אבל זה ניתוח המצב.

אריה מכלוף דרעי: לדעתי, אף אחד לא יחלוק על זה.

אריה מכלוף דרעי: אין לאופוזיציה היום רוב להפיל את הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: וכמה שאפשר "נתחכמה לו", ועוד שבוע ועוד שבוע, בסוף גם הם יגיעו לאמת.

אריה מכלוף דרעי: כל עוד הממשלה הזאת תבצע את ההסכם, אין רוב לאופוזיציה להקדים את הבחירות, לא יעזור לאיש.

אריה מכלוף דרעי: מצד שני, אני חייב לומר, לצערי, שאני לא רואה כרגע רוב לניהול קואליציה תקינה.

אריה מכלוף דרעי: אפשר לסחוב, אבל אני לא רואה רוב מגובש, שיישא במטלות הכבדות שמניתי אותן.

אריה מכלוף דרעי: המסקנה שמתבקשת מאליה היא מסקנה נכונה ואמיתית.

אריה מכלוף דרעי: היות שאין כאן ויכוחים אידיאולוגיים – ההסכם פחות טוב או יותר טוב, האופוזיציה אומרת שהיא תצביע בעד ההסכם.

אריה מכלוף דרעי: ראש הממשלה והממשלה והקואליציה מחויבים להסכם.

אריה מכלוף דרעי: כשפנינו לעתיד, להסדר הקבע, ושני גושי הבית הגדולים אומרים: לא נחזור לקווי 1967, לא נחלק את ירושלים, והמטלה העיקרית היא עכשיו הסדר הקבע, אז מה פשוט מההיגיון, להתעלות מעל השיקולים האישיים, לשכוח את העבר מהסיירת, מי היה מפקד של מי, ולהתחיל לעבוד ביחד ולעבוד ביחד כממשלת אחדות?

אריה מכלוף דרעי: אל תקראו לזה ממשלת אחדות, ממשלה רחבה – לשים את היריבויות הפוליטיות בצד ולנסות באמת ובתמים לקחת שלושה-ארבעה יעדים, את הסדר הקבע, את המשא-ומתן על הסכם עם סוריה, את הנושא החברתי והכלכלי, ולהגיד: עד שנת 2000 אנחנו שמים בצד את כל היריבויות.

אריה מכלוף דרעי: בכל זאת, מעבר למשכורת שאנחנו מקבלים כאן, מעבר ליצר שהוא לגיטימי, הוא אנושי, מי יהיה ראש הממשלה ומי יהיה שר הביטחון או שר החוץ, יש גם עם.

אריה מכלוף דרעי: צריך להסתכל בגובה העיניים ולומר, האם זה באמת מה שהעם ציפה מאתנו עכשיו, שראש הממשלה יעמוד על הדוכן וימנה את כל ההישגים שלו לעומת הכישלונות של האחרים?

אריה מכלוף דרעי: או מצד שני יעמוד פה ראש האופוזיציה ויגיד כמה ההסכם הזה הוא גרוע והוא נורא, אבל הוא יצביע בעדו?

אריה מכלוף דרעי: זה מה שהציבור רוצה לשמוע?

אריה מכלוף דרעי: זה מה שהציבור רוצה באמת ובתמים מאלה שאמורים לשרת את הציבור?

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מפלגה קטנה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא מפלגה שמרכיבה את הממשלה, אבל את שלנו לכל הפחות אנחנו אומרים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו חושבים, שאף שאולי מבחינה פוליטית צרה, למפלגות הקטנות טוב במצב הקיים, שהן לשון מאזניים וקול אחד כאן הוא מלך הקואליציה, אבל האם זה באמת מה שאנחנו צריכים?

אריה מכלוף דרעי: לצערי, הדבר הזה לא מתאפשר, אף שהוא דבר פשוט ומובן מאליו.

אריה מכלוף דרעי: אין לי ספק שרוב רובו של העם, לא משנה אם הוא מהימין או מהשמאל או מהמרכז, רוב רובו של העם רוצה ממשלת אחדות לאומית לתקופה זו, לעבור את המטלות הקשות הללו ביחד, לדעת שהיריבויות הפוליטיות הן בצד, ועכשיו טובת המדינה וטובת האזרח עומדות לנגד עיניה של הממשלה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: זה גם יתרום לצמצום הקיטוב הנורא שיש בין יהודים לערבים, דתיים לחילונים, אשכנזים לספרדים.

אריה מכלוף דרעי: שנה וחצי של פסק זמן.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יודעים שהקיטוב הזה נוצר או מתחיל מהוויכוחים הפוליטיים בבית הזה, ואין לי ספק שאחדות, או שנה וחצי של פסק זמן ועבודה משותפת למען המטלות המשותפות ביחד, יורידו גם את המתח ואת הקיטוב בעם הזה.

אריה מכלוף דרעי: לצערי, זה לא מתאפשר בגלל ויכוחים אידיאולוגיים.

אריה מכלוף דרעי: אין בעיה לחבר קווי יסוד, אין בעיה לחלק תיקים, הבעיה היחידה היא, ולצערי הרב אני חייב לומר את זה, ואני אומר את זה לשני האחראים לכך, לבנימין נתניהו ולאהוד ברק, רק בידי שניהם האחריות לממשלת אחדות לאומית.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יכולים לעזור, כולנו רוצים, כולנו דוחפים, אבל שניהם יחד צריכים לרצות.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא נכריח אף אחד.

אריה מכלוף דרעי: אני לא חושב שאחדות לאומית אפשר לעשות בכפייה.

אריה מכלוף דרעי: שואלים אותי למה ש"ס לא מאיימת שאם לא תהיה ממשלת אחדות לאומית היא תצא החוצה.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר להכריח שני אנשים לעבוד יחד.

אריה מכלוף דרעי: אם הם לא מבינים את הצרכים, אם הם לא מבינים את הנסיבות המיוחדות, אנחנו לא יכולים לעשות את זה בכפייה.

דוד מגן: האלטרנטיבה היא להגיע להקדמת הבחירות בהסכמה.

אריה מכלוף דרעי: אני אגיע לסיפא.

אריה מכלוף דרעי: ולכן אני חוזר וזועק כל הזמן אחדות ואחדות ואחדות, אין אלטרנטיבה אחרת.

אריה מכלוף דרעי: חבל שזה לא נעשה לפני שנתיים, אולי הכול היה נראה אחרת, אבל זה לא מאוחר.

אריה מכלוף דרעי: גם היום אפשר לעשות את זה.

אריה מכלוף דרעי: אבל עם זאת, אם תמו הסיכויים לממשלת אחדות לאומית, בגלל אחריות של שני המנהיגים הללו, לא משום סיבה אחרת, אין היום ויכוחים מהותיים אחרים, רק הדבר הזה, לדעתי אין כל טעם, וזה גם מזיק מאוד, לסחוב את הממשלה הזאת רק משום שאין רוב להפלת הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: אם זאת המסקנה, צריך להגיע אליה בעיניים פקוחות, להודות על האמת וללכת לבחירות במהירות האפשרית.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שזה נזק לעם אם הממשלה הזאת ממשיכה לתפקד בצורה כזאת, אם אין סיכוי להגיע לאחדות לאומית.

אריה מכלוף דרעי: כל שבוע, לקחת עוד אחד מהקואליציה, או לחכות להחלטה של מפלגה זאת או אחרת, וכל שבוע אני רואה הפתעה חדשה.

אריה מכלוף דרעי: גמרנו עם האחד, מתחילים עם השני.

אריה מכלוף דרעי: אני רואה את חוק ההסדרים, אני רואה את חוק התקציב, אני רואה את הבעיות האחרות שעומדות על הפרק.

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר לנהל קואליציה בצורה כזאת, אי-אפשר לנהל ממשלה, וודאי שאי-אפשר לעמוד במטלות כאלה כבדות עם ממשלה צרה כזאת.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שאהוד ברק הבין שאין לו רוב להפלת הממשלה, אבל אני חושב שנתניהו עדיין לא הבין שקשה מאוד לתפקד עם ממשלה כזאת, אולי בלתי אפשרי.

אריה מכלוף דרעי: לכן המסקנה היא, או ששני המנהיגים יהיו אמיצים מספיק להיכנס לחדר ולהגיד: אנחנו לא יוצאים מכאן עד שתהיה אחדות לאומית, אין ויכוחים אמיתיים בינינו, יש כאן ויכוחים יצריים או אנושיים בין שנינו, והאחד צריך לקבל את המרות של השני ולעבוד בשותפות אמיתית; או שראש הממשלה, לדעתי, צריך להגיע להסכמה עם האופוזיציה על תאריך בחירות מוסכם ולצאת לבחירות.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע אם היתה עוד ממשלה עם מטלות כל כך כבדות, עם בעיות כל כך כבדות, ואני לא רוצה לפרט כיוון שהזמן קצר וזה מיותר, כולם מכירים את זה לא פחות טוב ממני.

אריה מכלוף דרעי: אם אנחנו שמים בצד באמת את כל הוויכוחים הפוליטיים, את הוויכוחים היותר-אישיים, את היצר שכן כל אחד רוצה לשלוט, אם נבדוק את הדברים לגופו של עניין, נראה את המטלות מול הפתרונות הרצויים ונראה האם באמת יש ויכוח בינינו, אנחנו נראה שבקרב רוב הבית הזה אין כמעט ויכוח.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר את זה אפילו ליוסי שריד, לראש מחנה השמאל.

אריה מכלוף דרעי: אם בכנות, באמת ובתמים, נסתכל על הבעיות שעומדות בפני מדינת ישראל, הבעיות והמטלות והפתרונות שאפשר להגיע אליהם, אני חושב שהאמת וההיגיון אומרים שביחד אפשר לעשות את זה יותר טוב מאשר כל אחד לבד.

אריה מכלוף דרעי: שמעתי את הססמה של אהוד ברק: אנחנו אחרי הבחירות נקים ממשלת אחדות לאומית.

אריה מכלוף דרעי: מה הטעם?

אריה מכלוף דרעי: למה להכניס את העם הזה לאמוק של בחירות עכשיו, רק כדי להחליף את ביבי נתניהו?

אריה מכלוף דרעי: האם באמת זאת הבעיה היחידה?

אריה מכלוף דרעי: זה משנה כל כך לעומת המטלות אם ביבי נתניהו יעמוד בראש או אהוד ברק יעמוד בראש?

אריה מכלוף דרעי: אני לא רואה הבדל גדול, עם כל הכבוד.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב ששניהם יחד יכולים לעשות היום מה שבלאו הכי הם יעשו אחרי הבחירות, כיוון שאהוד ברק גם יודע את המסקנה, שאחרי הבחירות, אם הוא ינצח, ממשלה צרה בראשותו – ויש לי ספק גדול אם הוא ינצח – – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת דרעי, אתה כבר מדבר שתי דקות מעל ה-12.

נואף מסאלחה: אני מבקש לסיים.

אריה מכלוף דרעי: אני אסיים את המשפט.

יוסי שריד: – – –

אריה מכלוף דרעי: כן, 20%, אתה צודק.

אריה מכלוף דרעי: 20% או יותר?

אריה מכלוף דרעי: 21%, לא?

רפאל פנחסי: – – –

נואף מסאלחה: חבר הכנסת פנחסי, אתה נדיב, אבל לא יותר מהיושב-ראש.

נואף מסאלחה: אני אומר זאת בצניעות.

נואף מסאלחה: אם הוא צריך, אני נותן לו.

נואף מסאלחה: רק הערתי לו.

דוד מגן: היושב-ראש צריך להבין ששתי דקות של הרב אריה דרעי שקולות ל-200 דקות של כמה חברים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: לא צריך להגזים.

דוד מגן: הוא יכול להביא לאחדות לאומית והוא יכול לגרום להקדמת הבחירות בהסכמה.

נואף מסאלחה: נכון.

נואף מסאלחה: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש.

אריה מכלוף דרעי: גם אהוד ברק הגיע למסקנה, שממשלה צרה בראשותו לא תוכל להתמודד מול המטלות.

אריה מכלוף דרעי: הוא יודע זאת, ולכן לא בכדי הוא אומר שאחרי הבחירות הוא יקים ממשלת אחדות לאומית.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שגם ראש הממשלה יודע היום שאי-אפשר להמשיך לסחוב את המטלות הללו עם ההרכב של הקואליציה הנוכחית.

אריה מכלוף דרעי: לכן, כל הוויכוח יהיה מי יעמוד בראש.

אריה מכלוף דרעי: עם ישראל כבר סבל די אסונות בגלל הוויכוח הזה, מי יעמוד בראש.

אריה מכלוף דרעי: את הוויכוח הזה צריך לשים בצד וללכת יחד.

אריה מכלוף דרעי: אחד מכם ירדוף אלף, שניים ירדפו רבבה.

אריה מכלוף דרעי: הכוח של שניים הוא פי-עשרה מכוח של אחד, ולכן המסקנה, כפי שאמרתי, לא עוד הפעם קריאה בשביל הכותרת – אנחנו כאן לבד, כמעט ללא תקשורת, בשביל הפרוטוקול, בניחותא, בלי קריאות ביניים – אני חושב שזו המסקנה המתבקשת.

אריה מכלוף דרעי: חלילה, אם לא זכינו בדור הזה ששני המנהיגים הללו יגיעו למסקנה המובנת והפשוטה שכל ילד מבין אותה, אז אין ברירה – צריך ללכת לבחירות בהסכמה.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, שולחן הממשלה ריק.

רחבעם זאבי: לא יכול להיות דיון מדיני על הודעת ראש הממשלה ואין פה אף שר.

רחבעם זאבי: אני יושב ומקשיב לסיעות אחרות, גם ליריבים, והממשלה איננה כאן.

נואף מסאלחה: אתה צודק.

נואף מסאלחה: אני אבקש שמישהו מחברי הממשלה יבוא לכאן.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת יגאל ביבי, ואחריו – חבר הכנסת יוסי שריד.

נואף מסאלחה: בבקשה.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שמענו את דברי ראש הממשלה.

יגאל ביבי: בתחילת דבריו הסתכלתי על האולם וראיתי את האדישות.

יגאל ביבי: חלק לא שמו לב כלל למה שראש הממשלה אמר, עד שחבריו התחילו לקרוא קריאות ביניים, לתקוף.

יגאל ביבי: מעניין, ראש הממשלה נואם במעמד שהיה צריך להיות היסטורי, הביא שלום, ומי תוקף אותו?

יגאל ביבי: – חבריו.

יגאל ביבי: מי לא מאמין לדבריו?

יגאל ביבי: – חבריו.

יגאל ביבי: הסתכלתי על פניהם של השרים ליד שולחן הממשלה כשראש הממשלה דיבר ואמר את הססמאות הידועות שלו, וראיתי חיוך ציני.

שבח וייס: למה?

שבח וייס: תסביר למה.

יגאל ביבי: למה?

יגאל ביבי: היות שזה מסביר את הסיבה לכך שחבריו נמנעו בממשלה מאישור ההסכם.

גדעון עזרא: אתה חלק מהממשלה.

גדעון עזרא: אני לא מבין, להיות סגן שר הדתות זה בסדר ולתקוף זה בסדר?

גדעון עזרא: איך זה הולך יחד?

יגאל ביבי: למדתי מהליכוד משהו.

שבח וייס: יש לי שאלה.

שבח וייס: איך זה, שתי הצעות זהות – – –

יגאל ביבי: אני מבקש ממך, תן לי לסיים את דברי ואחר כך תשאל שאלות.

יגאל ביבי: ההסכם היה מונח לפני.

יגאל ביבי: ראיתי שראש הממשלה עומד לפני הכנסת ואומר דברים הפוכים מאלה הכתובים בהסכם.

יגאל ביבי: לא הבנתי, הרי הוא יודע שאנחנו יודעים את האמת.

יגאל ביבי: ישבתי וחשבתי: מה קורה פה?

יגאל ביבי: עד שבסוף הבנתי, שראש הממשלה גם דיבר לאומה והוא "מכר" את הדברים לאומה.

יגאל ביבי: אני חושב, שמה שהכנסת מבינה, מה שחבריו במפלגה מבינים, העם בסופו של דבר יבין יותר ויותר.

יגאל ביבי: יכול להיות שהיום יש התלהבות, שומעים את בשורת השלום, ואני בעד שלום, אבל אני גם בעד אמת.

יגאל ביבי: אני חושב, שברגעים אלה אנחנו צריכים, ואולי גם אני, להתנצל בפני יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

יגאל ביבי: אני זוכר שהיינו יוצאים מישיבות עם יצחק רבין, זיכרונו לברכה – נמצא פה פרופסור שאקי – והייתי אומר לחברי במפד"ל: רבותי, האיש הזה הוא איש אמיתי.

יגאל ביבי: הוא אומר לנו כן – כן; לא – לא.

יגאל ביבי: הוא היה ישר.

יגאל ביבי: חבר הכנסת גדעון עזרא, ארבע שנים ישבנו באופוזיציה עם הליכוד.

יגאל ביבי: ישבנו אתם בגלות.

יגאל ביבי: תמיד כשהיינו זקוקים להם – הססמה שלנו היתה "המפד"ל לימינך" – מעולם לא קיבלנו סיוע ועזרה מהם.

יגאל ביבי: הסכם אתם לא היה הסכם, מלה אצלם לא היתה מלה.

יגאל ביבי: חבר הכנסת שאקי זוכר, שתמיד הייתי יוצא מיצחק רבין, זיכרונו לברכה, ואומר: רבותי, הדרך שלו לא דרכנו, אנחנו חולקים עליו, אבל האיש ישר, האיש כן, מלה שלו זו מלה, הסכם זה הסכם.

יגאל ביבי: יש לנו חילוקי דעות קשים על ההסכם שראש הממשלה הביא.

יגאל ביבי: היום אני אומר שהמפד"ל צריכה להתחרט על הססמה שלה "המפד"ל לימינך", כי זו ממשלה עם שתי ידיים שמאליות, שלומיאליות, חלם.

יגאל ביבי: רבותי היקרים, אני נמנה עם פלג מסוים בציונות הדתית, ואני רוצה לומר שאנחנו מאוכזבים מראש הממשלה, לא רק בהסכם האומלל, השלומיאלי, הבלתי-מסודר, שאני בטוח שמפלגת העבודה לא היתה חותמת עליו; רבין בטח לא היה חותם על סעיפים כאלה שמופיעים בהסכם.

יגאל ביבי: אנחנו כועסים על הליכוד, חבר הכנסת עזרא, כי הליכוד שרף לנו עוד שני דגלים של הציונות הדתית.

יגאל ביבי: לנו יש שלושה דגלים: של עם ישראל, תורת ישראל וארץ-ישראל.

יגאל ביבי: אני לא אשכח את ישיבת הממשלה הראשונה על התקציב, כאשר זבולון המר, זיכרונו לברכה, היה שר החינוך.

יגאל ביבי: הוא היה כבר חולה אז וקיצצו למעלה ממיליארד שקל מתקציב החינוך.

יגאל ביבי: המר צועק ובוכה.

יגאל ביבי: זו היתה הפעם הראשונה שראיתי את המר בוכה בממשלה ואומר: אתם ממשלה שאין לה אלוקים.

יגאל ביבי: הממשלה הזאת – את דגל עם ישראל, הדאגה לחינוכו, ורואים עכשיו את הסטודנטים ששובתים – הרסה לנו את הדגל של תורת ישראל.

יגאל ביבי: היו לנו הסכמים בענייני חקיקה.

יגאל ביבי: 50 שנה הרפורמים לא היו במועצות הדתיות.

יגאל ביבי: יש לנו הסכם עם נתניהו.

יגאל ביבי: בממשלת נתניהו, פעם ראשונה הרפורמים משתתפים במועצות הדתיות, ובשבילנו זה שינוי גדול בסטטוס-קוו.

יגאל ביבי: חוקים דתיים שיש בהסכמים הוא לא קיים.

יגאל ביבי: לא אשכח כיצד רבין, זיכרונו לברכה, בא בשעה 02:00 לחתום על הסכם שהיה לו עם ש"ס.

יגאל ביבי: מלה זו מלה, הסכם זה הסכם.

יגאל ביבי: לכן, מה שמפחיד אותי יותר מכול הוא שמוכרים לוקשים לעם.

יגאל ביבי: אין אלטרנטיבה.

יגאל ביבי: מה אתם רוצים, הסדרי קבע שהשמאל יעשה?

יגאל ביבי: שהמערך יעשה?

יגאל ביבי: אין אלטרנטיבה.

יגאל ביבי: אנחנו היחידים.

יגאל ביבי: נקוט אצלי כלל, אדם שאתה לא מאמין בו, אדם ששיקר לך פעם אחת – – –

גדעון עזרא: תעזוב את הקואליציה, תעזוב את הממשלה.

יגאל ביבי: אנחנו נעזוב, נעזוב.

יגאל ביבי: אל תדאג.

גדעון עזרא: כל יום שאתה נשאר זה לא הגון.

יגאל ביבי: חבר הכנסת עזרא, תסתכל על המפלגה שלך.

גדעון עזרא: זה הגון?

גדעון עזרא: מה שאתה עושה זה הגון?

יגאל ביבי: אם הייתי רואה כאן מחנה מלוכד, אם הייתי רואה כאן מפלגה נורמלית, אם הייתי רואה כאן מפלגה שאפשר לסמוך עליה, אם הייתי רואה כאן מפלגה שאני יכול ללכת אתה יחד ולהילחם בטוב ורע.

יגאל ביבי: יש לכם מפלגה?

יגאל ביבי: יש לכם משמעת?

יגאל ביבי: יש סדר?

יגאל ביבי: אפשר לסכם אתכם משהו?

יגאל ביבי: אנחנו עשינו אתכם.

יגאל ביבי: אנחנו נלחמנו.

יגאל ביבי: אנחנו ישבנו לילות בצמתים.

יגאל ביבי: אנחנו הבאנו אתכם לשלטון.

אחמד סעד: אז תורידו אותם.

יגאל ביבי: נוריד אותם, אל תדאג.

שמריהו בן-צור: השאלה מי יבוא במקומם.

יגאל ביבי: רבותי היקרים, אני מאוד סולד מהאמרה של ראש הממשלה – אני בכלל נגד שיקים ללא כיסוי – אני לא אוהב את הדברים האלה: ייתנו – יקבלו; לא ייתנו – לא יקבלו.

יגאל ביבי: אנחנו שומעים את זה בארוחת בוקר, בארוחת צהריים, בארוחת ערב.

יגאל ביבי: מספיק, נמאס.

יגאל ביבי: ייתנו – יקבלו; לא ייתנו – לא יקבלו.

יגאל ביבי: זה כבר הפך להיות תשדיר.

חיים אורון: אני מתרשם שאין לך דעה טובה על ראש הממשלה.

יגאל ביבי: יש לי דעה טובה על ביבי, אבל על האוריגינל.

יגאל ביבי: רבותי, הם לא ייתנו וכן יקבלו; הם יסיתו וכן יקבלו; הם ירצחו וכן יקבלו; הם לא יילחמו בטרור וכן יקבלו.

יגאל ביבי: אני לא רוצה לדבר על ההסכם.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שבהחלטת המפד"ל אתמול היו שתי דעות זהות כמעט; דעתו של שאול יהלום ודעתו של הרב לוי היו זהות כמעט.

יגאל ביבי: בששת השבועות האלה נבחן את הנושאים, נראה אם הממשלה תמנע פיקוח נפש – מחזירים, עושים; איך היא תגיב, איך היא תפעל לגבי היישובים, לפחות כמו שרבין פעל, איך הוא שמר על הביטחון, איך באמת הססמה "שלום עם ביטחון" תבוא לידי מימוש.

יגאל ביבי: לכן, אני חושב, חבר הכנסת עזרא, שהציונות הדתית לא תוכל להתכחש למצעה, לעקרונותיה, אף שהיא באמת רוצה שלום.

יגאל ביבי: באמת יש לנו כוחות רבים שרוצים שלום, אבל שלום עם ביטחון אמיתי, עם עקרונות.

יגאל ביבי: אני רוצה לומר, שבגנים שלנו, בגנים של עם ישראל, יש אהבת השלום.

יגאל ביבי: ההסכם הראשון היה של אברהם אבינו, אברהם אבינו עם אבימלך הפלישתי.

יגאל ביבי: נכון שיש צימאון גדול.

יגאל ביבי: אברהם התחיל את הקריירה בגיל 52 – – –

נואף מסאלחה: אגב, הוא גם אבינו.

יגאל ביבי: את השלום הראשון הוא עשה בגיל 130.

יגאל ביבי: 80 שנה אף אחד לא דיבר אתו על שלום.

יגאל ביבי: אברהם הופך להיות מעצמה, הופך להיות חזק, מנצח חמישה מלכים.

יגאל ביבי: הוא מאוד מתלהב מההסכם הראשון.

יגאל ביבי: הוא עושה שלום אפילו עם אדם שגנב את אשתו.

יגאל ביבי: הוא עושה שלום עם אדם שסתם לו את הבארות.

יגאל ביבי: הוא עושה שלום עם אדם שגנב לו את הבארות, עשה מלחמה אתו.

יגאל ביבי: נכון שעם ישראל רוצה שלום.

יגאל ביבי: אולי ירשנו את זה בגנים.

יגאל ביבי: אבל לפעמים כשאתה עושה שלום עם אדם שאתה לא בטוח שהוא יקיים את ההסכם – הדדיות זו מלה שלדעתי אינה מתקיימת – אז זאת נאיביות ולא שלום אמיתי.

יגאל ביבי: אני מקווה, שמה שאמר ראש הממשלה, מה שהוא אומר, לפחות קצת מהדברים הוא יקיים.

יגאל ביבי: היום אנחנו רואים שגם הקצת הזה לא מקוים.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת יוסי שריד.

נואף מסאלחה: אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

חיים אורון: אני מבין שזה הסכם שהאופוזיציה מביאה אותו, כי האחרים הולכים להצביע נגדו.

נואף מסאלחה: ביקשתי שיבוא שר, לפי דרישת חבר הכנסת זאבי, שהיא נכונה וצודקת.

נואף מסאלחה: ביקשתי ועדיין אין תשובה.

נואף מסאלחה: בבקשה, אדוני.

יוסי שריד: אני רוצה רק את האוברדרפט של אריה דרעי, אפילו לא דקה מעבר לזה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אריה דרעי דיבר על כך שבהסכם יש דברים טובים ויש דברים רעים – אלה מדגישים רק את הדברים הטובים ואלה מדגישים רק את הדברים הרעים.

יוסי שריד: אני חושב שחבר הכנסת אריה דרעי איננו מבין בעצם במה דברים אמורים.

יוסי שריד: הצרה העיקרית שלנו היא, שראש הממשלה שלנו הוא לא בן-אדם, הוא לא "מענטש".

יוסי שריד: לו חזר מ"אחוזת וואי" ואמר כמו ראש ממשלה – הבעיה היא שהוא לא למד להיות ראש ממשלה וכנראה הוא כבר גם לא ילמד להיות ראש הממשלה – רבותי, משא-ומתן הוא עניין קשה, הוא עניין מסובך, התמודדנו, נאבקנו, זה מה שהשגנו; יש בהסכם הזה יתרונות ויש בו חסרונות, יש בו מעלות ויש בו גם פגמים, יש בו גם חורים.

יוסי שריד: יש מישהו שחושב שיכול להיות הסכם בלי חורים?

יוסי שריד: יש הסכמים מושלמים?

יוסי שריד: אתה יוצא ממשא-ומתן וכל תאוותך בידך?

יוסי שריד: וחצי תאוותך בידך?

יוסי שריד: במקום זה, ראש הממשלה בא והתנגח והתנצח והתמקח ובכה על הירושה שהשאירו לו.

יוסי שריד: הבעיה העיקרית היא, וזו הבעיה העיקרית, ואני מקווה שאריה דרעי יבין את זה, בסופו של דבר, שראש הממשלה שיקר.

יוסי שריד: כאשר מדובר בראש ממשלה שחבריו מעידים עליו שהוא לא דובר אמת, שהוא משקר להם, אין פה כלל שאלה של אלטרנטיבה, כי ראש הממשלה הגרוע ביותר הוא ראש הממשלה שאתה לא מאמין לו, ואתה לא מאמין בו.

יוסי שריד: אין פה כלל שאלה של אלטרנטיבה.

יוסי שריד: על-פי ערכים המקובלים עלי, על-פי הנורמות שאנחנו מנסים לחיות על-פיהן, קודם כול אתה צריך להאמין.

יוסי שריד: תתמודדו עם האמת של מישהו, כפי שהתמודדתם, על-פי התיאור, עם האמת של יצחק רבין, אבל לא עם שקר.

יוסי שריד: איך אפשר בכלל להתמודד עם שקר?

יוסי שריד: אין סיכוי להתמודדות כזו.

יוסי שריד: אז מה פה שאלת האלטרנטיבה בכלל?

יוסי שריד: זה לא בין טוב לרע.

יוסי שריד: זה בין שקר לאמת.

יוסי שריד: אמרו לנו שאנחנו אי של יציבות.

יוסי שריד: מרוב יציבות האדמה רועדת מתחת לרגליים, ומדובר ברעידת אדמה כללית, הייתי אומר כמעט שסופת הוריקן עוברת על הארץ והיא משאירה מאחוריה הרבה מאוד קורבנות.

יוסי שריד: היא משאירה מאחוריה רבע מיליון מובטלים, מאות אלפים של אזרחים מתחת לקו העוני, שלהם דואגת, כמובן, מפלגת הרווחה ש"ס.

יוסי שריד: 200,000 סטודנטים שובתים.

יוסי שריד: 6,000 נערות ונערים חוסים נשלחים הביתה מהפנימיות הטיפוליות כי אין להם אוכל, אבל גם אין להם בית.

יוסי שריד: אני אומר לכם, לו אני שר העבודה והרווחה, אצלי זה לא היה קורה.

יוסי שריד: אין דבר כזה ש-6,000 ילדים חוסים נשלחים הביתה.

יוסי שריד: ועוד עשרות אלפים אזרחים מוכים וחבולים, שסמוכים על שולחנו של משרד העבודה והרווחה, אבל השולחן קרס והם מגיעים ממש לפת לחם.

יוסי שריד: הממשלה הזאת משאירה מאחוריה אדמה חרוכה בכל התחומים.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת שריד, אפשר להגיד משפט אחד על נושא משרד העבודה והרווחה?

יוסי שריד: עוד מעט.

יוסי שריד: האדמה חרוכה בכל התחומים.

יוסי שריד: נתניהו – אני אומר בכל התחומים, כי בנימין נתניהו בעצם הוא בנימין מחדליהו.

יוסי שריד: מחדל רודף מחדל.

יוסי שריד: אריאל שרון, השותף החדש שלו, שור מועד על-פי הגרסה המשנאית או התלמודית, שור מועד שנגח גם היום – אנחנו מתלוננים כל הזמן על צעדים חד-צדדיים מצד הרשות הפלסטינית – היום השור המועד הזה שנוגח שוב, ממריץ את המתנחלים לתפוס גבעות שולטות בסמוך ולצד ההתנחלויות, ואחר כך יהיו לנו טענות.

יוסי שריד: על שלושה שקרי נתניהו ועל ארבעה לא נוכל להשיב אותו, לא נשיבנו: שהבטיח שלום, שהבטיח ביטחון, שהבטיח יציבות וצמיחה, וכל ההבטחות האלה יסודן בשקר והן עולות עכשיו בעשן.

יוסי שריד: נתניהו ושרון, שאולי אפשר לקרוא לו עכשיו שרון מטהר השרצים, חזרו מ"אחוזת וואי" והביאו אתם הסכם מלא שקרים.

יוסי שריד: שקר ראשון – ביטול האמנה הפלסטינית.

יוסי שריד: כל מי שקורא את נוסח ההסכם ואת המכתבים הנלווים מבין, שאין ביטול מעבר לביטול שכבר היה, אין ולא יהיה.

יוסי שריד: שקר שני – הפעימה השלישית.

יוסי שריד: כל הסיפור כאילו כבר עכשיו ברור שהפעימה השלישית תהיה בת 1% בלבד הוא סיפור מופרך מעיקרו ואין לו בהסכם על מה לסמוך.

יוסי שריד: שקר שלישי – שקר האסירים הביטחוניים שמועמדים לשחרור ואין להם דם על הידיים.

יוסי שריד: אין 750 אסירים לשחרור שאין להם דם על הידיים והם לא אנשי "חמאס" שאולי, חלילה, יהיה להם דם על הידיים.

יוסי שריד: עכשיו אני לא אומר את עמדתי.

יוסי שריד: אני רק מצביע על השקר.

יוסי שריד: יכול מאוד להיות שצריך לשחרר עכשיו את כל אסירי ה"פתח", אולי להוציא מקרים בודדים.

יוסי שריד: מדוע?

יוסי שריד: משום שפותחים דף חדש.

יוסי שריד: מדוע?

יוסי שריד: משום שאנחנו יושבים עם המפקדים, ואם יושבים עם המפקדים אתה צריך לשחרר את הפקודים.

יוסי שריד: אבל למה לשקר?

יוסי שריד: השקר הרביעי – שקר הסגרת הרוצחים או מעצרם.

יוסי שריד: הסגרה לא תהיה, אבל גם מעצר לא בטוח שיהיה, ואם יהיה – אין שום ערובה למשך המעצר.

יוסי שריד: השקר החמישי – שקר ההפסקה של הצעדים החד-צדדיים.

יוסי שריד: הממשלה הזאת ממשיכה באופן חד-צדדי לבנות בהר-חומה, לבנות בהתנחלויות, לסלול כבישים עוקפים, להפקיע אדמות, וכך היא גם מכשירה ומצדיקה הכרזה חד-צדדית על מדינה פלסטינית עצמאית.

יוסי שריד: ועוד כהנה וכהנה שקרים, שקרים גדולים ושקרים קטנים, שהופכים את ההסכם הזה להסכם הגרוע ביותר שהובא אי-פעם לאישור הכנסת.

יוסי שריד: אולי לא היה אפשר להביא הסכם יותר טוב, אבל מה שהופך אותו לגרוע מכולם הוא לא חוריו אלא שקריו.

יוסי שריד: הסכם שהוא כולו רמייה אחת גדולה לא ייושם, כי המציאות היא גלאי השקר הכי טוב, והיא תחשוף את כל השקרים, אחד אחד, ומן ההסכם לא יישאר זכר, רק השקר ייזכר.

יוסי שריד: בעצם, הסכם וואי הוא לא הסכם.

יוסי שריד: כל המחלוקות שהיו לפניו נותרו גם אחריו, והן אולי עמוקות וחריפות יותר משהיו קודם.

יוסי שריד: ב"אחוזת וואי" לא הוסכם על דבר וחצי דבר, והצדדים חזרו למקומותיהם, כל צד ועמדותיו הראשוניות.

יוסי שריד: על נהר וואי לא הונח גשר, ומי הנהר סוערים, וההסכם שלא היה, מחשב לטבוע.

יוסי שריד: ב"אחוזת וואי" גם הוכח, שרק הליכוד לא יכול.

יוסי שריד: לא יכול.

יוסי שריד: שמעתי את מאיר שטרית מספר פה בפעם האלף את סיפור הסבתא, או את סיפור הסבא הזה, שרק הימין יכול.

יוסי שריד: רק הליכוד לא יכול.

יוסי שריד: ממשלת העבודה-מרצ חוללה מהפכה מדינית, והיא עשתה זאת לבדה.

יוסי שריד: היא לא ביקשה ולא קיבלה רשת ביטחון.

יוסי שריד: מה לא עשו לנו, לא בחלו באמצעים, הסיתו ושיסו ורדפו, ובכל זאת התגברנו, נאבקנו והתגברנו.

יוסי שריד: רק הליכוד לא יכול.

יוסי שריד: זאת עובדה.

יוסי שריד: אפילו בממשלה לא נמצא רוב להסכם, והליכוד שלא יכול, נתניהו שלא יכול, בא עכשיו לכנסת ומבקש את תמיכתנו, כי בלעדיה אין אישור ויש רק תוהו ובוהו.

יוסי שריד: רק הליכוד לא יכול ולא יוכל, ועל כן מתבקשת ממשלה אחרת, מדיניות אחרת, וממשלה חדשה גם אם תתמהמה – בוא תבוא.

יוסי שריד: המפד"ל הסיתה נגדנו ועכשיו היא מכשכשת בזנבה כשכוש כנוע ונרפה, כאילו היתה להקה של פודלים.

יוסי שריד: המפד"ל ביקשה ללמד אותנו שארץ-ישראל נקנית בייסורים, ועכשיו המפד"ל מלמדת אותנו שארץ-ישראל נקנית בכיסאות ובתקציבים.

יוסי שריד: ורפול עם צומת שלו הסיתו נגדנו ועכשיו הם נאלמים דום, לא רק לא נושכים, אפילו לא נובחים.

יוסי שריד: רפול הוא בולדוג בחורף, ששיניו קהו והן מתנדנדות.

יוסי שריד: רק לפני חודש הוא התחייב שפעימה של יותר מ-7% משמעותה האחת והיחידה היא קץ הממשלה.

יוסי שריד: אבל צומת לא דוחקת עכשיו את הקץ, והיא תמשיך מן הסתם להתנמנם בחממה הנעימה של המשרד לאיכות הסביבה.

יוסי שריד: ואחר כך נראה אותם סופקים כפיים בתהייה עצובה – למה לא מאמינים לפוליטיקאים, ורפול ימשיך לדבר על אמינות בקול המחוספס שלו ובהיגיון מחוספס לא פחות.

יוסי שריד: אבל אם זה לא הקץ של הממשלה, זה לפחות הקץ של צומת, וגם זה משהו.

יוסי שריד: רק הליכוד לא יכול, ולכן אין לנו ברירה, פשוט אין לנו ברירה, אלא להתגייס.

יוסי שריד: קשה עלינו ההצבעה הזאת כספחת.

יוסי שריד: קשה לנו להצביע בעד הסכם שהוא לא הסכם, בעד השקרים, בעד מי שמרכז הליכוד הוא בשבילו חזות הכול, בעד מי שלא למד להיות ראש ממשלה וגם לא ילמד.

יוסי שריד: אבל אצלנו האחריות תמיד גוברת, ולכן בבחירה הנוראה הזאת בין השקר של נתניהו לבין האמת המרה של פורענות מיידית, אנחנו נרים מחר את ידינו כדי לדחות את הפורענות, לפחות כדי לדחות אותה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת שריד.

שבח וייס: עכשיו תבוא ותעלה חברת הכנסת מרינה סולודקין.

שבח וייס: אחריה – חבר הכנסת סאלח סלים.

שבח וייס: אחר כך – רציתי להגיד אלוהים גדול, וזה בדיוק שמואל הלפרט.

שבח וייס: אתה רואה, זה יוצא טוב.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אולי תזעיק שר מהממשלה?

שבח וייס: מייד נעשה איזה מאמץ.

שבח וייס: מייד אשתדל.

תמר גוז'נסקי: רצוי שזה יהיה שר שהוא בעד ההסכם.

תמר גוז'נסקי: לא כדאי שאחרים יסבלו.

שבח וייס: גברתי, סגנית מזכיר הכנסת, הגברת שושנה כרם, אולי תעזרי לנו.

שבח וייס: תגידי שיש כאן תשוקה רבה מאוד לראות ליד שולחן הממשלה איזה מיניסטר.

חיים אורון: אני מציע שנסתפק בהזמנות, ואם הם לא יבואו, כל רבע שעה נזמין אותם.

שבח וייס: זה לא על חשבונך, חברת הכנסת סולודקין.

שבח וייס: זה בסדר.

מרינה סולודקין: בסדר.

שבח וייס: מוסרים לי שהשר יהלום יצא והוא בדרכו אלינו.

שבח וייס: בתור שר תחבורה יש להניח שיסדרו לו כביש עם פחות פקקים.

רחבעם זאבי: – – – נדבק לכיסא.

שבח וייס: קדימה, בואו נתחיל.

שבח וייס: אנחנו נשתדל, חבר הכנסת זאבי.

שבח וייס: נעשה מאמץ.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית כול, ברצוני לברך את ראש הממשלה בנימין נתניהו על החתימה ועל אישור הסכם הפעימה השנייה.

מרינה סולודקין: אני רואה בהסכם זה המשך ישיר להסכם קמפ-דייוויד, שחתם עליו מנחם בגין, זיכרונו לברכה, ולהסכמי אוסלו, שחתמו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

מרינה סולודקין: אני מקווה שכיום כבר ברור לכולנו, שהדרך היחידה להשגת הסדר במזרח התיכון היא באמצעות מדיניות של משא-ומתן.

