ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 21, 1996-10-08 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, ישיבת הכנסת נפתחת היום, יום שלישי, כ"ה בתשרי התשנ"ז, 8 באוקטובר 1996.

דן תיכון: על-פי חוק-יסוד: הממשלה, אנחנו ממשיכים לקרוא מכתבים שנתקבלו מלשכת ראש הממשלה.

דן תיכון: "ראש הממשלה ביקשני להודיעך כי קבע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר בני בגין ימלא את מקום שר התיירות בהיעדרו מהארץ מיום כ' בתשרי התשנ"ז, 3 באוקטובר 1996, עד יום כ"ט בתשרי התשנ"ז, 12 באוקטובר 1996".

דן תיכון: על החתום – מזכיר הממשלה, דן נוה.

דן תיכון: מכתב נוסף: "ראש הממשלה ביקשני להודיעך, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי שר החוץ שב ארצה ביום כ"א בתשרי התשנ"ז, 4 באוקטובר 1996.

דן תיכון: בברכה, דן נוה".

דן תיכון: ובמכתב מ-7 באוקטובר, אתמול: "ראש הממשלה ביקשני להודיעך כי קבע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר בני בגין ימלא את מקום שרת התקשורת בהיעדרה מהארץ מיום כ"ג בתשרי התשנ"ז, 6 באוקטובר 1996, עד יום כ"ז בתשרי התשנ"ז, 10 באוקטובר 1996.

דן תיכון: בכבוד רב, דן נוה".

דן תיכון: ועוד מכתב, גם הוא מ-7 באוקטובר: "ראש הממשלה ביקשני להודיעך, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי שר האוצר שב ארצה ביום כ"ג בתשרי התשנ"ז, 6 באוקטובר 1996".

דן תיכון: על החתום, כמובן, דן נוה.

דן תיכון: אם איזה חבר כנסת צעיר רוצה לשנות משהו בחוק-יסוד: הממשלה, זו ההזדמנות לשחרר את הכנסת.

דן תיכון: ומה קורה, אדוני המזכיר, אם השר חוזר במועד אחר מזה שכתוב כאן?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ובאותה הזדמנות, וזה נתון לשינויים: הדיון על תקציב המדינה יחל, כמדומני, ב-28 באוקטובר השנה, יום שלישי, ויתקיים במשך יומיים, אבל זה נתון לשינויים, ואני אומר זאת למי שמתכוננים לשאת את דברם באותו עניין.

דן תיכון: אני עובר לסדר-היום.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אולי אפשר גם לפרסם ידיעות על נסיעות של חברי כנסת?

שבח וייס: זה יהיה עוד יותר מעניין.

תמר גוז'נסקי: צריך לציין את אלה שלא נוסעים.

שבח וייס: לוח נסיעות.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס, לפי מיטב ידיעתי, חברי הכנסת התאהבו, בשעתם, באיזו טבלה שפרסם עיתון מסוים – הליגה הלאומית של השרים, מי נוסע יותר.

שבח וייס: אנחנו התקנאנו.

דן תיכון: בינתיים כבר עבר העיתון מן העולם, אבל הנוהג הזה נכנס לתוקפו רק בכנסת הזאת.

דן תיכון: את מי מעניין מתי נוסע שר ומתי הוא חוזר?

דן תיכון: ודאי שלא את מליאת הכנסת.

דן תיכון: אבל זה מה שכתוב בחוק, חבר הכנסת זאבי, ואת זאת אנחנו עושים.

רחבעם זאבי: אדוני, אני סבור שיש בזה עניין.

שבח וייס: ציבורית זה מעניין.

דן תיכון: אני מציע לך: תשלח את העוזר הפרלמנטרי שלך, שיתחיל להרכיב טבלה לאומית של נסיעות.

רחבעם זאבי: זה מוגזם, אבל לשמוע מדי פעם בפעם איך השרים שלנו מקיפים את הגלובוס, באיזה קצב, באיזו תדירות – חשוב שהרשות המפקחת, הלוא היא הכנסת, תשמע על זה.

דן תיכון: טוב, מצאנו משהו חיובי.

דן תיכון: רבותי, תשובות על שאילתות שיינתנו בכנסת היום, יום שלישי.

דן תיכון: סגן שר החינוך, התרבות והספורט ישיב על שאילתא בעל-פה מס' 27, מאת חבר הכנסת יצחק וקנין, שהוגשה לשר התחבורה, בנושא: ביטחון נהגי המוניות.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: האמת היא ששר התחבורה היה צריך להשיב.

דן תיכון: שר התחבורה בחוץ-לארץ, ושר החינוך ממלא את מקומו; ואת שר החינוך מחליף סגן שר החינוך – גם מחר, במשחק הכדורגל.

יצחק וקנין: כבוד אדוני סגן שר החינוך, משה פלד, 11 נהגי מוניות נשדדו בחודש האחרון.

יצחק וקנין: הנהגים חיים בפחד מתמיד וחוששים גם לחייהם.

יצחק וקנין: קיימת גם פגיעה בלקוחות.

יצחק וקנין: בעקבות רצח נהגים נקבע, כי המוניות ימוגנו.

יצחק וקנין: ברצוני לשאול: 1.

יצחק וקנין: האם מודע משרדך לבעיה? 2.

יצחק וקנין: האם מיגון המוניות מיושם?

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: כיצד פועל משרדך בנושא?

דן תיכון: בבקשה, סגן שר החינוך והתרבות, בשם שר התחבורה.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת וקנין, הסוגיה של אבטחת נהגי המוניות היא באחריות משטרת ישראל, בתוקף אחריותה לביטחון הפנים במדינה.

משה פלד: עם זאת, אבקש לציין, כי משרד התחבורה, בהיותו מודע לבעיה, פעל על מנת לקדם את הנחיות משטרת ישראל באפיקים מספר, כדלקמן: א.

משה פלד: מפרט טכני המגן על הנהג מפני תקיפה אלימה של נוסעים; ב.

משה פלד: נעשו פעולות להכשרת נהגי המוניות בכללי ההתנהגות המונעת, אולם לא היתה היענות מספקת; ג.

משה פלד: הותקן לחצן מצוקה, שמטרתו להסב תשומת לב לאירוע חריג במוניות.

משה פלד: בשולי הדברים אביא לידיעתכם, כי בימים אלה שוקדת משטרת ישראל – במסגרת ועדה שהוקמה במשטרה – על מציאת פתרונות נוספים לסוגיה.

משה פלד: לפיכך אבקש להסיר את הנושא מעל סדר-יומה של הכנסת.

משה פלד: תודה רבה.

קריאות: זאת לא הצעה לסדר-היום – – –

דן תיכון: רק רגע, אני אסביר לו.

דן תיכון: אדוני, זו שאילתא בעל-פה.

משה פלד: סליחה.

דן תיכון: יסלח לי, אדוני, אני אסב את תשומת לבו לפני שחבר הכנסת וקנין שואל שאלה נוספת.

דן תיכון: נדמה לי שלא הבנתם את השאלה שלו.

דן תיכון: אבל בבקשה, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: אני רוצה לציין מה הנקודה.

יצחק וקנין: כיום נהגי המוניות נמצאים בפחד מתמיד.

יצחק וקנין: מה אנחנו עושים עם הבעיה הזאת?

יצחק וקנין: אני יכול לספר לכם, שהבוקר נסעתי עם נהג מונית ממלון "רמאדה" לכאן, והוא אמר לי: אתה הנוסע הראשון שלי היום, מאחר שיש לנו התרעות מצד גורמי הביטחון שלא להיכנס להר-הזיתים ולכל מיני מקומות אחרים בגלל המצב הביטחוני הקשה.

יצחק וקנין: מה אנחנו עושים בנושא הזה?

דן תיכון: מה השאלה?

יצחק וקנין: מה משרד התחבורה עושה היום כדי לשפר את המצב?

דן תיכון: סליחה, אדוני, סגן שר החינוך, תרשה לי, לפנים משורת הדין, להוסיף הערה.

דן תיכון: בזמנו, בעקבות מעשים דומים, נאמר לנו שיאפשרו לייבא מוניות מהממלכה המאוחדת, מבריטניה.

דן תיכון: המוניות שם מחולקות לשני חלקים.

דן תיכון: חבר הכנסת וקנין שואל בנושא הזה: מה קורה?

דן תיכון: מדוע המוניות האלה לא מגיעות?

דן תיכון: והרי הן מאפשרות כנראה הגנה טובה יותר לנהג.

דן תיכון: בבקשה, אדוני סגן שר החינוך.

משה פלד: אני דיברתי בדיוק על המפרט הזה שהזכרת עכשיו, אדוני, כבוד היושב-ראש, אבל לא רציתי להיכנס לפרטים הטכניים.

משה פלד: על כל פנים, יש מפרט טכני לגבי המחיצה שבין המושב הקדמי, של הנהג, לבין המושב האחורי במונית, אלא שהמימון צריך להיות על חשבון נהג המונית, ולא כולם מתלהבים לרכוש זאת.

משה פלד: יתירה מזאת, התקיים קורס כדי להכשיר את נהגי המוניות להתנהגות במקרי מצוקה.

משה פלד: ההיענות לכך היתה מאוד מאוד קלושה.

משה פלד: לכן התשובה היא בידי נהגי המוניות.

משה פלד: הם חייבים גם להשקיע, על חשבונם, בחלק מהציוד שיגדיל את ביטחונם.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר ואומר, אם תרשה לי, שוב לפנים משורת הדין – היו מקרי שוד ורצח במוניות.

דן תיכון: אז הוצע לאמץ תקן בריטי ולייבא מוניות מבריטניה.

דן תיכון: דיברו על כך רבות, שהרי בבריטניה יש מחיצה – מונית גדולה הבנויה בצורה מיוחדת, שמפרידה בין הנהג לנוסעים.

עבד-אלוהב דראושה: עם ההגה מימין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל ישראל היא שמאל.

דן תיכון: שואלים נהגי המוניות מה קרה למוניות האלה ומדוע הן לא מגיעות לארץ.

דן תיכון: אני יכול גם לענות.

דן תיכון: הן לא מגיעות לארץ, כי מסתבר שכדי לייבא היום מוניות יש דרישה לאמצעי בטיחות מיוחדים שאינם נמצאים במוניות הבריטיות האלה.

דן תיכון: לכן זה תקוע על מזבח הביורוקרטיה והמוניות לא מגיעות, אף-על-פי שהמצב לא השתנה.

דן תיכון: תודה רבה לחבר הכנסת וקנין ולסגן שר החינוך, התרבות והספורט.

דן תיכון: אני מזמין את סגן שר החינוך, התרבות והספורט להשיב על שאילתות.

דן תיכון: חברת הכנסת ת' גוז'נסקי שאלה את שר החינוך, התרבות והספורט ביום א' באב התשנ"ו (17 ביולי 1996): בית-הספר "גאולים" בבת-ים, הנמצא בשכונת מצוקה ומונה 16,000 תלמידים, נסגר ולא ימשיך את פעילותו בשנת הלימודים הבאה.

דן תיכון: רצוני לשאול: 1.

דן תיכון: מה הם הנימוקים לסגירתו, והאם נעשה הכול כדי למונעה?

דן תיכון: 2.

דן תיכון: מה הם הפתרונות החלופיים לתלמידים ולמורים?

דן תיכון: 3.

דן תיכון: כיצד תימנע הפגיעה בתלמידים עקב הסגירה? 4.

דן תיכון: האם תשונה ההחלטה, ואם לא – מדוע?

משה פלד: 1.

משה פלד: בית-הספר "גאולים" בבת-ים נמצא בשכונת "עמידר".

משה פלד: בתום שנת הלימודים האחרונה למדו בו 261 תלמידים.

משה פלד: בית-הספר מנה בעבר יותר מ-1,000 תלמידים, והיה בין בתי-הספר הגדולים בעיר.

משה פלד: בשש השנים האחרונות חלה ירידה דרסטית במספר התלמידים, ולשנת הלימודים התשנ"ז היו צפויים כ-200 תלמידים, מהם 40% תלמידים עולים, והיה רישום דל מאוד לכיתה א'.

משה פלד: בשש השנים האחרונות התחלפו בבית-הספר ארבעה מנהלים.

משה פלד: נעשו ניסיונות רבים – בעיקר בשנים האחרונות – לשקם את בית-הספר, הן על-ידי החלפה ורענון של צוות המורים והן על-ידי הכנסת תוכניות חינוכיות, כגון תוכנית מעברים לכיתות ז'-ח', תוכנית מודל רב-גילי לכיתות א', ב' וג'.

משה פלד: בית-הספר נתמך הן מתקציבים ומשאבים של המשרד, מכספי רווחה וטיפוח, והן על-ידי העירייה להארכת יום הלימודים, הכנסת חוגי העשרה והזנת התלמידים.

משה פלד: השיקול המכריע בסגירת בית-הספר היה מספר פוחת והולך של תלמידים, וכן – עקב הפיכת השכונה לחרדית, היו צפויים פחות תלמידים בכיתות א' בשנתונים הבאים.

משה פלד: לפיכך, כל הניסיונות לשקם את בית-הספר נכשלו, כי אין אוכלוסייה עתידית של תלמידים לבית-ספר זה.

משה פלד: 2.

משה פלד: הפתרונות לתלמידים ניתנו לבחירת ההורים על-פי רצונם.

משה פלד: עד כה נעשה ניסיון מלאכותי למנוע בריחת תלמידים מבית-הספר לבתי-ספר אחרים.

משה פלד: עם ההחלטה על הסגירה ביקשו ההורים להחליט בעצמם לאן להעביר את ילדיהם.

משה פלד: פתרון נוסף שהוצע להורים הוא בית-הספר "ירושלים", שהינו בית-ספר ממלכתי גדול ומבוסס, המרוחק כ-300 מטר מבית-הספר "גאולים".

משה פלד: ואכן, חלק ניכר מהתלמידים נרשמו לבית-ספר זה.

משה פלד: ההחלטה על שיבוץ המורים נעשתה עם כל אחד באופן אישי ובהתאם לרצונו.

משה פלד: 3.

משה פלד: בתי-הספר שיקלטו את ילדי "גאולים" יקבלו שעות לקליטת התלמידים בצורה הטובה ביותר.

משה פלד: כל בית-ספר נערך בעזרת הצוות הייעוצי והבין-מקצועי לקליטת התלמידים וכן לתגבור ולעזרה בסגירת פערים בלימודים.

משה פלד: בסוף שנת הלימודים נערכה גם פעילות בבית-הספר להכנת התלמידים לקראת המעבר.

משה פלד: 4.

משה פלד: לאור האמור לעיל, ולבקשת חלק גדול מההורים לסגור את בית-הספר, אין מקום לשינוי ההחלטה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: שאלה נוספת לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני סגן השר, אני מבקשת לשאול: האם המשרד אינו רואה בסגירת בית-הספר סגירת מרכז חינוכי שכונתי?

תמר גוז'נסקי: אנחנו יודעים שבית-ספר הוא לא רק מבנה שילדים לומדים בו אלא הוא גם מקום תרבותי.

תמר גוז'נסקי: אתה עצמך ציינת שיש שם בתי-ספר אחרים, והשאלה היא, האם על-ידי סגירת בית-הספר "גאולים" אינך דוחף את האוכלוסייה במקום לכיוון אחד מסוים.

תמר גוז'נסקי: דבר שני, האם המשרד לא חושב שהגיע הזמן להביא בחשבון את התועלת שבבתי-ספר קטנים דווקא, שבהם אפשר לתת לתלמידים יותר תשומת לב מאשר בבתי-ספר שיש בהם 1,000 תלמידים ויותר, והמנהל מתקשה להקדיש בהם יחס אישי לכל תלמיד?

תמר גוז'נסקי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: בבקשה, אדוני סגן השר.

משה פלד: אתחיל בשאלה השנייה.

משה פלד: משרד החינוך משקיע את המשאבים גם בבתי-ספר קטנים, אלא שבבית-הספר הזה כל ניסיונות השיקום וה"החייאה" עלו בתוהו.

משה פלד: לכן לא ראינו את האפשרות להמשיך את פעילותו של בית-הספר.

משה פלד: עם זה – ופה אני עובר לשאלה הראשונה – אני בהחלט רואה אפשרות להשתמש במבנים ובאינוונטר של בית-הספר עצמו לפעילות חינוכית שאיננה פורמלית, מה שנקרא פעילות אחר הצהריים או לפנות ערב, וזה בהחלט ניתן לבדיקה, ואת זה נעשה במשרד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת ו' צאדק חאג'-יחיא שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום א' באב התשנ"ו (17 ביולי 1996): נתונים מטעם ארגון אב"י – האגודה הבין-לאומית להגנה על הילד – וארגון "אל-נור" מראים, שכ-30,000 ילדים עם צרכים מיוחדים במגזר הערבי נמצאים ללא מסגרת לימודית, דבר אשר פוגע רבות בזכות הבסיסית שלהם ללמוד ולהתפתח ומקטין את סיכויי השיקום, הטיפוח וההתקדמות שלהם.

דן תיכון: רצוני לשאול: האם נתון זה ידוע למשרדך, והאם הוא יבצע סקר סטטיסטי מקיף ויקים מסגרות לימודיות בהתאם?

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת וליד חאג'-יחיא; סליחה, חבר הכנסת וליד צאדק.

סאלח סלים: זה אותו דבר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: זה היינו הך.

משה פלד: יישום הדרגתי של חוק החינוך המיוחד וההשקעות הניכרות בתקנים נוספים בשנים האחרונות גרמו להגדלה ניכרת של המודעות לצרכים של תלמידים אלה במגזר הערבי ולדרישה גוברת לתוספת תקנים של פסיכולוגים, יועצים חינוכיים, שירותים פארה-רפואיים ושעות הוראה.

משה פלד: למרות הגידול הניכר בהשקעות המשרד במגזר זה, עדיין ניכרות שתי תופעות: א.

משה פלד: ילדים במגזר הערבי, כמו במגזרים אחרים, עוברים ועדות השמה, אך נשארים ללמוד במסגרת החינוך הרגיל, ללא יישום החלטות ועדות ההשמה, מפאת חוסר בתקנים; ב.

משה פלד: ידוע לנו שיש כיתות חינוך מיוחד המאוכלסות מעל לתקן, ולעתים – עד 20 תלמידים, בשל מחסור בתקנים.

משה פלד: הצרכים במגזר הלא-יהודי מסתכמים בכ-14,500 שעות סל שילוב לתלמידים עם צרכים מיוחדים הלומדים במסגרות חינוך רגילות.

משה פלד: להלן פירוט הצרכים כפי שהוצגו על-ידי המפקחים לחינוך מיוחד: מחוז חיפה – 21 ילדים נמצאים בבית, לאחר ועדת השמה, בשל חריגות קשות.

משה פלד: כמו-כן נדרשים 15 תקנים לתלמידים שעברו ועדות השמה ולומדים במסגרות חינוך רגילות, ללא יישום ההחלטות.

משה פלד: מחוז הדרום – לא ידוע על ילדים הנמצאים בבית, ללא מסגרות.

משה פלד: עם זאת נדרשים 14 תקנים ליישום החלטות לגבי ילדים הלומדים במסגרות חינוך רגילות והזקוקים לכיתות חינוך מיוחד.

משה פלד: מחוז המרכז – לא ידוע על ילדים שנמצאים בבית.

משה פלד: מחוז הצפון – לא ידוע על ילדים שנמצאים בבית.

משה פלד: אם יש כאלה, הרי זה מתוקף הפרת חוק לימוד חובה על-ידי ההורים.

משה פלד: הוגשה בקשה לתוספת של 46 תקנים לחינוך המיוחד, הן לפתיחת מסגרות לילדים הלומדים במערכת רגילה ונזקקים לחינוך מיוחד, והן על מנת לצמצם את מספר הילדים הלומדים בכיתות המאוכלסות מעל לתקן המומלץ.

משה פלד: הדרישה לתקנים נוספים קיימת גם במגזרים אחרים, אולם לא ניתן לממן את הצרכים, שכן לא ניתנה תוספת תקנים לשנת התשנ"ז.

משה פלד: עד כאן.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת וליד חאג'-יחיא.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מודה לך מאוד, אדוני סגן השר, על תשובתך המפורטת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כפי שציינתי בשאילתא שהגשתי לך, יש 30,000 ילדים בעלי צרכים לימודיים מיוחדים שלא מצאו את המסגרת הלימודית הנאותה, ופה ציינת את הנתונים האלה, והנתונים שציינת הם מזעזעים מאוד וזועקים לפתרון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: פה הודית שיש מחסור בתקנים והשווית בין המגזר היהודי לבין המגזר הלא-יהודי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא מבדיל בין שני המגזרים, אבל יש דבר אחד שאני רוצה לציין: במגזר הערבי, כאשר אנחנו מדברים על חינוך מיוחד או על חינוך ועל צרכים של לקויי למידה, מדובר במסגרות שאין להן כלים מקצועיים, כמו: קלינאות תקשורת, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל הדברים האלה חסרים מקצועיות, ולמרות הכול עדיין יש מחסור גדול מאוד בתקנים, ואני מקווה שאשמע ממך מתי התקנים האלה יישומו הלכה למעשה כדי להציל את הילדים המסכנים האלה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה.

דן תיכון: בבקשה.

משה פלד: באחת ההופעות הקודמות שלי לפני הפגרה דיברתי על התוכנית החמש-שנתית של משרד החינוך, וציינתי שהמגזר הלא-יהודי קיבל העדפה מתקנת.

סאלח סלים: מה הבעיה להגיד: המגזר הערבי?

סאלח סלים: – – –

משה פלד: ולכן אני אומר, שההעדפה הזו תימשך עד – – –

סאלח סלים: מה הבעיה להגיד: המגזר הערבי?

משה פלד: המגזר הערבי.

משה פלד: פגעתי בך?

רפאל פנחסי: הוא מדבר גם על הדרוזים – – –

רחבעם זאבי: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

משה פלד: לא היה ברור לך מה יהיה פה?

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת דראושה.

רחבעם זאבי: – – – על ערפאת.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, תקשיב לי.

דן תיכון: אני מבקש, שכשארד מהדוכן, תואיל בטובך להיכנס ללשכתי כדי לדבר על מה שקרה אתמול עם חברך, אבל בשלב הזה אין סיבה למסיבה נוספת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: טוב, אולי נדבר על: מיהו ערבי.

סאלח סלים: קודם צריך לפתור את השאלה מיהו יהודי.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח סלים, מה קרה לך היום?

סאלח סלים: – – –

דן תיכון: בסדר, המגזר הערבי.

דן תיכון: גמרנו.

רפאל פנחסי: – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: בואו נפתור את בעיית לקויי הלמידה.

משה פלד: אני מקווה שנוכל לבשר בשנה הקרובה על תוספת התקנים שעליה דיברתי ועל מילוי החסר שאותו הצגתי במספרים בדברים הקודמים שלי.

משה פלד: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת ה' מחאמיד שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ח' באב התשנ"ו (24 ביולי 1996): שכר הלימוד במכללה למינהל עומד על יותר מ-12,000 ש"ח לשנה, 50% עד 100% יותר מאשר בשאר האוניברסיטאות והמכללות בארץ.

דן תיכון: הדרישות האקדמיות ממולאות על-ידי כל בית-הספר והסטודנטים, ולראיה – מתן האישורים להענקת תארים נעשה על-ידי המועצה להשכלה גבוהה.

דן תיכון: רצוני לשאול: למה לא נכלל המסלול האקדמי של המכללה למינהל בסל התקציבי של משרד החינוך?

משה פלד: א.

משה פלד: המסלול האקדמי של המכללה למינהל פועל מאז הקמתו כמסלול חוץ-תקציבי, ולכן שכר הלימוד הנדרש במוסד זה, כבדומיו, הינו גבוה מזה הנדרש במוסדות המתוקצבים על-ידי המדינה.

משה פלד: ב.

משה פלד: המקצועות שמציע המסלול האקדמי של המכללה למינהל, היינו, מינהל עסקים, משפטים, תקשורת, כלכלה ומדעי ההתנהגות, אינם משתייכים למקצועות המועדפים לסיוע על-ידי המדינה.

משה פלד: המקצועות הנ"ל נלמדים במספר רב של מוסדות, ומבחינת צורכי המשק המדינה מסבסדת די והותר סטודנטים הלומדים מקצועות אלה.

משה פלד: קביעת המקצועות המועדפים לתמיכה על-ידי המדינה נעשית מתוך ראייה כוללת של מצב המשק ופיתוחו בהווה ובעתיד.

משה פלד: ג.

משה פלד: מוסדות להשכלה גבוהה המתמקדים בתחומי המינהל, המשפטים וכו' מסוגלים לממן את תקציבם משכר הלימוד בלבד, ולכן מוסדות כגון המכללה למינהל, אשר החלו לפעול בשנים האחרונות, הוקמו אך ורק כמוסדות חוץ-תקציביים.

משה פלד: יש לזכור, כי האלטרנטיבה המצויה בידי הסטודנטים הינה לימודים בחוץ-לארץ, אלטרנטיבה יקרה עשרות מונים מהמכללה למינהל.

משה פלד: ד.

משה פלד: יש לציין שהסטודנטים במסלול האקדמי של המכללה למינהל וביתר המוסדות החוץ-תקציביים נהנים ממפעלי הסיוע לסטודנטים, על-פי הקריטריונים ומערכת הזכאות – היינו, הניקוד – כמו יתר הסטודנטים.

משה פלד: הדבר מצא את ביטויו גם בדוח הוועדה הציבורית לקביעת גובה שכר הלימוד ומפעלי הסיוע לסטודנטים, ואני מזכיר שזו היתה ועדת-מלץ.

משה פלד: עד כאן תשובתי.

משה פלד: תודה רבה.