מרינה סולודקין: ההישג של בנימין נתניהו הוא המשך של דרך זו, אולם באופן שונה, שהתאים לתקופה הקשה שלאחר סדרת הפיגועים הרצחניים שידענו במהלך השנים 1995–1996.

מרינה סולודקין: במשך השנתיים האחרונות ראינו, שחלק גדול מן התקשורת והאופוזיציה הישראלית מנסה להסביר באופן שגוי ביותר את מדיניות ממשלת נתניהו.

מרינה סולודקין: הם ניסו ליצור דימוי, שפעולות הממשלה מנוגדות לרוח הסכם אוסלו, והדבר, למיטב הבנתי, איננו נכון.

מרינה סולודקין: בהסכם וואי הובאו בחשבון רוב המכשולים שהיו קיימים בהסכמי אוסלו.

מרינה סולודקין: ראשית, בהסכם וואי מודגש, שישראל לא תקיים את התחייבויותיה בנושא הנסיגות בשטחים, אם הפלסטינים לא יילחמו בטרור שמקורו בשטחי הרשות הפלסטינית, ואם שלטונות הרשות לא יפעלו לשינוי האווירה ודעת הקהל הציבורית בשטחי האוטונומיה לכיוון של הכרה מלאה וסופית בקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

מרינה סולודקין: וזאת גם ללא התחשבות בלחץ אמריקני ואירופי אפשרי.

מרינה סולודקין: המשלחת שניהלה את המשא-ומתן בוואי, שבה נכלל, לשמחתי הרבה, גם השר נתן שרנסקי, נתקלה בקשיים רבים דווקא מבית, משום שלאורך השנתיים האחרונות האופוזיציה העדיפה להתייחס לעמדות של נתניהו וממשלתו כאל סירוב מוחלט להמשיך את תהליך השלום.

מרינה סולודקין: המציאות היתה, שנתניהו היה זקוק בדיוק לאותן שנתיים וחצי על מנת לגרום לצד הפלסטיני להבין, שללא הדדיות מלאה לא יהיו שום התקדמות ושום ביצוע של ההסכמים הקודמים.

מרינה סולודקין: כמו כן, נדרש זמן והיתה חשיבות רבה בהנמכת הציפיות של הצד השני.

מרינה סולודקין: גם היום, לאחר אישור ההסכם על-ידי ממשלת ישראל, הוא לא יתבצע באופן אוטומטי, עד שמנגנון הביון האמריקני יעביר מידע ודאי על מאסרם של 30 המחבלים המבוקשים שנים על-ידי ישראל.

מרינה סולודקין: ההישג המרכזי של ראש הממשלה וצוות המשא-ומתן הוא בכך שעמדות אלה הפכו מובנות ומקובלות על גורמים רבים בעולם כולו.

מרינה סולודקין: אני רוצה לציין, שהצוות שניהל את המשא-ומתן הזה הוא בעל משקל פוליטי והיסטורי אדיר בחברה הישראלית, ורק שילוב שכזה יכול היה להביא להסכם שלא יגרור את מדינת ישראל והחברה הישראלית למלחמת אזרחים קשה.

מרינה סולודקין: אני מאוד שמחה להיווכח, שאחרי שנתיים וחצי של התלבטויות קשות, החליטה לבסוף האופוזיציה להעניק לממשלה את רשת הביטחון שתאפשר להסכם זה לעבור בכנסת ברוב גדול, שהוא גם רוב יהודי, לאלה שהדבר היה חשוב להם.

מרינה סולודקין: יש פרדוקס במצב הנוכחי, והוא שאזכור סיגרים עלול להיות מביך בעבור אחדים מראשי האופוזיציה הישראלית, לא פחות מאשר בעבור הנשיא קלינטון.

מרינה סולודקין: איך מעשנים סיגר?

מרינה סולודקין: זאת כולנו יודעים.

מרינה סולודקין: אבל אני שואלת: כיצד יש לאכול סיגר?

מרינה סולודקין: כחברה בשדולה למען שחרורו של יונתן פולארד – – –

אברהם פורז: סיגר, מוניקה – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: רגע, לא שומעים את שלושתכם.

שבח וייס: אחד, אחד.

אברהם פורז: הסיגר, מוניקה – – –

שבח וייס: לא, לא.

שבח וייס: רבותי, לא לערבב בין קודש לעוד יותר קודש.

מרינה סולודקין: זו דווקא לא מוניקה.

מרינה סולודקין: זה דווקא הבוס שלך.

מרינה סולודקין: כחברה בשדולה למען שחרורו של יונתן פולארד, ובשם כל סיעת ישראל בעלייה, אני רוצה לברך עוד הפעם את ראש הממשלה על הניסיון האמיץ לשחרר בעסקה סיבובית את יונתן פולארד.

מרינה סולודקין: כולי תקווה שהניסיון הזה יצליח בעתיד הקרוב ביותר.

אברהם פורז: חברת הכנסת סולודקין, מה היה שם סיבובי?

אברהם פורז: את מי אנחנו היינו צריכים לשחרר?

אברהם פורז: אמרת – עסקה סיבובית.

מרינה סולודקין: סיבובית, סיבובית.

מרינה סולודקין: איומיו של ראש ה-CIA להתפטר בעקבות מהלך כזה אינם רלוונטיים בעיני ובעיני רוב הציבור הישראלי.

מרינה סולודקין: ולסיכום, אני משוכנעת שהסכם זה הוא צעד חשוב בכיוון של השגת הסדר קבע במזרח התיכון, ואני קוראת לכל חברי הכנסת לתמוך בו.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח סלים.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט, אחריו – השר אביגדור קהלני.

שבח וייס: אחר כך נראה מי הלאה.

אברהם פורז: האם הקריאה של חברת הכנסת סולודקין מופנית גם לשר אדלשטיין?

מרינה סולודקין: יש אצלנו חופש מצפון.

שבח וייס: היא אמרה, לכולם.

שבח וייס: היא התכוונה בוודאי גם לשר אדלשטיין.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ידוע שהכנסת תתכנס ותדון בהסכם שמדובר עליו כבר שבועיים, ותצביע בעד או נגד ההסכם.

דוד טל: ותאשר אותו.

סאלח סלים: ותאשר אותו.

סאלח סלים: מי שהקשיב היום לראש הממשלה, אם הוא לא היה בא עם דעה מוקדמת, הוא היה באמת משתכנע שלא להצביע בעד ההסכם הזה, מנקודת ראותו הוא.

סאלח סלים: אם אנשים היו יושבים ומקשיבים לראש הממשלה – ואני מדבר על אנשים נייטרליים – הם היו משתכנעים שלא להצביע בעד הסכם כזה, כי הוא תקף את ההסכם הזה.

סאלח סלים: שמענו אותו.

סאלח סלים: הוא לא השמיע דבר אחד או שניים שהם טובים בהסכם הזה.

סאלח סלים: הוא תקף את הצד הפלסטיני ואמר: ואם לא ככה, ואם לא ככה, ואם לא ככה.

סאלח סלים: זה מוסיף לנו את הספק, שראש הממשלה הזה לא יבצע את ההסכם הזה.

סאלח סלים: הוא לא יבצע.

אברהם פורז: אתה מאמין שהוא לא יבצע אותו?

סאלח סלים: אני מאמין שהוא לא יבצע אותו.

אברהם פורז: אתה גם רוצה לאכול סיגר ולבצע?

סאלח סלים: אני לא רוצה להגיע עד כדי סיגרים.

סאלח סלים: אבל אני מאמין יותר מזה, אני מאמין שהממשלה הזאת, עם ראש הממשלה הזה, לא רוצים שלום.

סאלח סלים: הם לא רוצים שלום.

סאלח סלים: זו האמונה שלי.

אברהם פורז: אבל לבצע הם יבצעו, כי אין להם ברירה.

סאלח סלים: אני מקווה שכן.

שבח וייס: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת סלים, ערפאת רוצה שלום?

סאלח סלים: כן.

סאלח סלים: תיכף אגיד לך.

שבח וייס: חברים, לפני שנמשיך בעניין הסיגרים, הביאו בחשבון שאם זה סיגר קובני זו שאלה של הוואנה.

סאלח סלים: הם לא התכוונו לסיגר קובני.

סאלח סלים: הם התכוונו לסיגר אחר.

סאלח סלים: אם אני לא מאמין שהוא יבצע?

סאלח סלים: כי מאז החתימה ב"וואי פלנטיישן", אנחנו רואים – – –

אברהם פורז: ואת הסכם חברון האמנת שהוא יבצע?

סאלח סלים: תראה, מה היה בהסכם חברון?

סאלח סלים: במשך ארבעה חודשים היו דיונים על כביש אחד.

אברהם פורז: אבל האמנת שהוא יבצע?

סאלח סלים: האמנתי שהוא יבצע, כי שם זה לטובת המתנחלים.

סאלח סלים: למה אני לא מאמין עכשיו?

סאלח סלים: כי מאז חתם בוושינגטון אנחנו רואים כל פעם אילו תנאים הוא מוסיף.

סאלח סלים: כל הבקשות שהוא מוסיף הן חישוקים להסכם הזה.

סאלח סלים: שמענו אותו היום, רוב הנאום שלו הוא נגד ההסכם הזה.

סאלח סלים: אני מקווה שהוא יבצע.

סאלח סלים: אנחנו רוצים שהוא יבצע.

אברהם פורז: הוא נגד ההסכם, אבל הוא יבצע.

סאלח סלים: אני מקווה שאתה צודק.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: חברים, כדי שהוא יבצע אנחנו צריכים לגמור את הדיון.

שבח וייס: לכן, בואו ננוע קדימה.

אברהם פורז: הערב ממילא לא נגמור את הדיון.

שבח וייס: לא, מחר.

שבח וייס: בבקשה.

סאלח סלים: במשך שנתיים הוא דן.

סאלח סלים: בזבזו שנתיים כדי לעשות הסכם חדש על ההסכם הישן.

סאלח סלים: שמענו גם מחברי כנסת אחרים, שחברים בוועדת החוץ והביטחון, איזה הסכם זה.

סאלח סלים: אנחנו לא מצויים לא בחוץ ולא בביטחון.

סאלח סלים: אנחנו לא בוועדה הזאת.

שבח וייס: לא, אתם בחוץ.

סאלח סלים: היינו בחוץ.

סאלח סלים: לא נותנים לנו להיות חברים בוועדת החוץ והביטחון, מכיוון שזו מדינה דמוקרטית, ליברלית.

סאלח סלים: זה ידוע לכולם.

סאלח סלים: אני אומר פה שאנחנו נצביע בעד ההסכם.

סאלח סלים: אבל אם יבואו ויגידו לנו בסוף, שכנסת ישראל מאשרת את ההסכם לפי החלטת הממשלה, עם הסייגים ששמענו עליהם, לא נצביע בעד הסכם כזה.

סאלח סלים: לא נצביע בעד החלטת הממשלה.

סאלח סלים: נצביע בעד ההסכם כפי שהוא נחתם בוושינגטון.

סאלח סלים: כל התוספות שהוסיפו עליו פה, בממשלת ישראל, אותן אנחנו דוחים.

סאלח סלים: אנחנו רואים בתוספות האלה חישוקים כדי למנוע את התקדמות תהליך השלום וביצוע ההסכם הזה.

סאלח סלים: מה שמענו?

סאלח סלים: גם בזמן השיחות בוושינגטון הצחקתם את כל העולם, ראש הממשלה הצחיק את כל העולם.

סאלח סלים: חברת הכנסת סולודקין, מה הקשר של פולארד?

סאלח סלים: אחרי שהגיעו ל-80%–90% מההסכם, הוא ממציא את פולארד.

סאלח סלים: מה הקשר עם ערפאת?

סאלח סלים: מה הקשר עם האסירים?

סאלח סלים: מה הקשר עם ההתנחלויות?

סאלח סלים: מה הקשר של פולארד?

סאלח סלים: זו עוד הוכחה לכך שהוא רוצה להמציא דברים כדי לטרפד את ההסכם הזה.

סאלח סלים: מה הקשר של פולארד?

סאלח סלים: שמענו את מה ששמענו אתמול.

סאלח סלים: כל הזמן ראש הממשלה והשרים דיברו על הדדיות.

סאלח סלים: אתמול שר החוץ של מדינת ישראל – והביאו הקלטה של דבריו – אמר למתנחלים: תרוצו, תתפסו גבעות, תתפסו הרים, כי מי שתופס קודם, זה נשאר בידיו; אם אנחנו תופסים זה נשאר בידינו, ואם הם תופסים זה נשאר בידיהם.

סאלח סלים: זה שר חוץ של מדינת ישראל.

סאלח סלים: הוא השתתף בשיחות, במשא-ומתן, הוא חתם על ההסכם.

סאלח סלים: איזו התנהגות היא זו?

סאלח סלים: האם זה סרט קאובויס?

סאלח סלים: האם זה ג'ונגל?

סאלח סלים: מה זה?

סאלח סלים: שר החוץ קורא למתנחלים?

סאלח סלים: זאת הפקרות?

סאלח סלים: אתם רוצים הדדיות כזאת?

סאלח סלים: על איזה הדדיות מדברים?

סאלח סלים: הכול שקר.

סאלח סלים: מספיקה הקריאה הזאת מפיו של שר החוץ של מדינת ישראל – זה אומר אילו מחשבות יש; תרוצו לתפוס הרים, תרוצו לתפוס גבעות.

סאלח סלים: את זה לא אמר אחד מהמתנחלים שיושבים שם, ונגיד שהוא השתגע.

סאלח סלים: זה שר החוץ.

סאלח סלים: איפה הסדר?

סאלח סלים: איפה הסדר?

סאלח סלים: איפה החוק?

סאלח סלים: משהו לא ייאמן.

סאלח סלים: לא ייאמן.

סאלח סלים: שר החוץ קורא למתנחלים לרוץ ולתפוס אדמות.

סאלח סלים: על איזו הדדיות מדברים?

סאלח סלים: אלה סתם שקרים.

סאלח סלים: זה מוכיח, עוד הפעם, שהממשלה הזאת לא רוצה בשלום.

סאלח סלים: מה זאת אומרת לתפוס עוד אדמות?

סאלח סלים: זאת הפרה של ההסכם שנחתם, כי גם שם נחתם ונאמר שלא יהיה משום צד משני הצדדים – – –

שבח וייס: עכשיו משפט סיכום חזק.

שבח וייס: סאלח, אתה צריך לסיים.

סאלח סלים: כל הצעקות של הימין הן קרקס אחד גדול כדי לכסות על הממשלה הזאת ולהראות אותה כאילו היא מוותרת, כאילו היא באמצע.

סאלח סלים: לכן אני חושב שכל סיפור וכל דיבור על רשת ביטחון לממשלה כזו – מיותר.

סאלח סלים: רשת ביטחון הכי טובה ליהודים ורשת ביטחון הכי טובה לעם בישראל ורשת ביטחון הכי טובה לערבים היא שהממשלה הזאת תסיים את תפקידה ונלך לבחירות, כי עם ממשלה כזאת, אנחנו בטוחים – תהליך השלום לא יתקדם.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת סאלח סלים.

שבח וייס: על מנת שהיא תסיים את תפקידה – סאלח סלים ואני נתמוך בה.

שבח וייס: חבר הכנסת שמואל הלפרט.

דוד טל: איך תצביעו?

סאלח סלים: אנחנו נצביע עם ההסכם שנחתם בוושינגטון בלי שום תוספת שממשלת ישראל הוסיפה.

דוד טל: יש הסכם אחד; אין שני הסכמים.

שבח וייס: נגיע – – –

סאלח סלים: יש הסכם אחד.

סאלח סלים: אילו שני הסכמים?

סאלח סלים: בעד הסכם וושינגטון – נצביע בעדו.

שבח וייס: רבותי, נגיע לוואי – – –

סאלח סלים: אנחנו נצביע בעד הסכם וושינגטון, אבל ההסכם בין המפד"ל לבין ביבי – לא נצביע בעדו.

שבח וייס: הרי כבר ירדת.

שבח וייס: נגיע לוואי ונראה.

שבח וייס: נעבור אותו.

שבח וייס: חבר הכנסת הלפרט, אחריו – השר קהלני.

דוד טל: ואחריו?

שבח וייס: אחרי אחריו חבר הכנסת דראושה; אחר כך – חבר הכנסת זאבי, ואחר כך נראה מה יהיה.

שבח וייס: בבקשה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכם "אחוזת וואי" המונח לפנינו הוא הסכם כואב עם סיכונים רבים, אך יש בו גם סיכויים.

שמואל הלפרט: זה הסכם כואב, כיוון שאנחנו נאלצים למסור לאש"ף חלקים גדולים מארץ-ישראל, הארץ שהבטיח הקדוש-ברוך-הוא לאבותינו, אברהם יצחק ויעקב: לך אתננה ולזרעך.

שמואל הלפרט: ולא מדובר על חלק זניח ובלתי חשוב מארץ-ישראל.

שמואל הלפרט: מדובר על 13% ועוד 14%, שהם ביחד 27% העוברים לשלטון ערפאת והרשות הפלסטינית, ולכן ההסכם כל כך כואב.

שמואל הלפרט: זה גם הסכם עם הרבה סיכונים, שכן החזרת שטחים גדולים לידי ערפאת מקדמת, מסייעת באופן מעשי להקמת מדינה פלסטינית, מקרבת רבבות שוטרים וחיילי הרשות הפלסטינית לגבולות ישראל, ליישובי המתנחלים, וגם מאפשרת פתיחת נמל תעופה ונמל ימי בעזה, שבאמצעותם יוכלו להביא את כל סוגי הנשק ובכל כמות לרשות הפלסטינית.

שמואל הלפרט: אבל קיים גם סיכוי, שההסכם יפסיק את מעגל שפיכות הדמים, יביא להפסקת הלחימה ואולי ימנע גם בעתיד מלחמות ושכול, כפי שראש הממשלה נוהג לחזור ולומר: שלום עם ביטחון.

שמואל הלפרט: אין ספק, אם ההסכם שלפנינו אכן יקדם את השלום, ימנע שפיכות דמים בעתיד – חייבים לתמוך בו, כי ידוע שפיקוח נפש דוחה הכול.

שמואל הלפרט: וזו השאלה המרכזית, אדוני היושב-ראש, העומדת לפנינו: האם ההסכם באמת ימנע בעתיד שפיכות דמים, או, חלילה, להיפך?

שמואל הלפרט: לצערנו הרב, הניסיון עד כה מראה את ההיפך ואינו מבשר טובות.

שמואל הלפרט: מאז הדיונים והחתימה על ההסכם התפוצצו מכוניות תופת בגוש-קטיף, בשוק מחנה-יהודה ובתחנה המרכזית בבאר-שבע, ורק בנס לא נהרגו עשרות ילדים ומבוגרים ולא היו מאות נפגעים במעשי טרור חמורים אלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, בין ההישגים הגדולים שראש הממשלה מנה בעת שובו מ"אחוזת וואי" היה ביטול האמנה הפלסטינית, אולם מייד לאחר מכן הזדרזו נציגי הרשות הפלסטינית, סאיב עריקאת ואחמד טיבי, לומר שהאמנה לא תשונה.

שמואל הלפרט: כידוע, האמנה הפלסטינית קובעת, שרק רוב של שני-שלישים במועצה הלאומית יכול לבטל אותה או חלק ממנה.

שמואל הלפרט: ואם לא יגיע רוב של שני-שלישים מהמל"פ לישיבת האספה הכללית וגם אם כולם יגיעו אבל חלק יצביע נגד ההסכם – אז כל ההצגה הגדולה, השתתפות חברי המועצה המרכזית, השתתפות נשיא ארצות-הברית קלינטון, לא יהיה לה שום תוקף משפטי.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, הזכרתי קודם את הסיכונים בהסכם; אחד מהם הפך מוחשי ביותר.

שמואל הלפרט: במכתבי לוואי של אישים בכירים בממשל האמריקני יש התחייבות למנוע צעדים חד-צדדיים המשנים את מעמד השטח; כמו כן ראש הממשלה מנה בין הישגי ההסכם, שהוסכם על כך שבשלב זה לא תקום מדינה פלסטינית.

שמואל הלפרט: והנה, בשבת האחרונה, לפני יומיים, הכריז ערפאת, שב-4 במאי 1999 הוא יכריז על הקמת מדינה פלסטינית בכל שטחי יהודה ושומרון, מדינה שבירתה תהיה ירושלים המזרחית.

שמואל הלפרט: המשמעות של ההצהרה הזאת – הכרזה על הקמת מדינה, תאפשר לערפאת להכניס דביזיות צבא מעירק ומאירן, לבצע באופן חופשי את זכות השיבה ועוד.

שמואל הלפרט: אבל מה שצריך להטריד אותנו מאוד הוא, שהמערכה העיקרית עדיין לפנינו – מערכה קשה על עתידה של ירושלים המאוחדת כבירת מדינת ישראל, סכנת הקמת מדינה פלסטינית, זכות השיבה – – –

אברהם פורז: – – –

שמואל הלפרט: מה?

אברהם פורז: מדינה פלסטינית – – –

שמואל הלפרט: אמרתי קודם שהקמת מדינה פלסטינית תאפשר לערפאת להכניס – –

ראובן ריבלין: – – –

שמואל הלפרט: – – צבא עירקי וצבא אירני.

שמואל הלפרט: אתה רוצה שליד הגבולות שלנו יהיו חיילים עירקים ואירנים?

שמואל הלפרט: שיהיה נשק?

אברהם פורז: אתה יודע, חבר הכנסת הלפרט, שב-1955 יצאו הרוסים מאוסטריה, ואוסטריה התחייבה – – – יש הרבה מקרים של פירוז – – –

שמואל הלפרט: אתה רוצה – – –

אברהם פורז: – – –

שמואל הלפרט: אתה רוצה להשוות את ערפאת – –

שבח וייס: סליחה, האם ההתערבות שלי נחוצה או שאתם מסתדרים?

שמואל הלפרט: – – למנהיגים אירופים?

שבח וייס: אתם מסתדרים?

שבח וייס: בסדר?

שמואל הלפרט: חבר הכנסת פורז, אתה כבר משווה את ערפאת למנהיג אירופי?

שמואל הלפרט: הלוואי שזה יהיה כך.

שמואל הלפרט: אולי נחשוב שהקמת מדינה פלסטינית, זה לא כל כך מסוכן.

שבח וייס: חבר הכנסת הלפרט, ברשותך – – –

אברהם פורז: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פורז, רק שנייה.

אברהם פורז: – – –

שבח וייס: רק שנייה, חבר הכנסת פורז.

שבח וייס: לא שומעים.

שבח וייס: עכשיו השיטה החדשה של הרמקולים גורמת לכך שממש אין שומעים.

שבח וייס: אתה אמרת: האם אתה חושב שערפאת הוא מנהיג אירופי?

שבח וייס: אני סתם רוצה להעיר לך, לא להעיר, להשמיע הערה לך, לי, לפורז.

שבח וייס: אנחנו כולנו מאירופה, ניצולי שואה, הרי הדברים שעשו האירופים בדור הזה, גם בווריאציה של הצורר הנאצי וגם בווריאציה אחרת – – – אני רואה שחברי, חבר הכנסת נודלמן, מסמן לי, אנחנו מסתכלים אחד על השני – ראינו בשתי וריאציות דברים נוראים, אז תפסיקו להתפעל כל כך מהאירופים.

אברהם פורז: אין מה להתפעל.

שבח וייס: דבר מחריד, מה שהיה שם.

שבח וייס: אני לא חושב שאי-פעם בתולדות עמנו – בלי קשר לסכסוך הנוכחי – בקרב עמי ערב, עברנו זוועות כאלה כמו שעברנו שם באירופה.

שבח וייס: רעיון למחשבה.

שבח וייס: אני לא מביע עכשיו עמדה על הסכסוך, את זה אעשה בנאום שלי.

שבח וייס: סליחה, תקבל את הזמן בחזרה.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, לשלוח מכוניות תופת, להרוג ילדים, נשים וטף – – –

שבח וייס: אני לא אומר שזה בסדר, אבל אל תתפעם מהאירופים.

שמואל הלפרט: אבל מה שצריך להטריד אותנו מאוד הוא, שהמערכה העיקרית עדיין לפנינו – מערכה קשה על עתידה של ירושלים המאוחדת כבירת מדינת ישראל, סכנת הקמת מדינה פלסטינית, זכות השיבה, מהות האוטונומיה, עתידם של 170,000 יהודים תושבי יהודה ושומרון – כל אלה הן הבעיות קשות ואמיתיות שאנו עשוים לעמוד בפניהן בקרוב.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, כפי שפורסם, הדיונים על הסדר הקבע עומדים להתחיל כבר השבוע, ויש לצפות ללחצים בין-לאומיים כבדים, גם מידידתנו ארצות-הברית.

שמואל הלפרט: רק בכוחות מאוחדים, כאיש אחד בלב אחד, בלי חשבונות קואליציוניים והפקת רווח פוליטי, נוכל להדוף, בעזרת השם, את המתקפה הקשה שאנו עומדים בפניה.

שמואל הלפרט: ייתכן שבמצב זה יהיה צורך להקים ממשלת אחדות לאומית, שהרי מדובר בבעיה קיומית ובהמשך קיומנו בארץ-ישראל, שרק בסייעתא דשמיא ובכוחות משותפים נוכל לעמוד במשימות הקשות שיעמדו לפנינו.

שמואל הלפרט: תפילתנו בשעה זו – השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת הלפרט.

שבח וייס: יש לך עוד זמן אם אתה רוצה להוסיף משהו.

שמואל הלפרט: לא.

שבח וייס: בסדר גמור.

שבח וייס: השר קהלני, הפעם אתם מופיעים כחברי כנסת – הקצו לכם זמן, והסיעה שלך הקצתה לך שבע דקות, מה לעשות.

שבח וייס: אבל אתה, בתור מי שבעיקשות רבה מאוד עמד על כך שהממשלה תחתום בסוף, תקבל ממני סובסידיה – עוד דקה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש אותה זכות גם למתנגדים.

שבח וייס: בסדר, בפורום אינטימי זה, נסתדר.

אביגדור קהלני: אני מאוד שמח על הרגע הזה שאנחנו נמצאים אחרי חתימת ההסכם.

אביגדור קהלני: תקופה ארוכה מאוד עמדנו, תנועתי ואני, בפני לחצים, שנקום ונעזוב את הממשלה, נוכיח שאנחנו שומרים על הדרך.

אביגדור קהלני: אני רוצה לומר לכולנו, שתנועת הדרך השלישית קבעה לעצמה – אף שהיא לא אהבה ולא אוהבת את הסכם אוסלו, לפני הבחירות קבענו שאנחנו חייבים להמשיך את הסכם אוסלו, לנסות לתקן את הנזקים שנעשו.

אביגדור קהלני: אני רוצה גם להזכיר לחברי הכנסת, שביום חתימת הסכם אוסלו הצבעתי נגד ההסכם, נגד הממשלה, אבל בסופו של דבר, בשלטון דמוקרטי קיבלתי את החלטת הרוב ולבחירות הלכנו עם מצע שאנחנו טוענים בו שחייבים להמשיך את הסכם אוסלו בתנאים הקיימים.

אביגדור קהלני: אני שמח לראות היום, שאנחנו מביאים את ההסכם אל הבית הזה כדי להמשיך את תהליך השלום בינינו לבין הפלסטינים.

אביגדור קהלני: תהליך השלום בינינו לבין הפלסטינים הוא תהליך מתבקש, ואנחנו בתפיסתנו חושבים, שאנחנו צריכים להגיע להפרדה בינינו לבין הפלסטינים; צריך להיפרד מהם לשלום, ליצור מצב שהשטח שנמצא ברשותם – ברשותם, שינהלו את חייהם כמו שהם מכירים ורוצים ואנחנו נהיה סביבם ונשמור על אותם עקרונות בסיסיים שמדינת ישראל רואה בראייה ארוכת טווח ואסטרטגית.

אביגדור קהלני: אנחנו – הדרך השלישית – קבענו לעצמנו כמה עקרונות שמהם לא נסכים לזוז בתהליך השלום הזה.

אביגדור קהלני: העיקרון הראשון, כפי שאמרתי, אימות התהליך, אבל יותר חשוב, העיקרון של ההפרדה.

אביגדור קהלני: התפיסה שלנו שונה מזו של חלק מחברינו בבית הזה ואפילו בממשלה.

אביגדור קהלני: אנחנו חושבים, שצריך להיפרד מהם גם לטובתנו, בראש ובראשונה, וגם לטובתם, כמובן.

אביגדור קהלני: ההפרדה הזאת יכולה לתת לנו ביטחון, יכולה לגרום לכך ששטחים מסוימים מוגדרים כשלהם, אבל השטחים שחשובים לנו יהיו בידינו.

אביגדור קהלני: דבר שני שקבענו לעצמנו כעיקרון: שמירת גבולות ביטחון.

אביגדור קהלני: ואכן, ההסכם הזה, מי שמסתכל על המפה רואה את בקעת-הירדן, רואה את כל הרצועה שקשורה אל מרחב התפר, רואה את ירושלים ועוטף ירושלים, רואה במפה שטחים בידינו בכל זווית שהיא.

אביגדור קהלני: קבענו לעצמו, שירושלים בראש ובראשונה לא תיפגע, וכל עוטף ירושלים, החל מגוש-עציון, מעלה-אדומים – כל האזורים הקשורים בירושלים דרך פסגת-זאב וכן הלאה, וגם הדרך המרכזית שאמורה להיות הדרך המרכזית לירושלים, כביש 45, שגם בהסכם הזה אין נגיעה באזור הזה.

אביגדור קהלני: כביש 45 מביא אותנו מאזור בן-שמן ישר אל צפון ירושלים ולאחר מכן אל הבקעה.

אביגדור קהלני: קבענו שלא נוותר על דרכים מרכזיות שעוברות ממרכז ארץ-ישראל ועד לבקעת-הירדן.

אביגדור קהלני: ואכן, הדרכים המרכזיות תהיינה מיושבות וגם תהיינה בידינו.

אביגדור קהלני: גם זה כלל שקבענו לעצמנו.

אביגדור קהלני: וכמובן, דבר נוסף, הנושא של שמירת אזור, שעתודת המים, 30% מעתודת מי השתייה של מדינת ישראל יימצאו בשליטתנו.

אביגדור קהלני: ואכן, המפה הזו היום, לאחר ויכוחים קשים מאוד על צורתה של המפה – אני מסתכל היום ממעוף הציפור על המפה ואני רואה בעצם את המפה של הדרך השלישית.

אביגדור קהלני: שמרנו על מדבר יהודה, שמרנו על בקעת-הירדן, ועל אותם שטחים שנגענו בהם קודם לכן.

אביגדור קהלני: יש ויכוח קשה מאוד בתוך הבית הזה, האם להמשיך את התהליך או לא להמשיך את התהליך?

אביגדור קהלני: אני יוצא מנקודת הנחה, שאין לאיש מאתנו שאיפה להמשיך לשלוט על העם הפלסטיני.

אביגדור קהלני: אני לא חושב שצריך לשלוט בו, אני לא חושב שצריך להכתיב לו, אני גם לא חושב שאפשר לגרום להם להיות ציונים, וחלק מהם אינם מכירים בנו כעם הספר ועם הבחירה.

אביגדור קהלני: אי לכך, כשהולכים להסכם הזה, צריך להגיע למצב, שמרבית אנשי הבית הזה, חברי הכנסת, יצביעו בעד ההסכם.

אביגדור קהלני: במה אנחנו מאוימים?

אביגדור קהלני: אנחנו מאוימים כרגע בהליכה לבחירות.

אביגדור קהלני: כאילו מישהו חושש מהבחירות.

אביגדור קהלני: ראינו את התנועות הקיצוניות במדינת ישראל.

אביגדור קהלני: כל הקיצונים נעלמו מן הבית הזה.

אביגדור קהלני: ואם הקיצונים שבתוכנו ימשיכו לנסות לכפות על הממשלה הזאת ועל מדינת ישראל תנאים שעבר זמנם, שאבד עליהם כלח, נגיע למצב, שהתנועות האלה – תנועות פוליטיות – ייעלמו, כפי שהיתה בזמנה תנועת התחיה, והיא נעלמה.

אביגדור קהלני: הדרך שהיא, כפי שקבע הרמב"ם, שביל הזהב, דרך הביניים, דרך שבה אנחנו מאמצים יכולת לוותר, להתפשר, זאת הדרך, בלי לפגוע בביטחון הלאומי של מדינת ישראל.

אביגדור קהלני: עוד הרבה ויכוחים יהיו בבית הזה, אדוני היושב-ראש, עוד הרבה מאוד ויכוחים.

אביגדור קהלני: אבל לא יכול להיות, שכאן היום כל הבית לא יתאחד סביב ההסכם וייתן לממשלה בדיוק מה שהיא צריכה – אותה רשת ביטחון כדי להמשיך בתהליך.

אביגדור קהלני: מצד שני, אני שומע את דברי ערפאת אתמול, ואני מוכרח לומר שאני מביע צער.

אביגדור קהלני: מחר אפגש עם אבו-מאזן על מנת לדון אתו בנושאים הקשורים בתהליך עצמו – – –

שבח וייס: אם הוא יתקן את דברי ערפאת, תוכל לקרוא לו: אבו מאזן.

אביגדור קהלני: אבו מאזן, אני מקבל זאת.

אביגדור קהלני: אני מקווה שאבו-מאזן יאזן את דבריו של ערפאת, אבל הדברים ממש מכעיסים.

אביגדור קהלני: איך יומיים לפני נסיגה, שלושה-ארבעה ימים לפני שחרור אסירים, הוא יוצא עם הצהרות שכאלה?

אביגדור קהלני: יש לי תחושה, שערפאת, שעומד לפני הקהל שלו, באותו רגע שהוא עומד בהתלהבות, הוא שוכח את ההסכמים שקבענו בינינו ומאפשר עוד הפעם להתחיל את הוויכוח – הכול מהתחלה, מחדש.

אביגדור קהלני: בשביל מה אנחנו צריכים את זה?

אביגדור קהלני: בשביל מה אנחנו צריכים את הוויכוחים האלה בימים אלו, כשכל כך הרבה מתח קיים בתוכנו, מתח שקיים בינינו לבין הפלסטינים, שנובע בראש ובראשונה מהחשדנות?

אביגדור קהלני: כמובן, כל אחד טוען שהוא לא מאמין לצד השני וכן הלאה.

אביגדור קהלני: אני מקווה מאוד, שעוד הלילה יצא ערפאת בקריאה שתתקן את הדברים שהוא אמר, כדי שנוכל באמת להמשיך את התהליך, כפי שאנחנו מצפים.

אביגדור קהלני: שנה שלמה עמדנו תנועתי ואני בהתקפה.

אביגדור קהלני: אנחנו החזקנו את הקואליציה שהיתה בת 61 חברים.

אביגדור קהלני: שנה שלמה לעגו לנו, ניסו לפגוע בנו: אתם לא עומדים בדברים שלכם, אין לכם מלה.

אביגדור קהלני: אני מוכרח לומר, שהאמנתי לאורך כל הדרך שיגיע הרגע, כי אין ברירה למדינת ישראל ולממשלת ישראל, אלא להמשיך בתהליך שחתמו עליו קודם לכן.

אביגדור קהלני: לכן, היום, כשאנחנו עומדים על הבמה הזאת, יש לי איזו תחושה של מיצוי התהליך, אף שאני יודע שהליכה להסכם הקבע, אדוני היושב-ראש, תהיה קשה מאוד, הוויכוח האמיתי בינינו לבין הפלסטינים עוד מחכה לנו.

אביגדור קהלני: אנחנו צריכים קודם כול ליצור יחסי אמון בינינו לבינם, יחסי הידברות, כדי שלא נצטרך לנסוע, לא ל"וואי פלנטיישן" ולא למקומות אחרים בעולם, אלא פה ננהל את המגעים.

אביגדור קהלני: אני אומר לכם, מתוך המפגשים שלי עם הפלסטינים – אפשר לשבת ולשוחח.

אביגדור קהלני: כשיושבים פנים מול פנים, מבינים זה את זה, את הצרכים זה של זה, אפשר למצוא נוסחה של חיים כאן, נגזר עלינו לחיות כאן אתם.

אביגדור קהלני: אנחנו והם חייבים למצוא את השטח שבו כל אחד בשטחו יוכל לנהל את חייו.

אביגדור קהלני: אי לכך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך על החלטת הממשלה, למרות כל הקשיים, ללכת ולהתקדם בתהליך.

אביגדור קהלני: אני רוצה לאחל לכולנו, שאכן הבית הזה ייתן תמיכה לתהליך הזה, ומי ייתן שמהיום נבנה בינינו לבין הפלסטינים מערכת יחסים של אמון הדדי.

אביגדור קהלני: מערכת יחסים של אמון הדדי יכולה לאפשר לכולנו לחיות כאן בטווח הרחוק.

אביגדור קהלני: ואני מצפה מחברינו בבית להצביע מחר בעבור ההסכם, ויפה שעה אחת קודם.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר קהלני.

שבח וייס: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

שבח וייס: אגב, אני מבין שהשר יהלום נמצא בפקק, אבל הוא שר טוב.

שבח וייס: הוא שר תחבורה, הוא יכול לסדר משהו.

רחבעם זאבי: הוא לא ייפרד מהכיסא שלו.

שבח וייס: מה שהיה מעניין אתמול בסיעת המפד"ל, שהיו שתי הצעות זהות – אחת קיבלה 58% ואחת 42%.

שבח וייס: כבודו.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחר כך – חבר הכנסת רפאל אדרי.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו בסיעת מד"ע-רע"ם נתמוך בהסכם כאנשי שלום, כאנשים שרואים בהסכם הזה צעד חשוב לקידום תהליך השלום באזור, למתן הזדמנות לשני העמים להתקדם בדרך הנכונה של משא-ומתן, של הפשרה המתחייבת משני הצדדים, ואני רואה בהסכם הזה הסכם של פשרה.

עבד-אלוהב דראושה: זה גם הסכם בין-לאומי, לא רק הסכם דו-צדדי.

עבד-אלוהב דראושה: העד, הנשיא קלינטון, נשיא המעצמה הגדולה ביותר בעולם, החשובה ביותר בעולם, בהשתתפות נציגי האיחוד האירופי, המלך חוסיין, שסיפרו לי שהוא בילה 22 שעות ב"וואי פלנטיישן" במסגרת התיווך והמאמצים שלו לקרב את העמדות, לגשר על פערים, ומכאן אני מאחל לו בריאות, החלמה, שיחזור לירדן בריא וימשיך לעשות למען השלום, לבניית ירדן משגשגת, וגם כן למען המזרח התיכון כולו, שיהיה אזור שאנשים יחיו בו בשלום, בלי מלחמות, בלי אלימות, בהבנה ובדו-קיום.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, אנחנו נתמוך בהסכם הזה.

עבד-אלוהב דראושה: ואני לא רוצה להיכנס אפילו לנימה של אילו קשיים יש כאן ואילו בעיות יש כאן, ואילו הישגים לצד הזה או לצד השני.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב, ששני העמים, הישראלי והפלסטיני, השיגו הישגים עצומים בהסכם הזה.

עבד-אלוהב דראושה: כאשר אנחנו קוראים את פרטי ההסכם, אנחנו אומרים שיש נסיגה.

עבד-אלוהב דראושה: העיקרון של הנסיגה, שבא לשים קץ לאשליות של הימין הישראלי הקיצוני, של אלה שחלמו על ישראל הגדולה, מהנהר עד הים, אני גם חושב שהוא שם קץ לאשליות של פלסטינים קיצונים, שגם הם הזו וחלמו על פלסטין הגדולה מנהר הירדן עד הים התיכון.

עבד-אלוהב דראושה: זה הסכם של פשרה, כואב, ואני מכיר הרבה פלסטינים שכאב להם.

עבד-אלוהב דראושה: אבל בו בזמן, כפי שאני מכיר גם את האזרחים במדינת ישראל וגם את בני העם הפלסטיני בגדה המערבית וברצועת-עזה, הרוב הגדול של שני העמים רוצה בהסכם הזה, תומך בו.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו, סיעת מד"ע-רע"ם, נמצאים בתוך הרוב הזה, הרוב השפוי.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שכל מי שמתנגד להסכם הזה נמצא בשוליים הפנאטיים, בשוליים שלא מועילים, לא לעם היהודי ולא לעם הערבי; בשוליים שמזיקים לעם הפלסטיני, מזיקים לעם הישראלי.

עבד-אלוהב דראושה: לכן אני לא רוצה להשמיע כאן שום ביקורת על ההסכם הזה.