דן תיכון: חבר הכנסת האשם מחאמיד, שאלה נוספת.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, אני צריך להזכיר לך, שבאותה מכללה שהזכרתי לומדים סטודנטים יהודים וערבים שהם אזרחי המדינה ושאני לא הייתי מעדיף לדחוף אותם ללמוד בחוץ-לארץ.

האשם מחאמיד: מקומם כאן והם רוצים ללמוד פה, במכללה, מה עוד שהמכללה הוכרה על-ידי המועצה להשכלה גבוהה.

האשם מחאמיד: אינני מבין מדוע צריכה להיות אפליה כלשהי בין מוסד למוסד.

האשם מחאמיד: ועוד אזכיר לך, שאותם סטודנטים, שאתרע מזלם ולא היו יכולים להיכנס לאוניברסיטה על-פי אותם מבחנים פסיכומטריים, שיש לנו ויכוח לגביהם – סטודנטים אלה נכנסו לבית-ספר למינהל המוכר על-ידי המועצה להשכלה גבוהה, ואין שום סיבה להפלות אותם.

האשם מחאמיד: במה שאמרת בתשובה אתה בעצם הוכחת את מה שאמרתי.

האשם מחאמיד: זאת אומרת, אני בא בשאילתא, ואתה מצביע על העובדות שאני ציינתי, אבל לא הצעת פתרון.

האשם מחאמיד: תודה.

דן תיכון: בבקשה.

משה פלד: לא אמרתי ולא אומר לעולם שאני מעדיף את האלטרנטיבה של לימודים בחוץ-לארץ; ההיפך.

משה פלד: אמרתי שהאלטרנטיבה הזאת קיימת, אבל היא יקרה עשרת מונים מהאלטרנטיבה הזאת של המכללה למינהל.

משה פלד: אם אתה מדבר על בניית אוניברסיטאות נוספות או מכללות נוספות, זאת כבר מדיניות, זאת כבר שאלה של חשיבה לטווח הארוך, ואני בטוח שהמועצה להשכלה גבוהה עוסקת בכך ותמשיך לעסוק בכך.

האשם מחאמיד: לגבי האפליה בין הסטודנטים האלה לאחרים.

האשם מחאמיד: למה מפלים ביניהם?

משה פלד: הזכרתי מקצועות שמועדפים על-ידי המדינה.

משה פלד: המקצועות האלה לא נקבעים על-ידי משרד החינוך, הם נקבעים על-ידי מועצה ציבורית, לפי ראיית המשק העתידי, פיתוח המשק העתידי, פיתוח החברה הישראלית וכו' וכו'.

משה פלד: אלה קביעות הוועדה, וכך אנחנו פועלים.

משה פלד: אנחנו לא פועלים על סמך החלטות פרטיות שלנו.

ראובן ריבלין: אדוני סגן השר, אני חושב שרוב המכללות בארץ הן חוץ-תקציביות והלימודים בהן עולים יותר מ-12,000 שקלים בשנה.

ראובן ריבלין: אין פה שום אפליה.

ראובן ריבלין: ברוב המכללות בארץ שכר הלימוד הוא 15,000 שקלים.

משה פלד: הוא מדבר על האפליה בין המכללות לבין האוניברסיטאות.

ראובן ריבלין: זה נכון.

האשם מחאמיד: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מחאמיד, תם הדיון בשאילתא.

דן תיכון: חברת הכנסת ד' איציק שאלה את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ח' באב התשנ"ו (24 ביולי 1996): עקב קיצוץ תקציב הממשלה נודע, כי משרדך קיצץ את ההסעות לילדים נכים ומלוויהם.

דן תיכון: רצוני לשאול: 1.

דן תיכון: האם הידיעות נכונות?

דן תיכון: 2.

דן תיכון: האם זו מדיניות הממשלה ומשרדך?

משה פלד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

משה פלד: אין כל החלטה על שינויים בהסדרי ההסעה לילדים נכים ומלוויהם.

משה פלד: משרדנו יסייע בהסעת תלמידי החינוך המיוחד בשנת הלימודים התשנ"ז באותה מתכונת שאושרה לשנת הלימודים התשנ"ו.

משה פלד: חבר הכנסת נ' דהן שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ט"ו באב התשנ"ו (31 ביולי 1996): במענה על שאילתה שלי מס' 3088 בדבר מפעל הסטיפנדיות השיבות, כי נהנים ממנו "תלמידים נזקקים" וכי מועצת המנהלים מונה עשרה חברים.

משה פלד: רצוני לשאול: 1.

משה פלד: מי הם חברי מועצת המנהלים?

משה פלד: 2.

משה פלד: כמה תלמידים נהנו ממפעל הסטיפנדיות ב-1992, ב-1993, ב-1994 וב-1995?

משה פלד: 3.

משה פלד: באילו מוסדות לומדים תלמידים אלו? 4.

משה פלד: אילו מוסדות קיבלו סיוע, כמה קיבל כל מוסד ועבור כמה תלמידים?

משה פלד: 1.

משה פלד: מנהל כללי: אליעזר שמואלי.

משה פלד: נציגי הסוכנות היהודית: מר יצחק גרבלי, מר עופר איסרוב, מר בובי בראון, מר אביקם בלר.

משה פלד: כל אלה שהזכרתי עשויים להתחלף על-פי החלטת הסוכנות היהודית.

משה פלד: נציגי משרד החינוך והתרבות: מר חגי יהודאי, מר נתן גרינבוים.

משה פלד: מזכ"ל המפעל: אבנר קליגמן.

משה פלד: 2.

משה פלד: בשנת התשנ"ד – 23,552 תלמידים.

משה פלד: בשנת התשנ"ה – 29,436 תלמידים.

משה פלד: בשנת התשנ"ו – 28,959 תלמידים.

משה פלד: בשנת התשנ"ז – יקטן מספר התלמידים ויקטנו המלגות כתוצאה מצמצום ניכר בתקציבי משרדנו.

משה פלד: 3.

משה פלד: המלגות ניתנות לתלמידים נזקקים כמעט בכל מוסדות החינוך בארץ: יסודיים, חטיבת ביניים, תיכוניים, מקצועיים, י"ג, י"ד, סמינרים למורים ואוניברסיטאות.

משה פלד: 4.

משה פלד: כמעט לכל מוסדות החינוך בארץ הסכום הממוצע למלגות נע מ-330 עד 900 שקלים לתלמיד.

אלי בן-מנחם: אדוני סגן השר, מה יקרה עם כל אלה שאתם מצמצמים להם את התקציבים?

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, בשאילתא אין להפריע.

דן תיכון: אין לשאול שאילתא מן הצד.

אלי בן-מנחם: מה יקרה עם אותם עניים לאחר שמשרד החינוך החליט לקצץ תקציבים?

אלי בן-מנחם: הם יפסיקו ללמוד?

אלי בן-מנחם: לא הבנתי.

אלי בן-מנחם: מספיק לצמצם על גבם של המסכנים.

דן תיכון: חבר הכנסת דהן, בבקשה.

נסים דהן: כבוד היושב-ראש, אדוני סגן השר, אני מודה לך על תשובתך המפורטת, אבל בכל זאת לא אמנע מלשאול שאלה יותר עקרונית, כיוון שלא קיבלתי תשובה: מה הם הקריטריונים שעל-פיהם נקבע שתלמיד יהיה זכאי או לא יהיה זכאי לאותה השתתפות בקרן הסטיפנדיות?

נסים דהן: והאם ידוע לך, אדוני סגן השר, שמשום-מה במגזר החרדי המענקים שואפים לאפס ולא לפי החתך שלהם באוכלוסייה?

נסים דהן: אני מודה לך.

משה פלד: אין לי פה רשימת הקריטריונים שעל-פיהם פועלת הוועדה.

משה פלד: בכל מקרה: א.

משה פלד: הוועדה הזו היא ועדה ציבורית; ב.

משה פלד: פירטתי את שמות חבריה.

רפאל פנחסי: בכל הרשימה הזאת יש דתי?

רפאל פנחסי: אין אף דתי.

רפאל פנחסי: הם מהמגזר החילוני.

רפאל פנחסי: מי שהוא במגזר הדתי לא מקבל.

מיכה גולדמן: מהממלכתי-דתי יש.

משה פלד: מהממלכתי-דתי יש.

משה פלד: אני יודע.

משה פלד: ציינתי שיש פה חברים שאמורים להיות מוחלפים על-ידי המוסדות ששלחו אותם, גם על-ידי הסוכנות וגם נציגים של משרד החינוך.

רפאל פנחסי: על הסוכנות אני לא יכול לבקש, אבל שמשרד החינוך יביא בחשבון.

משה פלד: בסדר.

משה פלד: הבנתי.

עבד-אלוהב דראושה: הרי הממשלה הזאת קיצצה בחינוך.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, מה קרה לך?

דן תיכון: היא עוד לא קיצצה דבר.

דן תיכון: חכה, סבלנות.

דן תיכון: ודאי יבקשו ממך לתמוך בתקציב המדינה.

אלי בן-מנחם: תעיר לסגן השר שיש כוונה לקצץ, כי הוא אמר שקיצצו.

משה פלד: לא קיצצו בשעות לימוד.

משה פלד: אפילו לא שעה אחת.

משה פלד: לא קיצצו בשעות לימוד.

אלי בן-מנחם: יש פחות כסף לסטיפנדיות?

משה פלד: יש פחות כסף לדברים אחרים.

משה פלד: תקציב המשרד קוצץ בקרוב ל-600 מיליון שקלים.

משה פלד: אבל בשעות לימוד לא קוצץ דבר.

משה פלד: קוצצו, למשל, אולמות הספורט, נושא שאני מופקד עליו.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, קוצצו 600 מיליון שקלים השנה הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: קיצצו בכיתות לימוד, בהדרכה, בסעיפים שונים, לרבות הסעיף הזה.

אלי בן-מנחם: בימין, כמה שיקצצו יותר בחינוך וכמה שיהיו פחות פופולריים כך יקבלו יותר קולות.

אלי בן-מנחם: זה ידוע.

ראובן ריבלין: למה אתה מזלזל באנשי השכונה שלך, שכולם הצביעו ליכוד?

אלי בן-מנחם: רובי, אתה לא צריך להיות שם.

ראובן ריבלין: – – –

משה פלד: עוד חזון למועד.

ראובן ריבלין: אל תזלזל באנשי השכונה שלך.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, אנחנו באמצע השאילתא.

ראובן ריבלין: האמת קודמת לשאילתא.

דן תיכון: לא, לא.

אלי בן-מנחם: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה נראה משועשע היום.

דן תיכון: בטח היית צריך להשיב במקומו, לא?

אלי בן-מנחם: יש לי כמה שאלות לשאול אותו.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת ר' פנחסי שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ט"ו באב התשנ"ו (31 ביולי 1996): בעת ההכנות לשידורי הערוץ השני ועוד בהיותי שר התקשורת סוכם על הקצאת שעות שידור, בדומה לערוץ הראשון, לענייני דת ומסורת ישראל.

אלי בן-מנחם: למיטב ידיעתי, זכייני הערוץ השני אינם עומדים בהתחייבות זו.

אלי בן-מנחם: רצוני לשאול: 1.

אלי בן-מנחם: האם הפרטים נכונים?

אלי בן-מנחם: 2.

אלי בן-מנחם: כמה שעות שידור מוקדשות לענייני דת ומסורת בערוץ השני?

אלי בן-מנחם: 3.

אלי בן-מנחם: האם ייקבעו שעות ותוכניות בענייני דת ומסורת?

משה פלד: 1.

משה פלד: על-פי הכללים, הזכיינים מחויבים בתשע שעות תוכניות דת ומסורת.

משה פלד: מאחר שמועצת הרשות השנייה החליטה לעבור לשנה הקלנדרית החל מ-1 בינואר 1997, החודשים אוקטובר–דצמבר 1996 נחשבים במכסת שנת 1996, ולכן הזכיינים נדרשים לשדר 125%.

משה פלד: 2.

משה פלד: אני מעביר בנפרד לחבר הכנסת פנחסי את רשימת התוכניות ששודרו במהלך שנת 1996.

משה פלד: חלק מהתוכניות שברשימה מיועדות לשידור עד סוף דצמבר 1996.

משה פלד: 3.

משה פלד: בכוונת שר החינוך, התרבות והספורט לעודד את הרשות השנייה להרחיב את תוכניותיה בענייני דת ומסורת יהודית.

משה פלד: הרשימה של התוכניות נמצאת אצלי.

משה פלד: אני מעביר אותה אליך מייד.

דן תיכון: שאלה נוספת לחבר הכנסת פנחסי.

דן תיכון: בבקשה.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, ידידי סגן השר, אני מכיר את הנושא, הייתי שר התקשורת כשגובשו הכללים.

רפאל פנחסי: אני קובע ומודיע, שהרשות השנייה חוטאת לחובתה להעניק זמן שידור בנושאי דת.

רפאל פנחסי: אתה אומנם ציינת שהיא צריכה לשדר תשע שעות ועוד 125% עד סוף דצמבר, אבל גם מה שהם נותנים זה לא בדיוק שידורי דת.

רפאל פנחסי: מדוע אתם מקפידים רק על חובתם לדרמה מקורית וכו'?

רפאל פנחסי: אני תובע שישדרו שידורי דת.

רפאל פנחסי: לא שמעתי שמשרד החינוך תבע שיעמדו על חובתם לשדר שידורי דת.

רפאל פנחסי: למה, למשל, שלא יתייעצו עם אנשי דת כמו הרב אורי זוהר, הרב אלבז ואמנון יצחק בשאלה מה הם שידורי דת?

רפאל פנחסי: לא מה שהם קובעים הם שידורי דת.

רפאל פנחסי: שידורי דת, כשמם כן הם – הם צריכים להיות בנושאי דת.

רפאל פנחסי: לכן – שאלתי לאדוני סגן השר: האם אתם אכן עוקבים אם הזכיינים מקפידים לשדר שידורי דת.

משה פלד: בתשובתי על שאלה מס' 3 קראתי, ואני קורא שוב: בכוונת שר החינוך, התרבות והספורט לעקוב אחר הנעשה ולעודד את הרשות השנייה להרחיב את תוכניותיה בענייני דת ומסורת יהודית.

משה פלד: אני מניח שהמעקב הזה יצריך, אולי, תוספת של מה שנקרא "מומחים לענייני תוכניות הדת והמסורת היהודית".

משה פלד: אני מקווה שהרשות תעמוד בהתחייבויותיה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת א' דרעי שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ט"ו באב התשנ"ו (31 ביולי 1996): ב-21 בפברואר 1996 הגשתי שאילתא לשר החינוך ובה חמש שאלות; האחרונות שבהן כדלקמן: ברצוני לשאול: 1.

דן תיכון: האם הארכיאולוגים מוסרים כל עצם יהודית לידי אנשי משרד הדתות "לאלתר ובמקום", כהוראת היועץ המשפטי לממשלה? 2.

דן תיכון: האם יש כיום עצמות אדם יהודי בידי הארכיאולוגים?

דן תיכון: בתשובתו מ-28 בפברואר 1996 נמנע השר דאז מלהשיב על שתי השאלות הללו; מה היא תשובתך על שתי השאלות?

משה פלד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

משה פלד: ב-22 ביולי 1994 פרסם היועץ המשפטי לממשלה חוות דעת, שכותרתה: תחולת חוק העתיקות, התשל"ה–1978, על עצמות אדם.

משה פלד: בחוות דעתו קובע היועץ המשפטי לממשלה, בין היתר: מרגע שגילו במהלך חפירה קיומן של עצמות אדם – – – יש למוסרן לאנשי המשרד לענייני דתות.

משה פלד: הקביעה אם מדובר בעצמות אדם יכולה להיעשות בדרך כלל על אתר – – – באותם מקרים שאין ניתן לעשות כן בשטח – – – ניתן לאסוף את הממצאים ולבודקם במשרדי הרשות.

משה פלד: בשעה שהבדיקה מעלה כי מדובר בשרידי עצמות אדם, הן תועברנה אל המשרד לענייני דתות.

משה פלד: רשות העתיקות קובעת, כי מיום שניתנה חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה, ולמעשה עוד לפני כן, נוהגת הרשות לפי האמור בחוות דעתו של היועץ המשפטי.

משה פלד: רובן של עצמות האדם המתגלות בחפירות נמסרות ממשרדי הרשות לנציגי המשרד לענייני דתות, והכול על סמך חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה.

משה פלד: חבר הכנסת מ' שטרית שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ט"ו באב התשנ"ו (31 ביולי 1996): נודע לי כי משרד החינוך החליט לבטל את תוכנית ההשתלמות המוסדית למורים.

משה פלד: רצוני לשאול: 1.

משה פלד: האם נכון הדבר?

משה פלד: 2.

משה פלד: האם קיימת תוכנית אלטרנטיבית?

משה פלד: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

משה פלד: בשל ההכרה בחשיבותה של ההשתלמות הבית-ספרית, החליט המשרד להמשיך ולעודד, גם בשנת הלימודים הנוכחית, את ההשתלמות במוסדות החינוך הקדם-יסודי, היסודי והעל-יסודי, אם כי בהשתתפות תקציבית מצומצמת יותר.

משה פלד: חבר הכנסת י' כהן שאל את שר החינוך, התרבות והספורט ביום ט"ו באב התשנ"ו (31 ביולי 1996): בעניין הקצבות משרדך למוזיאונים ולתיאטראות, ברצוני לשאול: 1.

משה פלד: מה הוא תקציב משרדך השנה למוזיאונים ולתיאטראות?

משה פלד: 2.

משה פלד: מה הם סעיפי הסיוע – גירעון, שוטף, פיתוח וכו'?

משה פלד: 3.

משה פלד: מה הם הסכומים שיקבל כל גוף השנה?

משה פלד: 4.

משה פלד: מה הם הקריטריונים שעל-פיהם נקבעים סכומים אלה?

משה פלד: שר החינוך, התרבות והספורט השיב על שאילתא ישירה זהה שלך, מס' 118, ב-8 באוגוסט 1996.

משה פלד: אני יכול לחזור ולקרוא אותה.

משה פלד: 1.

משה פלד: התקציב לשנת 1996 המחולק למוזיאונים הוא 30,175.

קריאה: מיליון.

משה פלד: סליחה, 30,175 מיליון.

משה פלד: 4-2.

משה פלד: תקציב שוטף למוסדות ולפרויקטים – ההקצבות ניתנות על-פי הקריטריונים שפורסמו בילקוט הפרסומים 4042, מ-17 בספטמבר 1992.

משה פלד: מצורפת רשימת הגופים המתוקצבים וסכומי התמיכה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: שאלה נוספת לחבר הכנסת יצחק כהן, בבקשה.

יצחק כהן: שלא יתפרש, חלילה, מדברי, שאנחנו נגד תרבות.

יצחק כהן: אנחנו בעד תרבות יהודית.

יצחק כהן: אבל ברשימה שהעברת ושאתה מחזיק בידיך, אדוני סגן השר, מדובר על 80 מיליון ש"ח לתרבות חילונית, כגון מוזיאונים ותיאטראות.

יצחק כהן: השאלה היא, האם מישהו בדק את מספר הצרכנים.

יצחק כהן: אם כן, אותם צרכנים הם, ודאי, ברובד העליון של החברה הישראלית, והם צריכים את הסבסוד כמו אינני-יודע-מה.

יצחק כהן: לעומת זאת, התקציב לתרבות החרדית הוא בדיוק רבע מהתקציב של התרבות החילונית – שים לב למספרים, אדוני, לא להתבלבל בין אלפים לבין מיליונים – רבע, כאשר צרכני התרבות החרדית הם אלפי אלפים, מאות אלפים; הם במצב סוציו-אקונומי נמוך מאוד, והם זקוקים לסבסוד.

יצחק כהן: איך זה מסתדר לך, 25% לעומת 100%?

משה פלד: אני אומר שוב: ההקצבות ניתנות על-פי הקריטריונים, בדיוק על-פי ילקוט הפרסומים, וכו'.

משה פלד: אם צריך לשנות את הקריטריונים – ולא זה הנושא כרגע – אני מציע שתגיש הצעה ותפרט בה אילו קריטריונים אתה חושב שצריך לשנות.

משה פלד: בכל מקרה, אי-אפשר לסטות מהקריטריונים.

יצחק כהן: לא צריך לשנות קריטריונים.

יצחק כהן: יש אנשים שהולכים לאופרה, והם לא צריכים את הסבסוד.

יצחק כהן: אבל עשרות אלפי ילדים זקוקים לסבסוד.

משה פלד: אני חוזר ואומר: חלק מהקריטריונים נקבעים גם על-פי מספר צרכני התרבות.

משה פלד: אבל אם נראה לך שצריך לשנות משהו באחד הקריטריונים – אני מציע שתגיש איזו הצעה.

משה פלד: לא נדחה שום הצעה.

דן תיכון: תודה לסגן שר החינוך.

דן תיכון: מחוסרי הדיור מכרמיאל

דן תיכון: אנחנו עוברים לנושא הבא, הצעות דחופות לסדר-היום מס' 377, 394 ו-409 – הצעה ראשונה בנושא: מחוסרי הדיור מכרמיאל.

דן תיכון: אני נותן את רשות הדיבור לחברת הכנסת נעמי חזן קודם, בשל אילוצים של נשיאות הכנסת.

דן תיכון: בבקשה.

נעמי חזן: אני מודה לאדוני היושב-ראש.

נעמי חזן: חברי וחברותי חברי הכנסת – כל מדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, הזדעזעה בסוף השבוע מסדרת שידורים שחשפה בצורה נוגעת ללב את מצבם של מחוסרי הדיור במדינת ישראל, ובהם שתי משפחות מכרמיאל, משפחת רבינוביץ ומשפחת רוזנברג.

נעמי חזן: בדקות הספורות שעומדות לרשותי הייתי רוצה לספר את המשל של שתי המשפחות האלה, וחשוב, אולי, יותר – בנוכחותו של סגן שר השיכון – גם את הנמשל.

נעמי חזן: ברשותכם, אתחיל במשפחת רוזנברג, שקיבלה, בזמנה, משכנתה לדירה בבת-ים, והיתה מנפגעי המשכנתאות – פרשה הידועה היטב לקבוצה גדולה מאוד של עשרות אלפי אזרחים.

נעמי חזן: המשפחה הזאת גם חתמה על ערבות למשפחה אחרת כדי לשלם את חובותיה – והיא שילמה את כל חובותיה – ומשום כך היתה צריכה לעשות שני דברים: א.

נעמי חזן: למכור את דירתה; ב.

נעמי חזן: להעתיק את מקום מגוריה לכרמיאל.

נעמי חזן: הבעל, העובד בתעשיית הטקסטיל ומפרנס בכבוד את משפחתו, שילם עד עכשיו שכר דירה של 500 דולר בחודש.

נעמי חזן: שכר הדירה הועלה, והמשפחה לא עומדת בו.

נעמי חזן: ומדוע היא לא עומדת בו?

נעמי חזן: כי יש תקנה, אדוני סגן שר השיכון, שמי שאי פעם קיבל משכנתה במדינת ישראל לא יוכל לקבל דיור מוגן, אף-על-פי של"עמיגור" יש בכרמיאל דירות ריקות.

נעמי חזן: זה משל א'.

נעמי חזן: ונעבור למשל ב', אדוני היושב-ראש, משפחת רבינוביץ – משפחת רבינוביץ היא משפחה עתירת נכסים מדרום-אמריקה.

נעמי חזן: לפני עלייתה ארצה תרמה המשפחה עשרות אלפי דולרים למדינת ישראל, ובעצמה נתנה בית לשליחי עלייה שהגיעו לאמריקה הלטינית.

נעמי חזן: היא עלתה לארץ.

נעמי חזן: כן, עלתה ארצה.

נעמי חזן: גם היא בזמנה קיבלה משכנתה, מכרה את דירתה כדי להיכנס לעסקים שכשלו, ואבי המשפחה הציונית המפוארת הזאת, משפחה מפוארת, שנתנה מכספה למדינת ישראל והגיעה גם בעצמה לארץ, הוא היום בודק ביטחוני בסופרמרקט בכרמיאל, וגם לו העלו את שכר הדירה.

נעמי חזן: אבל מה לעשות?

נעמי חזן: מישהו החליט שמי שאי-פעם קיבל משכנתה ממדינת ישראל לא זכאי לדיור מוגן, אף-על-פי שיש היום דירות ריקות של "עמיגור" בכרמיאל.

נעמי חזן: אני מבינה, אדוני סגן שר השיכון, שהיו מגעים אתך וניתן לפתור את הבעיות של משפחת רבינוביץ ומשפחת רוזנברג.

נעמי חזן: אבל זה המשל, הנמשל הוא אחר לחלוטין.

נעמי חזן: בכרמיאל בלבד יש היום 1,000 משפחות מחוסרות דיור.

נעמי חזן: יושבים כאן ברגע זה, ביציע המיוחד, שני נציגים של מאהל מחוסרי הדיור בירושלים הנמצא מול משרד ראש הממשלה.

נעמי חזן: אדוני סגן השר, אני רוצה לומר פעם נוספת, האנשים האלה זכו פעם במשכנתה, ומשום שפעם קיבלו משכנתה, מישהו במדינת ישראל החליט, שבשינוי נסיבות, לא חשוב מה הן, הם לא יכולים לקבל דיור מוגן.

נעמי חזן: האם לא הגיעה השעה לשנות את התקנה הזאת?

נעמי חזן: לדעתי כן, כי אין פה אנשים שמבקשים סעד.

נעמי חזן: הם מבקשים לחיות בכבוד.

נעמי חזן: אם מותר לי בדברי הסיום לומר חד-משמעית, משפחת רוזנברג, משפחת רבינוביץ ו-37,000 מחוסרי הדיור במדינת ישראל לא רוצים צדקה, הם רוצים צדק, והגיע הזמן שמדינת ישראל תעשה גם עמם צדק.