עבד-אלוהב דראושה: אני מברך הן את מר יאסר ערפאת והן את ראש ממשלת ישראל, מר בנימין נתניהו, על ההסכם הזה, עם כל הנימות הצורמות שהיו היום בנאום ראש הממשלה והדברים הצורמים שהיו היום בדברי שר החוץ, וגם נימות שלא מצאו חן בעיני אתמול, בנאום של מר יאסר ערפאת.

עבד-אלוהב דראושה: אני חושב שזה לא הזמן לנימות כאלה.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר את הדברים בצורה גלויה בפני העולם כולו.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר, שאין מקום בתקופה כזאת לנימות צורמות, לדברים צורמים, משום צד מהצדדים.

עבד-אלוהב דראושה: צריכים לדבר על שלום, על דו-קיום, על הבנה, על פשרה, על חיפוש דרכים לקידום תהליך השלום בין הישראלים ובין הפלסטינים.

עבד-אלוהב דראושה: יהיו עוד הרבה קשיים בעתיד.

עבד-אלוהב דראושה: אחר כך יש לנו גם הפעימה השלישית.

עבד-אלוהב דראושה: ואני, בניגוד לידידי, סאלח סלים, שהוא חושב שהממשלה לא תיישם את ההסכם, אני דווקא חושב שלא יהיה מנוס לאיש מליישם את ההסכם.

עבד-אלוהב דראושה: ההסכם הזה, כפי שאמרתי, הוא הסכם בין-לאומי.

עבד-אלוהב דראושה: ישראל והפלסטינים יישמו את ההסכם הזה, אין מנוס מכך.

עבד-אלוהב דראושה: זה לטובת שני העמים.

עבד-אלוהב דראושה: תבוא הפעימה השלישית.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מסכים עם הפתיחה של ראש הממשלה, שאמר – 1%.

עבד-אלוהב דראושה: מי יסכים ל-1%?

עבד-אלוהב דראושה: יתחיל עם 1%, יגמור בהסכם של פשרה, ואינני יודע כמה אחוזים יהיו, אבל בכל אופן לא תהיה פעימה של 1%.

עבד-אלוהב דראושה: יתחילו דיבורים על הסדר הקבע.

עבד-אלוהב דראושה: היום מדברים על 40%–50% מהגדה המערבית.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר לכם, לא יהיה פלסטיני אחד, ולא ערבי אחד, שיסכים שישראל תמשיך לכבוש 50% מהגדה המערבית, או 60%, או 40%.

עבד-אלוהב דראושה: הסדר הקבע צריך להתבסס על העיקרון של שלום תמורת שטחים.

עבד-אלוהב דראושה: זאת אומרת, ישראל תפנה את הגדה המערבית ורצועת-עזה, תחזיר אותן לבעליהן הקודמים, לבעליהן האוריגינליים, האסלים, הפלסטינים, ותוקם מדינה פלסטינית עצמאית בגדה המערבית וברצועת-עזה, שבירתה תהיה ירושלים המזרחית, ירושלים הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: ומי שלא רוצה להבין את זה – יבין.

עבד-אלוהב דראושה: אולי ייקח לו קצת זמן להבין.

עבד-אלוהב דראושה: אני זוכר, שבכל פעם שאמרתי "צריך לדבר עם אש"ף", צעקו לי כאן מימין ומשמאל "לדבר עם ארגון טרוריסטי?

עבד-אלוהב דראושה: " היום, הימין בעצמו, נתניהו מדבר עם ראש אש"ף, והוא הפרטנר שלו לשלום.

שבח וייס: אני זוכר שהיית אמור לטוס לירדן, היום כולם עומדים בתור.

עבד-אלוהב דראושה: ב-1984 ניסיתי להגיע לירדן לנאום בפני המועצה הלאומית הפלסטינית.

עבד-אלוהב דראושה: אז כולם צעקו לי, כאילו אני עושה מעשה טרוריסטי; אז גם הייתי במפלגת העבודה.

עבד-אלוהב דראושה: היום כולם רוצים, אפילו קלינטון רוצה לנאום בפני המועצה הלאומית הפלסטינית, וראש הממשלה, מר נתניהו, חולם על היום שבו יוכל לנאום בפני המועצה הלאומית הפלסטינית, והוא רוצה שהמועצה הלאומית הפלסטינית תתקן את האמנה ותכיר בישראל.

עבד-אלוהב דראושה: פתאום ממשלת ישראל מתחננת, מבקשת שאש"ף, שהמועצה הלאומית הפלסטינית, יכירו במדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: ואני בעד הכרה כזאת, אני בעד שאש"ף יכיר בישראל, שהמועצה הלאומית הפלסטינית תכיר בישראל ותמחק את הסעיפים באמנה הפלסטינית שלא מכירים בזכות הקיום של מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר את הדברים הללו גם למר יאסר ערפאת ולחבריו, לפלסטינים, וגם אומר אותם בתוך הכנסת, כיוון שצריך להגיע להסדר שיבטיח את הביטחון של מדינת ישראל ואת זכות ההגדרה העצמית לעם הפלסטיני.

עבד-אלוהב דראושה: חברי, אני אומר לכם – מדינה פלסטינית היא עירבון לביטחון מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: לא יהיה ביטחון לישראל בלי מדינה פלסטינית עצמאית שתחיה בשלום, בשכנות טובה, בשיתוף פעולה עם מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: מי שחושב שאפשר להביא שלום וביטחון בכיבושים, בהתנחלויות, טועה.

עבד-אלוהב דראושה: סוף האימפריאליזם בעולם, אין עוד קולוניאליזם בעולם, והקולוניאליזם הישראלי לא יחזיק מעמד.

עבד-אלוהב דראושה: הוא גם יסתיים, גם ההתנחלויות הללו יסתיימו – –

שבח וייס: נא לסיים.

עבד-אלוהב דראושה: – – ואני אומר, אדוני, במשפט אחרון – אני מאמין שאין אפשרות לחזור לדרך המלחמות, האלימות ושפיכות הדמים.

בנימין אלון: משפט אחרון תגיד: "ברוח, בדם, נפדכין, יא פלסטין".

עבד-אלוהב דראושה: או.

עבד-אלוהב דראושה: קיי.

עבד-אלוהב דראושה: , אני שומע מה שאתה אומר גם כן, ומה שחבריך המתנחלים אומרים, ומה שאתם עושים כדי לפגוע בפלסטינים ולפגוע בתהליך השלום.

בנימין אלון: תדבר אסלי, כמו שאמרת.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר לך, חבר הכנסת בני אלון, ולכל אחד: אני מאמין שדרך השלום היא הדרך הנכונה והיא שתבטיח ביטחון, תבטיח שגשוג לישראלים ולפלסטינים ולעמי האזור בכללותו.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת דראושה.

שבח וייס: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת רפאל אדרי.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים.

רחבעם זאבי: "רובינו מוכנים ואנו נכונים להשתמש בהם", כך הכריז ערפאת בפני כנס של כנופיות ה"פתח" באותו זמן שממשלת ישראל החליטה להיכנע ולסגת מאדמת ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: ואולי הוא הכריז כך דווקא מפני שהממשלה נכנעה וגילתה סימני פחד ומבוכה.

רחבעם זאבי: לגבי דידו של ערפאת – השיטה הצליחה: דיפלומטיה משולבת בטרור; פני מסכן רועדות משולבות באיום על שימוש בנשק; איש שלום באנגלית רצוצה והסכם קורייש בערבית רהוטה; תביעה מהיהודים לקיים את ההסכם כלשונו, והברחת נשק לצבאו – – – אני יכול לנאום בלי הפרעות של סגן המזכיר?

שבח וייס: כן, אתה צודק.

שבח וייס: אנחנו נתחיל מן ההתחלה, מבחינת הזמן לפחות.

שבח וייס: חברים, לא להפריע, אני מבקש.

שבח וייס: אני אוסיף לך את הזמן האבוד, בהחלט.

רחבעם זאבי: פעם-פעמיים עברתי על זה, אבל אם זה נמשך, אני לא יכול.

רחבעם זאבי: מותר הכול, אבל לא לדבר.

רחבעם זאבי: אפשר ללחוש.

שבח וייס: אנחנו נסדיר את זה.

שבח וייס: אם יש שניים באולם ריק, זה נשמע בקול רם.

שבח וייס: דווקא כשהאולם מלא, זה נשמע פחות.

שבח וייס: בבקשה, אני אוסיף לך את הזמן, זה בסדר.

רחבעם זאבי: אני רוצה להתחיל מן ההתחלה.

שבח וייס: בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים.

רחבעם זאבי: "רובינו מוכנים ואנחנו נכונים להשתמש בהם", כך הכריז ערפאת בפני כנס של כנופיות ה"פתח" באותו זמן שממשלת ישראל החליטה להיכנע ולסגת מאדמת ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: ואולי הוא הכריז כך דווקא מפני שהממשלה נכנעה וגילתה סימני פחד ומבוכה.

רחבעם זאבי: לגבי דידו של ערפאת – השיטה הצליחה: דיפלומטיה משולבת בטרור; פני מסכן רועדות משולבות באיום על שימוש בנשק; איש שלום באנגלית רצוצה והסכם קורייש בערבית רהוטה; תביעה מהיהודים לקיים את ההסכם כלשונו, והברחת נשק לצבאו; חאפלה לנתניהו עם חיבוקים וכנאפה, ותרגול יחידותיו בכיבוש יישוב יהודי; דיבורים רמים על שכנות טובה והבנה בין העמים, והכפלת צבאו בניגוד להסכמים.

רחבעם זאבי: זהו "השותף והידיד" שלך, מר נתניהו.

רחבעם זאבי: אתו כרתת ברית, אתו תקום ותיפול, אתו תחגוג את חיסול הישגי מלחמת ששת הימים, אתו תניף את דגל אש"ף בירושלים, אתו תגונן על איש הדמים ראזי ג'באלי, אתו תמחוק את התחייבויותיו הקודמות, ואולי גם תהיה אורח כבוד שלו בהכרזתו על הקמת מדינת המחבלים הפלסטינית.

רחבעם זאבי: זה נשמע מטורף, לא מתקבל על הדעת, אבל גם שאר חטאיך וסטיותיך מהבטחותיך, מר נתניהו, נשמעו מטורפות ולא מתקבלות על הדעת.

רחבעם זאבי: היום אנחנו יודעים שאתה מסוגל לכל דבר, ובלבד שתשרוד על כיסא ראש הממשלה.

רחבעם זאבי: ארור היום שהתפתינו בו לתמוך במועמדותך לתפקיד הזה, ומקולל הרגע שהטלנו את שמך בקלפי, כי אתה נוהג במרכבת האומה – –

רענן כהן: יש לך הזדמנות לתקן את זה.

רחבעם זאבי: – – בדהירה מטורפת אל תהום החיסול וההתרסקות – –

רענן כהן: יש לך הזדמנות לתקן.

רחבעם זאבי: – – אתה נוהג כראש מדינה "בחרפה וטיפשות"; הרי כך אמרת על רבין, זכרו לברכה, מעל הבמה הזאת: "חרפת הכניעה או טיפשות האמונה העיוורת שלכם בהסכם עם אש"ף".

רחבעם זאבי: עכשיו עליך לעמוד בפני הראי ולהגיד זאת לעצמך: חרפה וטיפשות, ואולי גם פחד.

רחבעם זאבי: דומני, שככל אשר אתה מדבר גבוהה-גבוהה, אתה בא לכסות על פחדים המכרסמים בך, ועל כך אמר רבי משה אבן-עזרא: "לפעמים פחד מביא לידי כישלון", ואתה נכשלת.

רחבעם זאבי: עם מי חתמת הסכם ובו התחייבות למלחמה בטרור?

רחבעם זאבי: עם איש הטרור והדמים ערפאת?

רחבעם זאבי: עם האיש שנתן אור ירוק לפיגועים עתירי דם יהודי?

רחבעם זאבי: עם האיש שממשיך לדבר על "רובים מוכנים להשתמש בהם"?

רחבעם זאבי: מה תבונה מצאת בהבאת ה-CIA לפיקוח על המלחמה בטרור אצלנו?

רחבעם זאבי: זהו אותו CIA, שראשו איים בהתפטרות אם חלילה ישוחרר יונתן פולארד אחרי כל כך הרבה שנים.

רחבעם זאבי: לך ולמד מראשי ממשלות שקדמו לך, משמאל ומימין, מה עשו כדי למנוע את כניסת זרועות האו"ם וזרים לתיווך או לפיקוח על הסכסוך.

רחבעם זאבי: אתה שינית מהדרך הזאת, כי נחלשה דעתך או לא יכולת לעמוד בלחצים?

רחבעם זאבי: אגב, איפה הוא חבר הכנסת רענן כהן, ששאל שאלות?

רחבעם זאבי: נכנס בסערה, שאל שאלה – – –

שבח וייס: ויצא, בסדר.

רחבעם זאבי: ונמלט ויצא – אופייני, אופייני לכל הפעילות שלו.

שבח וייס: לא, לא.

רחבעם זאבי: אופייני.

רחבעם זאבי: אני אוהב מאוד שחבר כנסת בא, מפריע לחבר כנסת שיושב בשקט מתחילת היום עד סוף היום, זורק הפרעה, הפרעה שנייה, הפרעה שלישית, ונמלט מבלי לחכות לתשובה.

רחבעם זאבי: ולאיזה פתרון שלומיאלי – אני חוזר לאדון נתניהו, כמובן, לא לאדון רענן כהן – הגעת בדרישתנו למימוש ההתחייבות לביטול האמנה.

רחבעם זאבי: הרי הכול יודעים, שבפסטיבל המתוכנן בעזה לא יבטלו את האמנה, אבל יהיה שם הנשיא האמריקני עם פמליה של 1,000 נלווים ויונפו שם דגלי ארצות-הברית ופלסטין, וינגנו שם את שני ההמנונים – האמריקני והפלסטיני, ומצלמות כל העולם ישזפו את המראה המלבב הזה.

רחבעם זאבי: אם זה לא טמטום, אז מהו טמטום?

רחבעם זאבי: ישראל דרשה הסגרת 36 מחבלים רוצחים.

רחבעם זאבי: ערפאת סירב, והרשימה הצטמקה ל-30 בלבד.

רחבעם זאבי: לאן נעלמו שישה מחבלים?

רחבעם זאבי: הטרוריסט ראזי ג'באלי ימשיך להיות המפכ"ל של הרשעות הפלסטינית, בהסכמה אילמת או סמויה של נתניהו.

רחבעם זאבי: ערפאת התחייב בזמנו לחסל את המיליציות המזוינות ולא עשה זאת, אבל ארגון ה"פתח", שהוא גם כן מיליציה מזוינת, קיבל מעמד חוקי אצלם, ונתניהו כאילו לא יודע מכך.

רחבעם זאבי: ערפאת התחייב לאסוף כלי נשק מהאוכלוסייה, וראזי ג'באלי הודיע היום, שהם יחלקו להם רשיונות והנשק אצל האזרחים יהפוך חוקי, ואילו הנשק שבידי ה"פתח" הוא בוודאי חוקי מבחינתם.

רחבעם זאבי: גם את זה לא יודע מר נתניהו?

רחבעם זאבי: בתחומי הרשעות החלו בייצור נשק, וגם את זה אתה לא יודע?

רחבעם זאבי: ערפאת התחייב לאסור הסתה נגד ישראל בתחומי הרשעות, והוא עצמו היה ונשאר ראש המסיתים והמאיימים, וגם את זה אתה לא יודע?

רחבעם זאבי: נתניהו יודע שהמעברים הבטוחים – נמל האוויר, ובעיקר הנמל הימי – הם צרות צרורות לישראל וסדקים להברחות נשק ומחבלים.

רחבעם זאבי: הוא יודע שכמעט שאין אפשרות למנוע הברחות בנמל הימי.

רחבעם זאבי: הוא יודע שמשם יוחדרו אמצעי לחימה בכמויות ובסוגים שיסכנו מאוד את ישראל ואת צה"ל, כמו טילים נגד מטוסים ונשק אנטי-טנקי.

רחבעם זאבי: הוא יודע, שטרם בשל הזמן להפעלת המעברים והנמלים.

רחבעם זאבי: נתניהו יודע זאת, הוא אמר לי את זה, אבל במירוץ המטורף והמסוכן ל"שלום", כביכול, מה לנו לחטט ב"זוטות" כאלה?

רחבעם זאבי: הרי את השלום המיוחל על-ידי כולנו לא נקבל, ובאשליה של שלום מוותרים על הכול.

רחבעם זאבי: נתניהו הפקיר את המתיישבים היהודים ביש"ע, הוא מפרק היום שלוש היאחזויות נח"ל, וזהו תקדים נוראי לפירוק התנחלויות מחר.

רחבעם זאבי: נתניהו מוסר לצבא הטרור הפלסטיני מחנות צבאיים, וזה לא תואם אפילו את הסכם אוסלו.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה נתניהו אומר כל הזמן, שהוא קיבל בירושה את הסכם אוסלו, ומדינה מתוקנת חייבת למלא אחר הסכמים.

רחבעם זאבי: ערפאת רוקן את הסכם אוסלו זה כבר, ובכך הוא ביטל אותו, ואילו נתניהו רק שינה לרעה את ההסכם.

רחבעם זאבי: הוא ויתר עוד יותר והוא ישאיר אחריו ירושה קשה שבעתיים מזו שקיבל.

רחבעם זאבי: אכן, חרפה וטיפשות, כלשונו של נתניהו.

שבח וייס: לפיכך – – –

רחבעם זאבי: אני בשני המשפטים האחרונים.

רחבעם זאבי: נתניהו שב מוואי עם הסכם אומלל ומסוכן והגדיר אותו כ"הישגים חסרי תקדים".

רחבעם זאבי: רק ערפאת יכול להגדיר כך, מבחינתו, את ועידת וואי, כי לו היו שם "הישגים חסרי תקדים".

רחבעם זאבי: לנו היו שם חרפה וטיפשות.

רחבעם זאבי: אם חלילה וחס תקום מדינת הטרור הפלסטינית יהיה לנתניהו חלק נכבד בכך, וראוי יהיה לה להציבו בכותל המזרח שלה.

רחבעם זאבי: ואילו אנחנו, נאמני ארץ-ישראל, שהבאנו את נתניהו לכיסא ראש הממשלה, נבצע קריעה ונבכה את אובדנה של ארץ אבותינו.

רחבעם זאבי: תודה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת זאבי.

שבח וייס: חבר הכנסת רפאל אדרי, ואחריו – חבר הכנסת דוד טל.

שבח וייס: חמש דקות לכל דובר, על-פי החלטת הסיעות.

שבח וייס: יש שניים-שלושה חברים שיש להם שש דקות, אני לא יודע איך זה יצא, אבל אני אכבד את ההחלטה בהנחה שזה חולק נכון.

שבח וייס: בבקשה, כבודו.

רפאל אדרי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, "אומץ הוא המחיר אשר החיים תובעים ממי שרוצה לחיות בשלום".

רפאל אדרי: אני מברך שסוף-סוף נאזר האומץ הדרוש ללכת קדימה ולקדם את תהליך השלום.

רפאל אדרי: עלינו לראות נכוחה את המציאות ואולי אולי את האור בקצה המנהרה.

רפאל אדרי: הדרך עוד ארוכה, וניתן היה להשיג אותו הסכם ואולי אף טוב ממנו במועד מוקדם יותר ובאווירה אחרת.

רפאל אדרי: אך עצם השגתו הוא שלב חשוב וחיובי, ולכך חייב להיות המשך.

רפאל אדרי: לא די לחתום על הסכמים, אלא יש הכרח ליישמם בפועל, למרות הקשיים, הלחצים והאכזבות ולמרות המהמורות המדיניות והפוליטיות הצצות בדרך.

רפאל אדרי: לצערי, אנו עדים גם לקשיים מסוג זה, וגם לניסיונם של גורמים קיצוניים משני הצדדים לטרפד את ההסכם.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא עברו שבועיים מאז חתימתו של ההסכם ב"וואי פלנטיישן", וכבר אנו נקלעים למכשלות הנובעות מחוסר אמון בין הצדדים, אשר עלולים לעכב את יישומו וביצועו.

רפאל אדרי: עיכובים אלו זורעים מבוכה בזירה המדינית וגורמים נזק רב.

רפאל אדרי: עלינו לדרוש מהצד הפלסטיני להימנע מהצהרות מיותרות ולעשות למען יצירת אווירה נוחה להמשך ההידברות.

רפאל אדרי: בצד זאת עלינו להזכיר לראש הממשלה ולמנהלי המשא-ומתן, כי אין מקום ליהירות ולא להתנשאות.

רפאל אדרי: אין מקום לאיומים ואין מקום להצהרות מיותרות.

רפאל אדרי: את המגעים יש לקיים מתוך יחס של סובלנות וכבוד הדדי.

רפאל אדרי: לכך יש משמעות מיוחדת דווקא במזרח התיכון.

רפאל אדרי: לכבוד, לגישה הנכונה ולאמון ההדדי יש משקל רב-ערך.

רפאל אדרי: למשא-ומתן הישיר ולאווירה שאתה יוצר יש משמעות קריטית לעצם הסיכוי להתקדמות.

רפאל אדרי: כדי שנוכל לשקם את יחסי האמון בינינו לבין שותפינו, יש להפקיד את המגעים בידי אנשים מנוסים האמונים על הכישורים הנדרשים.

רפאל אדרי: מרגע שאלו ייבנו מחדש על בסיס של הערכה וכבוד, לא יהיה עוד צורך בגורמים מגשרים, אשר כוונתם, טובה ככל אשר תהיה, עלולה לגרום לתכתיבים בלתי נוחים.

רפאל אדרי: בקשר לכך, עשינו גם לא מעט טעויות אשר קירבו את הפלסטינים אל ארצות-הברית ואירופה ופגעו במעמדנו.

רפאל אדרי: משא-ומתן מדיני יש לנהל מעמדה של חוסן ולא מעמדה של חולשה.

רפאל אדרי: על ראש הממשלה להבין, שהתעקשות על פרטים קטנים היא חשובה והכרחית רק במידה שהיא עניינית, ואינה נובעת מתוך התנצחות מיותרת ורצון לתקוע חישוקים בהתקדמות התהליך.

רפאל אדרי: הצלחת ההסכם תלויה בקיום ההתחייבויות ההדדיות.

רפאל אדרי: הניסיון מלמד, כי מי שיוזם ונוטל את ההובלה, הוא זה שישיג את היעדים.

רפאל אדרי: ישראל צריכה להתייצב כמובילה בביצוע ההתחייבויות, עמדה אשר תחזק גם את תוקף דרישותינו, וגם תוכיח את מחויבותנו להצלחת התהליך – וזאת בלי לוותר לצד השני על קיום התחייבויותיו.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, לקיפאון המדיני העמוק שבו היה שרוי ערוץ המשא-ומתן עם הפלסטינים היתה השלכה ישירה וקשה גם על יחסי ישראל עם שאר מדינות האזור.

רפאל אדרי: בעקבות הדשדוש במקום ומדיניותה הבלתי-החלטית של הממשלה, התקררו יחסינו עם מדינות צפון-אפריקה ועם מדינות המפרץ, ועם חלקן אף נותקו.

רפאל אדרי: יחסים אלו חיוניים להשגת הסכם שלום כולל ובר-קיימא באזור, וחובה עלינו לנצל את ההתקדמות הנוכחית גם כמנוף לשיקום היחסים של ישראל עם שאר מדינות ערב.

רפאל אדרי: קשרים חמים עם מדינות אלו יתרמו עשרת מונים להפשרת האווירה הקשה במזרח התיכון, אשר המשכה עלול להביא אותנו אל פי תהום ולהתלקחות הרת אסון.

רפאל אדרי: חלון ההזדמנויות אשר נסגר במהלך החודשים האחרונים מתחיל להיפתח שוב, ועלינו מוטלת החובה לנצלו פן יהיה מאוחר מדי, ולא להסתפק בצעדים קטנים וזעירים – התקדמות אטית מדי לעתים גרועה מעמידה במקום ומנסיגה.

רפאל אדרי: רבים הם מבקריו של ההסכם המונח לפנינו, הן מימין והן משמאל, וייתכן כי ניתן היה להשיג מושלם ממנו.

רפאל אדרי: עם זאת, עדיין יש בו כדי לקדם את התהליך ולהביא להחזרת התקווה.

רפאל אדרי: השלום הוא צו חיינו באזור זה, ואין אנו יכולים להרשות לעצמנו להשתהות בהשגתו.

רפאל אדרי: כולנו יודעים כי המחיר על אובדן הזדמנויות הוא גדול מדי.

רפאל אדרי: בואו לא נחזור על טעויות העבר.

רפאל אדרי: מעל בימה זו אני קורא לכל הכוחות בבית הזה, המאמינים בשלום ובעתיד טוב יותר, להתלכד ולנצל את המומנטום החיובי שנוצר, להתעלות מעל שיקולים פוליטיים ואישיים צרים ולהחזיר את כולנו למסלול השפיות והתקווה.

רפאל אדרי: במהלך 18 החודשים האחרונים למדנו כולנו, ולשמחתי למד גם ראש הממשלה, ולא בלי מחיר, כי אין דרך אחרת, אין אלטרנטיבה לדרך השלום.

רפאל אדרי: יש לנצל את ההתקדמות האחרונה ולהמשיך בנחישות ובאמונה כדי להביאו אל מיצויו.

רפאל אדרי: השגת שלום אמת במזרח התיכון היא למען העתיד, ובעיקר ילדינו ושכנינו כה ראויים לו.

רפאל אדרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מאוד מודה לך, חברי חבר הכנסת אדרי.

שבח וייס: חבר הכנסת דוד טל, חמש דקות.

שבח וייס: לאחר מכן – חבר הכנסת צבי הנדל, ואם הוא לא יהיה עמנו – חבר הכנסת אברהם פורז.

שבח וייס: בבקשה.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אישי הכנסת, הסכם וואי המונח לפנינו טומן בחובו תמיהות וקושיות לא מעטות.

דוד טל: אולי נפתוליו וחבלי לידתו הם בבואה למציאות קודרת האופפת את המזרח התיכון זה עידן ועידנים.

דוד טל: וכל זה, דדי צוקר, עדיין כאין וכאפס לעומת מה שאין בו – הבעיות האמיתיות הניצבות, ובמוקדם או במאוחר יצטרכו לתת להן פתרונות, כמו ירושלים, "זכות השיבה", ואני מוסיף על כך מרכאות כפולות ומכופלות, המעבר הבטוח, מהות האוטונומיה הפלסטינית – –

אברהם פורז: איזו בעיה יש עם האוטונומיה הפלסטינית?

דוד טל: – – וגורלן של ההתנחלויות ברצועת-עזה, ביהודה ובשומרון.

דוד טל: לגבי חלק מהבעיות שמניתי יש מחלוקת בעם, ולגבי אחרות קיים קונסנסוס כמעט מלא.

אברהם פורז: על המעבר הבטוח אין מחלוקת.

דוד טל: אנחנו עוד נראה.

שבח וייס: יש מחלוקת בין הרופאים.

דוד טל: יש מחלוקת באשר למידת חשיבותן וערכן להיותנו מדינה יהודית.

דוד טל: טלו מאתנו את ירושלים, אך נסו להשיב לזכות השיבה – וכבר כפרנו בעיקר.

דוד טל: הסברה היא, שאת הבעיות הללו יש לדחות בינתיים למועד מאוחר יותר, ואני חושב שיש בכך היגיון ומחשבה.

דוד טל: בניית אמון, הליכה צעד אחר צעד, עידוד הרחוב הפלסטיני המתון אל מול הטרור המאיים – כל אלה מכריעים את הכף לטובת השעיית הפתרונות לשאלות המסובכות שמניתי.

דוד טל: אך, לצערי, עדיין עלינו לשאול שאלות ולתמוה תמיהות באשר להסכם שהוא מושא דיוננו עתה: ההחלטה על כינוס המל"פ לא היתה חלק מהסכם קודם?

דוד טל: גודלה של המשטרה הפלסטינית, המלחמה הבלתי-מתפשרת בטרור, כלי הנשק, הסגרת רוצחים – כל אלה ואחרות היו אבני יסוד שנוסחו ונחתמו כבר בעבר, ושוב אותה סחורה נסחרת שוב ושוב, נמכרת על-ידי אותו מוכר ומשלמים עליה טבין ותקילין פעם אחר פעם.

דוד טל: כדאי לכל שוחר שלום באשר הוא לתמוה באשר למידת הנחישות האמיתית של הפרטנרים שלנו בצד הפלסטיני.

דוד טל: אך למרות הכול, הרי באתי לברך, לברך משום שלא הוצגה על-ידי המתנגדים ולו תוכנית אחת אלטרנטיבית בת סיכוי.

צבי הנדל: עוד פעם אלטרנטיבה?

דוד טל: כן, אין אלטרנטיבה, מה לעשות.

דוד טל: גם אתם החלטתם אתמול שאין אלטרנטיבה.

צבי הנדל: זה מה שאני אומר.

שבח וייס: אגב, היו שתי הצעות.

דוד טל: "על חרבך תחיה", איננה ברכה לבית ישראל.

דוד טל: למדנו מלחמה משום שאילצו אותנו, ואת החרב יש לאחוז רק בלית ברירה.

דוד טל: שנית, חשוב להדגיש זאת שוב ושוב, שאם חלילה וחס תיכפה עלינו מלחמה בשל אי-קיום הסכמים, בשל טרור שירים ראש, בשל קואליציה של מדינות עוינות – ידעו בחזית ובעורף, שקברניטי המדינה עשו כל אשר לאל ידם כדי לצעוד בדרך השלום, לוותר וליטול סיכונים.

דוד טל: איש שלא יטיל ספק בנחיצות אותה תחושה חשובה שתהיה בתרמילו של כל אחד שמחר או מחרתיים ייקרא לחרף את נפשו.

דוד טל: שלישית, חברי הכנסת, אנחנו חייבים, אם נרצה ואם נמאן, להביט נכוחה אל ידידותיה של ישראל.

דוד טל: לא קל להשיב תשובות כהלכה כמדינה יהודית ודמוקרטית על שאלות שמטיחים בנו.

דוד טל: מישהו מעלה על הדעת שליטה נאורה על מיליוני אנשים?

דוד טל: מישהו מעלה על הדעת אחריות לכלכלתם ולפרנסתם, לבריאותם ולרווחתם של אותם מיליונים?

דוד טל: יותר מאשר כיצד תשיב לידידים ולאפיקורסים, אולי גם נבין, כי שכן רעב הוא גם שכן מסוכן, אובד עצות וחורש מזימות?

דוד טל: רביעית, היחסים עם ארצות-הברית: על הנכס הזה, המעצמה שכה היטיבה עמנו, חייבים לשמור מכל משמר.

דוד טל: ואני מבקש לומר כאן: הלוואי שלא נפגעו אותם יחסים בלהט המשא-ומתן.

דוד טל: אותם מתנגדים להסכם יכולים – אולי בהבל פה, אבל לא יותר מזה – ליטול סיכונים באשר ליחסים הרב-ממדיים, ובמיוחד באשר לסיוע הביטחוני רחב ההיקף הקיים בינינו לבין ארצות-הברית?

דוד טל: מאין שואבים אותם חברים את היכולת לתקוף את ההסכם ומחבריו?

דוד טל: את בנימין נתניהו, הנושא באחריות לביטחון כראש ממשלה?

דוד טל: את יצחק מרדכי, או אולי אריאל שרון, שברצותם הוא יקיר הימין הישראלי, וברצותם – הוא הביא עמו הסכם חמור, מוקצה?

דוד טל: מאין נובע הזלזול שבכותרתו הפסוק: כוחי ועוצם ידי?

דוד טל: בעולם של לוויינים, מטוסים מאוישים ומזל"טים, טילים בליסטיים ואימת הלוחמה הגרעינית, הכימית והביולוגית, ניתן לחשוב על "עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב"?

דוד טל: מאין נובע הזלזול של אותם מתנגדים באשר לגורלם של פולארד, אולי באשר לגורלו העלום של רון ארד ולוחמי סולטן-יעקוב, או אולי בגורלו של עזאם עזאם, באבסורד שבגורלו?

דוד טל: ממקורותינו ניתן לשאוב תעצומות נפש רבים באשר לסייעתא דשמיא, לנסים הרבים שזיכנו הקדוש-ברוך-הוא, אך כל זאת תחת הכותרת: ונשמרתם מאוד לנפשותיכם.

דוד טל: השמירה היא בחזקתנו, תוך סיוע תמידי מהשוכן במרומים.

דוד טל: בפרשת תולדות, אדוני היושב-ראש, תוהה רבקה אמנו באשר להתרוצצות הבנים בקרבה, כמו שכתוב: ותאמר, אם כן, למה זה אנוכי?

דוד טל: ותלך לדרוש את ה', ויאמר ה' לה: שני גויים בבטנך ושני לאומים ממעייך ייפרדו.

דוד טל: את ארץ-ישראל ואת תוכנית החלוקה, בגודל כזה או אחר, אימץ רוב העם מאז 1947.

דוד טל: בואו ונמעיט במחלוקות, ובעיקר נמעיט בדמגוגיה, כאילו הנושאים והנותנים למען המדינה כשלו במלאכתם.

דוד טל: אדרבה, נטל האחריות וכובד המשא, אסור שיישאו אותו לבדם.

דוד טל: בואו ונטה שכם גם אנחנו.

דוד טל: תודה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת דוד טל, סגן יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: חבר הכנסת צבי הנדל, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אברהם פורז.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי מר פורז – – –

שבח וייס: זה מתחיל טוב.

אברהם פורז: מה היה אתמול?

צבי הנדל: אמסור לך פרטים מדויקים על אתמול, אל תדאג.

שבח וייס: אתמול היו שתי הצעות זהות: האחת קיבלה 58% והאחת 42%.

שבח וייס: זה המעניין.

צבי הנדל: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שזה לא על חשבוני.

שבח וייס: תקבל נטו, כמו בכדורסל.

צבי הנדל: אני מקווה שקראתם את ההסכם, הוא מונח על שולחננו בתרגום כזה או בתרגום אחר.

צבי הנדל: כולם יכולים להבין: למשל, הצד הפלסטיני יעצור את האנשים שבפרק, ומה עושים עם אלה שרצחו יהודים ומסתובבים חופשי?

צבי הנדל: הצד הפלסטיני יעצור את האנשים הספציפיים החשודים בביצוע עבירות של אלימות וטרור, למטרת חקירה נוספת; העמדה לדין וענישה של כל האנשים המעורבים במעשי אלימות וטרור.

צבי הנדל: אה, איזה מתק שפתיים.

צבי הנדל: ישראל לא קיבלה את זה, כי היה עומס עצום של עבודה, ולא ישנו בלילה.

צבי הנדל: זה לא היה ברור, אז קיבלנו מכתב הבהרה.

צבי הנדל: כתוב במכתב ההבהרה: אשר לנושא שחרור האסירים ושאלת הדלת המסתובבת, ההודעה קבעה חד-משמעית, קיימנו דיונים עם הפלסטינים והם נתנו לנו התחייבות מוצקה שלא תהיה כל דלת מסתובבת.

צבי הנדל: המערך לא יודע לעשות הסכמים ואני לא צריך להגן עליהם.

צבי הנדל: בקונצפציה ודאי שאני חולק עליהם, אבל בפרטים – קיבלנו התחייבות מוצקה.

צבי הנדל: פניתי לאחד השרים, או יותר נכון הוא פנה אלי.

צבי הנדל: שר בכיר מאוד בממשלה פנה אלי ושוחח אתי בנושא זה.

צבי הנדל: הוא שאל אותי, מה כל כך מציק לי.

צבי הנדל: אמרתי לו: אתה יודע מה, יש לי המון דוגמאות, אבל אחד הדברים שכואבים באמת הוא, שחבר שלי, אורי מגידיש, השם ייקום דמו, נרצח.

צבי הנדל: המשפחה שלו חיה עם הילדים במרחק 600–700 מטר מהמקום שהרוצחים משרתים בו במשטרה הפלסטינית.

צבי הנדל: הוא שאל אותי לשמותיהם; אמרתי את השמות.

צבי הנדל: חזר אלי ב-00:30 העוזר שלו ואמר: בדקנו את הנושא, שניהם נעצרו, הם בכלא.

צבי הנדל: גם לי יש מקורות, אני גר במקום ואני מכיר גם אותם וגם את חבריהם, ולפי המקורות שלי זה לא היה כך.

צבי הנדל: אז למחרת קיבלתי התנצלות שרק אחד בכלא; בדקתי גם את זה.

צבי הנדל: אותו אחד שהוא בכלא נעצר לפני שבוע, ומתוך שבעה ימים, חמישה ימים הוא כבר בבית, הוא קיבל "אפטר".

צבי הנדל: וזה עכשיו, עוד לפני שהם קיבלו מילימטר.

צבי הנדל: עכשיו הם צריכים להיות נחמדים, זה עוד בשלב שהם צריכים למצוא חן בעינינו בשביל לקבל; זה קרה בשלב זה.

צבי הנדל: אני לא יודע מי רוצה לרמות את מי.

צבי הנדל: כשמדברים על הסתה ומדברים שתהיה ועדה אמריקנית שתבחן את הנושא ותספק את המידע לישראל, זה זלזול באינטליגנציה של כל קורא.

צבי הנדל: עכשיו אני רוצה לשאול, הוועדה האמריקנית הזאת, ששמעה למשל אתמול את הארכי-טרוריסט הזה ערפאת מודיע קבל עם ועולם שהוא עם נשקים שלופים ייכנס לירושלים – זו הסתה או לא הסתה?

צבי הנדל: באילו דציבלים הוא אמר את זה?

צבי הנדל: האם הוא התכוון שהרובים השלופים יהרגו יהודים, או שרק יפלסו דרך בשביל להגיע לבית-מקדשנו?

צבי הנדל: מה יעשה הנשק הזה?

צבי הנדל: וכך כולנו קיבלנו נייר ארוך ממשרד ראש הממשלה שהוא הוציא לתקשורת על השבוע-שבועיים מאז חזרו מוואי – מה הוחלט בהסכם ומה אמרו בפיהם מהמנהיגות הפלסטינית, מערפאת ומטה, וג'יבריל רג'וב, והוא מדווח לנו.

אברהם פורז: אני מבקש לשאול אותך שאלה.

צבי הנדל: אני נורא מתנצל, אני לא יכול לשמוע ולדבר בו-זמנית.

שבח וייס: חבר הכנסת פורז, המערכת החדשה לא מאפשרת לשמוע.

שבח וייס: עוד רגע, אני אאפשר.

אברהם פורז: אני מבקש לשאול, הוא לא חייב לענות לי.

צבי הנדל: אני מדבר לכאלה שלא קראו את ההסכם ולא נמצאים בפנים; אין להם הזדמנות לקרוא את ההסכם.

צבי הנדל: אני רוצה שידעו, שוועדה תצטרך לקבוע אם מה שמשרד ראש הממשלה הוציא כהפרות הסכם עכשיו, בשבוע האחרון, של סדרי הכוחות למשל, הם יצטרכו לאסוף נשק.

צבי הנדל: סימנתי לי פה, נשק לא חוקי.

צבי הנדל: ג'יבריל רג'וב כבר הודיע לנו ברוב חוצפתו – שישתוק שבוע לפחות – בוודאי, אנחנו ניתן רשיונות לכל אלה שיש להם נשק לא חוקי.

צבי הנדל: הרי יש עורכי-דין שצריכים נשק, כי אולי יתקיפו אותם הפושעים, ויש מוכרי דגים.

צבי הנדל: אני לא צוחק, זה הופיע בעיתון שלהם.

צבי הנדל: אני לא ממציא את זה.

צבי הנדל: הוא אומר, אני אתן להם רשיונות.

צבי הנדל: ראש ממשלת ישראל, אסור לדבר בו סרה.

צבי הנדל: הוא עשה מאמצים גדולים.

צבי הנדל: התוצאות של המאמצים שלו שואפות לאפס.

צבי הנדל: אין נקודה אחת שהוא יצא אתה לדרך והוא התכוון לנצח ולקבל אותה שלא במסגרת ההדדיות, שלא במסגרת החישוקים הביטחוניים; נקודה אחת שהוא הצליח להשיג.

צבי הנדל: בכל הנקודות אנחנו התקפלנו.

דוד צוקר: מה האלטרנטיבה?

דוד צוקר: מה עושים?

צבי הנדל: מצביעים להפלתו של ראש הממשלה.

שבח וייס: חברים.

שבח וייס: לא להפריע, חבר הכנסת צוקר.