נעמי חזן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: באותו נושא הצעה נוספת לסדר-היום.

דן תיכון: חבר הכנסת אברהם שטרן, בבקשה.

אברהם שטרן: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בליל חג שמחת-תורה, שהוא גם מוצאי חג הסוכות, צפה רוב בית ישראל בכתבה, לפי מה שהובא לידיעתי, טובה ומשובחת של עמוס כרמלי בטלוויזיה.

אברהם שטרן: גם אנוכי וגם עמיתי סגן שר השיכון רקדנו באותו זמן בהקפות שניות ולא ראינו את הכתבה, אבל היו לה מספיק הדים גם בתקשורת שלאחר החג.

מיכה גולדמן: זה היה בערב שבת.

אברהם שטרן: הקפות ראשונות.

אברהם שטרן: אתה צודק, מיכה.

אברהם שטרן: והיא בהחלט דורשת התייחסות.

אברהם שטרן: בחג הסוכות ידוע שאנחנו מצווים לצאת מבתינו, וכפי שהגמרא אומרת: אדם יוצא מדירת קבע לדירת ארעי.

בנימין אלון: למה אין שידור חוזר של דברים כאלה?

מיכה גולדמן: זה היה ביום ראשון בערב.

אברהם שטרן: אולי לא ראינו, בני.

אברהם שטרן: בכל אופן, אנחנו מצווים לצאת מדירת קבע לדירת ארעי, אבל באותה מידה אנחנו גם מצווים, במוצאי חג הסוכות, לחזור מדירת הארעי לדירת הקבע.

אברהם שטרן: ואילו משפחות רוזנברג ורבינוביץ, כפי שהיטיבה לתאר חברת הכנסת נעמי חזן, לא חזרו לדירותיהן.

אברהם שטרן: בבירור שקיימתי בעיריית כרמיאל – עוד הבוקר דיברתי עם דוברת העירייה, ראש העיר נמצא בחוץ-לארץ – התברר לי, שבמכתב שיצא ב-8 בספטמבר 1996 אל סגן שר הבינוי והשיכון, הרב פרוש, כבר התריע ראש העיר: "אבהיר כי המשפחות הנ"ל, שהן משפחות טובות, שנקלעו למצוקה מסיבות שונות, שוהות באוהלים זה כארבעה חודשים, והדבר מעיד כאלף עדים על המצוקה הקשה והמבוי הסתום אליהם נקלעו".

אברהם שטרן: זאת אומרת, זה לא דבר שהתחדש בליל שמחת-תורה, זה מצב שקיים ארבעה חודשים, מצב נמשך, ואני חושב שצריך להביא אותו אל תיקונו.

אברהם שטרן: שתי המשפחות האלה הן משפחות מבוססות, מה שנקרא משפחות טובות, משקיעות את מירב כספן ומיטב כוחן בחינוך לילדים.

אברהם שטרן: באותו שידור אמרה האמא, לפי תמליל שבידי, שכאב לה יותר מזה, שאחת התשובות של משרד השיכון היתה שהילדים יפסיקו את הלימודים כדי שילכו לעבוד.

אברהם שטרן: "רק עשירים יכולים ללמוד?

אברהם שטרן: אני גאה שהילדים שלי לומדים עם כל הבעיות שיש לנו; לחיות באוהל, אוכלים, עושים מקלחת יום יום, הילדים שלנו לא נרקומנים, לא פושעים, אבל זה כואב מאוד.

אברהם שטרן: יכולנו להיכנס ללשכת ראש העיר להפוך לו את השולחן ובטח שזה היה עושה משהו, לטובה או לרעה, אני לא יודעת מה.

אברהם שטרן: אנחנו לא רוצים להגיע לידי בלגנים".

אברהם שטרן: שני בנים של המשפחה הם מדריכים בתנועת נוער, הם גם תורמים לחברה.

אברהם שטרן: האמת היא, שרצה הגורל והם נקלעו כאן למצוקה קשה מאוד, להסתבכות כלכלית, והם היו חייבים לעזוב את הדירות שלהם ולגור, כפי שנאמר כאן, בפארק, במחנה אוהלים.

אברהם שטרן: נמסר לי מן העירייה – ואני צריך לומר שהעירייה עושה כמיטב יכולתה כדי לעזור על-ידי העמדת שירותים במלון.

אברהם שטרן: הילדים לומדים בחדרים ממוזגים של משרדי העירייה.

אברהם שטרן: החפצים של המשפחות – התעניינתי – מאוחסנים במקלטים ובמחסנים.

אברהם שטרן: כאן יש בעיה לא בין העירייה למשרד השיכון, אבל העירייה לא יכולה לעזור בעניין זה.

אברהם שטרן: שלא לפי האינפורמציה שמסרה כאן חברת הכנסת חזן, נמסר לי הבוקר מעיריית כרמיאל, שאין דירות ציבוריות פנויות בכרמיאל, יש תור גדול, ולכשיתפנו דירות של חברת "עמיגור", יש תור וייכנסו אליהן קודם המשפחות הזכאיות.

אברהם שטרן: אני צריך לציין, שמשרד השיכון הציע להם דירות חלופיות בצפת ובמעלות, אבל האנשים הם בני 60, יש להם עבודה בכרמיאל, הם לא יכולים לעבור למקום חדש ולהתחיל שוב בגיל כזה.

אברהם שטרן: לכן, יש פה באמת בעיה.

אברהם שטרן: על-פי הקריטריונים הפורמליים, הנורמטיביים, הם אינם זכאים לשיכון, אבל יש כאן לפעמים מצב, מה שנקרא אצלנו לפנים משורת הדין.

אברהם שטרן: משרד השיכון קבע פגישה, גם זאת נמסר לי, לעוד שבוע, ב-13 באוקטובר.

נעמי חזן: ל-14.

אברהם שטרן: תודה.

אברהם שטרן: אני פונה כאן לסגן שר השיכון, ואני יודע שאוזנו קשובה ולבו פתוח למצוקת הפרט, לדאגה לפרט, למעשי חסד, שימצא כאן דרך.

אברהם שטרן: הציעה הגברת חזן, ואני מסכים לכך, שישנו כאן את התקנות, את הקריטריונים, אבל אני יודע שזה דבר מתמשך, גם את בוודאי יודעת, וזה לא יפתור את הבעיה.

אברהם שטרן: אנחנו נמצאים עכשיו בסתיו.

אברהם שטרן: כבר הרגשנו את צינת ירושלים אתמול.

אברהם שטרן: אנחנו נכנסים לחורף.

אברהם שטרן: מה תעשינה המשפחות האלה באוהלים?

אברהם שטרן: אני פונה לסגן שר השיכון למצוא דרך להגמיש אולי את הקריטריונים, לפעול לפנים משורת הדין, ועד שישונו התקנות והקריטריונים למצוא פתרון מיידי לאותן שתי משפחות שזעקתן עולה השמימה.

אברהם שטרן: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת אברהם שטרן ומזמינה את חבר הכנסת מיכה גולדמן, ואני גם מודה לו על שנתן לי אפשרות לדבר לפניו, כי אני חייבת לנהל את הישיבה.

נעמי חזן: אדוני.

נעמי חזן: אתה גם תושב האזור.

מיכה גולדמן: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כמו חלק מהציבור גם אני צפיתי בערב שמחת-תורה בשידור שהיה בערוץ הראשון בטלוויזיה, ובו ראינו את הטרגדיה של שתי המשפחות בכרמיאל.

מיכה גולדמן: אני יודע שהמקרה של כרמיאל זכה לחשיפה גדולה.

מיכה גולדמן: הסיפור של המשפחות, כפי שהציגו אותו לפני חברי הכנסת נעמי חזן ואברהם שטרן, הוא סיפור, וכשמדברים על טרגדיה, זו טרגדיה של אמת.

מיכה גולדמן: לא מדובר במשפחות אשר רצו להגיע למסך הטלוויזיה ולשידור של ערב שמחת-תורה כי חשבו שבאמצעות הטלוויזיה יוכלו להביא לרעד גדול אצל אנשים כדי לזכות בדירה.

מיכה גולדמן: המשפחות האלה הגיעו למה שהגיעו כתוצאה ממה שעבר על משפחות שבנו בית בארץ מתוך כוונה טובה, הקימו משפחה, ואז כשהיתה כאן התמוטטות עסקית, נותרו מחויבות והתחייבות לבנייה של בית או להחזר משכנתה.

מיכה גולדמן: בעבר הרחוק כולנו היינו עדים לסיפורים כאלה של אנשים שחתמו לידידים ולחברים כערבים על משכנתה.

מיכה גולדמן: והחוק הזה שונה.

מיכה גולדמן: אבל המשפחות האלה שייכות עוד לתקופה שבה הערבים נושאים בנטל החוב.

מיכה גולדמן: כרמיאל היא אחת הדוגמאות החיוביות של יישוב אשר קולט עלייה, אשר קולט זוגות צעירים ממרחב הצפון וממרכז הארץ כחלק מאותה מדיניות פיזור אוכלוסין של הממשלות.

מיכה גולדמן: אני גם לא הייתי שותף – וכאן אהיה כן – להחלטה של הממשלה שהייתי שייך אליה, להפסיק את הבנייה הציבורית.

מיכה גולדמן: אני חושב שתמיד צריך לשמור גם נתח לבנייה ציבורית, כדי להתמודד עם הבעיות שאתה מגלה בשטח ובמציאות של היום-יום.

מיכה גולדמן: יש במדינת ישראל לא מעט בעיות שצריך להתמודד אתן.

מיכה גולדמן: כאן אני יכול לבוא ולומר, שאם עמדנו לפני כמה שנים עם דירות פנויות בשכונות – דירות של "עמידר" או של "עמיגור" – הרי המציאות של העלייה המבורכת מחבר המדינות ומאתיופיה הביאה למיצוי הדירות הריקות האלה.

מיכה גולדמן: עיר כמו כרמיאל, שמדי חודש קולטת מאות משפחות של עולים ומאות אנשים אחרים שמבקשים להצטרף לעיר המצליחה הזאת, סובלת ממחסור בדירות וממחסור באפשרות של חברת "עמיגור" להעמיד סיוע לאותן משפחות שנמצאות במצוקה, כדוגמת המקרה הכואב שצפינו בו כולנו בערב שמחת-תורה, בשידור חוזר ובשידור נוסף שהיה ביום ראשון בערב.

מיכה גולדמן: אני פונה אליך, אדוני סגן שר הבינוי והשיכון.

מיכה גולדמן: אני יודע שאתה מנסה לפעול בנושא כבר כמה שבועות, ולא רק בעקבות השידור בטלוויזיה.

מיכה גולדמן: אנשי המשרד שלך במחוז – בעקבות פניות של עיריית כרמיאל, אשר ידעה ויודעת על המקרה הזה ועל מקרים אחרים – ניסו להביא את הדברים לידיעת משרד הבינוי והשיכון.

מיכה גולדמן: לכן, אני לא בא ואומר שהנה, אתה סגן שר הבינוי והשיכון שלושה חודשים, ויש לך כל הפתרונות.

מיכה גולדמן: קל מאוד לבוא ולומר מעל הבמה הזאת את הדברים האלה.

מיכה גולדמן: אנחנו צריכים להיות מציאותיים.

מיכה גולדמן: אני פונה אליך, אדוני סגן השר: חייבים למצוא מסלול מיוחד שיאפשר להתמודד עם הבעיות באותם יישובים, בערי הפיתוח, באזורי הפיתוח, ביישובי המצוקה במגזר הערבי ובשכונות.

מיכה גולדמן: שם אנחנו חייבים להתמודד עם המצוקות הקשות של משפחות כדוגמת המקרה בכרמיאל, שאנחנו מדברים עליו הערב.

מיכה גולדמן: אבל עד שיימצא הפתרון, שאותו אי-אפשר למצוא מהיום למחר – וגם התוכניות שאתה מכין מחייבות הכנה של כמה חודשים, ולפעמים זה גם עניין של שנה, שנה וחצי – חייבים לתת פתרון מיידי, גם אם משרד השיכון הוא זה שצריך לשכור כמה דירות.

מיכה גולדמן: זאת, כדי שהכתובת של אותם אנשים לא תהיה מול אנשים פרטיים, אלא מול משרד "עמיגור" או כל זרוע שאתה תקבע במחוז, על מנת שיינתן פתרון מעשי למי שחיים בכרמיאל.

מיכה גולדמן: נכון שהמשרד שאתה עומד בראשו – ואני כבר מסיים – הציע פתרונות מחוץ לכרמיאל.

מיכה גולדמן: אבל מי כמוך, בן העיר ירושלים יודע, ויודע כל אחד מאתנו שקושר קשר וקובע מגורים באזור כזה או אחר עד כמה קשה להתנתק מהמקום.

מיכה גולדמן: המשפחות האלה עלו לארץ, הגיעו לארץ וקבעו את גורלן בכרמיאל.

מיכה גולדמן: להציע להן, בגיל המבוגר הזה, לעזוב את כרמיאל ולעבור לצפת או למעלות – זו הצעה שמתאימה לדרג הפקידותי הנמוך.

מיכה גולדמן: אני בטוח שאתה, כסגן שר, מבין את המיוחד שבדבר, את הרגישות של הנושא, ומכיר בחשיבות של מתן פתרון בכרמיאל, ורק בכרמיאל.

מיכה גולדמן: אם אנחנו רוצים להתמודד עם הבעיה הזאת בצורה אמיתית ונכונה, הפתרון צריך להיות בכרמיאל.

מיכה גולדמן: תודה.

ראובן ריבלין: האם אינך יוצר קריטריון חדש, שאחר כך יקשה?

מיכה גולדמן: חבר הכנסת ריבלין, אמרתי מראש, שאנחנו חייבים לפתוח מסלול נוסף, שאי-אפשר לתת לו פתרון מיידי.

מיכה גולדמן: שמעתי וקראתי את ההצעות של סגן השר.

מיכה גולדמן: חייבים לתת פתרון של בנייה ציבורית לאותה קבוצה בציבור הישראלי, והיא לא נמצאת רק בכרמיאל.

מיכה גולדמן: אין לנו היום פתרון כזה.

מיכה גולדמן: הממשלה שהייתי שייך אליה החליטה שאין בנייה ציבורית, ואני לא הסכמתי אתה.

מיכה גולדמן: אני אומר זאת היום גם כאן, מעל במת הכנסת.

מיכה גולדמן: אי-אפשר להתעלם ממצוקת הדיור, ויש להתחיל מייד בתוכניות אופרטיביות.

מיכה גולדמן: כל המתנה תחריף את המצב בעתיד.

אלי בן-מנחם: אבל היא עשתה את "בנה דירתך".

אלי בן-מנחם: זה כמו בנייה ציבורית.

נעמי חזן: חבר הכנסת בן-מנחם, תהיה לך הזדמנות להעלות הצעה אחרת בעוד דקות ספורות.

מיכה גולדמן: רציתי לענות גם על ההערה של חבר הכנסת ריבלין.

נעמי חזן: לא, אתה כבר לא סגן שר, לדאבוני הרב.

מיכה גולדמן: אני מסכים שאי-אפשר לתת פתרונות מיידיים לכולם.

מיכה גולדמן: צריך להכין תוכנית, של שנה, שנה וחצי, כדי להתמודד עם אותן בעיות מיוחדות, שלא קיימות רק בכרמיאל.

מיכה גולדמן: אבל כאן, במקרה של כרמיאל, אני מבקש מסגן השר להתייחס לדברים ולתת פתרון עוד לפני שנצטרך "לפתוח את המטרייה".

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת מיכה גולדמן.

נעמי חזן: אני מזמינה את סגן שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת מאיר פרוש, להשיב על ההצעות לסדר-היום.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית, את השידור הראשון לא ראיתי, כי זה היה בליל שבת, שמחת-תורה.

מאיר פרוש: גם את השידור ביום ראשון לא ראיתי, כי אין לי טלוויזיה בבית.

מאיר פרוש: אבל ביום ראשון בבוקר קיבלתי פקס מיהודי שמכיר אותי.

מאיר פרוש: הוא דיווח לי על מה שקרה ומה שהיה.

מאיר פרוש: אני חייב לומר גם, שסמוך לכך קיבלתי טלפון מחבר הכנסת שריד והוא סיפר לי את הדברים.

מאיר פרוש: הוא אמר לי: אני בטוח שלא ראית טלוויזיה, והוא ביקש ממני שאפעל.

מאיר פרוש: אני אישית שוחחתי עם האנשים במחוז הגליל והתעדכנתי במה שנעשה עד היום על-ידי המשרד.

מאיר פרוש: בעצם, הנושא הועלה גם בוועדת הכלכלה אתמול, במסגרת הצגת מדיניות משרד השיכון.

מאיר פרוש: ככלל, אני רוצה לומר לחברי הכנסת, שמשרד הבינוי והשיכון מתמודד היום עם אלפי מקרים של מחוסרי דיור בכל הארץ, ובעדיפות ראשונה מטופלות המשפחות חסרות הדיור, שמעולם לא קיבלו סיוע מהמדינה.

מאיר פרוש: אלה הן גם משפחות במצב קשה, משפחות במצב כלכלי-חברתי קשה, שיש בהן קשישים, נכים, משפחות חד-הוריות ומשפחות ברוכות ילדים.

מאיר פרוש: לא בכל היישובים עומדות לרשות המשרד דירות פנויות בשכירות בשיכון הציבורי.

מאיר פרוש: כאחת המציעות אמרה קודם היושבת-ראש של"ע

מאיר פרוש: מיגור" יש דירות בכרמיאל.

מאיר פרוש: אמר חבר הכנסת שטרן, שהוא בירר והוא יודע שאין.

מאיר פרוש: תוך כדי הנאום שלו ביררתי שוב במשרד, ול"עמיגור" אין היום דירות פנויות בכרמיאל.

נעמי חזן: אם מותר לי רק לומר, ביררתי הבוקר ונאמר לי שכן.

נעמי חזן: כנראה יש אי-הבנה בנושא.

מיכה גולדמן: אמרו לך שאין יחידות דיור, אבל זו לא בנייה ציבורית.

מאיר פרוש: בכרמיאל, לדוגמה, קיים מחסור גדול של דירות מתפנות למטרה זו – זה כבר נאמר כאן – ויש משפחות רבות שיש להן עדיפות בזכאות על אותן שתי משפחות שמפגינות בכרמיאל, הן מתגוררות היום בדירות שבשוק החופשי, בסיוע בשכר דירה של המשרד.

מאיר פרוש: כפי שנאמר פה – אתייחס עוד מעט לכך – בהתאם לנהלים של המשרד, משפחה בעלת דיור בעבר שקיבלה סיוע לרכישת דירה ומכרה את הדירה למטרה עסקית או למטרה אחרת אינה זכאית לקבל סיוע חדש כמחוסרת דיור, פרט לאותם מקרים חריגים המאושרים על-ידי ועדות האכלוס של המשרד.

מאיר פרוש: מכיוון שזה הוזכר כאן, אין זה אומר שכל מי שנמצא במאהל – אם זה פה מול משרד ראש הממשלה או במאהל בבת-ים – הוא אכן זכאי לדירה.

מאיר פרוש: יש חברי כנסת שטיפלו בקדנציה הקודמת באותם חסרי דיור שהיו פה במאהל, ולרוב רובם נמצאו פתרונות.

מאיר פרוש: כאשר אלה פינו את המאהל באו משפחות אחרות.

מאיר פרוש: בין המשפחות שבאות יש כאלה שהן זכאיות וצריך למצוא להן פתרון, יש כאלה שראו שכדאי לשבת במאהל כי בדרך הרגילה זה לא הולך, והן מחפשות את הפתרון הזה, כשחלקן לא נמצאות שם 24 שעות ביום וחלקן נמצאות שם.

מאיר פרוש: יש אוכלוסיות בישראל שמצב הדיור שלהן קשה מאוד, ובגלל אורח החיים הצנוע והמסורתי שלהן הן חיות בתנאים קשים.

מאיר פרוש: אין לי ספק, שאם לא היה להן אורח חיים כזה, הן היו ממלאות את כיכרות העיר, אם בירושלים, או בתל-אביב, או בכל מקום אחר, מכיוון שיש להן בעיית דיור.

מאיר פרוש: מי שמסייר בחוץ-לארץ, בארצות-הברית למשל, יכול לראות שהכיכרות שלפני בנייני העיריות מלאות ב"הומלסים", בעשרות ובמאות משפחות שאין להן דירות.

מאיר פרוש: זה לא מנחם אותנו, אנחנו צריכים לדאוג לכל משפחה שנמצאת בישראל, אבל לא תמיד אנחנו יכולים להושיע, מכיוון שכל דבר כרוך בתקציב.

מאיר פרוש: אני חוזר על מה שאמרתי, "זכיתי" לשמירה צמודה ליד הבית, מכיוון שמחוסרי הדיור הפגינו פעמים מספר ליד הבית ובהזדמנויות אחרות.

מאיר פרוש: אמרתי, שאם כתוצאה מכך שהנושא הזה מחודד יותר ומועבר מסר למי שצריך להחליט בנושא הזה, אני צריך להיות קורבן הציבור לדבר הזה, והיה זה שכרי.

מאיר פרוש: נכון שזו תקנה ויש שאלה למה לא נשנה את התקנה.

מאיר פרוש: כל תקנה כזאת מחייבת תיאום עם האוצר בעידן של קיצוצים.

מאיר פרוש: אני לא רוצה לומר שהתקנה הזאת נעשתה רק לפני ארבעה חודשים, לדעתי היא קיימת במשרד השיכון מאז ומתמיד, לפחות בשנים האחרונות.

מאיר פרוש: עם כל הרצון – אולי זה היה פותר לנו הרבה בעיות – לא קל לשנות דבר כזה, אם כי מוטב שייבדק, אבל זה כרוך במאבק קשה עם האוצר.

מאיר פרוש: אביא דוגמה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת הרב גפני מעלה מחר הצעה לסדר-היום על מקרים של משפחות שקיבלו בעבר הלוואה, רכשו דירה אצל קבלן שבסופו של דבר פשט את הרגל.

מאיר פרוש: לבעל משפחה כזה אין כלל דירה ולא יצא לו כלום מזה שהוא לקח את ההלוואה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת הרב גפני מבקש, שאותו אזרח שרכש דירה אצל מי שפשט את הרגל תינתן לו הלוואה נוספת.

מאיר פרוש: כאשר זה בא לפנינו במשרד לא התנגדנו, זה עבר בוועדת שרים והיא הסכימה להביא את זה לכאן.

מאיר פרוש: זה יעלה פה מחר, ואני מקווה שתהיה תמיכה – – –

תמר גוז'נסקי: מה ההבדל אם קבלן פשט את הרגל, או המשפחה פשטה את הרגל?

תמר גוז'נסקי: אם המשפחה פשטה את הרגל, המצב עוד יותר חמור.

מאיר פרוש: אם המדינה נותנת לאזרח הלוואה, והוא עושה עם זה עסק משום שהוא החליט – – –

תמר גוז'נסקי: לא הוכח שהם עשו עם זה עסק.

מאיר פרוש: אנחנו לא נכנסים לפרטים למה הוא עשה את זה.

מאיר פרוש: הוא קיבל פעם הלוואה, רכש דירה, היתה לו דירה בזכות זה שהמדינה עזרה לו, אבל הוא עשה בזה שימוש אחר.

מאיר פרוש: הוא לא שאל את המדינה אם לעשות את זה.

מאיר פרוש: עוד מעט אתייחס לשתי המשפחות בכרמיאל, אבל לגבי המקרה שהרב גפני מעלה, כאשר אדם לא קיבל תמורה מעצם העובדה שהוא קיבל הלוואה, הוא לא צריך להיחשב כבעל דירה.

מאיר פרוש: האוצר לא כל כך מסכים לדבר הזה, אנחנו לא התנגדנו, ומחר זה יגיע לפה.

מאיר פרוש: לגבי שתי המשפחות.

מאיר פרוש: משפחת רבינוביץ מוגדרת כבעלת דירה בעבר.

מאיר פרוש: בהתאם לנתונים שבידינו, המשפחה מכרה דירה ברעננה שנרכשה ברכישה ישירה מחברת "עמידר" ב-1988.

מאיר פרוש: בתמורה ובכספים שהם קיבלו כתוצאה ממכירת הדירה הם פתחו עסק.

מאיר פרוש: בקשת המשפחה לקבלת דירה בשכירות תובא לדיון בימים הקרובים; כמו שאמרתי קודם לכן, יש ועדות אכלוס למקרים חריגים.

מאיר פרוש: אולי זה עזר להם שהדבר קיבל פרסום כה נרחב והוא גם עולה פה לדיון, אבל הוועדה הזאת יושבת על כל מקרה ובודקת אותו, וכאשר צריך להתחשב הם יודעים לעשות את העבודה נאמנה.

מאיר פרוש: משפחת רוזנברג מוגדרת כבעלת דירה בעבר.

מאיר פרוש: המשפחה מכרה דירה בבת-ים במרס 1996 ב-85,000 דולר.

מאיר פרוש: בתמורה הם רכשו דירה בכרמיאל ב-45,000 דולר.

מאיר פרוש: בהתאם לנתונים שיש לנו במשרד, העסקה בוטלה ולמשפחה הוחזר חלק מהכסף והוחזרה המשכנתה.

מאיר פרוש: בקשתם לדירה בשכירות סוציאלית נדחתה בוועדת האכלוס הציבורית ב-14 במאי 1996.

מאיר פרוש: עם זאת ולפנים משורת הדין אושרה למשפחה השתתפות בשכר דירה לתקופה של שנתיים בסך 1,000 שקל בחודש – ההשתתפות הרגילה היא 600 שקל בחודש.