צבי הנדל: אם תרצה אחר כך דו-שיח בארבע עיניים, בשמחה רבה.

דוד צוקר: זה צריך להיות פומבי.

אברהם פורז: אם הוא מקיים את הכול, אתה בעד?

צבי הנדל: אני מבקש ממך, יש כאלה שלא ישמעו את הפרטים האלה ממך, כי אתה תמחא כפיים.

דוד צוקר: נכון.

צבי הנדל: יש כאלה שצריכים לדעת שאין נושא אחד שישראל עמדה בו עד היום.

צבי הנדל: יש למשל נושא אחד שישראל חתמה עליו באוסלו א', המעבר הבטוח.

צבי הנדל: חמש שנים לא נתנה את זה.

צבי הנדל: למה?

צבי הנדל: כי ערפאת אמר, מעבר בטוח בין עזה ליהודה ושומרון חופשי לכולם.

צבי הנדל: זה מחבר את שני חלקי האוטונומיה.

צבי הנדל: אמרה מדינת ישראל, רבין, זיכרונו לברכה, ייבדל לחיים אחריו פרס, וכל הממשלות והצבא אמרו: לא, תהיה רשימה של כאלה שאם אותם נתפוס במעבר הבטוח, להם זה לא בטוח; נתפוס אותם כי הם רוצחים.

צבי הנדל: כי לעזה אני לא יכול להיכנס כי יש הסכם.

צבי הנדל: אז היום הגענו להסכמה על המעבר הבטוח.

צבי הנדל: איך הגענו להסכמה?

צבי הנדל: אישרנו להם שגם רוצח שיעבור במעבר הבטוח ליד קריית-גת לא נתפוס אותו.

צבי הנדל: לכן, חברי היקרים, מאחר שזמני תם והחוברת עבה וחייבים לסכם, כי יש אחרי עוד דוברים, אני מבקש מראש ממשלת ישראל, משר החוץ, משר הביטחון: יש לכם עוד הזדמנות, אם אינכם רוצים שהכבוד הלאומי שלנו יירמס עד עפר בידי חבורת מרצחים, זאת ההזדמנות שלכם.

צבי הנדל: על המעט הזה שכבר רשמתם וחתמתם תקפידו עד הסוף.

צבי הנדל: אמירתו של ערפאת אתמול על כיבוש ירושלים עם נשק מחייבת להפסיק את התהליך לא ליום, לא ליומיים – עד שנראה שרוחות של שלום אמת מנשבות מעזה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם פורז.

שבח וייס: לאחר מכן – חבר הכנסת רומן ברונפמן, ואם הוא לא יהיה אתנו, חבר הכנסת אפי אושעיה.

שבח וייס: חבר הכנסת פורז, שש דקות הועמדו לרשותך מחברי סיעתך.

בנימין אלון: ה-CIA שומר עלינו.

שבח וייס: ה-CYA.

שבח וייס: בבקשה.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הבאת ההסכם לאישור הכנסת היום היא מאורע חשוב.

אברהם פורז: אני משתדל להתעלם מהדברים שאמר ראש הממשלה בנאומו, כי בעיני הם אינם חשובים.

אברהם פורז: ההסכם עצמו כפי שהוא מובא, ועל-ידי מי שהוא מובא, ומי שקורא קריאות שבר נגד ההסכם, מעידים למעשה, שהימין, למעט חלקים קטנים ממנו, משלים עם הסכמי אוסלו.

אברהם פורז: זה דבר חשוב מאוד.

אברהם פורז: כולנו זוכרים את מה שהיה פה כשהסכמי אוסלו נחתמו, ואנחנו כולנו יודעים מה היה קורה אילו היתה הממשלה שלנו מביאה הסכמים כאלה לכנסת; מה היה קורה פה ברחבה בחוץ.

אברהם פורז: והיינו בסרט הזה.

שבח וייס: יותר גרוע ממה שקרה כבר לא יכול לקרות.

שבח וייס: נרצח ראש ממשלה.

אברהם פורז: נכון, נרצח ראש ממשלה.

אברהם פורז: אבל גם אם היינו משתדלים לומר מעבר לעניין הזה, אנחנו זוכרים את ההפגנות, את הלפידים, את המהומות, את חסימת הכבישים, את כל הדברים האלה שקרו, הדברים שהיום, בדיעבד, כל אלה שהתקיפו – בעצם לא היתה לזה שום הצדקה.

אברהם פורז: הרי אמרו לנו אז אנשי האופוזיציה דאז והממשלה דהיום, שההסכמים האלה הם אסון לישראל, קטסטרופה.

אברהם פורז: ואני חושב, אדוני היושב-ראש, שעם כל הכבוד, שום אומה איננה מבצעת הסכם שהוא קטסטרופה, גם אם היא חתמה עליו.

אברהם פורז: ולו באמת הממשלה הנוכחית היתה רוצה לצאת מהסכמי אוסלו ולא לקיים אותם, היא יכולה היתה למצוא כמה תירוצים; אפשר היה להיתפס בהפרות פלסטיניות, והיו כאלה, ולומר, כמו שלפעמים אומרים במערכת הסכמית: אתה הפרת, ההסכם בטל.

אברהם פורז: אבל עובדה שגם הממשלה הנוכחית הבינה שההסכמים הללו הם בסיס ואין לה ברירה אלא להמשיך, וטוב שהיא ממשיכה.

אברהם פורז: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להתעניין בפרטי הדברים שאמר היום ראש הממשלה בנאומו; הם לא מעניינים.

אברהם פורז: מה שמעניין זה המסמך שהובא מארצות-הברית והעובדה שהכנסת מתבקשת לאשר את המסמך הזה, וכשאני שומע את קריאות השבר מצד ימין, אני מבין שכנראה ההסכם הזה הוא טוב.

אברהם פורז: הבעיה העיקרית היא, שחלקים גדולים בימין, לרבות צבי הנדל שדיבר פה לפני, בעצם אינם רוצים שום הסכם.

אברהם פורז: הם אינם רוצים שום הסכם הכרוך בוויתור על שטח.

אברהם פורז: הם רוצים לשמור את השטח.

אברהם פורז: ומי שרוצה לשמור את השטח, אולי מוטב לו שיאמר ביושר, שאומה איננה רוצה לוותר על שטחים שיש לה, יש דוגמאות כאלה.

אברהם פורז: במלחמת העולם השנייה כבשו הרוסים כמה איים בצפון יפן.

אברהם פורז: עד היום, כבר למעלה מ-50 שנה אחרי סיום מלחמת העולם, לא הוחזרו האיים האלה ליפנים.

אברהם פורז: אפשר לומר, מדינה, עם לא נפרד מאדמתו, ועל האדמה הזאת הוא מוכן להילחם.

אברהם פורז: אבל, אחד הדברים שתמיד מקוממים הוא הגישה הזאת, שמנסה למצוא תירוץ למה אנחנו לא נקיים, כי הם מפירים.

אברהם פורז: הרי לשיטתו של חבר הכנסת צבי הנדל, גם אם הפלסטינים היו מקיימים כל דבר עד הפרט האחרון הוא היה מתנגד, כי הוא לא רוצה לוותר על השטח.

אברהם פורז: לנו אין ברירה, אנחנו חייבים לוותר על השטח, משום שוויתור על השטח פירושו קידום השלום, משום שהשטח הזה איננו שטח ריק, חיים בו כמעט 2 מיליוני פלסטינים ואנחנו לא יכולים לשלוט בהם.

אברהם פורז: ההתנחלויות שהוקמו – והם יודעים את זה היטב, ונכון שכרגע שום התנחלות איננה מוזזת, אבל בהסכמים בעתיד נצטרך להזיז חלק מהמתנחלים ומההתנחלויות.

אברהם פורז: יש התנחלויות שתקועות עמוק בתוך שטח ערבי, פלסטיני, משפחות מספר מוקפות מכל עבר.

אברהם פורז: אני כמובן לא רוצה לדבר על העלות הכלכלית הכבדה ועל הנטל שמוטל על הצבא כדי לאבטח דבר כזה.

אברהם פורז: את מי זה משרת?

אברהם פורז: מה זה מועיל?

אברהם פורז: הכבישים העוקפים שעומדים לסלול, לרבות כביש עוקף אל-ערוב בהשקעה של מאות מיליונים – על מה?

אברהם פורז: כדי לסלול כבישים עוקפים ליישובים שבסופו של דבר ניאלץ לפנותם.

אברהם פורז: הרי לא נחזיק את כל ההתנחלויות, הכול הסדרי ביניים.

אברהם פורז: בהסדר קבע חייבת להיות רציפות, חייבים להיות גושי התיישבות גדולים.

אברהם פורז: אי-אפשר להחזיק בכל השטחים הללו.

אברהם פורז: בעיני, כמובן, התוצאה היא החשובה, והממשלה הזאת כן תקיים את ההסכם הזה, זולת אם אנחנו נעשה שירות גדול לנתניהו, ואני מציע לחברי באופוזיציה לא לעשות את השירות הזה, אם נחליט בעוד ימים מספר על הקדמת הבחירות.

אברהם פורז: יש לי חשש כבד מאוד, שאם תובא לכנסת הצעה על פיזור הכנסת והקדמת בחירות, והיא תתקבל ברוב, הדבר הראשון שנתניהו יעשה, הוא יודיע על הקפאת ביצוע ההסכם.

אברהם פורז: גם יהיה לו תירוץ יפה וטוב והוא יאמר: איבדתי את אמון הכנסת, הולכות להיות בחירות חדשות, אני חייב – – –

שבח וייס: אתה מכיר רוב בין חברי הכנסת בקואליציה שמוכנים לוותר על השותפות הקונסטרוקטיבית בשלטון?

שבח וייס: שמעת על זה באיזה מקום, חוץ מהימצאות במזנון הכנסת לשם שידורי טלוויזיה?

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אם האופוזיציה כולה תתלכד סביב הקדמת הבחירות – –

שבח וייס: אבל לקואליציה יש רוב.

אברהם פורז: – – ואם בסופו של דבר יהיו כמה אנשים בקואליציה שיתמכו אף הם בהקדמת הבחירות; הנה, למשל, היום נאמר לי, שש"ס תתמוך בהקדמת הבחירות, אם לא תהיה ממשלת אחדות.

אברהם פורז: כך הם אומרים.

אברהם פורז: אם אנחנו מצרפים לחברי הכנסת של האופוזיציה את הקולות של ש"ס, ואנחנו מצרפים, נניח, את חברי הכנסת בני בגין, צבי הנדל וחנן פורת וניסן סלומינסקי ורחבעם זאבי ובני אלון, ואולי עוד אחד או שניים ששכחתי, אולי יש רוב להקדמת הבחירות.

אברהם פורז: ונתניהו לא צריך יותר מזה.

אברהם פורז: די בכך בשלב הזה של הקריאה הראשונה – הרי מדובר בהצעת חוק שכבר עברה קריאה טרומית.

שבח וייס: אתה לא שמת לב איך מתכננים חדשות במזנון הכנסת?

שבח וייס: יושבים ביום חמישי שישה-שבעה מרואייני קבע, עם מראייני קבע, ומתכננים חדשה.

שבח וייס: מה הקשר בין זה לבין המציאות?

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אילו הייתי כל כך חכם שהייתי יודע הכול מראש, חלק מהשגיאות שעשיתי בחיים שלי הייתי מונע.

אברהם פורז: החוכמה שלי היא בחלק גדול מהמקרים – – –

שלמה בן-עמי: כנראה לא עשית הרבה שגיאות.

אברהם פורז: אני לא יודע.

אברהם פורז: בחלק גדול מהדברים, רק בדיעבד כשהדבר קורה, אז אני יודע שאולי שגיתי.

אברהם פורז: אני רוצה לומר, שאני חושש מאוד ממהלך שבמסגרתו זה ייראה כאילו בסך הכול מה אנחנו עושים?

אברהם פורז: אנחנו מביאים הצעת חוק בקריאה ראשונה, וקריאה ראשונה זה עוד לא סוף פסוק.

אברהם פורז: להעביר הצעת חוק על הקדמת הבחירות בקריאה ראשונה זה כביכול דבר לא כל כך כואב, זה יעבור, וביום שזה יעבור נתניהו יודיע על הקפאת ההסכם, ואני לא רוצה בזה.

אברהם פורז: אני גם רוצה לומר לכם, רבותי חברי הכנסת, שאם ראש הממשלה ידע שנגזרות בחירות חדשות והדבר יוחלט בחקיקה, הוא לא צריך לחכות שאנחנו נקבע לו את המועד שנוח לנו, לאופוזיציה.

אברהם פורז: הוא יכול אז ללכת לנשיא המדינה ולגרום לבחירות בתוך 60 יום.

שבח וייס: יש לי חשש שיש לך חששות שווא.

שבח וייס: נא לסכם.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שגם לפרנואיד יכולים להיות אויבים אמיתיים?

אברהם פורז: זה קורה לפעמים.

אברהם פורז: בכל מקרה, אחת הטעויות הגדולות שאנחנו עשויים לעשות זה העניין של הקדמת הבחירות.

אברהם פורז: ומלה אחרונה.

אברהם פורז: ההסכם הזה הוא טוב לכלכלה.

אברהם פורז: אחת הסיבות לכך שיש לנו בעיות כלכליות רציניות היא לא רק הריבית, פרנקל וכל הדברים האלה.

אברהם פורז: גם עצירת התהליך המדיני גרמה נזק גדול לכלכלת ישראל.

אברהם פורז: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת פורז.

שבח וייס: חבר הכנסת רומן ברונפמן.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה.

שבח וייס: חמש דקות לכל נואם.

שבח וייס: בבקשה.

רומן ברונפמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום, למרות הסתייגויות מסוימות, מבחינתי באופן אישי, ואנחנו בדיון אישי, זה יום גדול.

רומן ברונפמן: מאז בחירתי לכנסת ומאז הכרתי את התהליך המדיני והמצב המדיני במזרח התיכון, חשבתי והייתי בטוח לאורך הזמן שגם הממשלה הנוכחית בהנהגתו של איש ליכוד תוביל את מדינת ישראל להסכמי שלום עם הרשות הפלסטינית ולאחר מכן עם ארצות ערביות נוספות, שכנות שלנו.

רומן ברונפמן: הטלטלה נמשכה שנתיים ואפילו יותר, אבל התזה שתמכתי ודגלתי בה, התזה שההתחלה של הסכמי השלום והדרך לשלום, שהחלה עוד קצת לפני אוסלו, אבל באופן פורמלי ורשמי נחתמה בהסכמי אוסלו, תפסה תאוצה בציבור הישראלי, הדביקה את הרחוב הישראלי ברצון עז להשלים עם העולם הערבי, חצתה גבולות, השפיעה על העולם הערבי, השפיעה על אנשי הרשות הפלסטינית, גרמה לרצון גם בצד השני להשלים עם עצם קיומה של מדינת ישראל, ובאופן טבעי גרמה לכך שההנהגה הנוכחית הצטרכה ללכת בעקבות הדעה הרווחת בציבור הישראלי.

רומן ברונפמן: מחודש לחודש, משנה לשנה, גוברת והולכת תמיכה בהסכמי שלום עם שכנינו הערבים.

רומן ברונפמן: אחרי הסכם חברון, כאשר היה ברור שראש הממשלה בחר בריאליזם פוליטי, בפרגמטיות פוליטית, היה זה רק עניין של זמן עד מתי, באיזה עיתוי ובאילו נסיבות ייחתם הסכם שייכנס להיסטוריה בשם הסכמי וושינגטון או הסכמי "וואי פלנטיישן", ורבים באולם הזה, ורבים בקואליציה הנוכחית החזיקו אצבעות במשך כל הזמן לכל אותם כוחות שפויים בממשלת ישראל, בקואליציה הנוכחית ובעולם כולו, שחברו יחד כדי להביא את הממשלה הזו לחתימת הסכם.

רומן ברונפמן: אני פונה אל חברי הקואליציה ואל חברי האופוזיציה כאיש אחד ואומר, שגם המשאל האחרון שנעשה בקרב תומכי מפד"ל וגם תוצאות ההצבעה במרכז המפד"ל מלמדים, שגם במחנה שנקרא בארץ מחנה הימין יש תחושה גוברת והולכת, שהסכמי שלום טובים ליהודים, טובים לערבים, טובים למזרח התיכון וטובים לעם כולו.

רומן ברונפמן: אני חושב, שכנבחרי ציבור ממפלגות שונות, מציבורים שונים, חשוב לנו להביא דעה זו ועמדה זו לציבור שלנו.

רומן ברונפמן: אני שמח כפליים, כי בישראל בעלייה היו כאלה שלא דגלו בהליכה משותפת לקראת הסכמי שלום.

רומן ברונפמן: אני שמח ומאושר שיושב-ראש ישראל בעלייה, השר שרנסקי, לקח חלק פעיל מאוד בעיצוב ההסכם והיה אחד משרי הממשלה שדחפו לחתימת ההסכם ועמד לצדו של ראש הממשלה, שחתם על ההסכם עם יושב-ראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת.

רומן ברונפמן: אני חושב שדברי הנבחרים חוזרים כבומרנג אל הדעה הציבורית ויוצרים מעגל שממנו יוצאת גם מלה החוצה לכיוון שכנינו הערבים ולנציגי העם הפלסטיני.

רומן ברונפמן: ופה ארשה לעצמי, בנימה חברית אבל מאוד חד-משמעית, להגיד לנבחרים הפלסטינים, שהתבטאויות מסוג זה, שהיו לפני יום ויומיים, לא מקדמות את התהליך המדיני ולא מקדמות את ענייני השלום במזרח התיכון.

רומן ברונפמן: כפי שאני אומר לנבחרים שלנו, אני אומר גם לנבחרים הפלסטינים להימנע מהתבטאויות שיכולות לחבל בתהליך המדיני, לחבל בהסכמי השלום ולגרום להאטה של ההתקרבות ההדדית ויצירת אמון הדדי.

רומן ברונפמן: אני שמח ומאושר, שראש הממשלה, שנבחר ב-1996, הביא לכנסת היום את הסכם "וואי פלנטיישן".

רומן ברונפמן: אני בטוח שהכנסת ברוב גדול מאוד, רוב מכריע, רוב יוצא מן הכלל, תתמוך בהסכם, וזה ייתן אור ירוק לביצוע הסכם, לשכנות טובה ולאמון הדדי בין העמים באזור שלנו.

רומן ברונפמן: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת ברונפמן.

שבח וייס: חבר הכנסת אפי אושעיה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה עמנו – חבר הכנסת רפאל אלול.

שבח וייס: ואם אף הוא לא יהיה עמנו – חבר הכנסת יצחק כהן.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסכם וואי הפיח רוח חיים בתהליך המדיני שבין ישראל לפלסטינים ועורר תקווה להמשך המשא-ומתן מתוך מטרה להגיע להסדר שלום בין שני הצדדים.

אפי אושעיה: למעשה, ההסכם הזה הוא המשך אידיאולוגיית השלום שהתוותה ממשלת העבודה בראשותו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, וייבדל לחיים ארוכים, שמעון פרס, והציפיות הן שההסכם יהווה שלב נוסף בדרך להסדר קבע עם הפלסטינים, אשר ישים קץ לסכסוך הישראלי-הערבי.

אפי אושעיה: עם זאת, מניתוח ההסכם עולה באופן ברור, שאנחנו ניצבים אומנם בנקודת מוצא חדשה, אך נקודה זו טומנת בחובה איומים על יציבות התהליך לטווח הקרוב ומשברים בטווח הארוך העלולים לדרדר את המערכת הישראלית-הפלסטינית לכדי עימות אלים.

אפי אושעיה: בפועל, ההסכם שנחתם בוושינגטון לא פתר את הבעיות המפרידות בין הצדדים, ורק יישום הדדי והתקדמות מדינית יעלו את התהליך על דרך המלך.

אפי אושעיה: על-פי ההסכם, אמורה נסיגת צה"ל להתבצע בשלבים ולהתפרס על 12 שבועות.

אפי אושעיה: הנסיגה מותנית בביצוע מהלכים שנדרשים מהפלסטינים בגוף ההסכם, ויישומם יתקיים בפיקוח ארצות-הברית.

אפי אושעיה: בניתוח אובייקטיבי של המצב, קיים עתה אינטרס פלסטיני מובהק לממש את כל התחייבויותיהם כדי להביא ליישום הנסיגות הישראליות ולשליטה פלסטינית על כ-40% מהשטח.

אפי אושעיה: מאידך גיסא עולות השאלות – האם ביכולת הפלסטינים לממש את הבטחותיהם, האם לממשלת ישראל יש כוונה אמיתית לממש את מכלול התחייבויותיה או לעצור את המהלך לאחר יישום ראשוני ומינימלי.

אפי אושעיה: המהלך הראשוני הוא של 2%.

אפי אושעיה: עוד לא יבשה הדיו על החתימות וברור שהצדדים כבר חושדים זה בזה בכוונת זדון שתביא לאפשרות שבתום 12 השבועות לא יבוצע ההסכם הלכה למעשה.

אפי אושעיה: אחד הנושאים שהפך מייד לסלע מחלוקת ומאיים על מימוש ההסכם הוא עניין האמנה הפלסטינית.

אפי אושעיה: נוסח ההסכם אינו מחייב את ביטול האמנה, כפי שקובע ראש הממשלה.

אפי אושעיה: נוסח ההסכם הוא כזה שיכול להשאיר מקום לעימות בנושא שאין לנו בו צורך.

אפי אושעיה: שלא לדבר על ההתבטאויות החריפות של יושב-ראש הרשות הפלסטינית, שזו ההזדמנות לומר לו: הפסק והושט יד לשלום אמיתי ולא מדומה.

אפי אושעיה: קריאותיו של השר שרון לתפוס כל גבעה בהתנחלויות יכולות רק לגרום נזק לתהליך כולו.

אפי אושעיה: מבחינת ישראל טובה עמדה המעדיפה הצהרה פומבית ועממית בנושא האמנה הפלסטינית קבל עם ועדה בנוכחות המועצה הנבחרת וארגונים אחרים המייצגים את תושבי השטחים שעמם אנו עושים שלום, על פני הישג משפטי לא מהותי שבמהלכו נציגים לא רלוונטים, העוינים בכל מקרה את ערפאת, את ישראל ואת תהליך השלום, יחויבו לאשרר נוסח שכבר אושרר עקרונית לפני למעלה משנתיים.

אפי אושעיה: אשר לנסיגת צה"ל מ-13% בשטח C, הרי בפועל היא אינה מהווה שינוי מהותי מבחינת ההשפעה על ממד הביטחון הישראלי.

אפי אושעיה: רובם ככולם של האזורים שיועברו לשליטה פלסטינית אינם מאוכלסים, ולפיכך לא יכולים לשמש כבסיסי טרור או ערי מקלט.

אפי אושעיה: שליטה בשטחים תאפשר פיתוח אורבני ותעשייתי בעבור אוכלוסייה פלסטינית צפופה, ותמנע התפשטות התנחלויות מסוימות.

אפי אושעיה: אולם, אי-מימוש ישראלי של הנסיגה, ובמידה מסוימת גם פעילות התנחלותית ישראלית חד-צדדית, יביאו באופן מיידי לדפוס פעילות של סיכול טרור נקודתי תוך כדי ירידה במוטיבציה הפלסטינית לפעול נגד תשתית ה"חמאס".

אפי אושעיה: לפיכך, צריך להיות ברור, שקיים מתאם בין היישום הישראלי לבין המוכנות הפלסטינית לפעול בעוצמה ובנוקשות בתוך מחנות הפליטים, הכפרים והערים.

אפי אושעיה: הבעיה העיקרית בהסכם הנוכחי נעוצה בכך שההבנות שהושגו אינן נוגעות בשתי נקודות החיכוך המהותיות לטווח הבינוני – שאלת הפעימה השלישית ושאלת תום תקופת הביניים ב-4 במאי 1999.

אפי אושעיה: גם בהנחה ששני הצדדים יממשו את ההסכם הנוכחי, הרי פער העמדות המהותי בנושא הפעימה השלישית יהפוך לסלע מחלוקת חדש.

אפי אושעיה: ההכרזה הישראלית החד-צדדית על קביעה של 1% בלבד לא מקובלת על הפלסטינים.

אפי אושעיה: גם אם יתברר שהפלסטינים מוכנים לרדת מתביעתם הבלתי-ריאלית לפעימה של 30%, הרי תביעה שלהם לפעימה בסדר גודל של 5%–6% תתקבל באהדה בעולם ותגרום למחלוקת אצלנו.

אפי אושעיה: סוגיית 4 במאי 1999 היא המחלוקת האמיתית, היא המרכיב המעיב כצל כבד על כל תהליך השלום.

אפי אושעיה: יש להגיע להסכם ברור בין שני הצדדים באשר למערכת היחסים הפורמלית בין האוטונומיה הפלסטינית לבין מדינת ישראל.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, לסיכום אני רוצה לומר, שעל אף הצלחת ועידת הפסגה בוואי, האיום על המשך השלום הינו מוחשי ומסוכן.

אפי אושעיה: רק כניסה ישראלית לתהליך יישום ההסכם מתוך מטרה להגיע באמצעותו להגברת האמון, ליצירת מצע חיובי לקראת המשא-ומתן על הסכם הקבע ולשינוי תפיסה מדינית מחד גיסא, עם דבקות פלסטינית ברעיון של פיוס היסטורי ומלחמה מוחלטת בטרור מאידך גיסא, יקרבו את האפשרות לשלום.

אפי אושעיה: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת אושעיה.

שבח וייס: חבר הכנסת זאב בוים – לא אתנו; חבר הכנסת רפאל אלול – לא אתנו; חבר הכנסת יצחק כהן.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יוסף ביילין.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דוד מגן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתחילת דברי אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות החללים שנפלו היום בלבנון.

שבח וייס: קרה היום משהו?

יצחק כהן: לצערי, כן.

יצחק כהן: שלושה הרוגים וכן פצועים קשה, פצוע אחד אנוש.

יצחק כהן: מעל בימה זו נתפלל לרפואה שלמה לפצועים.

יצחק כהן: ואני שואל, אדוני היושב-ראש, מה אנחנו, לעזאזל, עושים בלבנון?

יצחק כהן: מה עוד יש לנו לחפש בלבנון?

יצחק כהן: זה מזכיר לי משהו, שנאחזים בקונצפציה.

יצחק כהן: כל אבות אבותיה של אותה קונצפציה מגינים עליה, אם בצד הזה ואם בצד הזה, אם בימין ואם בשמאל.

יצחק כהן: על מה?

יצחק כהן: מישהו יוכל לומר לי על מה נהרגו הבחורים היום?

יצחק כהן: כמה סיבות אנחנו שומעים מדוע יש להישאר בלבנון?

יצחק כהן: תנו לי סיבה אחת שתסביר מדוע כן ניתן להישאר בלבנון?

יצחק כהן: אין שיטות אחרות?

יצחק כהן: המצב שם הוא מצב של כישלון.

יצחק כהן: הבחורים נפגעים.

יצחק כהן: יש מה שנקרא בצבא נסיגה טקטית.

יצחק כהן: יש עוד שיטות.

יצחק כהן: כרגע המצב הוא לא טוב.

יצחק כהן: אולי דברי ייפלו על איזו אוזן קשבת.

יצחק כהן: גם אנשים מהשמאל, גנרלים לשעבר, שהכניסו את צה"ל ללבנון ואחזו באותה קונצפציה, וגם גנרלים מימין – כל אחד מגן על עצמו.

שבח וייס: תן לשלמה לנהל את העניינים.

שבח וייס: לא בוחרים גנרלים.

יצחק כהן: שמא, חלילה, מישהו יודה בכישלון היום, ואז הם יצטרכו לתת הסבר לכל אותם הרוגים, השם ייקום דמם, לכל אותם נפגעים.

יצחק כהן: אני מצטער, אדוני, אם אומר בפעם המי-יודע-כמה שזה מיותר.

יצחק כהן: אי-אפשר להביט בעיניים של אמא.

יצחק כהן: אני לא מקנא באלוף פיקוד צפון.

יצחק כהן: מה לומר לה?

יצחק כהן: תשנו את השיטה.

יצחק כהן: תצאו משם.

יצחק כהן: זה מזכיר לי ימים אפלים מימי מלחמת העולם הראשונה, כשגנרלים בנו קונצפציות והיו אלפי הרוגים.

יצחק כהן: אתה יודע?

יצחק כהן: – זה היה לא רק במלחמת העולם השנייה, אלא גם במלחמת וייטנם.

יצחק כהן: אבל אצלנו בבית?

יצחק כהן: האם הבית הזה לא מסוגל להגיד למקבלי ההחלטות: די, עד כאן?

יצחק כהן: כמה עוד אפשר?

יצחק כהן: ולענייננו – בצער רב, במעבר חד, אם כי גם יש איזה קשר לכך – אעבור לנושא ההסכם שהגיעו אליו ב"וואי פלנטיישן" ולהתקדמות השיחות עם הפלסטינים.

יצחק כהן: יש קשיים, וקשיים לא קלים, גם קשיים בהבנה, גם קשיים ביישום, גם קשיים במנטליות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא יעזור, העסק הזה מתקדם.

יצחק כהן: עד כמה שניתן להמחיש את הדברים, ראינו אתמול את ועידת המפד"ל.

יצחק כהן: תמיד המפד"ל היתה לימינך.

יצחק כהן: ראינו את ידידנו, שר החוץ אריק שרון.

יצחק כהן: ראינו את ביבי נתניהו, ראש הממשלה היום ואז ראש האופוזיציה, ויש מי שזוכר את הנאומים שלו בקדנציה הקודמת.

יצחק כהן: לא יעזור, הסכם אוסלו הוא איזה מין ONE WAY TICKET.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, גם אם גנדי יהיה ראש הממשלה, אם בני בגין יהיה שר החוץ ואם בני אלון יהיה שר הביטחון – ואני לוקח את כל הימנים – הם ימשיכו את התהליך, כי לא תהיה להם ברירה.

יצחק כהן: זה מין דבר אל-חוזר, שלא ניתן להחזיר אותו.

יצחק כהן: מה שניתן זה לקבל את ההצעה של יושב-ראש התנועה שלנו, הרב אריה דרעי.

יצחק כהן: כל מי שיש לו עיניים בראש רואה שהנתונים מונחים על השולחן.

יצחק כהן: יש להקים ממשלת אחדות לאומית, ממשלת הסכמה רחבה.

יצחק כהן: יש כל כך הרבה בעיות.

יצחק כהן: מה זו הטענה שכשאהוד ברק יהיה ראש הממשלה הוא יקים את ממשלת האחדות?

יצחק כהן: זאת אומרת, העיקרון של ממשלת אחדות לאומית מקובל עליו.

יצחק כהן: על יושב-ראש מפלגת העבודה, רב-אלוף במילואים אהוד ברק, מקובל העיקרון של ממשלת אחדות לאומית.

יצחק כהן: זאת אומרת – הוא לא נגד.

יצחק כהן: אני לא מבין.

יצחק כהן: מה הבעיה?

יצחק כהן: – שהוא יהיה בראש?

יצחק כהן: בינתיים הוא לא הוכיח כזאת גדלות שהוא יכול להיות בראש; שיהיה פעם אחת second, שיהיה פעם אחת סגן, ובפעם הבאה אולי הוא יהיה בראש.

יצחק כהן: אבל בינתיים יתאחדו.

יצחק כהן: יש כל כך הרבה בעיות.

יצחק כהן: תראה מה הולך בלבנון.

יצחק כהן: תראה את מצב הכלכלה.

יצחק כהן: נגיד בנק ישראל מצא סוף-סוף את האשמים.

יצחק כהן: שנתיים וחצי הוא מוביל תזה, והזהירו אותו.

שבח וייס: בבקשה לסיים.

יצחק כהן: אני מסיים, אדוני.

יצחק כהן: אומר משפט אחד.

שבח וייס: שניים אפילו, שלושה.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: שנתיים וחצי מסבירים לו שהמדיניות שלו מובילה לשום מקום, שהמדיניות שלו קשה מאוד.

יצחק כהן: הוא גם צמצם את כוח הקנייה של הציבור, גם גרם לאינפלציה אדירה וגם גרם להאטה.

יצחק כהן: זאת אומרת, אלה דברים סותרים בכלכלה.

יצחק כהן: האחד לא קשור בשני.

יצחק כהן: כל פעולה מנוגדת לחברתה.

יצחק כהן: ובכל זאת, היום הוא מצא את האשמים.

יצחק כהן: הוא הפסיק לדבר כאיש מקצוע והתחיל לדבר כפוליטיקאי קטנצ'יק, כמו גזר גמדי, שמי שאשם אלה אותם מגזרים שמקבלים.

יצחק כהן: איזו שטות, איזו איוולת, איזו הסתה.

יצחק כהן: אדוני, באותה הזדמנות יעשה עמנו חסד אדיר אותו נגיד בנק ישראל וישחרר אותנו מחובתו.

יצחק כהן: לחברי הבית – אנא, בואו נתקדם בתהליך.

יצחק כהן: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

שבח וייס: חבר הכנסת יוסף ביילין.

שבח וייס: לאחר מכן – חבר הכנסת דוד מגן.

יוסי ביילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו כאן על-ידי חבר הכנסת יצחק כהן.

יוסי ביילין: אני חושב שהתחושה של כולנו היא תחושה דומה של כאב עמוק לנוכח האנשים הצעירים האלה, שמקריבים את חייהם בלבנון למען יישובי הצפון, בשעה שרבים מאתנו יודעים שאפשר להגן על יישובי הצפון טוב יותר מן הגבול הבין-לאומי.

יוסי ביילין: והכאב כפול וחריף עוד יותר כאשר אתה יודע שהדם הזה היה דם מיותר.

יוסי ביילין: איך אפשר להסתכל להורים של האנשים האלה בפנים ולהגיד להם: הילדים נהרגו למעשה בלי צורך?

יוסי ביילין: אנשים בכירים ביותר, שמסיימים שירות צבאי בפיקוד צפון, שיכולים לדבר היום, אומרים שזה מצעד האיוולת.

יוסי ביילין: הוא מתמשך.

יוסי ביילין: זה לא עניין מפלגתי.

יוסי ביילין: הוא היה כשהיתה המפלגה הקודמת בשלטון, הוא קיים כשהמפלגה הזאת בשלטון, וממשיכים את המצעד הזה כאילו שמשם מגינים על הצפון.

יוסי ביילין: לא מגינים על הצפון.

יוסי ביילין: ואנשים צעירים נהרגים לשווא.

יוסי ביילין: ואין שום סיבה שזה ימשיך ויקרה.

יוסי ביילין: במקום לקבל החלטות הצהרתיות, שמאמצים את החלטה 425 של האו"ם מלפני 20 שנה, יש לצאת משם, באומץ, בריש גלי, בגב זקוף, בהסדרים שיכולים להיות תחליף הרבה יותר טוב למצב הקיים.

יוסי ביילין: וזה אפשרי.

יוסי ביילין: אני אומר זאת באחריות מלאה.

יוסי ביילין: אני לא אומר זאת כאן בפעם הראשונה.

יוסי ביילין: אומרים זאת אנשים בכירים ביותר בפיקוד צפון, בעבר הקרוב ובהווה.

יוסי ביילין: לא יכול להיות שהאנשים האלה – לא אני, אלא האנשים האלה – לא מבינים על מה מדברים.

יוסי ביילין: או.

יוסי ביילין: קיי.

יוסי ביילין: , יצחק כהן ויוסי ביילין הם אולי לא אנשים בכירים בצבא.

יוסי ביילין: אבל מדובר באנשים שהם בתפקידים הבכירים ביותר.

יוסי ביילין: הם יודעים על מה הם מדברים.

יוסי ביילין: כל הסיפור הוא הסיפור הזה.

יוסי ביילין: אנשים חוששים, שאם, חלילה, תיפול ה"קטיושה" הראשונה יגידו: זה בגללכם, כי יצאתם.

יוסי ביילין: וכאשר שלושה ילדים נהרגים שם, או כאשר צעירים נהרגים בלבנון היום ואחרים נפצעים פצעים אנושים, אומרים: מה אפשר לעשות?

יוסי ביילין: מה אפשר לעשות?

יוסי ביילין: – זה משמים.

יוסי ביילין: מוכרחים להפוך את העניין הזה ולומר: זה לא משמים, זה מידינו, זה מטעותנו, זה ממצעד האיוולת שלנו.

יוסי ביילין: ויש להפסיק את המצעד הזה.

יוסי ביילין: אני רוצה לעבור לנושא שעל סדר-היום.

יוסי ביילין: אני מוכרח לומר, שכאשר ראש הממשלה חזר מוושינגטון, אני הערכתי בתמימות שהוא יחזור וינסה להציג את החיוב שבהסכם שלו.

יוסי ביילין: ראיתי מגמה אחרת, שונה מאוד מכך.

יוסי ביילין: הוא חזר בעימות.

יוסי ביילין: הוא בעצם מנסה להוכיח, מהרגע שהוא חזר, שההסכם שלו הרבה יותר טוב מן ההסכם הקודם של אוסלו.

יוסי ביילין: הוא ממציא כמה המצאות, למשל, שבהסדר הביניים מישהו הבטיח לפלסטינים 90%; דבר שלא היה ולא נברא.

יוסי ביילין: אני חושב שאני יכול להעיד כמה הדבר הזה רחוק מאמת.

יוסי ביילין: הוא מציג הבדלים בין התוכנית האמריקנית המקורית לבין מה שהוא השיג, כאשר מי שמכיר את התוכנית האמריקנית – וחיים רמון, ידידי, הוא אחד האנשים שמכירים את התוכנית האמריקנית – פשוט יכול לגחך, אם לא לבכות, על הניסיון של ראש הממשלה להטעות ציבור גדול ולהגיד שהוא השיג משהו כשהוא באמת לא השיג דבר, בעיקר כששני הדברים העיקריים היו שהוא ישיג את ההסגרה של המחבלים ואת השינוי של המל"פ.

יוסי ביילין: הוא חזר בלי שני הדברים האלה.

יוסי ביילין: הוא יכול היה גם לחזור בלי שני הדברים האלה ולהציג זאת בצורה חיובית.

יוסי ביילין: איש מאתנו לא היה מגנה אותו על כך.

יוסי ביילין: להיפך.

יוסי ביילין: אנחנו חושבים שעניין המל"פ בכלל מיותר וכי בעניין ההסגרה עדיף שהם ייאסרו שם.

יוסי ביילין: אבל להציג זאת כהישגים שלו?

יוסי ביילין: אני שואל את עצמי: למה הוא עושה את זה?

יוסי ביילין: כל יום הוא קם ומנסה להתגרות; קומבינה כזאת, קומבינה כזאת.

יוסי ביילין: הוא מתייחס לאנשים.

יוסי ביילין: הוא אומר שהוא לא פוגע באנשים.

יוסי ביילין: הוא כן פוגע באנשים.

יוסי ביילין: ופתאום נדלק לי משהו.

יוסי ביילין: אמרתי: יכול להיות שמה שהאיש הזה רוצה זה שאנחנו נצביע נגד ההסכם, שאנחנו נגיד: רגע, רגע, אם ככה, אם כך הוא מדבר אלינו, אם כך הוא מגדף אותנו – – –

חיים רמון: על אפו ועל חמתו – – – נצביע בעד.

יוסי ביילין: אולי הם יצביעו נגד ההסכם.

יוסי ביילין: כל מחנה השלום יצביע נגד ההסכם, ואז הוא יהיה במצב מצוין, הוא יוכל לבוא ולהגיד: תראו מה שאני עשיתי, מה שאחרים לא עשו, מה שלא האמינו עלי.

יוסי ביילין: הלכתי ל"וואי פלנטיישן", חתמתי על הסכם, אנשים כאן, באלפים, אוכלים סיגרים, אני חוזר לארצי, מי נגדי?

יוסי ביילין: לא חנן פורת, לא רחבעם זאבי – יוסי ביילין, שמעון פרס, חיים רמון, שלמה בן-עמי, חגי מירום ואחרים.

שבח וייס: דדי צוקר.

שבח וייס: בוא נמשיך.

שבח וייס: החמצה – – –

נסים דהן: – – –

שבח וייס: דוד מגן.

קריאות: – – –

יוסי ביילין: ואני אומר לראש הממשלה – – –

קריאות: – – –

יוסי ביילין: אני אומר לראש הממשלה: חבל על הזמן שלך.

יוסי ביילין: חבל על הזמן שלך.

יוסי ביילין: אם זאת המזימה, אם אתה מנסה להרגיז אותנו בוועדת החוץ והביטחון כשאתה לא בא, כשאתה כן בא, במליאה, במרכז הליכוד המפואר עם הצבעה או בלי הצבעה – זה לא ילך.