מאיר פרוש: בנוסף – אם כי, אני שומע שזה לא פתרון – הוצע למשפחה פתרון דיור בשכירות בצפת.

מאיר פרוש: אני לא חושב שצריכה להיות בעיה לגור בצפת ואם יש עבודה בכרמיאל לעבוד בכרמיאל, ודאי שזה נוח יותר מאשר להיות בפארק בכרמיאל.

מאיר פרוש: בצפת יש למשרד גם מלאי דיור זמין, אבל המשפחה סירבה להצעות המשרד.

מאיר פרוש: בשני המקרים מדובר במשפחות בעלות דירות שקיבלו סיוע מהמדינה, ואין מדובר במשפחות זכאיות מחוסרות דיור.

מאיר פרוש: לסיום, אני רוצה להתייחס לדבריו של חבר הכנסת גולדמן.

מאיר פרוש: אני בהחלט מסכים עם דבריו, שבאותם מקרים קשים שאנחנו דנים עליהם, או במקרים אחרים – ויש רבים בכל האוכלוסיות – יש מקום לבנייה תקציבית, שאף אחד לא ייבהל, לא בהיקף של בנייה תקציבית כפי שהיתה בשנים 1992-1989, גם אין צורך בכמויות כאלה, אז היתה עלייה גדולה.

מאיר פרוש: אנחנו מובילים מהלך של בנייה תקציבית להשכרה לכל האוכלוסיות, כמו שעשו זאת בשנות ה-50.

מאיר פרוש: אני יכול לומר שיש הסכמה עקרונית באוצר, ואני מקווה שבנושא הזה, כמו בדברים אחרים, נהיה אנשי בשורה בקרוב.

נעמי חזן: אדוני סגן השר, מה אתה מציע?

מאיר פרוש: זה יכול לעבור לוועדה, או שהחברים מסתפקים במה שנאמר פה.

מיכה גולדמן: להעביר לוועדה, כי אנחנו רוצים לעשות מעקב.

נעמי חזן: אם כך, אתה מציע להעביר את זה לוועדת – – –

מיכה גולדמן: הכלכלה.

נעמי חזן: לוועדת הכלכלה.

נעמי חזן: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת אברהם שטרן.

עבד-אלוהב דראושה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לחזק את הדברים שאמרו שלושת המציעים, ואני מסכים עם כל מה שהם אמרו על מצוקת שתי המשפחות היהודיות בכרמיאל.

עבד-אלוהב דראושה: אבל אני תמה על שכולם מתעלמים ממצוקה הרבה יותר קשה, של 30 משפחות ערביות שחיות בכפר הערבי רמיה, שנמצא בתחום השיפוט של העיר כרמיאל.

עבד-אלוהב דראושה: לפני שנתיים, אחרי מאבק ממושך של היישוב הזה הגענו לסיכום עם עיריית כרמיאל, עם מינהל מקרקעי ישראל ועם משרד ראש הממשלה להכיר בשכונה הזאת כבחלק מכרמיאל, אבל להזיז אותם למקום חדש שעיריית כרמיאל ומינהל מקרקעי ישראל סיכמו עליו.

עבד-אלוהב דראושה: התושבים אישרו את הדברים.

עבד-אלוהב דראושה: לפני חודשיים הגיעו הדחפורים, לפני מימוש ההסכם, והתחילו בניסיון לעקור את העצים ואת הבתים כדי לפנות את האנשים בכוח ממקום היישוב שלהם.

עבד-אלוהב דראושה: האדמות שם רשומות בטאבו על שם התושבים.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לשאול את כבוד סגן השר, למה משרד הבינוי והשיכון ועיריית כרמיאל לא מממשים את ההסכם הזה שהגיעו אליו, מתוך רצון טוב ובהסכמת שר השיכון הקודם, מר בנימין בן-אליעזר?

עבד-אלוהב דראושה: לפני שמפנים צריכים לפתור את הבעיה.

עבד-אלוהב דראושה: אני מסכים שיש מצוקה לשתי משפחות יהודיות, אבל בואו נצרף גם את המצוקה של 30 משפחות ערביות שחיות בכפר רמיה, שרבים כאן אולי לא שמעו עליו.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת דראושה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת מיכה גולדמן.

משה פלד: – – –

עבד-אלוהב דראושה: הגזענות הזאת, סגן השר פלד – – – אתה סגן שר החינוך והתרבות – – – אתה רק שומע ערבים ואתה נזעק.

עבד-אלוהב דראושה: תתבייש לך.

גדעון עזרא: כל הזמן אתה מחנך אותנו ואתה רוצה יותר עזרה?

עבד-אלוהב דראושה: הוא מקלקל את מערכת היחסים.

נעמי חזן: חבר הכנסת דראושה, אני שמעתי היטב.

עבד-אלוהב דראושה: הערות גזעניות יום יום.

נעמי חזן: חבר הכנסת בן-מנחם, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אדוני סגן שר השיכון, בדבריך התייחסת לכך שבקדנציה הקודמת היו חברי כנסת שפתרו בעיות.

אלי בן-מנחם: לא דייקת.

אלי בן-מנחם: היה סגן שר שיכון לפניך שפתר בעיות, לא היו חברי כנסת שפתרו.

אלי בן-מנחם: משרד השיכון פתר את הבעיות.

מאיר פרוש: מי זה?

אלי בן-מנחם: מי זה?

אלי בן-מנחם: זה אלי בן-מנחם, שעומד לפניך.

נעמי חזן: מי שמדבר ברגע זה היה קודמך בתפקיד.

מאיר פרוש: – – –

אלי בן-מנחם: אמרת שחברי כנסת פתרו.

אלי בן-מנחם: אני אומר שמשרד השיכון פתר ולא חברי הכנסת.

אלי בן-מנחם: אל תתחמק מאחריות.

מאיר פרוש: לא אמרתי.

מיכה גולדמן: – – –

אלי בן-מנחם: מיכה גולדמן, אל תעזור לי, אני מסתדר בעצמי.

אלי בן-מנחם: מה שאמרת – ואפשר לבדוק את זה בפרוטוקול – הוא שחברי כנסת פתרו בעיות של מחוסרי הדיור במאהל בירושלים.

אלי בן-מנחם: חברי הכנסת פנו למשרד השיכון.

אלי בן-מנחם: הנה, יושבת פה תמר גוז'נסקי.

מאיר פרוש: אני מתנצל על שלא הזכרתי את אלי בן-מנחם.

אלי בן-מנחם: מר פרוש, חשבתי שאתה חכם כמו אבא שלך, אז אל תיתן לי להתחרט על מה שחשבתי.

אלי בן-מנחם: אתה הטלת את האחריות וכאילו ניקית את עצמך.

אלי בן-מנחם: אמרת שחברי הכנסת פתרו.

אלי בן-מנחם: משרד השיכון פתר את הבעיות, ואתה היום הממונה, לא סגן שר – הממונה על משרד השיכון.

אלי בן-מנחם: זה שקוראים לתפקיד סגן שר בגלל עניינים אחרים – זו בעיה שלך ושל הסיעה.

אלי בן-מנחם: יש לי עצה בשבילך: קל מאוד לבוא מעל בימת הכנסת, לספר לעם ישראל ולחברי הכנסת מה לעשות – יש ועדה, יש חוקים, יש תקנונים.

אלי בן-מנחם: אנחנו לא יכולים.

אלי בן-מנחם: סיפורים.

אלי בן-מנחם: אני אתן לך עצה וקבל אותה חינם.

מאיר פרוש: לא היו מחוסרי דיור בזמנך?

ענת מאור: חבר הכנסת פרוש – – –

נעמי חזן: אדוני, סגן השר, בבקשה.

נעמי חזן: חברת הכנסת ענת מאור.

ענת מאור: סגן השר בן-מנחם פתר הרבה מאוד בעיות.

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור, אני מבקשת שתשבי לפני שתקראי קריאות ביניים.

נעמי חזן: תודה.

אלי בן-מנחם: סגן שר השיכון – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אתה במסגרת דקה.

ענת מאור: – – –

אלי בן-מנחם: ידידי, סגן שר הבינוי והשיכון, אני רוצה להציע לך עצה.

אלי בן-מנחם: בירושלים, במאהל המפורסם, הנושא התחיל עם 60 משפחות.

אלי בן-מנחם: זה הגיע לוועדת הכלכלה של הכנסת.

אלי בן-מנחם: אני, אישית, פתרתי יותר מ-120 בעיות באותו מאהל, וזה עדיין לא נפתר.

אלי בן-מנחם: אתה התייחסת לזה, ואני מקבל את זה.

אלי בן-מנחם: המאהל הפך להיות תחנה מרכזית.

אלי בן-מנחם: אין דבר כזה במקומות אחרים.

אלי בן-מנחם: אבל השתדלנו למנוע חזרה על כך במקומות אחרים, ביישובים כמו כרמיאל או תל-אביב או חיפה.

אלי בן-מנחם: כשזה מתחיל אתה לא יודע איך זה נגמר.

אלי בן-מנחם: מה אני מציע לך?

אלי בן-מנחם: ההצעה פשוטה.

אלי בן-מנחם: יש לך סמכות בחוק כסגן שר – ואתה כמו שר במשרד השיכון – להחליט על-פי חוק, לא בניגוד לחוק, לפתור בעיות נקודתיות מיידיות.

אלי בן-מנחם: יש לך כיסוי בחוק לעשות את זה.

אלי בן-מנחם: עשינו דברים כאלה במקרים חריגים ומיוחדים.

אלי בן-מנחם: אני מציע לך שהבעיה הזאת לא תתחיל.

אלי בן-מנחם: אנחנו לקראת החורף, אז יהיה קצת שקט.

אלי בן-מנחם: בקיץ יהיו לך מאהלים בכל הארץ.

אלי בן-מנחם: זה לא יתרום לממשלה הנוכחית, ובוודאי לא למשרד השיכון.

מאיר פרוש: הייתי בתל-אביב וראיתי אותם עם פלאפונים.

נעמי חזן: סגן השר פרוש, אולי כדאי דיון במליאה, בהתחשב בעובדה שיש דיון.

נעמי חזן: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה מדבר במסגרת דקה, הדקה הסתיימה.

נעמי חזן: משפט אחרון, בבקשה.

אלי בן-מנחם: מה קרה לך?

אלי בן-מנחם: נהיית קשוחה?

רענן כהן: אני חושב שצריך להפסיק את הדיון.

אלי בן-מנחם: אדוני סגן השר, המאהל בתל-אביב קם שבוע לפני מערכת הבחירות.

אלי בן-מנחם: תבדוק.

אלי בן-מנחם: אני לא יודע על איזה רקע, אבל אני רק יודע שהיית שם ונפגשת אתם והבטחת להם שתטפל בהם.

אלי בן-מנחם: אני מבקש שתטפל בהם ובמחוסרי דיור אחרים.

אלי בן-מנחם: נקודתית אתה יכול לפתור.

אלי בן-מנחם: כדאי לך למנוע את הדבר הזה, כי אם לא, זה יהפוך למין גל עצום, וכל הממשלה יחד לא תוכל לפתור את הבעיה.

אלי בן-מנחם: גם אריק שרון, כשהיה שר השיכון, נעזר בחברי כנסת כמונו כדי למנוע את הבעיות האלה, ועזרנו לו.

אלי בן-מנחם: זו היתה הצלחה שלו.

אלי בן-מנחם: אנחנו רוצים לעזור לך.

אלי בן-מנחם: תן לנו לעזור לך, לכוון אותך.

אלי בן-מנחם: אל תסמוך רק על הפקידים.

אלי בן-מנחם: אם תסמוך רק עליהם לא תגיע רחוק.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה מבקש להסיר את ההצעה שלי, ומשום שחבר הכנסת דהאמשה הוא שיאן של ההצעות האחרות, הוא יודע גם לדבר במסגרת דקה בלבד.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, אין לי בעיה עם משפחות בכרמיאל שרוצות למצוא דיור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדרבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל יש לי בעיה עם משפחות אחרות, של המגזר הערבי, במיוחד בערים המעורבות, שמנשלים אותן מהבתים שלהן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפחת ג'בלי נושלה מהדירה שלה ביפו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפחה זו מתגוררת באותה דירה זה יותר מ-20 שנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בעצם הימים האלה הוציאו אותם מהדירה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היום, בשעות האלה, מתנהלת שם הפגנה, והכניסו שם משת"פים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המשת"פים זו בעיה אחרת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תפתרו את הבעיה שלהם.

בנימין אלון: מה זה משת"פ?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משת"פ זה משתף פעולה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה לא יודע מה זה משת"פ?