יוסי ביילין: אנחנו הולכים להצביע בעד ההסכם הזה, נגדך, משום שאנחנו מחנה השלום האמיתי ואנחנו לא נשחק אתך במשחקים, ובשבילנו אין דבר חשוב יותר מאשר קידום תהליך השלום.

יוסי ביילין: אם אתה חתמת על הסכם ותביא אותו לכאן – אנחנו נתמוך – – –

ראובן ריבלין: מה היית עושה אם ערפאת היה אומר – – –

שבח וייס: הוא היה מצרף את אבו-דיס לעניין.

יוסי ביילין: אני אגיד לך, לא מה אני הייתי עושה – – –

ראובן ריבלין: – – –

יוסי ביילין: חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה להגיד לך משהו.

יוסי ביילין: מה שעשה ערפאת אתמול הוא דבר נורא ואיום.

יוסי ביילין: כשאתה מסתכל על תופעה כזאת אתה לא יכול להשלים עם זה, אתה לא יכול לקבל את זה, השאלה היא רק, מה אתה עושה עם זה?

יוסי ביילין: הרי התגובה הפבלובית היא להגיד: ככה?

יוסי ביילין: אין הסכם.

יוסי ביילין: ואני אומר: יש הסכם.

יוסי ביילין: קודם כול תאמר את דברך, תבקר אותו, תסביר לו שהעניין הזה לא יכול להיות ככה ותיצור את האווירה.

יוסי ביילין: כאשר שר החוץ שלך אומר לאנשים, תתנחלו על הגבעות, ואומר לאיש הזה, אתה פושע מלחמה, אני מציע לו להיזהר מהנושא הזה ולהבין, לא להבין את ערפאת, לא להצדיק את ערפאת אלא להבין שאנחנו נכנסים, במקום להתחיל במהלך של איזו הבנה בין שני הצדדים, כתוצאה מחתימת ההסכם – כבר חתמת, את המחיר כבר שילמת.

יוסי ביילין: יכול להיות שזאת טעות לגבי דידך, ואתה יודע כמה שאני מעריך את עמדתך; יכול להיות שהוא עשה טעות מבחינה אידיאולוגית, אבל לעזאזל כבר הלכת לשם, חתמת על ההסכם, שילמת את המחיר – להמשיך היום אותו משחק?

יוסי ביילין: להיתפס בכל דבר?

יוסי ביילין: לאפשר לשר החוץ לומר דברים כאלה, ואז לומר, רגע, אם הוא יגיד מלה כזאת – אני אפסיק; אם הם לא יעשו את זה – אני אפסיק?

ראובן ריבלין: – – – מדבר ברצינות.

יוסי ביילין: אני מציע לנסות – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין.

שבח וייס: חברים, רק שנייה.

קריאות: – – –

שבח וייס: חברים, רק שנייה אחת.

קריאות: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, רק שנייה.

שבח וייס: רק שנייה.

שבח וייס: חנן פורת, חנן פורת.

שבח וייס: יוסי ביילין סיים, אבל בתור אחד מבעלי הפטנט של הסכם אוסלו, אני מקווה שתאפשרו לו עוד דקה או שתיים, כי יש לו פה, לטוב ולרע, יש לו פה תפקיד היסטורי ייחודי, נכון?

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, בתנאי שגם הדובר אחריו יקבל אותה תוספת זמן.

שבח וייס: כן.

שבח וייס: מי זה?

שבח וייס: נדמה לי שחנן פורת, נכון?

קריאות: – – –

שבח וייס: בבקשה?

שבח וייס: לא הבנתי.

חגי מירום: דוד, האופוזיציה תסכים שאתה תדבר.

שבח וייס: יהודה לנקרי בוודאי ייתן לך.

שבח וייס: אני משוכנע שיש ביניכם איזה קשר.

יוסי ביילין: חבר הכנסת פורת, אני רוצה להגיד לך משהו – – –

שבח וייס: עוד שתי דקות ואיזון אצל דוד מגן.

יוסי ביילין: אם הוא חולם – הוא חולם.

יוסי ביילין: אם יהיה לו את זה?

יוסי ביילין: לא יהיה לו את זה, כי אנחנו כאן, ואנחנו עדיין חזקים הרבה יותר, וזה תלוי בנו, ועם כל הכבוד לרובים של אש"ף – אין להם איום אמיתי.

יוסי ביילין: אתה צריך ליצור את האווירה הנכונה, שבה דברים כאלה לא ייאמרו, ולמחות ולבקר, בהחלט כן.

יוסי ביילין: אתה יכול ליצור עולם אחר.

יוסי ביילין: אם אתה תאמר שכל דבר כזה מפסיק את התהליך, ולא תשים לב למה שאתה בעצמך אומר או למה ששריך אומרים – אתה לא יכול להגיע, באמת, לשום הסדר.

יוסי ביילין: אם תבנה את כל ההסדר על כוונות – הם לא רוצים אותנו ואנחנו לא רוצים אותם.

יוסי ביילין: מי שיבנה על כוונות לא יגיע להסדר לעולם.

יוסי ביילין: מי שבונה על יצירת אווירה ויצירת מצבים ויצירת הרתעה שאומרת שאתה יכול, תמיד, להיות במצב שבו אם, חלילה, קורה הגרוע מכול, יש לך במה להשיב, ואתה יוצר אווירה של יותר אמון מאשר בעבר – דברים כאלה כמו שנאמרו אתמול לא היו נאמרים.

ראובן ריבלין: – – –

יוסי ביילין: הדבר בידינו.

דוד צוקר: יש הבדל בין הדברים של ערפאת – – –

שבח וייס: חברים, יוסי ביילין צריך לסיים, אז אל תפריעו לו.

יוסי ביילין: אז אני אמרתי ואני השוויתי – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: זהו.

שבח וייס: חברי הכנסת צוקר, רמון, ריבלין – – –

יוסי ביילין: מה כאן כל הבעיה?

יוסי ביילין: כל הבעיה שאנחנו חוזרים למצב – – –

קריאות: – – –

דוד צוקר: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר.

דוד צוקר: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, אתה תוכל עוד מעט להתבטא.

יוסי ביילין: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד אולי – – –

שבח וייס: עוד משפט סיכום.

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: אם תרצו אין זו אגדה.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין.

יוסי ביילין: חבר הכנסת ריבלין, מה כאן כל הבעיה?

יוסי ביילין: הבעיה היא, שאנחנו, במשך שנים, עסקנו בהאשמות הדדיות ובשאלה מי צודק יותר.

יוסי ביילין: אנחנו הראינו בחוברות שלנו מה שאש"ף עשה, והצדק היה, בדרך כלל, אתנו, ולאש"ף היתה סדרה גדולה של מה שאנחנו עשינו ומה שנקרא על-ידו – הכיבוש הישראלי.

יוסי ביילין: ותמיד באנו לעולם ואמרנו, אולי אלה צודקים, אולי אלה צודקים.

יוסי ביילין: היתה תקופה, היה חלון מסוים; בחלון הזה, במקום להאשים האחד את השני, ניסינו להגיע להבנות ולהסדרים, ניסינו למחות את הקטע של ללכת לגננת.

יוסי ביילין: מה שקורה היום זה לא רק שאנחנו חזרנו להתנצחות ולהליכה לגננת, אלא גם לגננת יש שם והשם הזה הוא ה-CIA.

יוסי ביילין: אני אומר לכם, שמי שעשה את זה, אם הוא חושב שהוא חכם, נדמה לי שהוא טועה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דוד מגן, בבקשה.

דוד מגן: הדברים שלי לא שונים מהדברים של יוסי – – –

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת צוקר כינה אותי בגינוי מאוד לא פרלמנטרי ואני מבקש מאוד שהוא יחזור בו לאלתר.

יהודה לנקרי: אני מבין, אדוני, חבר הכנסת רמון, שאתה רגיל בשכאלה.

יהודה לנקרי: אנחנו ניתן עכשיו לחבר הכנסת מגן להתבטא.

יהודה לנקרי: בבקשה.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אני רואה את עצמי כשוחר שלום, רוצה שלום, ועל כן לא אתמוך בהסכם הקרוי הסכם "אחוזת וואי", אשר הונח על שולחן הכנסת.

דוד מגן: ההסכם הזה הוא רע, וצריך להודות שהוא כמעט בנו החוקי של הסכם אוסלו, אשר הכנסת הזאת, בניגוד לדעתי ובניגוד לדעת חברים אחרים היושבים כאן באולם, אישרה בספטמבר 1993.

דוד מגן: כל מי שעיניו בראשו רואה, כי בתקופת הזמן הזו, מספטמבר 1993 ועד היום, למעשה לא נשתנו התנאים ואותה שגיאה, אשר נראית בהחלט בעיני כשגיאה, הסכם אוסלו, משתרשת ומולידה על-כורחנו מדינה פלסטינית לכל עניין ולכל דבר.

דוד מגן: הסכם "אחוזת וואי" אינו עולה – – –

חגי מירום: הסכם נהר וואי – – –

דוד מגן: זה וואי בגלל צורת האות וואי.

דוד מגן: הסכם "אחוזת וואי" אינו עולה בקנה אחד עם מצעה של רשימת הליכוד-גשר-צומת במירוצה לכנסת הארבע-עשרה, לכנסת הנוכחית, ובעיני הוא בחזקת סטירת לחי לחלק ניכר מהציבור אשר תמך בנו בהבטחותינו לשלום בטוח.

דוד מגן: שלום – בטוח לא.

דוד מגן: שלום בטוח לא ינבע מההסכם הזה, בוודאי לא שלום אמת.

דוד מגן: לוח הזמנים שנשיאות הכנסת קבעה לדוברים לא מאפשר לי לנתח את ההסכם הזה סעיף לסעיף, אחד לאחד, לא בנוסח המקורי באנגלית ולא בתרגום המעוות לעברית.

דוד מגן: ועל כן ארצה לנסות לשכנע את חברי הכנסת שלא לתמוך בהסכם, נוכח עובדה אחת, שאנחנו צריכים לראות נכוחה ולהאמין בה, במיוחד כאשר היא מומחשת לנגד עינינו ב-24 השעות האחרונות.

דוד מגן: ואני לא מדבר כרגע על פיגועי הטרור, על גל פיגועי הטרור, אני מבקש לדבר על הצד האחר העומד מולנו והחתום עמנו על ההסכם הזה.

דוד מגן: חברי הכנסת, לעניין השלום בעידן הזה, בשנה הזאת, אין לנו, לצערנו, פרטנר; אין.

דוד מגן: הוא אומנם קרוי היום הרשות הפלסטינית, אבל הוא למעשה ארגון אש"ף, שלפי דיווחים מסוימים החל לשקול את האפשרות למשוך את ידו מן הטרור, או מעידוד הטרור, אף שפה ושם אנחנו רואים כיסים.

דוד מגן: אבל אין חילוקי דעות בין חברי הבית, שזה ארגון שנגוע בשחיתות עמוקה, שהנהגתו נגועה בשחיתות עמוקה; אני לא רוצה להשתמש בלשונם של חברי הכנסת, שקוראים להנהגה של כנופיית גונבי רכב בשמות אחרים.

דוד מגן: אם אנחנו לא רוחשים אמון להנהגה הזאת, שהיא היום לכאורה הנהגת הגוף הנקרא הפלסטינים, כיצד אנחנו יכולים לנהל משא-ומתן של אמת מול אותו גוף ולהאמין שהחתימה היא חתימה, שהכוונה המסתתרת מאחורי החתימה היא כוונת אמת?

דוד מגן: אמרתי, כי כל מי שעיניו בראשו אינו יכול לרחוש אמון להנהגה הזאת.

דוד מגן: ואם צריך הוכחה טרייה – אמרתי, 24 השעות האחרונות.

דוד מגן: אני רוצה לומר לאותם חברי כנסת שמתכוונים להצביע בעד ההסכם – כיצד אתם מסבירים את הכרזתו של הפרטנר, היושב-ראש ערפאת, אתמול, בריש גלי, נוכח פני מצלמות הטלוויזיה מכל העולם, אשר מכריז ערב הדיון בכנסת:

דוד מגן: ב-4 במאי 1999 נכריז על המדינה הפלסטינית, בירתה אל-קודס, ירושלים, ואנחנו גם נעשה זאת באמצעות הרובים המופגנים שם באותו מסדר.

דוד מגן: אם הייתי רוצה להשתמש בלשונו של ראש הממשלה, הייתי אומר, מה, אנחנו פראיירים?

דוד מגן: מה אנחנו, סומים?

דוד מגן: מה אנחנו, עיוורים?

דוד מגן: ונכנסים לדיון.

דוד מגן: ויש, לצערי הרב, חברי כנסת, אני מנחש שרבים מתכוונים לתמוך בהסכם, כשהוא מודיע לנו בריש גלי: אני מגחך, אני צוחק, אני לועג לכם.

דוד צוקר: לפחות 90 חברים כאלה יהיו.

דוד מגן: אמרתי רבים, לכן אני מדבר אליהם.

דוד מגן: ולכן אני אומר, האם טחו עיניכם?

דוד מגן: פקחו עיניכם.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת מגן, אני מכניס אותך לתוספת בת שתי הדקות שביקשת.

דוד מגן: רבותי, שמעתי גם את הערת הביניים, וכולנו מודעים למלכוד הידוע כמצב הפוליטי של שלהי 1998.

דוד מגן: יש חברים ותיקים בבית; אני לא זוכר מצב פוליטי כזה, מצב פרלמנטרי כזה, אני מנסה להסביר אותו לבני בן ה-12 ולא מצליח להסביר.

דוד מגן: הוא כמובן גם לא מצליח להבין – –

דוד צוקר: אפילו היה לך בן 20, לא היית מצליח להסביר.

דוד מגן: – – כיצד האופוזיציה היא זו אשר מנשימה את הממשלה בהנשמות מלאכותיות ומקיימת אותה יום אחר יום בעניינים קרדינליים, בעניינים מדיניים חשובים מאוד, והשגיאה הגסה הזאת של הסכמי וואי עומדת בפתח, וגורמים בקואליציה שמבקשים לפקוח את העיניים, במיוחד של מי שמנווט את הממשלה, דהיינו, ראש הממשלה, לא מצליחים לעשות זאת.

דוד מגן: שמעתי בקשב רב את דבריו של חבר הכנסת הרב אריה דרעי, ואני חושב שכדאי לשקול אותם בכובד ראש.

דוד מגן: חבר הכנסת דרעי, שנכח באולם, הציע – כך אני מפרש את דבריו – אם הממשלה הזאת היא ממשלת ליכוד, המקיימת את מצע מפלגת העבודה, ראוי לפחות ששתי המפלגות הללו תקמנה ממשלת אחדות לאומית, ממשלה משותפת.

דוד מגן: ואם לא, צריך להכריז בהסכמה על בחירות מוקדמות, והתוצאה תהיה אחת מהשתיים – אני מקווה שתהיה האפשרות השלישית שנדבר עליה כאשר יהיה יותר זמן – או שמפלגת העבודה תנצח ותממש ותגשים את מצע מפלגת העבודה, או שהליכוד ינצח ויגשים ויממש את מצע העבודה.

שבח וייס: איפה תהיה גשר?

דוד מגן: אמרתי, האפשרות השלישית, תיכף נדבר עליה.

דוד מגן: המצע אותו מצע, והשאלה היא, אילו ידיים שמאליות, מימין ומשמאל, תגשמנה את מצע העבודה?

דוד מגן: אני מתנגד להסכם.

דוד מגן: אני מקווה – לשאלתו של חבר הכנסת שבח וייס – שתקום מפלגת מרכז לאומית, שתיכנס לוואקום, לחלל הזה שנוצר בגלל חוסר האמון במי שמנהיג היום את הממשלה.

דוד מגן: ומי שמנהיג היום קבוצות אחרות, אותה מפלגה שפויה, חדשה ורעננה, תביא בשורה בתחום החברתי, בתחום הכלכלי וגם בתחום המדיני.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת מגן.

ראובן ריבלין: כולם היו בני, כולם ישבו על-תנאי.

יהודה לנקרי: הדובר הבא הוא חבר הכנסת חנן פורת.

יהודה לנקרי: לך מוענקות בתוקף היותך חבר סיעה גדולה יותר שש דקות.

יהודה לנקרי: כך לגבי חבר הכנסת דדי צוקר, גם לו – שש דקות.

דוד צוקר: אני פה.

יהודה לנקרי: כן, אתה אחרי חבר הכנסת חנן פורת.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת וייס, אם חבר הכנסת אלי בן-מנחם לא יהיה כאן, אני אבקש את רשות חבר הכנסת שלמה בן-עמי כדי לתת לך לדבר.

שבח וייס: שלמה לפני, אני אחריו.

יהודה לנקרי: בבקשה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שבנו הביתה לגוש-עציון לפני יותר מ-30 שנה להקים בית אבות שחרב, לבשר לכנסת ישראל: "ושבו בנים לגבולם".

חנן פורת: עכשיו, כל מפעל ההתיישבות הזה – בגוש-עציון, בחברון, בבית-אל, בשילה – עומד על כפות המאזניים, להיות או לא להיות.

חנן פורת: אל יטעו אותנו הדברים שנאמרים במתק שפתיים על-ידי ראש הממשלה ועל-ידי אריאל שרון ועל-ידי איציק מרדכי, הצוות של נהר וואי.

חנן פורת: זה המצב לאשורו.

חנן פורת: מי שהתבונן במפה, חשכו עיניו.

חנן פורת: גוש-עציון שלנו, שבעת שובנו אליו בירכנו: "מציב גבול אלמנה", עומד להיות שוב במצור, צמוד למטעים שלנו שטח A – צבא פלסטיני; בית-עומאר, בית-פג'אר, צוריף, אותם מקומות שמהם יצאו המרצחים בתש"ח, ובעטיים חרב הגוש.

חנן פורת: אבל, אילו היה הדבר נוגע לגוש-עציון בלבד או ליישובי יהודה ושומרון – החרשתי.

חנן פורת: אנחנו בונים ערי מקלט למרצחים, וכל האותות כתובים על הקיר, כל האותות.

חנן פורת: מי שהיה צריך עוד ראיה, הנה לפניו דבריו של יאסר ערפאת, לא אחרי שהוא מקבל אותם נכסים המובטחים לו, אלא לפני כן, תוך כדי איזה זלזול אפילו באינטליגנציה, תוך כדי עלבון למינימום שכל ישר.

חנן פורת: אני תוהה ושואל את האנשים שמוכנים לתמוך בהסכם הזה בתקווה שיביא לשלום: מה אתם צריכים לשמוע מפיו של ערפאת כדי שתבינו שסבבונו בכחש?

חנן פורת: אם למשל הייתם שומעים ממנו, שהוא עומד להכריז על מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים, ואותה יכבוש ברובים, האם זה היה אומר לכם משהו?

חנן פורת: ובכן, זה מה שהוא אמר.

חנן פורת: למה אתם מצפים עוד?

חנן פורת: ושמא גם יוסי ביילין, חברי וידידי, שאיננו נמצא כאן כעת, יטה אוזן פעם אחת לדבריו של ערפאת ויבין שהברנש הזה מתכוון ברצינות למה שהוא אומר.

חנן פורת: חזון הבלהות לנגד עינינו.

חנן פורת: הכתובת כתובה על הקיר, ומי שאיננו נכון לקרוא אותה הקיר ייפול עליו, יקרוס ויקבור אותו תחתיו.

חנן פורת: הצרה היא שהוא גם יקבור אותנו.

חנן פורת: מונח כאן לפני שיר, שיר קטן, שכתב יצחק שלו, המשורר אוהב ירושלים, אוהב ארץ-ישראל.

חנן פורת: אני קורא את השיר הזה כשיר אפוקליפטי ומתפלל בכל לבי שהוא לא יתגשם.

חנן פורת: אבל אני יודע שעל-פי המסלול הזה של מנהרת אוסלו האפלה שנהר וואי הוא חותמת שלה, במוסרו את רוב גב ההר לידי מלכות פלסטין, הוא עלול, חלילה, להתגשם.

חנן פורת: כך כותב יצחק שלו: "אני רואה מחסומים קמים שנית בדרך אפרתה.

חנן פורת: מחסומי רפאים עולים מארץ תש"ח.

חנן פורת: ורואה אני פתח צר ולפניו טור נמשך.

חנן פורת: יהודים מחכים להיתר הקלגס לבוא לקבר רחל.

חנן פורת: ודגל ירוק מתנוסס על הקבר ופושטים בגדוד שם פלשת וכל מחניה, ושומע אני בשנייה את הקול, קול נהי תמרורים, רחל מבכה על בניה.

חנן פורת: אני רואה לוחמים חוצבים דרכם בחושך כבלילות ההם להושיע לכפר-עציון, לראש-צורים ולאלעזר, וצעירות ג'בעה וצוריף ובית-עומאר מנשכות את גופם בחימה חברונית תרפ"טית ובשנאת תהומים.

חנן פורת: אני רואה אותם יעפים בליל ומקללים את יומם המצוום לכבוש שנית את כל אשר נכבש ולשפוך לארץ כפל נעורים ודמים".

דוד צוקר: כל עולם המושגים קודר.

חנן פורת: זה שיר שכתב יצחק שלו, ולצערי הרב, אתה יודע מה, דדי?

חנן פורת: בנסי נסים, בפעמים האחרונות זכינו ולא היינו צריכים ללוות הרבה הרבה לקבורה.

חנן פורת: אני לא אדם פסימי מטבעי, אני אדם אופטימי.

חנן פורת: אבל אני בכל זאת בבחינת רואה את הנולד, משתדל לראות את הנולד.

חנן פורת: אני אומר לך, אילו היינו צריכים ללוות 40 ילדים במחסום ליד גוש-קטיף, אילו כך היה קורה בשוק במחנה-יהודה, אילו כך היה קורה בתחנה המרכזית בבאר-שבע, כולנו היינו מדברים אחרת.

חנן פורת: על מה אנחנו סומכים?

דוד צוקר: לא היינו מדברים אחרת.

דוד צוקר: עברנו את הצרות האלה.

חנן פורת: טוב, אתה תאמר את דבריך.

חנן פורת: אני אומר: יודע העם.

חנן פורת: בעבר היה ויכוח – שטחים תמורת שלום.

חנן פורת: ערכים מול ערכים.

חנן פורת: ארץ כביכול מול שלום.

חנן פורת: כך לפחות האמין רובו של העם, ואפשר במידת מה של ריאליה – את ההסכם בסיני.

חנן פורת: אבל בינתיים, למען השם, זה מה שמתרחש כאן?

חנן פורת: הלוא רוב העם יודע היטב – אין כאן לא ביטחון ולא שלום.

חנן פורת: נסיגה, נסיגה, נסיגה מארץ בית חיינו, מחפירות חיינו, מביטחוננו, משלומנו.

חנן פורת: תמורת מה?

חנן פורת: למען השם, תמורת מה?

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, אני עומד לסיים את דברי, ההיסטוריה בוודאי עוד תשפוט אם, חלילה, לא נתפכח על פי תהום ואם נצטרך ללמוד את הדברים בדרך הקשה.

חנן פורת: אני מאמין בנצח ישראל.

חנן פורת: אני מאמין גם באחיזתנו בארץ הזאת.

חנן פורת: אני מאמין בכך שבסופו של דבר ארץ-ישראל, ארץ בית חיינו, תהיה שלנו, וגם בניין ההתיישבות הזו יתקיים בו דבר השם.

חנן פורת: השאלה היא, כמה דם, כמה סבל, כמה ייסורים, ואולי מלחמות, נצטרך לעבור, כדי להכיר בכך.

חנן פורת: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לכם, רבותי – אינני מדבר כעת על המפד"ל, אף-על-פי שהיה מתבקש לדבר עליה.

חנן פורת: אני אומר, אותו ציבור גדול של רבבות, של מאות אלפים – אינני מונה אותו באחוזים – שלמרות הכול ולמרות המעילה הגדולה והכישלון הגדול של ראש הממשלה ביבי נתניהו, ולמרות כישלונו של הליכוד שהבטיח ולא קיים, נותר נאמן לארץ-ישראל, לביטחונה, לחזון שיבת ציון – הציבור הזה לא יישאר ללא פה.

חנן פורת: הוא לא יישאר ללא מנהיגות.

חנן פורת: הוא לא יישאר כצאן אשר אין להם רועה.

חנן פורת: אם תזכה התנועה הדתית-לאומית, הציונות הדתית תוכל להוביל אותו ועוד רבים אשר עמו מאותם אנשי ליכוד שלא איבדו חזון ולא עייפו מאמונה.

חנן פורת: אם לא תזכה, תקום תנועה אחרת.

חנן פורת: יהיה מפקד של נאמני ארץ-ישראל ושל המחנה הלאומי שלא נואש מחזון שיבת ציון ומחזונה של ארץ-ישראל.

יהודה לנקרי: אני לא רוצה להפסיק אותך בחזון הזה, אבל אודה לך על משפט סיום, אם תוכל.

חנן פורת: אני מסיים.

חנן פורת: הוא לא נואש, הוא יקום והוא יצבור עוצמה, והוא יעשה את כל אשר לאל ידו, לפחות, כדי שלא בחוסר אונים, כדי שלא באונס עם אילו ניסיונות פתטיים של מזעור הנזק ניגרר וניסחב עד לאותה תמונה אפוקליפטית שקראתי פה בשם יצחק שלו.

חנן פורת: יש לי מסר אליכם – גם אותם 90 חברי כנסת, כפי שאמרת, דדי צוקר, שהיום יחתמו אולי על ההסכם – וחלקם הגדול עוד יצטער על כך – יש לי מסר אליכם: אל תזלזלו בעוצמה הזאת, היא למדה לקח.

חנן פורת: היא לא תבוא, לא באלימות, בעזרת השם, ולא בסריטות ולא בצלקות.

חנן פורת: היא תבוא עם עוצמה פנימית, כן, גם עם אופטימיות גדולה.

חנן פורת: ואיך אומרת נעמי שמר בשירה: לא תנצחו אותי כל כך מהר.

חנן פורת: תודה.

יהודה לנקרי: תודה לך, חבר הכנסת חנן פורת.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דדי צוקר, בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח על שהזדמן לדבר לי אחרי דבריו של חבר הכנסת פורת כדי לומר לו, ובאמצעותו לחבריו, כמה דברים.

דוד צוקר: לומר לו, כאחד הנציגים האותנטיים יותר, המובהקים יותר של מפעל ההתנחלות, ולכוון את דברי, ואני מקווה שיאמין לי חנן פורת, לומר לו דברים מלב אל לב בלי לעג ובלי אירוניה, בהכרה שאתם עוברים ימים קשים, בידיעה שהעניין הזה איננו קל בעבורכם, הוא קשה כקריעת ים-סוף, אולי יותר מזה.

דוד צוקר: בדברים שלי אני מבקש לפנות אליכם, אתם, המרים, העיקשים ביותר ביריבינו, ביריבי מחנה השלום.

דוד צוקר: אני רוצה לדבר אליכם.

דוד צוקר: שנים אתם ביקשתם לנווט את ישראל אל גבולות ארץ-ישראל השלמה.

דוד צוקר: עשיתם זאת בהתמדה, עשיתם זאת בכוח, לעתים באופן בלתי חוקי, אבל, צריך להודות, עם הרבה אמונה.

דוד צוקר: אתם ביקשתם לכוף על ההיסטוריה את אמונתכם, על ההיסטוריה של מדינת ישראל, של העם היהודי.

דוד צוקר: ואני אומר לכם את הדברים, חנן, לא בלעג ולא בשמחה לאיד.

דוד צוקר: אתם הלכתם קדימה, והיום, תודה על האמת, וזה איננו קל, כאשר אתם מסתובבים אחורה, מביטים לאחור, ומפנים לאחור את ראשכם, אתם לבד.

דוד צוקר: זו לא הרגשה נוחה.

דוד צוקר: זה גם לא אומר, רובי, אני מקבל את זה, העובדה שמישהו מיעוט איננה אומרת שהוא איננו צודק.

דוד צוקר: אבל העם לא הלך אתכם.

דוד צוקר: עם ישראל, אתם צריכים להודות, בצומת הקריטי הזה, הגורלי הזה, איננו חושב כמוכם.

דוד צוקר: את הלקח הזה יכולתם ללמוד כבר בימית, חנן.

דוד צוקר: לא למדתם.

דוד צוקר: הלקח הזה ליווה אתכם מאז ימי ימית, ואתם לא למדתם.

דוד צוקר: למדתם אז והסקתם ואמרתם: לא התנחלנו בלבבות ולכן סולקנו מימית.

דוד צוקר: חזרתם ואמרתם את זה: לא התנחלנו בלבבות.

דוד צוקר: ותודו על האמת, גם הפעם לא התנחלתם בלבבות.

ראובן ריבלין: רק שלא נאמר את זה לגבי שיח'-באדר.

דוד צוקר: חבר הכנסת ריבלין, תודו, העם לא צעד אתכם במעלה השומרון, הוא לא טיפס אתכם במעלות יהודה.

דוד צוקר: תביטו סביבכם, חנן, ולא רחוק אתם צריכים להביט.

דוד צוקר: אני מניח שאתמול עבר עליכם לילה קשה במפד"ל, אבל הביטו פנימה לביתכם במפד"ל – אפילו הבית הזה שהוא מבצרכם, הוא שהיה הנקודה הארכימדית, המפד"ל, שבעזרתו ניסיתם באמת לשנות את גורלה של מדינת ישראל – אפילו בבית הזה לא התנחלתם.

דוד צוקר: אפילו בבית

דוד צוקר: כם פנימה לא התנחלתם.

דוד צוקר: לא הצלחתם לעקור מן הציבור, אפילו מן הציבור הדתי-לאומי, את האינסטינקט הזה שיש בו תקווה – לא אותה קדרות שאתה, חנן, שידרת, אלא תקווה שאולי יש פה סיכוי להסתדר עם העולם שעוין אותנו מסביבנו.

דוד צוקר: אתם המתנחלים ניסיתם למתוח את המפה, ניסיתם למתוח את גבולות מדינת ישראל אל תוך השטח הפלסטיני, אל לב שטח שמאוכלס בעם אחר – ולא עמד בכם הכוח.

דוד צוקר: הגלגל וההיסטוריה סבים עתה לאחור, בחזרה אל שיקול הדעת, וישראל – אני מקווה, אני מתפלל – נוטשת את העידן המשיחי.

דוד צוקר: ישראל חוזרת אל הממשי, אל הריאלי, אל שיקול הדעת, והיא נוטשת את ההזיה, היא נוטשת את החלום שאתם ביקשתם להנחיל לנו.

דוד צוקר: ואני יודע שזה קשה לכם, אבל אתה צריך להודות: חלומכם איננו חלומו של רוב העם שיושב בישראל.

דוד צוקר: המשיחיות הזו איננה המשיחיות של רוב העם היושב בישראל.

דוד צוקר: החלום שלכם לא תם.

דוד צוקר: אני יודע, אתם תישאו אותו ותילחמו עליו, אמרת זאת באופן גלוי וברור וראוי להערכה, אבל הוא תם בלבבות של עם ישראל.

דוד צוקר: אולי זו תחילת הסוף של החלום ההתנחלותי.

דוד צוקר: ההתנחלויות תישארנה, אבל נראה שהריבונות לא תהיה אותה ריבונות שביקשתם להנחיל שם.

דוד צוקר: ואני אומר לכם זאת לא באיבה, אבל נכון, אני אומר זאת במידה גדולה של סיפוק.

דוד צוקר: עוד יהיו מאבקים, עוד לא תמו העימותים, אבל אולי אנחנו כבר רואים את הסוף, אנחנו בעיקר רואים את תחילתה של התקווה, ואנחנו רואים, חנן פורת, את השחרור מן הקדרות ואת השחרור מן הפסימיות, את השחרור הזה מן הייאוש – – –

חנן פורת: את מסיבות האסיד.

דוד צוקר: – – – את השחרור הזה מן הייאוש, הייאוש הזה שהוא בעצם האתוס שלכם: חוסר האמון שאנחנו מסוגלים אי-פעם לתקוע פה יתד בהבנה עם הסביבה; הייאוש שאתם ביקשתם לשדר ועליו רכבתם ועליו בניתם, וכמעט הצלחתם להטות את גורלה של מדינת ישראל.

דוד צוקר: אבל נראה שאנחנו כבר רואים את התקווה, וכמה חשוב – צריך להודות בתוך המחנה שלנו – כמה חשוב שאת התקווה הזאת נושא הימין.

דוד צוקר: כמה חשוב שאת התקווה הזאת נושא הימין, וייתכן שהיא תמנע מאתנו והיא תחסוך מאתנו את העימותים שהיינו עומדים בהם ואת הדם שהיה כנראה נשפך, אילו היה עושה זאת השמאל.

דוד צוקר: אני מקווה שהגלגל סב עכשיו לאחור, אל מסילתו הנכונה.

יהודה לנקרי: תודה לך, חבר הכנסת דדי צוקר.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת שלמה בן-עמי, בבקשה.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת שבח וייס.

ראובן ריבלין: מתי תורי?

יהודה לנקרי: אתה אי-שם בסוף הרשימה.

יהודה לנקרי: הרבה חברים לא נמצאים כאן, כך שזה ילך מהר.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, אנחנו נפגשים כאן ביום של קריסה של דוקטרינות: הקריסה הראשונה היא הקריסה של הדוקטרינה הכלכלית-החברתית, שנוגעת היום לכל בית בישראל – התמוטטות המדיניות הכלכלית של הממשלה הזאת.

יהודה לנקרי: הרב דהן, בבקשה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת נסים דהן, פרופסור בן-עמי מרצה עכשיו.

נסים דהן: את פרופסור בן-עמי אנחנו אוהבים לשמוע תמיד, בעיקר כאשר הוא מדבר מרוקאית.

שלמה בן-עמי: תודה רבה; חן-חן.

שלמה בן-עמי: אני אומר, זה יום של קריסת דוקטרינות.

שלמה בן-עמי: אנחנו רואים מה שקורה עם הנגיד, עם המדיניות הכלכלית הקשה הזאת ששבתה את החברה הישראלית או לפחות את ממשלתה, והביאה אותנו למצב הנורא הזה שבו אנחנו נמצאים היום, של אינפלציה ואבטלה ושל אין מוצא.

שלמה בן-עמי: כולם היו גאונים גדולים בכלכלה, ומה שאמרנו אנחנו, שלכאורה איננו מבינים בכלכלה, הוא מה שצדק והיה נכון.

שלמה בן-עמי: הם טעו.

שלמה בן-עמי: הקריסה השנייה היא של הדוקטרינה של ארץ-ישראל השלמה.

שלמה בן-עמי: אם זאב ז'בוטינסקי ודוד בן-גוריון נפגשים בעולם ההוא, מן הסתם זה אומר לזה: אומנם תלמידיך בשלטון, אבל אנחנו ניצחנו.

שלמה בן-עמי: אין פתרון לסכסוך הפלסטיני-הישראלי בלי חלוקה נוספת של ארץ-ישראל, כואבת ככל שתהיה.

שלמה בן-עמי: ועוד דבר אחד שסירבתם להבין: השאלה הפלסטינית היא מרכזו של הסכסוך הישראלי-הערבי.

שלמה בן-עמי: שימו לב כיצד השתנה גורלה של ישראל מרגע שנעשתה פריצת הדרך עם הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: אני אומר לכם בוודאות, אילו רבין, במקום ללכת לאוסלו, היה מחזיר את רמת-הגולן כולה, עד גבולות 4 ביוני, זה לא היה משנה את מעמדה של ישראל.

שלמה בן-עמי: זה לא היה עושה את פריצת הדרך שזה עשה אל הקהילה הבין-לאומית, אל המזרח התיכון, אל המזרח הרחוק, כמו שעשה הסכם אוסלו.

שלמה בן-עמי: מדוע?

שלמה בן-עמי: כי השאלה הפלסטינית היתה – נאהב או לא נאהב את זה – לב-לבו של הסכסוך.

שלמה בן-עמי: ועוד משהו: נזכרתי כשישבתי עם – – –

ראובן ריבלין: הבעיה הפלסטינית היא תוצאה של הסכסוך ולא כפי שאתה מגדיר אותה.

שלמה בן-עמי: מה זה משנה.

ראובן ריבלין: היא תוצאה של הסכסוך.

שלמה בן-עמי: מה זה משנה.

שלמה בן-עמי: מה שקובע הוא שבלי פתרונה אין לך עתיד.

יהודה לנקרי: אחרי שהיא היתה לתוצאה, היא נותרה לב-לבו של הסכסוך.

שלמה בן-עמי: ויש עוד דבר אחד שחשבתי לומר לחנן פורת כשישבתי עם דדי צוקר.

שלמה בן-עמי: העלינו את נאומו הידוע של משה דיין, שלא היה קוטל קנים בענייני מלחמה.

שלמה בן-עמי: בהספד הידוע שלו על רועי רוטנברג בנחל-עוז, כבר אז הוא אמר – ואינני מצטט במדויק – כבדו שערי עזה על כתפיו של רועי רוטנברג ובני דורו.

שלמה בן-עמי: אם אז כבדו שערי עזה כאשר הבעיה הפלסטינית היתה בחיתוליה והעוצמה הבין-לאומית של הסכסוך הזה היתה אפסית בהשוואה למה שהיתה לימים – תתארו לכם, האם היום היתה החברה הישראלית יכולה לעמוד בדבר הזה.

שלמה בן-עמי: והטענה העיקרית שלי כלפי חנן פורת היא בדיוק זו: זה לא רק האם מפעל ההתנחלות הצליח או לא.

שלמה בן-עמי: באמת, לפעמים אני מתעורר ושואל, באהבת ישראל ודת ישראל אמיתית, האם לא דיברה תורה אלא בארץ-ישראל?

שלמה בן-עמי: מה היה סדר-היום של האדונים האלה נוסף על כך?

שלמה בן-עמי: נוסף על ההתנחלות בארץ-ישראל?

שלמה בן-עמי: מה היה סדר-היום הזה?

שלמה בן-עמי: לפעמים נדמה לי, שאם היה בא מישהו מפלנטה אחרת, והיו שואלים אותו, אמור לנו, מה היא תורת ישראל לדעתך, הוא היה אומר: האם להתנחל בארץ-ישראל או לא, כי זה מה שהם שידרו.

שלמה בן-עמי: לפחות בש"ס שידרו קהילתיות, שידרו עוד משהו.

שלמה בן-עמי: רק ארץ-ישראל, על דבר זה עמדה תורת ישראל, וגם משום כך לא התנחלתם בלבבות.

שלמה בן-עמי: גם משום כך.

שלמה בן-עמי: תראו, הכאב הגדול ביותר בדרך שבה עושה נתניהו את ההסכם הזה הוא בהליכה להסדר מתוך קונפליקט.

שלמה בן-עמי: אני חולק על ההערה שהעיר פה ביילין, שכאילו הוא רוצה להביא אותנו לכך שנצביע נגד.

שלמה בן-עמי: הוא מנסה לעשות משהו שלא יצלח, משהו שלא ילך.

שלמה בן-עמי: אתה אינך יכול לעשות הסדר ולקבל גם את התמיכה של המרכז וגם את התמיכה של הימין הקיצוני.

שלמה בן-עמי: זה תרגיל בפיזיקה שלא יעבור.

שלמה בן-עמי: והוא מתעקש, ובדרך זה גם יסיט את התהליך.

שלמה בן-עמי: זאת אומרת, אתה אינך יכול גם ללכת ל"וואי פלנטיישן" וגם לקבל את התמיכה של המרכז הישראלי וגם של חנן פורת.

שלמה בן-עמי: זה תרגיל מופרך לחלוטין, זה לא יעבוד.

שלמה בן-עמי: וגם לשון האיומים לא תעבוד.

שלמה בן-עמי: כאשר אני שומע את אריק שרון אומר, אנחנו נספח, זה בלוף כמו כל הבלופים ששמענו מהממשלה הזאת בנושא ארץ-ישראל.

שלמה בן-עמי: מה זה נספח?

שלמה בן-עמי: איך נספח?

שלמה בן-עמי: מי יקבל דבר כזה?

שלמה בן-עמי: זו החלטת מלחמה אוטומטית על העולם הערבי, לא רק על המדינה הפלסטינית.

שלמה בן-עמי: אני אומר לכם, אם תסתכלו טיפה לאן הולך התהליך הזה, הדילמה שלנו איננה עוד, האם תהיה או לא תהיה מדינה פלסטינית.

שלמה בן-עמי: הדילמה שלנו היא, האם היא תהיה מדינה ידידותית או מדינת אויב.

שלמה בן-עמי: זאת הדילמה, אין אחרת.

שלמה בן-עמי: חבל על הזמן וחבל על החורבן שמביאים בדרך.

שלמה בן-עמי: אגב, גם חורבן כלכלי, גם חורבן חברתי – הא בהא תליא.

שלמה בן-עמי: אין ישועה לכלכלה ולחברה הישראלית ללא הסדר מדיני.

שלמה בן-עמי: תראו כיצד צדקנו, כשכל הזמן אמרנו – וביבי נתניהו לא קיבל זאת – אם אתם רוצים לנטרל סכנות למען ביטחונה של מדינת ישראל, כמו עירק, חייבים להגיע להסדר עם הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: ותראו כיצד בדרך פלא, מייד עם אישור "וואי פלנטיישן" בממשלה, באה ההצהרה הקולקטיבית של הסורים והמצרים והאחרים, שהם עומדים מאחורי המדיניות האמריקנית.

שלמה בן-עמי: הם לא עשו זאת לפני כן.

שלמה בן-עמי: אין לנו סיכוי לשמור על ביטחונה האמיתי של מדינת ישראל, הביטחון שקשור לא בכמות האקדחים והרובים שיש לערפאת.

יהודה לנקרי: הייתי מוסיף על דבריך, שגם ברחוב הפלסטיני לא הפגינו לטובת ההסכם.

שלמה בן-עמי: בוודאי, בוודאי.

שלמה בן-עמי: הרי תראו, אנחנו המעצמה האדירה הזאת, עם דימונה ועם הטילים ועם ה"חץ", אז שיהיו 29,000 שוטרים, הרי אתם רוצים שיילחמו בטרור?

שלמה בן-עמי: הדילמה העיקרית היא זאת.

שלמה בן-עמי: אני אומר לכם את זה, ותראו שהדבר הזה יגשים את עצמו.

שלמה בן-עמי: זה לא יהיה לטובתנו.

שלמה בן-עמי: מה מנסה הסכם "וואי פלנטיישן" לעשות?

שלמה בן-עמי: הוא כבר לא מדבר על שטחים תמורת שלום, הוא מדבר על שטחים תמורת ביטחון.

שלמה בן-עמי: כבר לא מדברים על שלום, מדברים על ביטחון.

שלמה בן-עמי: ייתנו שטחים תמורת ביטחון.

שלמה בן-עמי: שים לב, מה זה אומר?

שלמה בן-עמי: זה אומר, שהיום מביאים את ערפאת לכך, שהוא יצטרך להקדים את מלחמת האזרחים אצל הפלסטינים.

שלמה בן-עמי: אין דרך אחרת להרוס את מה שנקרא התשתית של הטרור, כי התשתית של הטרור היא לא בית-המלאכה שעושה TNT.

ראובן ריבלין: אלה ילדים.

שלמה בן-עמי: בדיוק.

שלמה בן-עמי: התשתית של הטרור היא כל התשתית הקהילתית של ה"חמאס".

שלמה בן-עמי: כדי לעשות את זה, יש צורך במלחמת אזרחים.

שלמה בן-עמי: ועכשיו בא ביבי נתניהו והכניס את ה-CIA, וכניסתו של ה-CIA היא אחת הרעות החולות ביותר של העניין הזה.

שלמה בן-עמי: ה-CIA בא היום להגן לא על ההסדרים הביטחוניים בינינו לבין הפלסטינים, במידה רבה הוא בא להגן על משטרו הרעוע של ערפאת, בגלל הנוסחה החדשנית הזאת שהכנסתם, של שטחים תמורת ביטחון כביכול.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת בן-עמי, זה מרתק, אבל אתה אחרי תוספת זמן.

שלמה בן-עמי: הערה אחרונה.

שלמה בן-עמי: אפשר ללכת בדרכו של חנן פורת.

שלמה בן-עמי: בעיני, היא דרך לא רצויה, אבל אם יש לה רוב בעם, היא לגיטימית.

שלמה בן-עמי: אפשר ללכת בדרך של מפלגת העבודה.

שלמה בן-עמי: אני רק לא יודע מה היא הדרך של נתניהו.

שלמה בן-עמי: להוביל אומה, להוביל עם, תחת האסטרטגיה של מזעור נזקים – מה זה?

שלמה בן-עמי: מה זה הדבר הזה?

שלמה בן-עמי: מה זה מזעור נזקים?

שלמה בן-עמי: זו אסטרטגיה, זו מדיניות, מה זה?

שלמה בן-עמי: אם כל מה שהוא עושה הוא חלק מאיזו תוכנית, שיסביר אותה.

שלמה בן-עמי: היינו אומרים, לגיטימי, יש רוב בעם, שילך עם זה.

שלמה בן-עמי: אין תוכנית.

שלמה בן-עמי: יש התנהלות למשהו שהוא קורא לו "מזעור נזקים".

שלמה בן-עמי: מה זה?

שלמה בן-עמי: אני לא מכיר מדיניות חוץ כזאת.

שלמה בן-עמי: רבותי, לא רק בקריסת הדוקטרינה הכלכלית-החברתית אנחנו ב"ברוך" עם הממשלה הזאת.

שלמה בן-עמי: אנחנו בסכנת קיום אמיתית עם ממשלה שאין לה קונצפט שלום, היא לא יודעת מה היא רוצה.

שלמה בן-עמי: זאת השאלה הראשונה ששאלתי את שר החוץ דוד לוי מהבמה הזאת, כמעט באחד הנאומים הראשונים שלי: מה הוא הקונצפט שלכם, איך אתם רוצים את זה?

שלמה בן-עמי: כך או כך?

שלמה בן-עמי: שלום עם אלה או מלחמה עם אלה?

שלמה בן-עמי: מה אתם רוצים?

שלמה בן-עמי: אין לכם מושג, וחבל על הזמן שאתם מבזבזים לעם הזה בהתנהלות חסרת סיכוי בכלכלה, בחברה, בשלום.

שלמה בן-עמי: אסון על גבי אסון.

שלמה בן-עמי: לכן באמת, רבותי, מן הסתם ההנחיות הן שנצביע בעד הדבר הזה.

אלי גולדשמידט: זה לא הנחיות, זה בא ספונטני מכולם.

שלמה בן-עמי: אז אנחנו נצביע ספונטנית, מתוך הנחיות מפלגתיות.

יהודה לנקרי: תודה לחבר הכנסת בן-עמי.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת שבח וייס, ואם לא ייכנס לאולם חבר הכנסת מיכאל נודלמן, נקרא לחבר הכנסת אחמד סעד.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ממש בשעה זו מתקיימת בבית הנשיא בירושלים סעודה חגיגית לכבודו של נשיא גרמניה, הנשיא הרצוג.

שבח וייס: הוא קיבל הבוקר תואר דוקטור באוניברסיטת באר-שבע.

שבח וייס: הנשיא הרצוג הוא ידיד ישראל, הוא מוכיח את העניין הזה יום-יום.

שבח וייס: 53 שנים אחרי הכחדת גרמניה מבקר נשיא גרמניה בישראל, זה כבר ביקור שני שלו.

שבח וייס: איך זה קשור לנושא שאנחנו עוסקים בו?

שבח וייס: אנחנו, אחרי כל מה שעברנו, אחרי שהפאשיזם הגרמני יצר את תעשיית המוות באירופה, גייס את כל אנרגיות התועבה והשנאה והגזענות ושנאת הזרים והאנטישמיות נגדנו, גרם לכך שחלק מאומות אירופה שיתפו אתו פעולה ברצח עם, רצח העם היהודי, רצח הצוענים – מדינת ישראל השלימה עם גרמניה החדשה בצל הזיכרון הנורא למען קיומה של מדינת ישראל וביצור עצמאותה והגנת תושביה.

שבח וייס: פרופסור שלמה בן-עמי, חברי, חבר הכנסת רובי ריבלין, חבר הכנסת דהן, חבר הכנסת פיני בדש, חבר הכנסת דיין, חבר הכנסת סעד, אנחנו הקרבנו 23,000–22,000, וגם היום נהרגו שלושה בחורים בלבנון, ואנחנו מבכים את מותם.

שבח וייס: ביום אחד אחר-הצהריים אספו הנאצים בלובלין 27,000 יהודים, ובשיטות פרימיטיביות עדיין, במכונות ירייה, רצחו אותם אחר-הצהריים במיידאנק, והר האפר הגדול עומד בשערי מיידאנק.

שבח וייס: אנחנו גילינו נכונות, והעולם ואירופה, לבוא ולומר, זה דבר מחריד ולא נשכח אותו לעולם, אבל נבנה יחד איזה עתיד אחר.

שבח וייס: ועדיין יש בארץ ובכנסת אנשים שמתייחסים באופן סטריאוטיפי, קולקטיבי, גורף, גזעני לכל הערבים.

שבח וייס: אומרים שעם ערבים אי-אפשר לעשות שלום.

שבח וייס: איזה מין תופעה מתעתעת זו.

שבח וייס: אני אומר את הדברים האלה, כי הם בבסיס העקשנות של הימין הקיצוני בארץ שלא לעשות הסדר.

שבח וייס: בוז לערבים, חוסר אמון קולקטיבי.

שבח וייס: הם לא מוכנים לעשות עם הערבים מה שאנחנו עשינו עם הגרמנים, כשההיסטוריות הן לגמרי שונות.

שבח וייס: אני למד זאת ממכתבי השטנה ומהטלפונים שאני מקבל מכל מיני טיפוסים, שעל-פי כתב היד והדקדוק אני מבין את מידת הטירוף המפעמת בתוכם.

שבח וייס: אבל פה, בבית הזה?

שבח וייס: אנשים אינטליגנטים, חלקם ליברלים בהשקפתם כלפי כל התופעות בארץ.

שבח וייס: יש פה גם פחד, אדוני היושב-ראש, פחד שאין למדינת ישראל העוצמה לקחת את סיכון השלום.

שבח וייס: מילא סיכוי השלום.

שבח וייס: אלה זקופי קומה מקצועיים, שהם זקופי קומה, אבל בסך הכול יש בהם פחד, זו זקיפות קומה בזחילה.

שבח וייס: אי-הכרה מוחלטת בזכויות עם אחר ופחד מן הסיכון, בהתעלמות מוחלטת מכך שהאלטרנטיבה היחידה היא מלחמה גורפת.

שבח וייס: מתעלמים מן העניין המובהק הזה בעולם שהוא כולו פוסט-קולוניאלי.

שבח וייס: אפשר לבנות את הכול על זכויות היסטוריות.

שבח וייס: אם יסדרו את העולם על-פי זכויות היסטוריות, כל העולם יהיה היום בוקה, מבוקה ומבולקה, ובכל מקום תהיה מלחמה.

שבח וייס: מה הקשר בין מפה מדינית לבין מפה היסטורית?

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: מייד, חבר הכנסת ריבלין.

שבח וייס: אני מפנה את דברי בעיקר אליך, כי אתה אדם נאור, ותפסיקו עם העבר.

שבח וייס: הגיע הזמן שתסתכלו על העתיד.

שבח וייס: הציונות התפשרה תמיד, ודוד בן-גוריון היתה לו החוכמה להסכים לתוכנית החלוקה, ולדוד בן-גוריון, מנהיג תנועת העבודה, היתה החוכמה אחרי מלחמת ששת הימים להציע ויתור על השטחים והקמת מדינה פלסטינית.

שבח וייס: אבל פה אתה מביא אותי לעניין השלישי.

שבח וייס: אתם לא מסוגלים לעשות שום דבר, אנחנו ממלכדים אתכם בשלום.

שבח וייס: הסכם ביניים 1975 – – – ישבו והצביעו נגד, הפגינו, היה צריך "לגרד" אותם מהכבישים.

שבח וייס: ההסכם שעשה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בכהונתו כראש ממשלה בסיבוב הראשון, פרס היה שר ביטחון, יגאל אלון שר חוץ, ואחר כך מנחם בגין, במעשה היסטורי גדול, עשה את הסכמי קמפ-דייוויד.

שבח וייס: עם מי?

שבח וייס: עם משה דיין, עם עזר ויצמן ועם תמיכה שלנו.

שבח וייס: לא היתה לו שום תמיכה בכנסת.

שבח וייס: אתם לא מסוגלים לעשות שום דבר, אנחנו ממלכדים אתכם בשלום.

שבח וייס: במלחמת לבנון לא יכולתם לצאת בלעדי ממשלת אחדות לאומית פלוס דוד לוי, אתנו.

יהודה לנקרי: אני מודה לך על האזכור, חבר הכנסת וייס.

שבח וייס: אבל הוא ראוי לכך, הוא איש שלום, אני מעולם לא ידעתי מה הוא עושה שם, והוא בסוף הבין שאין לו מה לעשות שם.

שבח וייס: מה יש לו לעשות שם, במחנה האטום הזה?

שבח וייס: עכשיו תראו, אתם כאן – הסתכלתי על הדיון היום בכאב לב.

שבח וייס: פה ושם העירו הערה לראש הממשלה, איזו קריאונת ביניים.

שבח וייס: אני נזכר ב-5 באוקטובר כאן, בבית הזה, מה עשה חלק מן הסיעה הזאת של הליכוד, וחלק – – – חלק.

שבח וייס: איזו אימה נגד יצחק רבין, איזה רצח בעיניים, אילו גידופים, איזה רעש מאורגן, ואני פניתי כאן למשה קצב ולנתניהו, אמרתי להם: אתם מרסקים את הדמוקרטיה, תשתלטו על הסיעה שלכם, והם, בהנאה, בידיים שלובות, ישבו ונהנו מן הזדון שעשו פה ליצחק רבין.

שבח וייס: היום עשו בכנסת כנס נגד הסתה, המסיתים עשו כנס נגד הסתה.

שבח וייס: תראו כמה שאנחנו עדינים.

שבח וייס: נו, אותו הסכם, אותו אוסלו, בשביל זה היה צריך לרצוח את ראש הממשלה?

שבח וייס: בשביל זה אנחנו צריכים היום לאשר הסכם, והוא מונח פה שני קילומטר מכאן, קבור, איננו עוד בין החיים?

שבח וייס: אין קצת בושה?

שבח וייס: אני יודע שלא התכוונו שהוא יירצח, אבל הסיתו והסיתו והסיתו שלוש שנים רצופות, ואתם מביאים לנו את אוסלו, ואתם לא מסוגלים להעביר אותו, איזה מין ממשלה זו, בלי שאנחנו נעניק לכם קביים פרלמנטריים.

שבח וייס: ואתם עושים את כל הטריקים שלא נעניק לכם, מעליבים אותנו, מספרים סיפורי מעשיות מתעתעים, שהשגתם הסכם טוב יותר, שאין טרור.

שבח וייס: אני מסיים בזה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: לאחרונה, בשבועיים, ב-15 יום האחרונים, היו שלושה פיגועים שהממשלה הודתה שבדרך נס לא היו בהם הרבה קורבנות, אז זה בגלל נתניהו או בגלל הנס?

שבח וייס: אולי בגלל ש"ס או המפד"ל, שהם אולי קרובים יותר לעולם הנסים בגלל אמונתם העמוקה.

שבח וייס: איזה שלטון של תעתוע, שקר והונאה, הטעיה, אטימות לב וסתימות מוח – ולמרות הכול, נעניק לכם את הקביים, כדי שאנחנו כאן נאמץ ונגשים את מורשת רבין.

יהודה לנקרי: תודה, חבר הכנסת וייס, על הדברים המאלפים.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

יהודה לנקרי: בסמללה אל-רחמן אל-רחים.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

ראובן ריבלין: מאחרוני – – –

אחמד סעד: לפי דעתי, היום הזה הוא יום חשוב מאוד בתהליך הקשה, הארוך והמורכב, במאבק להשגת שלום צודק, שלום של אמת, שמבוסס על הצדק והבטחת הזכויות הלגיטימיות של כל צד.

אחמד סעד: חשיבות היום הזה נובעת מן העובדה, שממשלת הימין, שהגרעין הקשה בה הוא מפלגות ארץ-ישראל השלמה – מגיעים להסכמה, לצערי הרב בהדרגה, באטיות, שאי-אפשר לברוח מן המציאות.

אחמד סעד: והמציאות אומרת, שכיבוש ושלום לא הולכים ביחד, שאי-אפשר להתקדם בתהליך המדיני אם הוא לא יהיה מבוסס על שטחים תמורת שלום, על הכרה בזכויות הלגיטימיות של הזולת.

אחמד סעד: ההיגיון אומר והאינטרס של שני העמים אומר, שהסכם צריך לכבד, ומשני הצדדים.

אחמד סעד: יש, לצערי הרב, כל מיני הכרזות ופעולות המסכנות לא רק את ההסכם הזה, "וואי פלנטיישן", אלא את כל התהליך המדיני.

אחמד סעד: יום אחד אחרי שחזר ראש הממשלה מ"וואי פלנטיישן", ההכרזה הראשונה שלו היתה איך לעודד ולהרחיב את ההתנחלות, איך הוא ייתן צו על המכרזים לבנייה בג'בל אבו-ע'נים, בהר-חומה.

ראובן ריבלין: זה לא התנחלות – – – לפי כל מפלגת העבודה.

אחמד סעד: זאת התנחלות, זאת פרובוקציה.

ראובן ריבלין: פרובוקציה.

אחמד סעד: אתמול – – –

ראובן ריבלין: חבל שלא כולם שומעים אותך.

אחמד סעד: יש, לפי דעתי, הבדל גדול בין שר חוץ לבין ראש כנופיה של בריונים.

ראובן ריבלין: כולם צריכים לשמוע אותך, כי אפילו – – –

חיים דיין: אתה יודע מה, למה אתה לא הולך – – –

אחמד סעד: זאת המולדת שלי, לפניך.

חיים דיין: – – –

אחמד סעד: זאת המולדת שלי, לא פחות ממך.

יהודה לנקרי: חברי הכנסת.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דיין.

אחמד סעד: זאת המולדת שלי, לא פחות ממך.

אחמד סעד: יש לי זכות במולדת לא פחות ממך.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דיין.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת ריבלין.

אחמד סעד: יש לי זכות לא פחות ממך.

ראובן ריבלין: איש לא מטיל ספק – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דיין, חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש לתת לו להמשיך.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת ריבלין, עוד מעט אתה מוזמן לדבר.

אחמד סעד: חבר הכנסת ריבלין, עכשיו תחזירו 13%, ולא כמו שאמר ראש הממשלה, שבידינו נשארו 82% – –

רן כהן: – – –

אחמד סעד: – – הוא יודע שהוא צוחק על עצמו וזו דמגוגיה, כי לא יהיה שלום אם לא תחזירו את כל השטחים הכבושים, כל שטח כבוש.

אחמד סעד: אין לכם שום צדק להישאר בשטחים הכבושים.

אחמד סעד: אנחנו מקווים שההסכם הזה יצליח ואנחנו נלך הלאה להסדר הקבע.

אחמד סעד: אם עכשיו אפשר להגיד שקרסה כל האסכולה של ארץ-ישראל השלמה, יקרוס כל רעיון שאפשר להחזיק שטחים כבושים.

אחמד סעד: אם אנחנו רוצים להגיע לשלום, צריך להכיר בזכויות הלגיטימיות של העם הערבי הפלסטיני להקים את מדינתו בצד מדינת ישראל.

אחמד סעד: לדבר זה אני בטוח שנגיע.

אחמד סעד: אנחנו נגיע, כי בלי זה אנחנו לא יכולים להבטיח בכל האזור הזה לא ביטחון, לא יציבות ולא שלום.

אחמד סעד: אנחנו נתמוך בהסכם הזה.

אחמד סעד: תודה רבה.

יהודה לנקרי: שוכראן ג'ידן, חבר הכנסת סעד.

יהודה לנקרי: הדובר הבא הוא חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו, אם לא יופיע חבר הכנסת מיכה גולדמן – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מיכה גולדמן בדרך מנסיעה.

אלי גולדשמידט: אם אפשר יהיה להחליף.

יהודה לנקרי: אם הוא יגיע עד סוף הדיון, אנחנו נשבץ אותו.

אלי גולדשמידט: תודה.

יהודה לנקרי: בבקשה.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין ספק שאנו עדים להשלמה היסטורית.

טלב אלסאנע: המסמכים האלה באים לשקף ניסיון להשלמה.

טלב אלסאנע: יש כאלה שאכן משוכנעים בצורך להגיע למה שנקרא בערבית מסלחה – פיוס, ולא בעצם שלום, אלא שני העמים מפנימים את הצורך להגיע להסכם ולהכיר בזכותו של הצד השני לחיות ולהתקיים בשלום ובביטחון.

טלב אלסאנע: הדבר הזה לא היה קיים – לא בצד הישראלי, אבל גם לא בצד הפלסטיני.

חיים דיין: זה היה לאחר – – –

טלב אלסאנע: ולכן היו מלחמות – 1967.

טלב אלסאנע: לפני 1967 הפלסטינים לא היו מוכנים לקבל מדינת ישראל בגבולות 1948, ולכן היתה המלחמה.

ראובן ריבלין: וב-1948 – – –

טלב אלסאנע: 1967.

טלב אלסאנע: אבל מה שקרה בעקבות זאת הוא, שהפלסטינים מוכנים עכשיו לקבל את מדינת ישראל, מדינה ריבונית, עצמאית, במזרח התיכון שכולו מדינות ערביות.

טלב אלסאנע: אבל מה שקרה – התהפכו היוצרות, ומדינת ישראל לא רוצה לקבל מדינה פלסטינית בשטחים שנכבשו ב-1967.

טלב אלסאנע: הרי עצם העובדה שהפלסטינים הודיעו על הסכמתם ונכונותם לקבל את מדינת ישראל כעובדה קיימת, לגיטימית, במזרח התיכון, כשאר המדינות, כמו סוריה, עירק, ירדן, ושאר המדינות במזרח התיכון – זה הישג אדיר.

ראובן ריבלין: הסכימו לקבל את הגבול המזרחי – – –

טלב אלסאנע: חבר הכנסת רובי ריבלין, אתה לא חייב להפריע.

טלב אלסאנע: אתה צריך להקשיב.

טלב אלסאנע: יש לך זמן להפריע, יש לך זמן לדבר.

טלב אלסאנע: אתה לא חייב לדבר בכל פעם.

טלב אלסאנע: פעם אחת תשמע את האחרים.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אלסאנע, תן לי ליישב את העניין.

יהודה לנקרי: שנייה אחת – – –

טלב אלסאנע: אני לא חושב שהצדק המוחלט מונח בכיס שלך, ואני לא חושב שכל מה שאומרים אחרים בצד הזה לא צודק, והצדק הוא שחור-לבן, הלבן אצלך והשחור אצל אחרים.

ראובן ריבלין: חס וחלילה.

טלב אלסאנע: יש לדעתי איזה מהלך היסטורי ויש פשרה היסטורית – העובדה שהפלסטינים מוכנים לקבל, זו פשרה היסטורית.

טלב אלסאנע: אי-אפשר להגיד שאנחנו רוצים עכשיו לנהל משא-ומתן ולהתפשר – הפשרה תהיה במסגרת גבולות 1967.

טלב אלסאנע: הרי הפלסטינים כבר הסכימו לפשרה טריטוריאלית לגבי פלשתינה, שהיתה בשביל העם הפלסטיני – כל השטח שנקרא פלסטין – ברגע שהכירו בקיומה של מדינת ישראל בגבולות 1948, זו הפשרה הטריטוריאלית.

סאלח טריף: הסכם וואי.

טלב אלסאנע: מה שהיה לאחר מכן הוא, שבכלל לא הכירו בעם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: היה צורך בהרבה מלחמות, הרבה מאבקים, הרבה חפים מפשע נהרגו, הרבה דם נשפך על מנת להכיר בעם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: ולאחר מכן קם מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שהכיר בזכויות הלגיטימיות של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: אבל היום, לדעתי, החשיבות של הדבר לא בחתימת הסכמים אלה, כי היו הסכמי אוסלו שנחתמו בזמן הממשלה הקודמת בראשותו של יצחק רבין.

טלב אלסאנע: הייחוד של ההסכמים האלה והמאחד אותם הוא מי שחתם עליהם, כי גם באוסלו הגיעו לצורך להגיע לפשרה הטריטוריאלית לגבי 1967 ולהכיר בזכות הלגיטימית של העם הפלסטיני ולנהל משא-ומתן בשלב הסופי, בשלב הקבע, גם על ירושלים, גם על עניין הפרטים, גם על עניין זכות השיבה, גם על עניין ההתנחלויות.

ראובן ריבלין: מאה אחוז.

טלב אלסאנע: כל הדברים האלה הם נושא למשא-ומתן, ולכן הם לא אקסיומה, הם לא נתון.

טלב אלסאנע: אם אנחנו נגיד שעל זה לא מדברים, אז על מה נלך לנהל משא-ומתן בשלב הקבע?

טלב אלסאנע: על מה מנהלים משא-ומתן?

טלב אלסאנע: המייחד כאן הוא, שהאופוזיציה להסכמי אוסלו, אלה שסירבו להם, אלה שהתנגדו להם, קיבלו אותם, והשוליים, זאת אומרת האופוזיציה, אלה שהתנגדו, הפכו להיות שולי השוליים.

טלב אלסאנע: הימין התגמד, הפך להיות השוליים, ומחנה אוסלו התרחב.

טלב אלסאנע: אלה שהתנגדו לו הפכו להיות חלק ממנו, אימצו אותו, קצת באונס, קצת באילוצים, בלחיצה, בדחיפה, בזה שדרבנו אותם, בזה ששכנעו אותם, אבל בסוף קיבלו אותו.

טלב אלסאנע: ואנו עדים לעובדה, שמדי פעם יש להם הרהורים.

טלב אלסאנע: ולכן, שר החוץ בממשלת ישראל, ולא סתם שר חוץ, שר חוץ כבד מאוד, יש לו רקורד, יש לו הישגים, וכולם חשבו שברגע שנכנס לשלום הוא יאמץ, ישתנה וישנה – ואז מה הוא מצהיר היום?

טלב אלסאנע: אני לא מאמין שאפילו על הקיצונים במפד"ל ההצהרות האלה מקובלות.

טלב אלסאנע: הוא מצהיר שאנחנו ננהל את המשא-ומתן על זה שנרוץ ונתפוס גבעות.

טלב אלסאנע: איפה זה קיים?

טלב אלסאנע: באיזה מושג מדיני זה קיים?

טלב אלסאנע: לרוץ לתפוס הרים.

יהודה לנקרי: אני רוצה להזכיר לך, שמה שמעניין אצל שר החוץ הזה, שהוא השר היחיד בממשלה הנוכחית שמעז לבטא את המונח מדינה פלסטינית בתנאים שלו.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת לנקרי, אתה צודק.

טלב אלסאנע: אני אומר שאני חייב – כשאני מותח את הביקורת הזו על ההתבטאות הזו, הגישה הזו, איזו תפיסה?

טלב אלסאנע: מה זה, אנחנו מדברים על ממשלה, על שר חוץ בממשלה, על מדינה מסודרת, מדינה ריבונית, או על סתם כנופיה?

טלב אלסאנע: לרוץ ולתפוס גבעות?

טלב אלסאנע: ועל זה מנהלים משא-ומתן?

טלב אלסאנע: ועל זה מנהלים את השלום, שסתם כמה קיצונים פנאטים בהתנחלויות ירוצו ויתפסו גבעות?

טלב אלסאנע: ככה מנהלים משא-ומתן בשלב הקבע?

טלב אלסאנע: תפסת מרובה, תפסת מעט, איפה תפסת?

טלב אלסאנע: ככה ייקבעו גבולות מדינת ישראל?

טלב אלסאנע: מי שרץ על גבעות ותופס יותר?

טלב אלסאנע: אילו מושגים אלה?

טלב אלסאנע: איזו ממשלה, איזו מדינה, איזה שר חוץ?

טלב אלסאנע: זה רציני, הוא מכבד את עצמו?

טלב אלסאנע: אבל כשהוא אומר, שבכל זאת הוא מכיר בזכות הפלסטינית להקים מדינה, זה שהוא מאמץ את אוסלו, זה שהוא לוחץ ומנסה לשכנע – יש התקדמות.

טלב אלסאנע: אומנם אין השלמה ואין הפנמה של השינוי, מדי פעם הוא פוזל ימינה, אבל לדעתי המהלך הזה חזק מכל כוחות הימין שמנסים לעכב אותו או להכשיל אותו או לטרפד אותו.

טלב אלסאנע: הם יכולים להאט את הקצב, אבל השיירה הזו של השלום תמשיך להתקדם עד הקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, על מנת שתשרת את הביטחון והשלום של שני העמים, גם של העם בישראל, גם של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: והמדינה הזאת קום תקום, כי זה רצונו של העם הפלסטיני.

טלב אלסאנע: הוכח היסטורית, זו אקסיומה, שאי-אפשר לנשל עם מהשאיפה ומהכמיהה לעצמאות.

טלב אלסאנע: ולכן הודענו, למרות הכרזת ראש הממשלה היום, שעלה לדוכן ואמר שהוא מודיע ליאסר ערפאת, יושב-ראש הרשות הפלסטינית, שהוא לא יקיים את ההסכם, ובכל זאת מבקש מהכנסת לאשר את ההסכם – למרות כל ההתלבטויות אנחנו מבינים את המהלכים הפנימיים שלהם, שטרם הפנימו זאת.

טלב אלסאנע: אנחנו נתמוך בהסכם הזה, ואנחנו מעוניינים שדווקא הממשלה הזאת, בהרכב הזה, תפעל לממש את ההסכם.

טלב אלסאנע: זאת החשיבות של הדבר, זה חיוני מאוד, על מנת שהערכים והמושגים והתפיסה של שלום יחדרו מקרב הממשלות אל העם ויהפכו להיות חלק ממערכת החינוך בתוך מדינת ישראל; שהשלום ישנה גם מהאווירה הכללית, גם ממערכת החינוך וגם מהמערכת החוקית במדינת ישראל.

יהודה לנקרי: וסלאם עליכום ורחמתאללה.

טלב אלסאנע: וסלאם עליכום ושיהיה שלום ורחמתאללה ובראכתו.

יהודה לנקרי: תודה רבה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת נסים דהן.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה חזר אלינו מפסגת וואי בתום מה שדווח כמשא-ומתן קשוח, אך התברר לבסוף כמכירת חיסול.

ראובן ריבלין: הסכם שהוצג לציבור בעטיפה מרשימה של קשיחות מדינית מתנוססת עליו גם החותמת של הכשרות האולטימטיבית, זו של יקירנו אריק שרון.

ראובן ריבלין: אבל נראה לי, כי הציבור לא ממש מתרשם, למרות מאמצי ההסברה הקדחתניים.

ראובן ריבלין: הרי מדוע לא תמכו בהסכם שרי הליכוד?

ראובן ריבלין: הציבור שואל את עצמו: מדוע הם לא קנו את הסחורה הטובה הזו?

אלי גולדשמידט: אתה לא תעשה לנו את זה.

אלי גולדשמידט: אתה אף פעם לא קורא מהנייר.

ראובן ריבלין: עברו שנתיים וחצי מאז נבחר חבר הכנסת יושב-ראש סיעת העבודה, עברו שנתיים וחצי מאז נבחר ראש הליכוד כראש הממשלה, ומסתבר כי דרכנו הובילה לנקודת הפתיחה, לאותה נקודה על סף התהום שבה נטל העם את המושכות מידי פרס וממשלתו והעביר אותן לנתניהו, וזאת כדי שיוכיח כי קיימת אלטרנטיבה, כדי שיוכיח כי אין הכרח להתכחש למציאות ואין הכרח לכפור בעובדות שנוצרו בשטח כדי להציע אלטרנטיבה למסלול הכניעה וההתרסקות של ממשלות רבין ופרס.

ראובן ריבלין: אך בשובו של ראש הממשלה התברר, כי השורה התחתונה, אללי, היא אותה שורה תחתונה אומללה ומאיימת, של חשבון הביניים של אוסלו, המוגש היום לכנסת, והפעם על-ידי הליכוד: כמעט מחצית מיהודה ושומרון תימסר לערפאת וצבאו עוד לפני שיתחילו דיונים רציניים על הסדרי הקבע.

ראובן ריבלין: האם ייתכן שצדק שמעון פרס?

ראובן ריבלין: האם צדק כאשר בתגובה על הזעקות של מחצית העם נהג להשיב בביטול "מה האלטרנטיבה"?

ראובן ריבלין: ואם נכון הדבר, ובאמת אין אלטרנטיבה, ואני אינני מקבל זאת, מדוע לא מוצג ההסכם כפי שהוא באמת?

ראובן ריבלין: מדוע איננו אומרים לעם, כי למרות כל המאמצים, אף שניסינו בכל כוחנו לעצור את העגלה, או להטות אותה, לפחות, למסלול נשלט יותר, אף שבמשך שנתיים וחצי ניסינו לצמצם את נזקי הממשלה הקודמת, או "לכווץ את האקורדיון", כמאמר ראש הממשלה, למרות הכול התברר כי תהליך אוסלו איננו רק "בלתי ניתן לעצירה", אלא שאין כל אפשרות להסיט אותו ממסלולו ומדהרתו אל מטרתו הסופית?

ראובן ריבלין: מדוע לא אומר ראש הממשלה את האמת הפשוטה: תהליך אוסלו תוכנן מראש כך שלא יהיה ניתן לעוצרו, כך שלא יהיה הפיך; שכל עולם המושגים של התהליך, המלווה אותנו כבר חמש שנים, מושתת כולו על שקרים, על הונאת הציבור?

ראובן ריבלין: מישהו כאן זוכר את הבטחותיו של פרס, כי אם ייכשל ניסיון עזה ויריחו תחילה תמיד יהיה ניתן לעצור?

ראובן ריבלין: מישהו זוכר מושג כמו "מרדף חם"?

ראובן ריבלין: האם לא ראינו, רק לאחרונה, בגוש-קטיף ובחברון, שעצם הצגת המונח "מרדף חם" לציבור היה מלכתחילה שקר מוחלט, פרי מסכת ההונאה של אדריכלי אוסלו?

ראובן ריבלין: מדוע, אם כן, לא אמר נתניהו לעם את האמת הפשוטה, שגם "הסגרת הרוצחים" היא שקר, שאיש מאדריכלי אוסלו לא העלה על דעתו שערפאת יסגיר פעם מחבלים לישראל, ושסעיף כזה לעולם לא יקוים על-ידו?

ראובן ריבלין: מדוע לא אמר נתניהו את האמת הפשוטה, שהכינוי "משטרה פלסטינית", אשר הוצמד על-ידי אדריכלי אוסלו לעשרות אלפי החיילים הפלסטינים, לא נועד אלא לכסות על ערוותה של ההבטחה הריקה, השקרית, שלפיה "לעולם לא יהיה צבא ערבי ממערב לירדן"?

ראובן ריבלין: מדוע לא ניפץ נתניהו את האשליה הזאת?

ראובן ריבלין: מדוע לא חשף את כל השקרים שביסוד אוסלו?

ראובן ריבלין: הרי לא הוא הנושא באחריות לירושה הנוראה, הרי הציבור בחר בו ביודעו את המציאות שנוצרה בשטח, בעקבות אוסלו.

ראובן ריבלין: איש לא העלה על דעתו, שאפשר להחזיר את הגלגל לאחור, או שיש לכבוש בחזרה את שכם ורמאללה.

ראובן ריבלין: ראש הממשלה נבחר כדי להציג אלטרנטיבה בתנאים הקשים הקיימים שיצרה מסגרת אוסלו.

ראובן ריבלין: אם כך, מדוע לא מודה ראש הממשלה, שהסתבר כי קיבל לידיו ירושה בלתי אפשרית, שאי-אפשר להיחלץ מכבליה?

ראובן ריבלין: מדוע הוא מתעקש, אפילו היום, אפילו אחרי הביקורת הקשה המוטחת בהסכם, בניסוחים שבו ובהישגיו הדלים, להציג את ההסכם כהצלת ארץ-ישראל?

ראובן ריבלין: היה אפשר לומר לזכותו של ראש הממשלה, כי באמת האמין בכוחו לעצור את ההידרדרות.

ראובן ריבלין: היה אפשר לומר לזכותו, כי הערכתו בדבר כוחו הפוליטי המדולדל של הנשיא קלינטון התבררה כטעות, וכי לא העלה על דעתו שייאנס להסכים על מסירת כמעט מחצית יהודה ושומרון.

ראובן ריבלין: היה אפשר לומר לזכותו, כי באמת התכוון להתעקש על דעתו, שיש לגשת להסדר הקבע כאשר הכול עדיין בידינו, כפי שהכריז רק לפני חודשים ספורים, כאשר נראה כי הצעתו עשויה להיות אלטרנטיבה אמיתית וריאלית להמשך הסדרי הביניים, במקום מסירת הארץ בשיטת הסלאמי.

ראובן ריבלין: היה אפשר לומר הכול, לו רק היה ראש הממשלה חוזר מוואי, אומר לכולנו, כי היתה זו משימה בלתי אפשרית, אפילו עבור ממשלה קשוחה, אפילו עבור ממשלה כשלו, שחרתה על דגלה את בלימת תהליך אוסלו והטייתו למסלול מתון יותר.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני אינני מן הטומנים ראשם בחול.

ראובן ריבלין: אני אינני מן המסרבים לקבל את המציאות.

ראובן ריבלין: אני מבין היטב את סד המציאות הקשה, שירשנו מן הממשלה הקודמת.

ראובן ריבלין: אני מבין היטב, כי אם מדינת ישראל לא תכבד הסכמים שחתמה ממשלה דמוקרטית נבחרת, הרי אנו עלולים להידרדר לתהום.

ראובן ריבלין: ולכן, אפילו כשהצבעתי בכנסת נגד הסכם חברון, חשתי שאולי באמת אין ברירה, וכי אין דרך להיחלץ מן ההתחייבות הבין-לאומית.

ראובן ריבלין: לא יכולתי להרים יד עבור הנסיגה בהסכם חברון.

ראובן ריבלין: למרות חינוכי ולמרות אמונותי אני מבין היטב את האילוצים, את החיכוך הקשה בין האידיאולוגיה הצרופה לבין המציאות.

ראובן ריבלין: תנועה המייעדת עצמה לשלטון חייבת להבין, שפרגמטיות, כל עוד אינה הופכת לאידיאולוגיה בעצמה, היא כורח שבלעדיו נידונה כל תנועה פוליטית לכף הקלע האופוזיציוני, לעולם.

ראובן ריבלין: כולנו – גם הנצים הקשוחים ביותר בליכוד – מבינים היטב, כי אי-אפשר לעצור את התהליך המדיני, כי נקבעו עובדות מוצקות בשטח.

ראובן ריבלין: אך הייתי משוכנע, שבחברון תיפסק הנסיגה; שיהיה קו אדום, שממנו אין נסוגים עוד.

ראובן ריבלין: האם יכולנו אי-פעם להעלות בדעתנו, כי יבוא יום וראש אש"ף יעמוד בבית הלבן ויהלל את השהידים שהביאוהו עד הלום?

ראובן ריבלין: אדוני ראש הממשלה, מי הם אותם שהידים?

ראובן ריבלין: מי הם אותם גיבורי העם הפלסטיני?

ראובן ריבלין: אלו הם רבי-המרצחים – מנהרייה, ממעלות, ממינכן, מכביש החוף, מקו 5, מקו 18, ממחנה-יהודה, מבן-יהודה, טובחי ילדינו.

ראובן ריבלין: האם אי-פעם עלה בדעתנו, שראש אש"ף יהלל את גיבוריו, רבי-המרצחים, ואריק שרון יאזין בנימוס?

ראובן ריבלין: האם אי-פעם, בחלומותיכם הגרועים ביותר, אתם שם בבית, שיערתם שיעמוד יאסר ערפאת קבל עם ועולם ויבשר לאחיו הפליטים בלבנון, שקרוב יום גאולתם, וקרובה ישועתם לבוא, ושובם לפלסטין מולדתם מתקרב, וכנגדו ישבו מנהיגי המדינה, ראשי המחנה הלאומי, וכולם יריעו לדבריו?

ראובן ריבלין: האם לשם כך "אלוהים לשלטון בחרתנו"?

ראובן ריבלין: ערפאת חותר בנחישות, במלוא הקיטור, אל הקמת מדינתו.

ראובן ריבלין: ואנו, דווקא בימיה של ממשלת המחנה הלאומי, נתונים במבוכה, ללא חזון, ללא מטרה, ללא אלטרנטיבה.

ראובן ריבלין: הסכם אוסלו היה אסון, ועדיין הוא אסון, שנכפה עלינו.

ראובן ריבלין: ועתה, עם ניפוץ חלומנו, עם שבירת כל אמונותינו, מה לנו החגיגה הזו?

ראובן ריבלין: במקום למרר בבכי, במקום לעטות שק, במקום להשפיל מבט על שבקרב הזה כשלנו, על שדרכנו בשנתיים האחרונות לא צלחה, אנו צוהלים, ששים ושמחים.

ראובן ריבלין: ממש מסיבה על סיפון ה"טיטאניק".

ראובן ריבלין: במסיבה הזאת, אדוני היושב-ראש, אני לא אשתתף ואצביע נגד.

יהודה לנקרי: אני מודה לך, חבר הכנסת ראובן ריבלין, על הנאום היוקד והמיוסר הזה.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת נסים דהן, בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לבי לבי אתך, רובי, מעיי מעיי עם חנן פורת.

נסים דהן: ההסכם שמונח לפנינו לא יכול להיות, מעצם טבעו, הסכם טוב.

נסים דהן: הוא לא יכול להיות, מעצם טבעו, הסכם שנוכל לברך עליו בשתי ידיים, כי הנה הגענו אל המנוחה ואל הנחלה.

נסים דהן: ההסכם הוא הסכם גרוע.

נסים דהן: הוא אפילו אסון.

נסים דהן: אבל אני חושב, וכנראה רבים מהדוברים הקודמים אמרו זאת במלים שלהם, כיוון שאין שני נביאים מתנבאים בלשון אחת, שזה הסכם אין ברירה.

נסים דהן: זה הסכם של כורח.

נסים דהן: לכל אחד יש השיטה למה אין ברירה.

נסים דהן: הרשו לי, חברי חברי הכנסת, במיוחד אתה, ידידי היקר חבר הכנסת ריבלין, להאיר מנקודה אחרת, שאולי לא חשבת עליה.

נסים דהן: אני אומר זאת במלים שלי, ואני מבקש סליחה מראש אם הן לא יובנו כהלכה.

נסים דהן: מדינת ישראל קמה בהסכמה רחבה של אומות העולם.

נסים דהן: היא לא קמה משום שאנחנו רצינו, היא קמה משום שאומות העולם הסכימו.

נסים דהן: הרצון שלנו היה הזרז, הוא לא היה הסיבה.

נסים דהן: הווי אומר, שאם בליל החלוקה, כ"ט בנובמבר, התוצאות היו הפוכות, יכול להיות שהיום לא היינו עומדים פה בכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: משה רבנו לא נכנס לארץ-ישראל כי לא היתה בו, לפי דעת הקדוש-ברוך-הוא, אמונה.

ראובן ריבלין: "כי מנגד תראה את הארץ ושמה לא תבוא" – כך אמר לו, כי לא היה – – –

נסים דהן: כיוון שאתה מתאר לעצמך שאתי אתה בוודאי לא יכול להתווכח בתורה, אני מרשה לעצמי לא לענות לך.

נסים דהן: רק אומר לך שטעית בפירוש הכתובים.

נסים דהן: אבל מאחר שאני לא רוצה להוכיח לך שבזה אתה לא מבין כל כך – יש דברים אחרים שבהם אתה מבין הרבה יותר טוב ממני, אבל בזה תרשה לי לחלוק עליך.

ראובן ריבלין: זו עובדה.

ראובן ריבלין: אני מביא מהכתובים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת דהן, נאמר שם: "עלה אל הר העברים הזה הר נבו – – – ומת בהר אשר אתה עלה שמה והאסף אל עמיך כאשר מת אהרן אחיך בהר ההר – – – על אשר מעלתם בי – – – במי מריבת קדש מדבר צן – – – כי מנגד תראה את הארץ ושמה לא תבוא, אל הארץ אשר אני נתן לבני ישראל".

ראובן ריבלין: אין פרשנות פה.

ראובן ריבלין: הדבר מדבר בעדו ואומר מה שהוא אומר.

ראובן ריבלין: אין פה פרשנות.

ראובן ריבלין: כי מנגד תראה את הארץ.

יהודה לנקרי: אנחנו חייבים להודות שהציטוט מרשים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש מרשה לי לענות לו?

יהודה לנקרי: שלא על חשבון הזמן שלך.

יהודה לנקרי: אני עצרתי את השעון.

נסים דהן: לא, על חשבון הזמן שלי אני לא רוצה לענות לו.

נסים דהן: אבל בפעם הבאה, חבר הכנסת ריבלין, כשאתה מצטט פסוק, תדייק.

נסים דהן: "יען לא האמנתם בי להקדישני" – את זה שכחת.

ראובן ריבלין: "על אשר לא קדשתם אותי".

ראובן ריבלין: אני מצטט מלה במלה.

נסים דהן: עכשיו, אחרי שהבנת את הטעות שלך, נחזור לענייננו.

נסים דהן: אני אומר, יכול להיות, כיוון שלשחזר את ההיסטוריה ולומר "אילו" זו חוכמה שלאחר מעשה.

נסים דהן: אבל המציאות היא, שלאבות המייסדים היה האומץ להכריז על המדינה ולהקים אותה רק לאחר הסכמה בין-לאומית של אומות העולם.

נסים דהן: נקודה.

נסים דהן: איש לא חלם לעשות זאת ללא אותה הסכמה של כ"ט בנובמבר.

נסים דהן: ואם התוצאות באותו לילה היו הפוכות, יכול להיות שלא היינו עומדים פה בכנסת.

נסים דהן: מותר למישהו אחר לחלוק עלי, אבל, שוב – זו חוכמה שלאחר מעשה.

נסים דהן: אם זה כך, אנחנו לא יכולים לעמוד היום כאן ולומר לכל אומות העולם שתמכו בהקמת מדינה יהודית ואחרי שהקמנו מדינה יהודית: תלכו לעזאזל, ואנחנו נעשה מה שאנחנו רוצים.

נסים דהן: מה לעשות?

נסים דהן: הקמנו מדינה ככל המדינות, אומה ככל האומות.

נסים דהן: זו לא היתה תזה שלנו, בדבר זה מעולם לא תמכנו.

נסים דהן: אבל, לשיטתכם, חבר הכנסת ריבלין, שזו מדינה ככל המדינות, אומה ככל האומות, היעלה על דעתך למרוד בכל האומות ועוד להחזיק מעמד?

נסים דהן: היעלה בדעתך לומר לכל העולם: תלכו לעזאזל, אנחנו את שלנו נעשה, ועוד נחזיק מעמד?

נסים דהן: האם יעלה בדעתך לומר לארצות-הברית, הגדולה שבאומות, מעצמה שבמעצמות:

נסים דהן: אתם לא תגידו לנו מה לעשות, ועוד להמשיך להחזיק מעמד?

נסים דהן: לכן, לבי לבי על אתחלתא דגאולה של חנן פורת, על מלכות ישראל של חנן פורת ושל המפד"ל שהתמוטטה להם מול העיניים.

נסים דהן: אני מבין את הבכיות שלהם.

נסים דהן: תזה של 50 שנה התמוטטה להם בחמש דקות.

נסים דהן: "שתי גדות לירדן" – מזמן פשט את הרגל, לצערי הרב.

ראובן ריבלין: רוב בוחריך הם – – –

נסים דהן: אני אומר, לצערי.

נסים דהן: רוב בוחרי יודעים את האמת, שכל זמן שזו הדרך של הקמת המדינה, אין לנו ברירה אלא להתנהג לפי השיטה שבה היא הוקמה.

ראובן ריבלין: אפילו חבר הכנסת רן כהן לא מסכים אתך.

רן כהן: למה?

רן כהן: אני דווקא מסכים אתו.

נסים דהן: חברי חבר הכנסת רובי ריבלין, ההסכם גרוע, והוא אסון לעם, אבל אין לנו ברירה.

נסים דהן: שיהיה ברור לעם ישראל הצופים בנו – אין לנו ברירה, כיוון שאת ההסכם הזה מכתיבים.

נסים דהן: מישהו מעלה על דעתו, שאם יכולנו להשאיר את השטחים בידינו, מישהו ימסור שטחים מתוך נדיבות לב?

נסים דהן: האם אלה שחתמו על ההסכמים הראשונים, השניים והשלישיים עשו זאת מתוך נדיבות לב או מתוך אהבה לערפאת?

נסים דהן: עם כל החסרונות שלו, חבר הכנסת ריבלין, אני רוצה לראות את כל החכמים שאמרו, כשהם היו באופוזיציה: אף שעל, על גופתנו המתה יחזירו פה סנטימטר אחד, וכשהם זכו בשלטון אין הם מתנהגים.

נסים דהן: הם מסוגלים לקיים את מה שהם אמרו כשהם היו באופוזיציה?

נסים דהן: האם שרי המפד"ל, שיודעים את האמת – ואני לא חושד בהם שרק הכיסאות מכתיבים להם את ההתנהגות שלהם; אני רוצה להאמין שהם מספיק צדיקים, והכיסאות לא מכתיבים להם התנהגות.

נסים דהן: אני יוצא מהנחה, שהיום הם יודעים דברים שהם לא ידעו כשהם לא ישבו ליד שולחן הממשלה, והדברים האלה שהם יודעים היום הם שמכתיבים את ההתנהגות שלהם.

נסים דהן: חבר הכנסת רובי ריבלין, אילו מינו אותך לשר החוץ, גם אתה היית מתנהג בדיוק כמו שרון.

נסים דהן: זה אותו שרון שלפני שהתמנה לשר חוץ הוא אמר ש-9% זה יהיה אסון, אותו אריאל שרון שחשב שאם יחזירו 10% המדינה תתמוטט, והוא חתם על 13%.

מיכה גולדמן: הוא גם יחתום על 30%, על 40% ועל 50% ועל 60%.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת גולדמן, עוד מעט תוזמן לדבר.

יהודה לנקרי: חסוך לנו את הזמן הזה.

יהודה לנקרי: תנו לרב דהן לסיים.

יהודה לנקרי: בבקשה.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, לא לחינם נאמר: לב מלכים ושרים.

נסים דהן: חבר הכנסת ריבלין, אני מרשה לך להמשיך את הפסוק.

יהודה לנקרי: טמנת לו מלכודת עכשיו.

נסים דהן: אני אמשיך: לב מלכים ושרים ביד השם.

יהודה לנקרי: תודה, חבר הכנסת דהן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת מיכה גולדמן, ואחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

יהודה לנקרי: בבקשה.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מצד אחד אנחנו יכולים היום לומר לעם ישראל, שממשלת הליכוד אימצה את תוכנית אוסלו.

מיכה גולדמן: מצד שני, אני נמנה עם אותם חברים שציפו שראש הממשלה יאמר מבמת הכנסת: אדוני ראש הממשלה יצחק רבין, אנחנו מבקשים סליחה על כל מה – –

חיים דיין: תפסיק לחזור על המנגינה הזאת.

חיים דיין: זו מנגינה שכבר נמאס לשמוע אותה.

חיים דיין: תפסיקו לנגן לאנשים על המצפון.

חיים דיין: תנאם נאום אחר, מיכה גולדמן.

חיים דיין: תלך ישירות להסכם הזה.

מיכה גולדמן: – – שנעשה לאורך שנה וחצי.

מיכה גולדמן: הקואליציה של היום, שהיתה אופוזיציה של אתמול, ישבה פה מצד שמאל, ואני זוכר אותם ימים לאחר שחזרו מוושינגטון ראש הממשלה הנרצח יצחק רבין, אתו שר החוץ דאז שמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, וראש הממשלה עלה לדוכן, וכאן, מצד שמאל שלי, ישבו חברי כנסת מהליכוד ותקפו.

מיכה גולדמן: ומי היה בראש אותה תזמורת תוקפת?

מיכה גולדמן: – ראש האופוזיציה דאז בנימין נתניהו, ראש הממשלה דהיום, שהיום הציג את תוכנית וואי.

מיכה גולדמן: אני יכול לומר כאן, שאלה שלפני שלוש וארבע שנים תקפו את ראש הממשלה הנרצח יצחק רבין, הם אלה אשר מחר בערב, יחד עם ראש הממשלה, ירימו את היד בעד הסכם שיש בו המשכיות לתוכנית אוסלו.

מיכה גולדמן: ודאי שאינני רוצה להשתמש בדקות שעומדות לרשותי להמשיך ולומר שאתם, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי הכנסת מהקואליציה, לא הבנתם שאין אלטרנטיבה לאותה תוכנית אוסלו שבאה להושיט יד לאויבים של אתמול, לאותם פלסטינים, לאותו ערפאת, שהיום, מהבמה הזאת, קרא לו ראש הממשלה נתניהו "החבר ערפאת"; הרמתי לו טלפון אתמול, הרמתי לו טלפון שלשום.

מיכה גולדמן: אתם, אזרחי מדינת ישראל, או חלקכם, אשר היו באותה קבוצה שחשבה שהסכם אוסלו יביא למציאות שאי-אפשר לחיות בארץ הזאת, והמזרח התיכון לא יכול להיות שונה, אותו ראש ממשלה שהיה ראש האופוזיציה, אשר תקף ואשר הופיע באותם ימים באזור השרון עם מסע של ארון כשבתוך הארון נמצא יצחק רבין, ואתם אלה אשר הייתם בכיכר ותקפתם את הסכם אוסלו – לא האמנתם שבבוא הזמן, כשתנהיגו את המדינה, תהיו אלה אשר יבואו להסביר, לשכנע, שאין דרך אחרת, ויש רק דרך אחת, אותה דרך שבחרו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, שהיא הדרך היחידה שיכולה להביא לסיכוי, להזדמנות לצעירים אשר היום נמצאים בבתי-הספר, בגני-הילדים, ליצור להם תקווה, תקווה שאולי אפשר לחיות יחד עם הפלסטינים, שגם הם מצפים למדינה משלהם, לאותו שלום עם ממלכת ירדן, והציפייה לשלום עם סוריה.

מיכה גולדמן: להגיע למציאות שבה המזרח התיכון יכול להיות מזרח תיכון שעוסק בנושאים אחרים, לא בהיערכות, לא בחימוש; מזרח תיכון אשר מחפש למצות את האפשרויות שמדינות ערב יכולות לתרום, מדינת ישראל יכולה לתרום, להפוך את המזרח התיכון לאזור שאפשר לנצל בו את המחצבים, בין הנפט במדינות ערב, בעיקר באזור המפרץ, ובין היכולת של מדינת ישראל כתוצאה מכך שהיא השקיעה שנים רבות בחינוך, ולשלב את הכלכלה הישראלית, את היכולת הישראלית והמחצבים שנמצאים באזור המפרץ ומדינות ערב השכנות, אשר יודעות שרק הדרך לשלום מסוגלת לתת אפשרות לאותם עשרות מיליונים של אזרחים ערבים אשר היום נמצאים במציאות שונה מאירופה, מארצות-הברית של אמריקה, שהתוצר הלאומי שלהם עוד נמוך, ורק בעזרה הדדית ורק ביכולות שבאו כתוצאה מהתחלה של שלום שהחל עם מצרים ב-1977, הסכם השלום של מנחם בגין, זיכרונו לברכה, והמשך השלום עם ירדן שיזם ראש הממשלה הנרצח יצחק רבין, עם תוכנית אוסלו ועם היכולת ליצור תקווה אחרת גם למדינת ישראל וגם למדינות ערב.

מיכה גולדמן: ואני אומר כאן, מהבמה הזאת – הדרך לשלום היא ארוכה.

מיכה גולדמן: אני יודע שספגנו לא מעט חללים.

מיכה גולדמן: אירועים קשים עברו על תושבי ירושלים, על תושבי תל-אביב, על תושבי עפולה, על תושבי חדרה, משפחות שהיקר להן נפגע, אבל כל אחד שואל את עצמו: מה האלטרנטיבה?

מיכה גולדמן: מה היכולות שלנו, של מדינות ערב, של הפלסטינים ושל כולנו יחד?

מיכה גולדמן: אני יודע שזה ייקח לא חודש ולא חודשיים.

מיכה גולדמן: יכול להיות שזה ייקח כמה שנים, אבל זאת הזדמנות של אחת למאה שנים.

מיכה גולדמן: ואם לא נדע למצות אותה, כל דרך אחרת היא פחות טובה.

מיכה גולדמן: לכן, אני ממליץ לכל חברי הבית לתמוך בתוכנית וואי, שהיא המשך של תוכנית אוסלו, שאותה יזמו ראש הממשלה הנרצח יצחק רבין ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

מיכה גולדמן: אני מצפה לכך מכל חברי הבית, מימין ומשמאל.

מיכה גולדמן: אנחנו בשמאל הבטחנו מראש, שניתן רשת ביטחון, ניתן סיכוי לאותה תוכנית שיזם ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

מיכה גולדמן: תודה רבה.

יהודה לנקרי: תודה, חבר הכנסת מיכה גולדמן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת פיני בדש, אחריו – חבר הכנסת רן כהן, ואחר כך – חבר הכנסת חיים דיין.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתלבט כיצד להביא את הדברים.

אלי גולדשמידט: הרי כולנו נמצאים כאן בסד של כמה דקות שבהן אנחנו רוצים להכיל את כל השקפת עולמנו על ההסכם, על מה שקרה.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להתחיל דווקא בדברי פיוס.

אלי גולדשמידט: אני רואה את הימין, אני רואה את אנשי ההתנחלויות, אני שומע את רובי ריבלין, ואין בלבי שמחה לאיד; להיפך.

אלי גולדשמידט: אני חושב שחלק גדול, אולי כל האנשים שמאמינים בצדקת דרכם והולכים בדרך שלהם באמונה, בדבקות בתפיסת עולם, כאשר מגיע יום שבו אמונתם מתנפצת אל מול הסלע – זה איננו יום שאנשים שמחזיקים או גורסים את הגישה האחרת, את האמונה האחרת, צריכים לעלוז.

אלי גולדשמידט: הוויכוח ההיסטורי בין הפלגים השונים או בין החלקים הראשונים של העם שיושב כאן, במדינת ישראל, אורכו כתולדות הציונות כמעט.

אלי גולדשמידט: היה ברור שביום מן הימים הוויכוח הזה יוכרע לכאן או לכאן.

אלי גולדשמידט: ברור שברגע שהוויכוח הזה יוכרע, צד אחד יהיה בחזקת זה שאמונתו התנפצה.

אלי גולדשמידט: והצד שאמונתו התנפצה כואב את העניין מאוד מאוד.

אלי גולדשמידט: אני מציע לכל חברי בשמאל ולכל חברי במרכז ולכל תומכי ההסכם בליכוד ובגשר ובכל המפלגות, לא לבוא היום חשבון שהוא בבחינת שמחה לאיד כלפי אותו ציבור.

אלי גולדשמידט: אבל – ואני מוסיף את ה"אבל" לא רק בגלל הציבור, שאני מעריך אותו ומכבד את השקפותיו גם כאשר אני נמצא במחלוקת מאוד עמוקה אתו – אני רוצה לבוא חשבון עם ראש הממשלה, כי ראש הממשלה הלך להסכם הזה בחמיצות פנים, בתחושה של מי שכפאו שד.

אלי גולדשמידט: וכאשר הוא חתם על ההסכם הזה של וואי בוושינגטון הוא בירך את כל מי שנטל חלק בחתימת ההסכם.

אלי גולדשמידט: הוא הזכיר אפילו את גמאל, אותו אדם שסיפק לו את הסיגרים.

אלי גולדשמידט: אבל הוא לא יכול היה למצוא בתוכו את כוחות הנפש – סלח לי, חיים דיין, שאני מזכיר את זה, אני יודע שאתה לא אוהב לשמוע את זה – הוא לא מצא בתוכו את כוחות הנפש להגיד: יצחק רבין, חלקתי על דעותיך.

אלי גולדשמידט: יכול להיות שגם עד לרגע זה אני חושב שאפשר היה לעשות דברים אחרת, מבחינתו של ראש הממשלה.

אלי גולדשמידט: הוא יכול היה לצאת בכבוד ולהגיד – איך אמר פעם מנחם בגין, זכרו לברכה, אחרי מבצע אנטבה?

אלי גולדשמידט: הוא היה ראש אופוזיציה, הוא עמד פה מעל הדוכן ואמר: "שאפו", אני מכבד את יצחק רבין, את מה שהוא עשה.

אלי גולדשמידט: למה אין לך, אדוני ראש הממשלה, גדלות הנפש הזאת?

אלי גולדשמידט: אני מצפה מראש ממשלה במדינת ישראל, גם כשהוא יריבי הפוליטי המר ביותר, שתהיה לו גדלות נפש שתקרין על הציבור במדינת ישראל; גדלות נפש.

אלי גולדשמידט: לא להסכים לדעות שלנו, לא לבוא ולהגיד שכל מה שעשינו היה נהדר.

אלי גולדשמידט: אני לא מצפה לזה.

סאלח טריף: האם אתה לא חושב שאתה מגזים?

אלי גולדשמידט: לא, אני לא מדבר על ביבי נתניהו.

אלי גולדשמידט: אני מדבר על ראש ממשלה במדינת ישראל.

סאלח טריף: שמו הוא ביבי.

אלי גולדשמידט: תרשה לי, סאלח.

אלי גולדשמידט: כאשר הוא הגיע לארץ הוא אמר את אשר אמר.

אלי גולדשמידט: ואני יודע את הקושי הנורא שהוא עומד בו, אני מקבל, אני יודע, יש לו בעיה קשה עם הציבור שהביא אותו לשלטון.

אלי גולדשמידט: אבל לפתור את הבעיה שלו עם הציבור שהביא אותו לשלטון בכך שהוא משמיץ את אהוד ברק, את שני הרמטכ"לים לשעבר, אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק, ואת רוני מילוא?

אלי גולדשמידט: למה?

אלי גולדשמידט: למה לעשות את זה?

אלי גולדשמידט: למה אין לך אומץ לב, אינטגריטי, לבוא ולהסביר: זו דרכי?

אלי גולדשמידט: כמו שמנחם בגין עשה.

אלי גולדשמידט: ראיתי קלטת מהדברים של מנחם בגין.

אלי גולדשמידט: איך הוא אמר?

אלי גולדשמידט: – אני מעמיד על כף המאזניים, מצד אחד, היישובים בסיני, ומצד שני, השלום.

יהודה לנקרי: מכאן הוא אמר זאת.

אלי גולדשמידט: כן, ראיתי זאת.

יהודה לנקרי: זה היה מרשים מאוד.

אלי גולדשמידט: אני לא רוצה לפגוע בציבור הדתי – הראו את זה בשבת בתוכנית "משחק השבוע", אצל מנשה רז.

אלי גולדשמידט: מצד אחד, השלום, ומצד אחד, היישובים, ואני מכריע בעד השלום.

אלי גולדשמידט: כשהוא בא עם הסכם קמפ-דייוויד, הוא לא בא לכאן והשמיץ את פרס, את רבין ואת יגאל אלון.

אלי גולדשמידט: למה, אדוני ראש הממשלה – אני מדבר אל כיסאך הריק, אל אוזניך החירשות, האטומות משמוע – למה אין בך שמץ מגדלות הנפש שהיתה למנחם בגין, זכרו לברכה?

אלי גולדשמידט: אתה שייך למשפחה הרוויזיוניסטית.

אלי גולדשמידט: גדלתם על הדר, גדלתם על איזה בסיס של כבוד לאדם, של כבוד לאנשים אחרים.

אלי גולדשמידט: למה אצלך זה לא קיים בכלל?

אלי גולדשמידט: אתה כל כולך מרוכז רק בתוך עצמך.

אלי גולדשמידט: אני מודאג מזה שיש לי ראש ממשלה כזה, ולא משום שהוא מהליכוד, ולא משום שהוא מהימין, אלא משום שהוא כפי שהוא.

אלי גולדשמידט: למה לא תוציא את הטוב מההסכם?

אלי גולדשמידט: אתה כבר חתמת עליו.

אלי גולדשמידט: יושב פה יושב-ראש הישיבה, סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת לנקרי, שהיה שגריר בצרפת במשך ארבע-חמש שנים.

יהודה לנקרי: כמעט ארבע שנים.

אלי גולדשמידט: אני יודע שאתה היית שם לפני אוסלו והיית אחרי אוסלו.

אלי גולדשמידט: וצרפת זו לא מדינה הכי קלה, זו לא ארצות-הברית מבחינת מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: איך נראינו לפני אוסלו, אדוני השגריר לשעבר, ואיך נראינו אחרי אוסלו?

אלי גולדשמידט: איך קיבלו אותנו בכל מקום בזרועות פתוחות.

אלי גולדשמידט: כבר חתמת – אז תנצל את זה, תביא ברכה, תביא כלכלה, תביא השקעות.

אלי גולדשמידט: לך עם הסיפור הזה.

אלי גולדשמידט: אל תנסה ללכת עם ולהרגיש בלי.

אלי גולדשמידט: תלך עם העניין הזה.

אלי גולדשמידט: יאמינו לך יותר.

אלי גולדשמידט: אבל אתה לא מסוגל לזה.

אלי גולדשמידט: אתה לא מסוגל כי אתה קטן אמונה.

אלי גולדשמידט: אתה לא מאמין במה שעשית.

אלי גולדשמידט: אתה לא מאמין שנגזר עליך גורלך ההיסטורי להירשם בהיסטוריה של מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: במהדורות החדשות של האנציקלופדיה העברית בעוד מאה שנה – אותה אנציקלופדיה שאביך, פרופסור נתניהו, היה מעורכיה הראשונים – אתה תירשם כאיש הימין שאימץ לראשונה את תוכניתה של מפלגת העבודה ושל תנועת העבודה לגלגוליה ההיסטוריים במדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: זה גורלך.

אלי גולדשמידט: תתמודד אתו.

אלי גולדשמידט: אל תברח ממנו.

אלי גולדשמידט: אתה תירשם שם גם אם תהיה עכשיו חמוץ פנים.

אלי גולדשמידט: אתה תירשם כמי שמיישם את הדרך הזאת, כמי שהגיע להכרה, גם אם כפו אותך להגיע להכרה הזאת, שאין דרך אחרת בלתי אם הדרך לפשרה ההיסטורית, שרק היא יכולה להביא לסיכוי הטוב יותר של דו-קיום בין שני העמים.

אלי גולדשמידט: תתפכח, אדוני ראש הממשלה, מחר יש לך נאום סיכום, ושתהיה לנו פעם אחת נחת רוח מהדברים שלך.

אלי גולדשמידט: אבל, כמו שאמר ידידי חבר הכנסת סאלח טריף, הסיכוי לכך הוא בערך כמו הסיכוי שלי לזכות ב-25 מיליון שקל בלוטו.

אלי גולדשמידט: אולי יש לאחרים סיכוי טוב יותר.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

חיים דיין: מילאת?

חיים דיין: מילאת?

יהודה לנקרי: תודה רבה, חבר הכנסת גולדשמידט.

יהודה לנקרי: אפשר להגיד על הנאום שלך שהוא נבואי במבנהו:

יהודה לנקרי: פרק אחד של נחמה ופיוס, פרק אחד של תוכחה ובסוף איזה חזון של 25 מיליון שקל.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת פיני בדש, בבקשה.

נסים זוילי: חבר הכנסת בדש, האם זה הנאום האחרון שלך?

פיני בדש: למה אתם משלחים אותי כל כך מהר כל הזמן?

יהודה לנקרי: ראשית, אנחנו נברך אותך על ניצחונך ועל בחירתך האלגנטית והמרשימה בעומר.

פיני בדש: תודה, תודה.

פיני בדש: חבר הכנסת גולדשמידט, אל תברח, תשמע אותי.

פיני בדש: שמעתי אותך.

אלי גולדשמידט: אתה שמעת כי דיברתי לפניך.

אלי גולדשמידט: אבל אני מצטער, אני מוכרח ללכת.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת סאלח טריף, אני שומע את הנאומים, והתחלפו פה היוצרות: האופוזיציה הפכה להיות קואליציה והקואליציה הפכה להיות אופוזיציה.

פיני בדש: אני אישית אצביע בעד ההסכם, ואני עושה זאת בלב כבד, כמו רבים כמוני, ואני בטוח גם כמוך.

רן כהן: אתמול היתה החלטה של צומת.

פיני בדש: חבר הכנסת פלד אמר שהיתה החלטה פה-אחד.

פיני בדש: אבל זה הפה של פלד בלבד.

פיני בדש: אותי לא שאלו, ולא הייתי שותף בהצבעה כזאת.

פיני בדש: אריק שרון היה אתמול אצלנו בסיעה.

חיים דיין: לא השתתפת בהצבעה כי הלכת לפני שהיתה הצבעה.

פיני בדש: גם מודי זנדברג, חבר הכנסת וסגן השר, לא היה שותף להחלטה הזאת.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, השר אריק שרון, שר החוץ, היה בסיעה.

פיני בדש: הוא הסביר את המהלכים והסביר את האילוצים.

פיני בדש: אף אחד לא יכול להאשים את השר שרון בכך שהוא נגד ארץ-ישראל, נגד טובת המדינה ונגד ביטחון המדינה.

פיני בדש: הוא אחד מן הלוחמים ומן האנשים שנלחמו למען ארץ-ישראל.

פיני בדש: אבל כשהוא היה שותף במהלך הזה הוא הבין את האילוצים.

פיני בדש: יש רע ויש רע במיעוטו.

פיני בדש: אני בטוח שאף אחד מאתנו אינו מתעלם מהאילוצים, אף לא חבר הכנסת רן כהן.

פיני בדש: אני בטוח, שאם לרן כהן היתה האפשרות להשאיר את כל השטחים – הוא היה עושה כן, ולא היתה בעיה עם זה.

פיני בדש: לא היית מתנגד, נכון?

רן כהן: לא, אם זה לא היה כרוך בשלטון – – –

פיני בדש: אבל יש אילוצים מסוימים.

פיני בדש: אני נגד אלה שאומרים: בואו נפרוש, בואו נחליש, בואו נפריע מבחוץ.

פיני בדש: לי הדברים היו ברורים אתמול, בישיבת מועצת צומת.

פיני בדש: כשדיברו על אפשרות לפרוש, אמרתי שאני בטוח ומשוכנע שהמפד"ל תחליט להישאר בממשלה, ואולי גם כן לא בגלל הכיסאות, כפי שאמר חבר הכנסת גולדשמידט, אולי בגלל ההבנה שעדיף להיות בפנים, להשפיע ולמזער את הנזק, מאשר להיות בחוץ, להחליש את הממשלה ולהגדיל את הנזק.

פיני בדש: גם אני חושב באותה דרך.

פיני בדש: בזמנו, בתקופתו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, עשיתי מהלך כדי לצרף את צומת לממשלה, אם אתה זוכר, כי חשבתי שבמשא-ומתן אחרי הסכם אוסלו עדיף שצומת תהיה חלק מהמערכת, שתמזער את הנזק ואת הוויתורים, מאשר להיות בצד ולצעוק, והנזקים אז הם יותר גדולים.

פיני בדש: אני נמנה עם האנשים שחושבים, שצריך להיות שותף לעשייה ופעיל בה, ולא לשבת מהצד ולהעביר ביקורת.

פיני בדש: לכן, אני אומר שלכולנו זה קשה.

פיני בדש: קשה לוותר.

פיני בדש: קשה, אחרי שאנחנו באים עם אידיאולוגיה מסוימת, שהיתה מאוד חזקה, לגבי ארץ-ישראל.

פיני בדש: אבל אנחנו בשנות האלפיים, ואנחנו מסתכלים קדימה.

פיני בדש: חבר הכנסת רן כהן, אני מסכים אתך שיש דברים שנעשו והם לא הפיכים.

פיני בדש: זה תהליך בלתי הפיך ואי-אפשר להחזיר את הגלגל אחורה.

פיני בדש: אמרתי אתמול אצלנו בסיעה: עדיין אנשים נשארו בשנת 1948, יורים מהעמדות ב"סטנים".

פיני בדש: אין, זה עבר, התקדמנו קדימה ואי-אפשר לחזור אחורה.

פיני בדש: לכן, בואו נסתכל קדימה וננסה לעשות את הדברים באופן הכי טוב שאפשר, עם נזק הכי קטן שאפשר.

חיים דיין: אתה צריך לכבד תנועה שלמה, שיש לה עקרונות.

פיני בדש: אני נמצא כאן, חבר הכנסת דיין.

פיני בדש: אני לא רובוט.

חיים דיין: יש 500 חברי מרכז.

פיני בדש: אגב, הוויכוח הפנימי הוא לגיטימי, כי התהליך הוא קשה.

חיים דיין: 500 חברי מרכז נתנו לך מנדט ללכת במצע של צומת.

פיני בדש: התהליך הוא קשה וכואב.

חיים דיין: אתה לא היית בישיבה.

פיני בדש: התהליך קשה וכואב – – –

חיים דיין: – – –

פיני בדש: זה לא על חשבוני, אדוני היושב-ראש.

יהודה לנקרי: אל תדאג.

חיים דיין: – – –

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דיין, יהיה לך עוד מעט העונג להשיב לו.

פיני בדש: התהליך לא קל, הוא כואב, אני קיבלתי מנדט מתוך שיקול דעתי, ואני לא רובוט של אף אחד.

פיני בדש: אני לא רובוטריק של אף אחד ואני לא מצביע אוטומטית.

פיני בדש: קשה לי, אדוני היושב-ראש, כאשר אחרי מהלך כל כך קשה לראש הממשלה – וידוע שזה לא היה קל לראש הממשלה, שהוא מצד הימין; היה לו קשה מאוד לקבל את הסכם אוסלו – לא קל לשמוע את ההתבטאויות של ערפאת מאתמול, חבר הכנסת רן כהן, על שחרור ירושלים עם רובים.

פיני בדש: לצערי הרב, עד היום, מה שערפאת אמר הוא התכוון אליו וניסה לעשות, וההתבטאויות האלה מוכיחות שכנראה אנחנו, אני בכלל זה – כשאתה שומע אותי מדבר היום, אני מדבר אחרת ממה שדיברתי לפני שלוש שנים, עברתי תהליך מסוים, ואני חושב שערפאת לא עבר את התהליך שהייתי מצפה ממנו לעבור אחרי מה שהוא דיבר בארצות-הברית בכל המפגשים, בכל ההסכמים, והוא ממשיך עם הצהרות המלחמה שלו.

פיני בדש: זה קשה לי, כי זה מחליש את האמון שלי, אישית, שאולי קרה משהו, שאולי הפלסטינים רוצים באמת במשהו כצעד אחד קדימה, אולי הם ימנעו את הטרור, אולי יעשו מהלכים יותר חזקים ויותר חדים ויותר אמינים ויותר מתוך אמונה, אבל כשאני שומע אותו – קשה לי.

פיני בדש: התלבטתי אחרי ששמעתי אותו אתמול – –

חיים דיין: ואתה תומך?

פיני בדש: – – מה אני עושה הלאה.

חיים דיין: ואתה תומך.

פיני בדש: למרות הכול אני חושב, ישבנו בוועדת החוץ והביטחון עם ראש הממשלה, אני חושב שגם אתה, אדוני היושב-ראש, שמענו אותו, ואם נעמוד בכך שלא נמשיך אף צעד אחד קדימה בלי שתהיה הדדיות ובלי שהפלסטינים יעמדו סעיף-סעיף בהתחייבות שלהם, במה שהם חתמו – ואם הם לא יעמדו בזה, יש לעצור את התהליך מייד.

פיני בדש: ואם אכן ערפאת יכריז על מדינה פלסטינית, באותו רגע, להערכתי ולדעתי, שהוא יכריז על המדינה הפלסטינית בניגוד להסכם, צריך להחליט, שבמקום שאנחנו נעמדים, באותה נקודה שנעמדנו – זה יהיה הסדר הקבע.

פיני בדש: הממשלה צריכה להכריז על סיפוח כל השטחים, ונקודת המפנה שהיתה, נקודת ההכרזה, אלה הגבולות שיהיו לגבולות הקבע.

פיני בדש: צריך להבין את זה וצריך להעביר את זה בצורה חד-משמעית.

פיני בדש: זה המקל והגזר.

פיני בדש: אמרתי, חבר הכנסת חיים דיין, שקשה לי עם זה, אבל כל מהלך וכל סטייה, ולו הקטנה ביותר, אדוני היושב-ראש, מההסכם, צריכה לעצור את המהלך כולו, ואת זה הם צריכים להבין.

פיני בדש: אם אנחנו נעמוד בצורה הזאת – אין לי ספק שההתחייבות של הפלסטינים תהיה מוחלטת.

יהודה לנקרי: אודה לך על הסיום.

פיני בדש: אני אסיים.

פיני בדש: אני מבקש מאוד מאנשי האופוזיציה, מספיק עם ההמשך – – –

סאלח טריף: אנחנו לא אופוזיציה להסכם.

פיני בדש: מה?

סאלח טריף: אנחנו לא אופוזיציה להסכם.

פיני בדש: אני יודע שאתם לא אופוזיציה להסכם – – –

סאלח טריף: – – –

פיני בדש: אם כבר החלטתם – – –

סאלח טריף: – – –

פיני בדש: לא, אני אמרתי שאני בעד.

פיני בדש: אמרתי בתחילת דברי, שהתחלפו לי כאן היוצרות, אבל אמרתי שאם כבר החלטתם לתמוך ונתתם רשת ביטחון ובאמת הלכתם כי ראיתם חשיבות בעניין הזה, אז מספיק.

פיני בדש: היו כאן כמה אנשים שהמשיכו עם ההסתה, המשיכו עם רצח רבין, המשיכו להאשים אותנו בנושא הזה – – –

סאלח טריף: ראש הממשלה ממשיך להסית.

פיני בדש: אני מבקש מכם אישית, בואו נתעלה על עצמנו, עושים צעד אחד חשוב קדימה, בואו נתעלה על עצמנו, בואו נמשיך מההסתה, בואו נסתכל על העתיד ולא נסתכל על העבר, ותזכרו שראש הממשלה, חבר הכנסת רן כהן, עשה צעד קשה מאוד, עם המגבלות שיש לו בקואליציה, ועם ויתורים כאלה של 13%, גם השר שרון.

פיני בדש: רבותי, זה מהפך מבחינתנו בימין.

פיני בדש: הוא עשה צעד קשה, צעד נואש, תנו לו את הקרדיט ותפסיקו להשמיץ אותו מפה ולהמשיך להזכיר את ההסתה הזאת.

פיני בדש: תודה.

יהודה לנקרי: חן-חן לך, חבר הכנסת פיני בדש.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת רן כהן.

נסים זוילי: איך הוא מדבר לפני?

יהודה לנקרי: הוא מדבר לפניך כי הוא רשום לפניך.

נסים זוילי: – – –

יהודה לנקרי: לפי הרשימה שיש לי הוא רשום לפניך.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אי-אפשר לפתוח שום דברים כאן – –

יהודה לנקרי: יש לו גם שש דקות.

יהודה לנקרי: יש לו שש דקות במקום חמש לך, כי הוא שייך – – –

רן כהן: – – בלי להביע אבל וזעזוע מהאסון בלבנון, מכך ששלושה בחורים, לוחמים של צה"ל, נהרגו, וארבעה נפצעו, ומהקושי כל פעם לבלוע את המלים הללו ולהמשיך, אבל גם נשתתף באבל של המשפחות, וגם נאחל, בשם כולנו, בריאות שלמה לפצועים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, בראשית הדברים אני רוצה לומר באופן הברור ביותר, שאני אצביע בעד ההסכם.

רן כהן: אני אצביע בעד ההסכם מסיבה אחת פשוטה, לא משום שהוא טוב – ואני מייד אומר כמה דברים על כך – אלא שמשום שבלי להמשיך את התהליך יהיה אסון, וכל הסכם שיש בינינו לבין הפלסטינים הוא המשך התהליך, וכל העדר הסכם מוליך רק למקום אחד, למלחמה.

רן כהן: אבל, אני מוכרח לומר את זה, ואני אומר את זה בכוונה לאחר דבריו של חבר הכנסת בדש; אני אומר לך, חבר הכנסת פיני בדש, שהדבר שמעצבן אותי יותר מההסכם זה האופן החצוף, השקרי עד נבזות שבו מנמק ראש הממשלה את ההסכם הזה.

רן כהן: קודם כול, אני מציע לך, לשיטתך, תשים לב: ראש ממשלה חוזר עם הסכם.

רן כהן: אתה שם לב?

רן כהן: אין בו שום בשורה, אין בו אפילו מעט אופטימיות, אין בהצגתו אף לא גרם של סיכוי.

רן כהן: בכל זאת נתניהו נשבע לארץ-ישראל, הוא הולך להחזיר נתחים של הארץ הזאת.

רן כהן: לרבין זה היה פי אלף יותר קשה; אבל לא לבוא ולומר: רבותי, אנחנו עושים את זה, אבל דרך גדולה נפתחת וסיכוי גדול ועתיד אחר לילדים ותקווה גדולה לעם שלנו ולעם הפלסטיני ולאזור – איפה, איזה מין רוח נכאים.

רן כהן: איזו תגרנות בשוק.

רן כהן: הוא רק ירד מהמטוס בשדה התעופה, הדבר הראשון שהוא עשה זה שהוא התנפל על אהוד ברק ועל האחרים.

רן כהן: זה עניין אחד.

רן כהן: העניין השני הוא השקרים.

רן כהן: חבר הכנסת בדש, הלוא ההסכם הזה לא מגיע לקצה הנעליים של הסכם אוסלו, ואני אומר לך למה.

רן כהן: הסכם אוסלו פרס את התהליך לשלום.

רן כהן: הסכם וואי פרס תהליך?

רן כהן: היה בקושי קטע מגומגם בתוך התהליך.

רן כהן: הסכם אוסלו יצר פרטנר פלסטיני שאתו אפשר לדבר על שלום.

רן כהן: איזה פרטנר הביא נתניהו עם הסכם וואי?

רן כהן: הרי הוא עצמו יום יום מכפיש את הפרטנר הזה.

רן כהן: אז מה הוא עשה?

רן כהן: איזה דבר גדול הוא עשה?

רן כהן: הוא לא עשה כלום.

רן כהן: הדבר השלישי, כביכול התכונה הביטחונית של ההסכם.

רן כהן: אולי תגידו לי מה התכונה הביטחונית של ההסכם?

רן כהן: אלוהים אדירים.

רן כהן: רבין, זיכרונו לברכה, באותו הסכם אוסלו הוציא מכלל טרור 70% מפעולות הטרור; הוציא את ה"פתח", הוציא את אש"ף.

רן כהן: אולי יגיד לי נתניהו איזה זרזיף של טרור הוא הפסיק?

רן כהן: זרזיף.

רן כהן: אז איזו השוואה יש, בכלל, בין רמת ההישג הביטחוני של תוכנית אוסלו והסכם אוסלו לבין ההסכם הזה?

רן כהן: והדבר הרביעי, אני לא מבין את עזות המצח הזאת.

רן כהן: בא ראש ממשלה לכנסת ישראל – צעקתי את זה באמצע דבריו, ובאמת ראיתי שהוא התבייש כשהוא שמע את הצעקה הזאת – כדי להכפיש ממשלה קודמת הוא בא ואומר, כמה אמר לו אבו-מאזן שהיה צריך להבנתו לסגת בשלוש הפעימות.

רן כהן: אין לו פה ראש ממשלה שקוראים לו שמעון פרס, חי, הוא לא נרצח, שהוא יכול לשאול אותו: מה אתה התכוונת בשלוש הפעימות?

רן כהן: לא, כדי להכפיש הוא צריך לצטט את אבו-מאזן.

רן כהן: דרך אגב, אני מתפלא על אבו-מאזן.

רן כהן: לדעתי, אם אבו-מאזן היה רוצה להיות לארג', הוא היה צריך להגיד לו את האמת, שהוא קיווה ל-100%.

רן כהן: למה 92%?

רן כהן: הוא היה יכול לומר שקיווה ל-100%.

רן כהן: אבל עד כמה ניתן להכפיש, לשקר, לרמות, להונות – הכול רק בשביל עניין אחד: בשביל לנסות להטעות ולהסית.

רן כהן: ראש ממשלה עומד ומסית, במקום להתפעל מההסכם.

רן כהן: אם הוא שלם, שיבוא לכאן ויתפאר בו; שיגיד: אני השגתי לעם ישראל דבר טוב לביטחון, דבר טוב לשלום.

רן כהן: למה הוא צריך להסית נגד ראש ממשלה אחד שנרצח וראש ממשלה שני שחי?

רן כהן: והדבר האחרון שאני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, ובכך אסיים, ברשותך: אני לא מבין, תהרגו אותי, רבותי חברי הכנסת, באמת אני לא מבין.

רן כהן: אני מבין שמתנהל תהליך, ואז מנהיגויות משני הצדדים, חבר הכנסת זוילי, יוצרות איזה קוד של הידברות, איזה קוד של הבנה, איזה מין ניסיון לסייע זה לזה לתת את המיטב, כל אחד לעם שלו.

רן כהן: לא להכפיש צד בעיני צד.

רן כהן: מה אנחנו רואים: ערפאת מופיע, אני לא רוצה לומר כמו מה, מאיים שהוא יבוא עם רובים, הוא יעלה לירושלים.

רן כהן: זה ערפאת.

רן כהן: יום קודם אריק שרון אומר, היידה המתנחלים, תלכו, תשתלטו על הגבעות, תחטפו, מה ששלכם שלכם.

רן כהן: זהו שר חוץ שחוזר עם הסכם עם פרטנר מהצד השני?

פיני בדש: הוא לא אמר בדיוק כך.

רן כהן: בדיוק כך הוא אמר.

רן כהן: אתה יודע מה, שמעתי את הדברים ברדיו בקולו, לא בקולך: תחטפו.

רן כהן: מה שאתם תצליחו לחטוף, יישאר לכם.

רן כהן: מה שלא תחטפו, ילך אליהם.

רן כהן: מי זה הם?

רן כהן: הם זה הרעים.

רן כהן: למה אתם מחזירים שטחים, תגידו לי?

רן כהן: למה אתם מחזירים שטחים אם הם כאלה רעים?

רן כהן: אני מבין שרבין אמר, אני מחזיר שטחים – א.

רן כהן: כי אני לא רוצה לשלוט בעם אחר; ב.

רן כהן: כי אני רוצה ליצור גם לצד השני איזה אינטרס לחיות על-ידנו.

רן כהן: אני רוצה להפוך אותו מאויב לשכן.

רן כהן: אבל ביבי משאיר אותו אויב.

רן כהן: גם משאיר אותו אויב, גם מחזיר לו שטחים.

רן כהן: את זה אני לא מבין.

רן כהן: תהרגו אותי, אני לא מבין.

רן כהן: איך אפשר כל יום, כל יום, להטיל רפש מהצד הזה לצד הזה, ויחד עם זה להחזיר שטחים, לדכא את הטרור, לקיים את הסעיפים, לקיים את ההדדיות?

רן כהן: מה השקר הזה?

רן כהן: אתם רוצים לעשות תהליך שלום, תבנו שלום בין שכנים.

רן כהן: זה קשה, זה לא פשוט, אבל תעבדו ותבנו שלום בין שכנים.

רן כהן: אם אתם מאיימים, אם אתם מזהמים, אל תעשו כזה שלום.

רן כהן: תודה רבה.

יהודה לנקרי: תודה רבה לך, חבר הכנסת רן כהן.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת חיים דיין, ואחריו – חבר הכנסת נסים זוילי.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, נאמרים כאן הרבה דברים במשך כל היום וייאמרו גם מחר.

חיים דיין: אני לא יודע כמה מחברי הכנסת עוד מחזיקים את הסכם אוסלו, אבל אצלי הוא עוד בידיים.

חיים דיין: חמש שנים אני מחזיק את הסכם אוסלו, חמש שנים אני עוקב אחריו.

חיים דיין: כאשר חתמו על הסכם אוסלו בשלב ב', לקחתי הסכם אחד וקרעתי אותו פה, מעל הבמה הזאת.

חיים דיין: אמרתי, שכמו שאני לא מאמין ליאסר ערפאת, אני לא מאמין בהסכם הזה.

חיים דיין: קרעתי אותו ונפנפתי בו מעל השולחן הזה.

חיים דיין: הסתכלו עלי כמו על בחור תמוה, מה אני עושה.

חיים דיין: והנה, עברו השנים, 52 הפרות בהסכם.

חיים דיין: איך מייפים הסכם?

חיים דיין: עושים הסכם צמוד.

חיים דיין: לא אוסלו, אבל וואי.

חיים דיין: אתה יודע מתי אומרים וואי?

חיים דיין: כאשר מופתעים.

חיים דיין: וואי, מה קרה?

פיני בדש: או כשחוטפים מכה.

חיים דיין: או כשחוטפים סטירה.

חיים דיין: אז הנה, אנחנו עומדים לחטוף סטירה, ואנחנו הולכים כמו עיוורים.

חיים דיין: לא מעניין אותנו מה קרה, את ג'נין הם קיבלו, את עזה הם קיבלו, את שכם הם קיבלו, את קלקיליה הם קיבלו, את טול-כרם הם קיבלו.

חיים דיין: 7,000 שוטרים פלסטינים?

חיים דיין: 35,000 שוטרים פלסטינים.

חיים דיין: 7,000 רובים?

חיים דיין: 50,000 רובים.

חיים דיין: אמצעי לחימה – ללא הכרה, ללא הגבלה.

חיים דיין: הגעתי למסקנה, רבותי חברי הכנסת, שאני מאמין ליאסר ערפאת.

חיים דיין: קשה לי להאמין לאנשים שיושבים פה.

סאלח טריף: למי אתה מאמין?

חיים דיין: ליאסר ערפאת.

חיים דיין: כל מלה שהוא אומר.

סאלח טריף: הגיע הזמן.

חיים דיין: הוא מתכוון לכל מלה שהוא אומר, גם המלה האחרונה שאמר אתמול, שבנשק הוא יפדה את ישראל והוא יפדה את ירושלים, שהיא בירתה של פלסטין.

חיים דיין: אבל אנחנו יושבים כאן כמו מטומטמים, והולכים לתמוך בהסכם כזה.

חיים דיין: שרון אמר ש-13% זה סכנה למדינת ישראל, סכנה לקיומה.

חיים דיין: אני מאוד מצטער, אני אוהב את אריק שרון, אבל אני פשוט לא מאמין.

נסים זוילי: האמנת לו אז?

חיים דיין: ביבי אמר, אנחנו נלך ישר להסדר קבע.

חיים דיין: הלכת לוואי, איזה הסדר קבע ישר?

חיים דיין: מי מבטיח לך משהו?

חיים דיין: האמריקנים מספרים לנו סיפורים.

חיים דיין: מה אנחנו, ילדים מוצצי אצבע?

חיים דיין: אנחנו לא יודעים מה התהליך?

חיים דיין: אני בהחלט יכול לומר היום, הם דיברו על מדינה פלסטינית, היא קום תקום נגד כולנו.

חיים דיין: למה?

חיים דיין: כי יש כאן אנשים שיושבים על הכיסא ופשוט שוכחים מי בחר אותם, מי הוביל אותם לכיסא, עם אילו הבטחות, עם איזה מצע, עם איזה חזון, עם אילו עקרונות.

חיים דיין: אני עד היום לא ראיתי מפות.

חיים דיין: מישהו מחברי הכנסת ראה את המפות של הסכם וואי?

סאלח טריף: בסוף תראה.

חיים דיין: ראיתי רק את המפה עם הצהבת הזיהומית של A ו-B.

חיים דיין: צהבת זיהומית מסוג B היא קטלנית, היא אוכלת את הכבד.

חיים דיין: זה מה שהולך לקרות לעם ישראל.

חיים דיין: לא ראיתי את הסכם וואי.

חיים דיין: וואי yes, וואי no.

חיים דיין: לא יודע.

סאלח טריף: מה עם השר שלך?

חיים דיין: כולם נשארים בהלם.

סאלח טריף: מה עם המנהיג שלך?

חיים דיין: רבותי, יאסר ערפאת הוכיח איך עוצרים רוצחים, הוא הוכיח איך אוספים נשק מרוצחים, הוא הוכיח איך מבטלים את האמנה, הוא הוכיח איך רוצחים סוחרי קרקעות פלסטינים, הוא הוכיח איך מחזירים כלי רכב גנובים – 45,000 בשנה, הוא הוכיח איך בונים בשטחים נגד ההסכמים, הוא הוכיח איך נוצרים יישובים כמו נצרים, הוא הוכיח איך במקום 7,000 שוטרים מקימים חטיבות, גדודים וצבא של 35,000 שוטרים, גם רוצחים בתוכם.

חיים דיין: הוא הוכיח איך משתמשים בנשק שממשלת השמאל אישרה לו.

חיים דיין: והיום הם מופנים כלפי אותם חיילים בפתיחת מנהרת הכותל ובקבר יוסף.

סאלח טריף: איזו ממשלת שמאל?

סאלח טריף: ממשלת השמאל של נתניהו?

חיים דיין: אוסלו הוא שלכם, הוא לא שלי.

סאלח טריף: אוסלו הוא גם שלכם.

חיים דיין: אתם הבאתם את הסכם אוסלו, לא אני.

סאלח טריף: אתם אימצתם אותו, ובינתיים המנהיג שלך תומך בממשלה הזאת וחבר בה.

סאלח טריף: על מה אתה מדבר?

חיים דיין: איך מכוונים כלי נשק נגד חיילי צה"ל, נשק שהמדינה שלנו נתנה לשוטרים הפלסטינים.

חיים דיין: איך משתלטים על שוטרי מג"ב בסיורים משותפים ביריחו על-ידי השוטרים של רג'וב.

חיים דיין: איך מאפשרים לכלי תקשורת ברשות הפלסטינית להשמיץ את מדינת ישראל ולהיות עוינים למדינת ישראל, כאשר בהסכם כתוב שאנחנו נשריש שלום בבתי-הספר.

חיים דיין: בולשיט.

רן כהן: חיים, תרשה לי: בשביל זה עליתם לשלטון – –

חיים דיין: תיכף, עוד לא סיימתי.

רן כהן: – – כדי להתגולל עלינו?

רן כהן: שנתיים וחצי אתם בשלטון, יאללה תעשו משהו.

חיים דיין: תיכף, עוד לא סיימתי, עוד לא סיימתי.

חיים דיין: איך פועלים בתיאום משותף בנושאים ביטחוניים – נתק מוחלט.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דיין, אני מוסיף לך עוד שתי דקות, כמו לכולם, אבל דע לך שזה שתי דקות.

חיים דיין: איך בהסכמי המסחר מחילים איסור לקנות מוצרים ממדינת ישראל, איך בונים אמון, איך פותחים חשבון בנק פרטי כדי לחסוך 21 מיליון דולר שמדינת ישראל נתנה ליאסר ערפאת כדי לעזור לפלסטינים, והוא הפך את זה לחשבונו הפרטי.

סאלח טריף: מה, זה גם עניינך?

חיים דיין: איך מאפשרים לכלי רכב עם לוחיות זיהוי ישראליות לנוע בשטחים.

חיים דיין: אדוני ראש הממשלה, אתה לא נמצא כאן.

חיים דיין: מה קרה להבטחות שלך?

חיים דיין: איך אתה מסתכל בעיני הבוחרים שנתנו בך אמון?

רן כהן: הוא לא מסתכל.

רן כהן: הוא חייב להסתכל.

חיים דיין: תראה מה קרה לחברי הממשלה שלך.

חיים דיין: אתה נשען על קולות השמאל?

חיים דיין: אתה נשען על קולות הערבים, את זה אתה אמרת בממשלה הקודמת.

סאלח טריף: מילא שמאל, אבל על דראושה?

חיים דיין: אין לך רוב, לא נגד העקרונות, נגד אלה שאמרו: ביבי טוב ליהודים, לא בעד החזון ולא בעד המצע.

חיים דיין: יכולת להשאיר את השלטון לפרס, הוא האמין בדרך, הוא רצה בה והוא יכול היה לעשות זאת יותר טוב ממך.

חיים דיין: אתה לא האמנת בדרך ואתה מבצע אותה, ולדעתי, אין עוד קיום לימין.

חיים דיין: ימים יגידו, ועדיין לא מאוחר.

חיים דיין: אדוני ראש הממשלה, אפשר עוד לעצור.

חיים דיין: אמרתם: לא תקום מדינה פלסטינית – היא תקום ותקום אם תמשיך כך.

חיים דיין: אמרת: לא עוד ירושלים – היא עוד תהיה אם אתה תמשיך כך.

חיים דיין: אמרתם: לא גבולות 67' – הם עוד יהיו, אדוני ראש הממשלה, אם תרצה ואם לא תרצה.

חיים דיין: את המלחמה הבאה אי-אפשר לעצור.

חיים דיין: בספר התורה כתוב: גוג ומגוג יבוא עלינו.

חיים דיין: דווקא על ירושלים.

חיים דיין: גוג ומגוג זה בגימטריה 70, זה יהיה עולם שכולו שבת.

חיים דיין: האם אתה, אדוני ראש הממשלה, תהיה שותף להיסטוריה?

חיים דיין: מה תהיה ההיסטוריה הזאת?

חיים דיין: אסון על עם ישראל.

חיים דיין: הוואי הבלתי נודע, הוא הכאב הגדול.

חיים דיין: זה הוואי שלי.

חיים דיין: וואי.

חיים דיין: אני לא יודע אם אני בהלם עכשיו, אבל אני בהחלט הולך להצביע נגד ההסכם.

חיים דיין: כפי שהצבעתי נגד הסכם חברון – ולא טעיתי, כפי שהצבעתי נגד אוסלו – ולא טעיתי, כך אני גם הולך להצביע נגד ההסכם הזה ולומר לך, אדוני ראש הממשלה, זוהי מריחה גדולה בעיניים, בעיני הציבור שבחר בך, בעיני המחנה הלאומי.

חיים דיין: צר לי.

יהודה לנקרי: תודה, חבר הכנסת חיים דיין.

יהודה לנקרי: יש לנו עוד שני דוברים.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת נסים זוילי, בבקשה.

סאלח טריף: אני משתתף בצערך.

סאלח טריף: תגיד לרפול להתפטר מהממשלה כמו גבר, שלא יתפוס את הכיסא בגלל ה"וולבו".

חיים דיין: אני בעד.

נסים זוילי: אדוני היושב-ראש, חברי סאלח טריף, חיים דיין, אלה החברים שישנם כאן.

סאלח טריף: אתה לא תסתפק ב"וולבו".

נסים זוילי: לא.

סאלח טריף: יש כאלה ששכחו את העקרונות ומסתפקים ב"וולבו".

חיים דיין: יש כאלה שהסתפקו ב"טויוטה".

סאלח טריף: מי שהסתפק, הלך.

נסים זוילי: אחרי הנאום מלא הכאב של חיים דיין אני רוצה לומר דבר אחד – שאני אצביע מחר בעד ההסכם הזה באנחת רווחה גדולה מאוד, משום שאדע, שבניגוד למה שקרה בשנים הקודמות, שבהסכמי שלום עם הפלסטינים תמכו 61 חברי כנסת, מחר יתמכו 90 חברי כנסת.

נסים זוילי: זה אומר, שרוב רובו של העם הזה מאמין בתהליך מדיני בינינו לבין הפלסטינים.

נסים זוילי: זה אומר, שחבר הכנסת חיים דיין יחד עם עוד כמה חברי כנסת בודדים, נשארתם מיעוט קיצוני בעם.

חיים דיין: אני לא מיעוט.

נסים זוילי: מיעוט קיצוני, חבר הכנסת חיים דיין.

נסים זוילי: תאמין לי, שנשארתם מיעוט קיצוני, שברובו מתנחלים שלא חיים בתחומי מדינת ישראל, ושלכם לא אכפת באמת מעתידה של המדינה הזאת.

חיים דיין: ימים יגידו.

נסים זוילי: ימים יגידו, ותאמין לי, שכמו שחלק גדול מהימין הגיע למסקנה – ותאמין לי שהם מרגישים אותו כאב כמוך, ואני מאמין שקשה לראש הממשלה, ואני מאמין שקשה לחברי הליכוד, ואני מאמין שקשה מאוד לחלק מחברי ש"ס, כי אנחנו עושים ויתורים שהם כואבים לכל אחד מאתנו.

סאלח טריף: לראש הממשלה שום דבר לא קשה.

נסים זוילי: אבל אני מאמין, שעלינו על דרך, שבעוד עשר שנים הילדים שלך יגידו תודה עליה.

נסים זוילי: זה ייקח זמן, לא מדובר בשנה או בשנתיים, ונעבור עוד הרבה מאוד משברים, אבל זו דרך נכונה.

נסים זוילי: חיים, אני מדבר אתך עם כל הידידות.

נסים זוילי: אתה צריך להגיע למסקנה, ש-80% מהעם, לא מחברי הכנסת, יודע והגיע למסקנה שזוהי הדרך היחידה האפשרית.

נסים זוילי: זה אומר, שהם מתחילים לעכל את התהליכים שצריכים לקרות בינינו לבין עמי האזור.

חיים דיין: אני מתייחס למה שהיה אתמול.

נסים זוילי: זו הבעיה שלך.

נסים זוילי: חבר הכנסת דיין, הבעיה שלך ושל חלק מחברי – – –

חיים דיין: זו השאלה שאני שואל: אם מנהיג כזה אומר שהוא מוכן לפדות את ירושלים בנשק, מה אתה רוצה ממנו, הוא מנהיג?

נסים זוילי: אם הייתי שוקל וקובע את עמדתי לפי הנאומים של הצד השני או של הצד שלי, לא הייתי מסוגל לקבוע מדיניות בכלל.

נסים זוילי: כמה דברים נאמרים שאין שום כוונה לבצע אותם?

נסים זוילי: כמה דברים נאמרים לצרכים פנימיים?

נסים זוילי: כמה דברים נאמרים בלהט הוויכוח?

חיים דיין: תגיד אחרת, כמה דברים נעשו ונאמרו ולא קוימו?

נסים זוילי: אתה יודע מה, אני אפילו מוכן לקבל את הטענה שלך, שהצד הפלסטיני לא ממלא את כל מרכיבי ההסכם.

נסים זוילי: אני מוכן, אבל אני לא מייחס חשיבות לפרטים, הם לא מעניינים אותי כל כך, כי הרי, אתה מחזיק בהסכמי אוסלו, תקרא אותם, יש שם אלפי פרטים, יש שם עשרות אלפי מלים.

נסים זוילי: כל ההסכמים האלה עטופים במלים, כשהתפקיד של המלים האלה רק אחד, לאפשר למנהיגים לרדת מהעצים ולהציג בפני העם שלהם הישג.

נסים זוילי: וזה מה שמנסה לעשות בלוליינות מילולית ראש הממשלה, כי הוא יודע שהצד הזה של הבית נגד המגמה שהוא הולך בה.

נסים זוילי: הוא מנסה, והוא ניסה ב"וואי פלנטיישן", בלוליינות, באקרובטיקה, לכסות במלים, אבל אני לא מייחס לזה שום חשיבות.

חיים דיין: תאמין לי, חבר הכנסת זוילי, אני מצטער שהממשלה הזאת עלתה.

חיים דיין: אם זו הדרך שלה, הייתי נותן לכם להמשיך, אתם עושים זאת טוב יותר.

יהודה לנקרי: אגב, חבר הכנסת זוילי, אין טוב ממך לדבר על לוליינות, כי אתה ממחזיקי רשת הביטחון.

נסים זוילי: אין לי שום בעיה להחזיק בה.

נסים זוילי: אני מחזיק בה, ואני אמרתי שאני לא אמנע, אני בעד ההסכם, ובכל הצבעה שתהיה על תהליך פוליטי אני אצביע עניינית, אני אתמוך בו משום שאני מאמין בדרך הזאת, ואני חושב שהניצחון הכי גדול של מחנה השלום הוא בזה שמחר יצביעו 80 או 90 חברי כנסת בעד ההסכם, וזה יהיה הישג אדיר.

נסים זוילי: מאז הסכמי קמפ-דייוויד לא היתה תמיכה כל כך רחבה בהסכם שהוא כל כך במחלוקת.

נסים זוילי: אני לא מדבר על ההסכם עם ירדן.

נסים זוילי: לי זה נותן תחושה, שסוף סוף אנחנו צועדים בדרך שמובילה להסכם פוליטי, שחלקים הרבה יותר גדולים מהעם שלמים אתו, חלקים הרבה יותר משמעותיים.

נסים זוילי: תאמין לי, שהרגשנו את הלחץ כשהיינו 61 חברי כנסת וחתמנו על הסכם אוסלו ב'.

נסים זוילי: ידענו שזה קשה, ידענו שאנחנו חייבים להרחיב את בסיס התמיכה, ידענו שאנחנו חייבים לשכנע, והבחירות הוכיחו שלא הצלחנו לשכנע את הציבור שאנחנו בדרך הנכונה.

נסים זוילי: והיום, גם כשעושה את זה – בניגוד לכל הרצונות שלו, אולי אפילו בניגוד לאמונה שלו – ראש ממשלה מהימין, וזה שזה מרחיב את בסיס התמיכה בהסכם, אני חושב שזהו אחד ההישגים הכי גדולים של הפוליטיקה הישראלית, ובעיקר של מדיניות השלום במדינת ישראל.

נסים זוילי: מאחר שאני רואה כי זמני תם, אני רוצה להתייחס לנושא אחד.

נסים זוילי: אני שומע חברים בימין ובממשלה מבכים את גורלם של יישובים בודדים שעכשיו יהיו מוקפים.

נסים זוילי: כל מי שמקימים את הצעקות היום הם אלה שהקימו את היישובים האלה במקומות מבודדים, כשהיעד שלהם היה רק אחד: למנוע הסדר מדיני עם הפלסטינים שיהיה מבוסס על פשרה טריטוריאלית.

נסים זוילי: אני זוכר שהקימו את הר-ברכה.

נסים זוילי: אני זוכר שהקימו את חרמש.

נסים זוילי: אני זוכר שהקימו את דותן, יישוב בודד, לא גושי התיישבות כמו בקעת-הירדן, כמו גוש-עציון, כמו, אפשר לדבר על גוש-קטיף.

נסים זוילי: לא גושי התיישבות שיש להם הצדקה התיישבותית, שנותנים לך איזו פרספקטיבה ביטחונית, כלום.

נסים זוילי: אני זוכר את הוויכוחים.

נסים זוילי: אריק שרון היה יושב-ראש ועדת שרים לענייני התיישבות, אני הייתי יושב-ראש המחלקה להתיישבות והייתי חבר בוועדה הזאת.

נסים זוילי: הוא היה מביא לנו כל חודשיים מפת תצ"א, והוא אמר: הגבעה הזאת ריקה, אין כלום, אדמות מדינה, להקים שם יישוב.

נסים זוילי: לא חשוב שבשביל להגיע ליישוב הזה נדרשו 50 מיליון שקל רק לסלילת כביש, ולא חשוב שכל יחידת דיור שהוקמה שם עלתה הון עתק, לא חשוב שבאזורים האלה השקיעו עשרות מיליוני שקלים במקום להשקיע בנגב ובגליל.

נסים זוילי: עכשיו יש 30 או 40 יישובים שאינם קשורים לשום דבר שיהיה פעם חלק ממדינת ישראל.

נסים זוילי: שום דבר.

נסים זוילי: אין להם שום היגיון התיישבותי, אין להם שום היגיון ביטחוני.

נסים זוילי: ועכשיו בוכים על עתידם ואומרים: תראו מה קורה, פתאום היישובים האלה מוקפים בטריטוריה פלסטינית.

נסים זוילי: אלה יישובים שלא יישארו שם.

נסים זוילי: בשום הסדר קבע לא ניתן יהיה להשאיר מצב, שעשרות משפחות בודדות, לפעמים פחות מזה, יישארו בלב אזור פלסטיני ולא תחת ריבונות ישראלית.

נסים זוילי: בזמן שניתן למצוא פתרון לגושי התיישבות, אני מקווה שבהסכמה עם הפלסטינים, לא ניתן למצוא פתרון ליישובים האלה, ואלה שיצרו את הבעיה הזאת היום צריכים להתמודד אתה ואין להם תשובה נכונה.

נסים זוילי: אני יודע מה התחושה של המתיישבים שם, כמו שאני מבין מה התחושה של מתנחלי יהודה ושומרון כשראש הממשלה בא ואומר: זהו, אין לי ברירה, אני חותם מחוסר ברירה.

נסים זוילי: אני מכיר את המתיישבים ואני מכיר את המתנחלים, חלק מהם לפחות.

נסים זוילי: מתיישבי בקעת-הירדן או מתיישבי רמת-הגולן, 50% מהם, אם היתה באה הממשלה ואומרת: רבותי, אנחנו צריכים לפנות יישובים משום שזהו האינטרס הלאומי, הם לא היו אומרים מלה.

נסים זוילי: אבל כשאתה בא ואומר: הסכם שאין לי ברירה ואני חותם עליו, אז אותם מתנחלים שואלים: על מה אנחנו מוותרים, על ביתנו, וזאת התחושה הקשה ביותר.

יהודה לנקרי: en guise de conclusion, monsieur le depute.

סאלח טריף: תאמר בעברית.

יהודה לנקרי: תודה לחבר הכנסת זוילי.

יהודה לנקרי: חשבתי להזמין אותו לסיום אבל הוא בעצם סיים.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת טריף, אתה נועל את הערב הארוך משהו היום.

יהודה לנקרי: בסמללה אל-רחמן אל-רחים.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, מכיוון שאני היום נועל את הישיבה אתך ועם חברי הטובים, אשתדל באמת לומר דברים קצרים וממצים.

סאלח טריף: אני תומך בהסכם וואי.

סאלח טריף: אני בכלל תומך בכל הסכם שיושג בין הישראלים לפלסטינים.

סאלח טריף: כל הסכם שיושג בין הצדדים מקובל עלי.

סאלח טריף: אני אומר את הדברים כישראלי גאה, וכפטריוט, פיני.

סאלח טריף: אני אומר את זה בכל הכנות, אני מעריך את זה שלפני שאתה אולי תתפטר מהכנסת, אתה תתמוך בהסכם חשוב מאוד, בתהליך החשוב ביותר בתולדות המדינה, שהוא תהליך הפיוס ההיסטורי בין ישראל לפלסטינים.

סאלח טריף: אבל מי שלא מבין שביטחון לא נוכל להשיג בלי שלום, לא יבין שאי-אפשר להשיג ביטחון ללא הסדר עם הפלסטינים.

סאלח טריף: הפלסטינים אולי יותר מכל האחרים.

סאלח טריף: כי אני רוצה שלום עם הסורים ועם העירקים, עם כולם, אבל קודם כול עם השכנים, אדוני היושב-ראש, שיושבים אתנו כאן ומחלקים אתנו את הארץ הזאת.

סאלח טריף: לכן, רוב העם רוצה בשלום, חבר הכנסת זוילי, וגם ביבי ידע זאת לפני הבחירות ואחרי הבחירות, ולא סתם התחייב על הסכם אוסלו והתחייב שיבצע אותו ויקבל אותו, אדוני היושב-ראש.

סאלח טריף: אבל אולי הוא חשב שהוא רק התחייב במלים, ולא ידע מה האחריות הרובצת על כתפיו כראש ממשלה.

סאלח טריף: אני מבין ללבם של המתנחלים.

סאלח טריף: הם נלחמים על הבית, הם נלחמים על האידיאולוגיה שלהם.

סאלח טריף: אני מבין ללבם.

סאלח טריף: הייתי מקבל את כל ההפגנות, זה לגיטימי.

סאלח טריף: הם נשלחו לשם, הם הלכו לשם אולי לפי הקו המדיני והמחשבתי שלהם.

סאלח טריף: אבל אני לא מבין את כל הצבועים האחרים, חבר הכנסת זוילי, כל הצבועים האחרים, שביום אחד יכולים לדבר בשתי שפות לשני אנשים שונים ולפרש הסכם בשתי שפות שונות:

סאלח טריף: פעם באנגלית זה נראה כך ופעם בעברית זה יכול להיראות אחרת.

סאלח טריף: יש תרגום של נוה ויש תרגום אחר, אדוני היושב-ראש.

סאלח טריף: אמרו שהיית שגריר, והיית שגריר טוב למדינה בצרפת, ואנחנו מעריכים אותך.

סאלח טריף: אתה גם היית שכן שלי.

סאלח טריף: אני מודיע לך, שעד היום לא הבנתי את הצחוק הנורא הזה שעשו משרי הממשלה בשעת הישיבה על נתונים לא שלמים שמביאים להם, את הצחוק שעשו מהכנסת, שמביאים לה הסכם שאין בו מפות, ומוועדת החוץ והביטחון, שעדיין אין מציגים לפניה מפות, והכול כאילו בגנבת דעת, כדי לזוז עוד צעד ועוד צעד, להונות, לשקר, לתכמן ולא להציג את האמת, את כל האמת, לפני הציבור ונציגיו.

סאלח טריף: זה פשוט מדכא אותי.

סאלח טריף: אני לא מבין את זה.

סאלח טריף: אדוני ראש הממשלה, השגת הסכם, ואני מת פעם אחת לפרגן לך.

סאלח טריף: אני ממש רוצה.

סאלח טריף: אני מכיר את ראש הממשלה עוד מהתקופה שהתחלתי להיות ראש מועצה, ב-1983, והוא בא לבקר אותי בבית כשגריר באו"ם.

סאלח טריף: בחור צעיר ישראלי, יוצא סיירת מכובדת, ואני רוצה לפרגן לו.

סאלח טריף: אבל, אדוני היושב-ראש, לפעמים זה פשוט מקומם.

סאלח טריף: במקום שיבוא כראש ממשלה אל כל העם להגיד: רבותי, על הטוב והרע, השגתי הסכם והוא מונח לפניכם, זה ההסכם הטוב ביותר שאפשר להשיג, ואמר את זה אריק שרון, ואני מעריך אותו; הוא אומר: היו דברים מוגמרים.

סאלח טריף: זה מה שהיה, ואני קיבלתי את זאת על הטוב והרע.

סאלח טריף: אבל פתאום, בשביל להצדיק את מה שעשית אתה מתחיל עוד הפעם להשמיץ.

סאלח טריף: אתה שוכח שהפסקת להיות ראש אופוזיציה.

סאלח טריף: אתה יודע שאתה כבר לא לפני בחירות, אתה ראש ממשלה, אחרי שנרצח לנו כבר ראש ממשלה, ודי עם כל המשחק הזה, והיום מעל הדוכן לא הפסקת להשמיץ.

סאלח טריף: עוד הפעם מתקן את הסכם אוסלו, עוד הפעם הגבינה השוויצרית, שעכשיו היא לא מחוררת אלא פשוט אי-אפשר לראות גבינה מרוב חורים בהסכם וואי הזה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, כשאתה מנסה לעבור על כמה נקודות בהסכם הזה – ואתה יודע צרפתית היטב אבל אנגלית לא פחות – ואתה יודע שחילוקי דעות מהותיים היו בהסכם הזה, שאני מקבל אותו ואני מצביע בשבילו, כי הוא הסכם שאולי יביא לנו קצת תקווה גם לפלסטינים, עם כל הדיבורים הגדולים; אבל מהמלים הגבוהות על ביטול האמנה במל"פ אנחנו יודעים שארצות-הברית מדברת על נוסח אחר, שראש הממשלה ואריק שרון מדברים על נוסח אחר, שהפלסטינים בכלל אינם מתייחסים לכל זה, כאשר בהסכם בנוסחו האמיתי מדובר על כינוס של ארגונים פלסטיניים.

סאלח טריף: ארגונים.

סאלח טריף: ארגון הצופים וארגון הג'יהאד.

סאלח טריף: אינני יודע.

סאלח טריף: ארגונים.

סאלח טריף: יתכנסו, יחליטו.

סאלח טריף: זה יכול להיות גם הוועדה המרכזית של אש"ף וזה מה שיהיה, הם יזמינו את המל"פ.

סאלח טריף: וראש הממשלה מתהדר וחושב שאנחנו מטומטמים.

סאלח טריף: הוא חושב שהעם מטומטם.

סאלח טריף: העם לא מטומטם, העם מבין, מבין מאוד שיש פה משחק, משחק מלים, כי הוא יודע שמאחורי זה האמת ורק האמת היא שבסוף תתגלה לכולם.

סאלח טריף: אתה רוצה את ביטול האמנה?

סאלח טריף: יבטלו לך את האמנה ויעשו עוד כינוס.

סאלח טריף: אתה יודע שזה לא בדיוק מה שדרוש לביטחון ישראל כרגע.

סאלח טריף: זו סתם עמידה עקרונית כדי להצדיק קבלת החלטה בנושא שהיית צריך לקבל בו החלטה היסטורית.

סאלח טריף: מדברים על צמצום המשטרה הפלסטינית, אדוני.

סאלח טריף: גם לזה יש פרשנויות שלמות וגם גרסאות שונות גם בנוסח האנגלי, אם קראתם, וגם בנוסח העברי, לא רק בצמצום המשטרה הפלסטינית, שההסכם מחייב – אומר דני נוה – כאשר בנוסח האנגלי כתוב, שהצד הפלסטיני יספק רשימה של כל המערך המשטרתי שלו.

סאלח טריף: איזה הבדל עצום.

סאלח טריף: למה הבלוף הזה?

סאלח טריף: למה ה"ישראבלוף" הזה לציבור?

סאלח טריף: ממשלה, ראש ממשלה, תגידו את האמת.

סאלח טריף: אנחנו תומכים.

סאלח טריף: נושא מעצר חשודים, נושא המלחמה בטרור והתוכנית המפוארת שצריכים להציג היום בפני ה-CIA, לא רק בפנינו.

סאלח טריף: האמריקנים נכנסו לכל דבר.

סאלח טריף: היום הם הקובעים והבוררים, ומה שקודם אנחנו קבענו והחלטנו ועשינו, יש עוד צד שלישי שילחץ עלינו.

סאלח טריף: על מיקום שמורת הטבע במדבר יהודה יש גם חילוקי דעות עם הפלסטינים.

סאלח טריף: בכל הדברים האלו שהזכרתי ובדברים אחרים יש חילוקי דעות מהותיים, יש חורים, לא רק גבינה שוויצרית שלא רואים אותה.

סאלח טריף: יש חורים גדולים וקטנים.

סאלח טריף: ואנחנו עומדים כאן כמי שאינם אופוזיציה לתהליך הפיוס והשלום עם הפלסטינים אלא אופוזיציה לוחמת למען השלום, קואליציה גדולה עם ראש הממשלה למען השלום, למרות כל הטעויות שלו, למען עתיד המדינה הזאת ועתיד בנינו, למען תהליך היסטורי שאין בו חזרה, שהוא העתיד הבטוח למדינת ישראל.

סאלח טריף: על כן אני פונה לראש הממשלה בערב הזה, באמת כאזרח, כחבר כנסת.

סאלח טריף: אני פשוט בז לצביעות הזאת.

סאלח טריף: די.

סאלח טריף: הציבור לא יקנה יותר את הלוקשים האלה, וגם לא אנחנו.

סאלח טריף: כי אם הגענו למשהו, על הטוב והרע, תביאו את זה לפני הציבור, תביאו את זה לפני הכנסת, תציגו מפות, תגידו זה מה שאפשר לעשות, תתחילו בתהליך ההיסטורי.

סאלח טריף: היום ראיתי אותו – אדוני היושב-ראש, אני מסיים, ואני מאוד מודה לך על הסבלנות שאתה מגלה.

יהודה לנקרי: אין ברירה, אנחנו בידיך.

סאלח טריף: אני ראיתי באיזו חיבה הוא מדבר על החבר, היושב-ראש ערפאת, נהניתי, פשוט נהניתי, ידעתי שאני לא לבד.

סאלח טריף: פעם האשימו אותי שאני הולך ליאסר ערפאת ללחוץ את ידו, ופתאום ראש הממשלה לוחץ את ידיו בשתי הידיים.

סאלח טריף: לי זה עושה טוב.

סאלח טריף: כשהוא לוחץ את הידיים של ערפאת זה כאילו שאני לחצתי.

סאלח טריף: זאת הדרך ואין בלתה, נלך בה ישר, וכל הצבועים וכל האחרים שיושבים על הכיסא ומתים על ה"וולבו", אם לא מוצא חן בעיניהם, שילכו, שייתנו לאחרים להנהיג את המדינה ולהוביל אותה לחוף מבטחים.

סאלח טריף: תודה, אדוני.

יהודה לנקרי: תודה לך, חבר הכנסת סאלח טריף.

יהודה לנקרי: אני מודה לחבר הכנסת זוילי, שנשאר אתנו וליווה אותנו בהקשבה עירנית.

יהודה לנקרי: אני מודה לסגנית מזכיר הכנסת, לערוץ-33, לעובדי הכנסת – הסדרנים וכל עובדי הבית – אני מאחל לכולנו לילה טוב.

יהודה לנקרי: אנחנו נחדש את ישיבת הכנסת מחר, יום ג', כ"ח במרחשוון, 17 בנובמבר 1998, בשעה 11:00.

יהודה לנקרי: לילה טוב.