בנימין אלון: עם מי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתך, ועם גדעון עזרא ועם הקואליציה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עם מי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עם מי הוא משתף פעולה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני צריך להיות מנושל מיפו כדי שתמצא לו דיור?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תמצאו להם פתרון ואל תנשלו את המשפחות הערביות שגרות שם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הגיע הזמן שפעם אחת ולתמיד יושם למצב הזה קץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: משפחת ג'בלי רשאית לגור בבית שהיא גרה בו זה 20 שנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם אם אבי המשפחה נפטר והאח נמצא בכלא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שהם פיגרו בתשלום שכר דירה תקופה מסוימת; אני לא יודע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא צריך למצוא אמתלות כדי לנשל אותם משם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם הם בני אדם, הם אזרחי המדינה ותושביה, והם זכאים לדיור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת שטרן, האם אתה מסכים להעברת ההצעה לוועדת הכלכלה?

נעמי חזן: חבר הכנסת גולדמן, האם אתה מסכים?

נעמי חזן: ואני, המציעה השלישית, מסכימה.

נעמי חזן: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על העברת ההצעות לסדר-היום בנושא מחוסרי הדיור מכרמיאל לוועדת הכלכלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 17 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נעמי חזן: ברוב של 17 בעד, אין מתנגדים ונמנע אחד – ההצעה עוברת לדיון בוועדת הכלכלה.

נעמי חזן: מערכת החינוך בהרצלייה

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף האחרון על סדר-היום – הצעות לסדר-היום מס' 388, 400 ו-441, בנושא: מערכת החינוך בהרצלייה.

נעמי חזן: אני מזמינה את הדוברת הראשונה, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – גברתי.

נעמי חזן: ואחריה – חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, שביתת מערכת החינוך בהרצלייה שבה והעלתה על סדר-היום את מקומו של החינוך בתקציב המדינה ובתקציבי העיריות, והשאלה הזאת היא שאלה כלל-ארצית.

תמר גוז'נסקי: לא הייתי אומרת שהרצלייה היא העיר הכי ענייה במדינה, אבל גם בעיר כמו הרצלייה ההורים מרגישים שעול המימון של החינוך מועבר אליהם יותר ויותר, הן בחוגי העשרה הן ביוזמות למיניהן; ולעומת זאת, המחויבות של הרשויות, של משרד החינוך ושל העיריות לדאוג לתקינותם של המבנים, לדאוג לתשתיות, לדאוג למיזוג אוויר, לדאוג למשך יום הלימודים כך שהילדים לא יחזרו מוקדם הביתה – הם מרגישים שהדברים האלה לא נעשים.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שגם כאשר מדובר בעיר כמו הרצלייה, וגם אם מישהו יוכיח שיש ערים שבהן המצב חמור עוד יותר – בוודאי המצב חמור עוד יותר ביישובים הערביים, והוא חמור עוד יותר במערכת החינוך החרדית, והוא חמור עוד יותר ביישובים הבדואיים וכו' – אני חושבת שזו זכותם וחובתם של ההורים בהרצלייה לתבוע את תיקון הליקויים שקיימים, אם זה בתשתיות, בכיתות, במספר שעות הלימודים וביוזמות החינוכיות שהעירייה צריכה לתקצב.

זאב בוים: האם זכותם להשבית מערכת שלמה?

תמר גוז'נסקי: מייד אתייחס לזה.

תמר גוז'נסקי: מה שקרה בכל המהלך הזה הוא, שוועד ההורים העירוני, שמטפל בנושא הזה, וזאת חובתו, שהרי הוא נבחר כדי לטפל בנושא הזה, מצא אוזן – – –

זאב בוים: אני לא בטוח שהוא נבחר.

תמר גוז'נסקי: אדוני, תאמר את דעתך.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, יש לך אופציה להגיש הצעה אחרת, גש למזכירות ותעשה זאת.

תמר גוז'נסקי: ועד ההורים העירוני מצא אוזן אטומה אצל ראש העיר.

תמר גוז'נסקי: ואני חושבת שראש העיר, שהוא נבחר ציבור, חייב לקבל את נציגי הציבור הנבחרים ולנהל אתם אותם דיונים ושיחות שהם חיוניים להפעלת כל מערכת.

תמר גוז'נסקי: אינני חושבת שראש עיר הוא איזה אימפרטור שיודע טוב יותר מהתושבים מה טוב להם.

תמר גוז'נסקי: ואם אנחנו בוחרים היום ראש עיר בבחירות ישירות, זה עדיין לא מקנה לו איזה מעמד-על.

תמר גוז'נסקי: ולכן, ועד הורים עירוני, שהוא ועד הורים פעיל – גם אם לראש העיר יש דעה אחרת, הדרך היחידה היא להידבר עם ועד ההורים הזה.

תמר גוז'נסקי: הטענה של ראש העיר שהוא לא מדבר משום שהכריזו על השבתה, ולעומת זאת הוא יכריז על הפתיחה ויקרא לילדים לבוא ללימודים, כל המהלך הזה הוא לא נכון ולא חכם.

תמר גוז'נסקי: שני דברים.

תמר גוז'נסקי: גם אם אתה חושב שאתה צודק, ראש העיר הרצלייה, אתה צריך להתנהג בצורה חכמה כראש עיר, כנבחר ציבור.

תמר גוז'נסקי: בסופו של דבר, מי שהושבתו מלימודים הם הילדים.

תמר גוז'נסקי: לכן, אני חושבת שלדחוף הורים להשבתה של מערכת, אם זה בהרצלייה ואם זה במקומות אחרים, זאת בסופו של דבר אחריות של ראשי הערים, אחריות של המערכות שאינן דואגות לתיקון הליקויים.

תמר גוז'נסקי: ההורים, גם בהרצלייה וגם במקומות אחרים, מרגישים שיותר ויותר מתייחסים אליהם כאל פרה חולבת.

תמר גוז'נסקי: הם צריכים לשלם.

תמר גוז'נסקי: הם מקבלים פתקים כאלה עם תשלומים.

תמר גוז'נסקי: אני יודעת שבוועדת החינוך קבעו באופן מאוד ברור מהי חובת התשלום של ההורים.

תמר גוז'נסקי: ובכל זאת, משפחות רבות נאלצות לשלם הרבה הרבה יותר בדרכים שונות.

תמר גוז'נסקי: למשל, אחת הדרכים היא, שאם ילד לומד לא בעיר המגורים של המשפחה, היא נאלצת לשלם קנס, קנס של 500 שקלים על זה שהילד שלה לא לומד, מסיבה כזאת או אחרת, בעיר שבה הוא מתגורר.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שכל המערכת הזאת היא בלתי נסבלת, וההורים שלא מוכנים להיות פרה חולבת בסופו של דבר תורמים להעלאת הנושא על סדר-היום, ואני מקווה שהם ימצאו דרך גם בהרצלייה להידבר ולפתור את הבעיה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ומזמינה את הדובר הבא באותו נושא, חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

נעמי חזן: הדוברת האחרונה תהיה חברת הכנסת ענת מאור.

שמריהו בן-צור: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, המאבק בין ועד ההורים העירוני בהרצלייה לבין ראש העיר הוא מאבק ישן.

שמריהו בן-צור: הוא אינו קשור בשום פנים ואופן לשאלה האם כן יהיה או לא יהיה קיצוץ בתקציב החינוך.

שמריהו בן-צור: המאבק הזה הוא מאבק של הורדת ידיים בין ועד ההורים מצד אחד לבין ראש העיר מצד שני.

אפי אושעיה: נציגי ועד ההורים היו עכשיו אצל יושב-ראש ועדת החינוך, והם טוענים דבר אחר לגמרי.

אפי אושעיה: רק לפני זמן קצר סיימנו פגישה אצל יושב-ראש ועדת החינוך יחד עם ועד ההורים.

אפי אושעיה: הטענות שלהם הן אחרות לגמרי.

שמריהו בן-צור: כתושב רעננה, כתושב המקום, כמי שמעורה בנושא הזה, אני מבקש שתיתן לי להמשיך ותאפשר לי להבהיר את הנושא.

שמריהו בן-צור: אני טוען שהמאבק הזה מתנהל על גבם של התלמידים.

שמריהו בן-צור: רבים ניסו להתערב, אם זה שר החינוך ואם גורמים אחרים.

שמריהו בן-צור: לצערי הגדול, לא אסתייעא מילתא.

שמריהו בן-צור: במשך תשעה חודשים – – –

עמנואל זיסמן: אתה אומר שרבים ניסו להתערב.

עמנואל זיסמן: שר החינוך של היום, זבולון המר, עדיין לא התערב.

שמריהו בן-צור: אבל קודמו התערב.

זאב בוים: – – –

תמר גוז'נסקי: כשיש השבתה בעיר, זה רצוי.

שמריהו בן-צור: במשך תשעה חודשים מתנהל משא-ומתן בין הצדדים, נחתמו הסכמים ביניהם, לצערי הגדול לא יושב המשבר.

שמריהו בן-צור: יש קרע גדול בין ראש העיר, אשר מכנה את ועד ההורים מיליטנטים, אנשים אשר חותרים תחתיו או מאחורי גבו, לבין ועד ההורים, אשר מתאר את ראש העיר כאדם שרק אוהב לשמוע את עצמו, אדם כוחני.

שמריהו בן-צור: יש קרע גדול בין שני הגופים האלה.

שמריהו בן-צור: כתושב העיר רעננה, כמי שקרוב להרצלייה, שכן של הרצלייה, כמי שעבד במערכת החינוך בהרצלייה – שימשתי מנהל בית-ספר בעיר הרצלייה – אני רוצה לשבח את מערכת החינוך בערי השרון.

שמריהו בן-צור: זאת מערכת מצוינת, שמקציבה תקציבים ומשאבים גדולים למערכת החינוך, והיא מטייבת את המערכת על-ידי ריבוי שעות, על-ידי יוזמות חינוכיות, על-ידי שיפור התנאים הפיסיים.

שמריהו בן-צור: מצד אחד ראש העיר טוען שמערכת החינוך עומדת בראש מעייניו, והוא מתבסס על דוח-ברייטמן, ומצד שני ההורים טוענים, בהסתמכם על אותו דוח-ברייטמן, שמערכת החינוך לוקה בחסר בהשוואה לערים האחרות בשרון.

שמריהו בן-צור: אלה מנגחים את אלה, ההורים והתלמידים סובלים, התלמידים – קרוב ל-20,000 – מסתובבים ברחובות העיר, סכנת הרחוב קשה, איומה, גדולה.

שמריהו בן-צור: אני פניתי אל יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, חבר הכנסת עמנואל זיסמן, וביקשתי ממנו לקיים דיון או לערוך ביקור בעיר ולמצוא פתרון לבעיה הזאת.

שמריהו בן-צור: אני מקווה שוועד ההורים יפתח את שערי בתי-הספר כאשר יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, יחד עם חברי ועדת החינוך של הכנסת, יבקרו בעיר וינסו למצוא פתרון אשר יוביל לפתיחת מערכת החינוך, כדי למנוע את הסבל של התלמידים היום.

שמריהו בן-צור: אני קורא לוועד ההורים המרכזי בעיר הרצלייה לפתוח את מערכת החינוך, משום שהתלמידים וההורים סובלים.

שמריהו בן-צור: תודה.

תמר גוז'נסקי: – – –

שמריהו בן-צור: אני מאמין, שכאשר נבקר בהרצלייה, נשמע את ראש העיר, נשמע את ועד ההורים, נמצא את הדרך ליישב את הסכסוך.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת בן-צור, ומזמינה את חברת הכנסת ענת מאור להצעה לסדר-היום באותו נושא: השבתת הלימודים בהרצלייה.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש חברי הכנסת, לפני שאגש למשבר התמוה והחמור במערכת החינוך בעיר הרצלייה, אני רוצה, ברשותכם, לומר מלה על הנושא החשוב הקודם שדיברנו עליו, מחוסרי הדיור בכרמיאל, ולשבח מאוד את תרומתו של החבר חנן ארז, שליווה אותם במאבקם בכל החודשים הללו, ואת עוזרו יוסי גזית, שדאג להביא זאת לשידור.

ענת מאור: אני מצפה שסגן שר השיכון, סגן השר פרוש, יפעל יותר לפתרון הבעיה של מחוסרי הדיור.

ענת מאור: אני מברכת על מדיניות הבנייה הציבורית, אבל אני חושבת שבנושא של מחוסרי הדיור לא נעשה די.

ענת מאור: כמי שמלווה את מאהל מחוסרי הדיור פה בירושלים, ואת זה שביפו, אני קובעת באופן ברור, עובדתי, פשוט לפי מספר הילדים והמבוגרים השוהים במקומות הללו, שחייבים להידרש לזה בהרבה יותר תשומת לב, כפי שזה נעשה בעבר.

ענת מאור: לנושא של הרצלייה: כפי שפתחה חברת הכנסת גוז'נסקי, גם אני בדרך כלל מלווה את מערכת החינוך – בתור מחנכת, בתור חברת ועדת החינוך והתרבות בקדנציה הקודמת – קודם כול במגזרים שהם חלשים יותר ולא מקבלים מספיק משאבים כמו עיירות הפיתוח, כמו המגזר הערבי, הפריפריה כולה או שכונות בתוך הערים הגדולות, ואני שמחה ששר החינוך הקודם, השר אמנון רובינשטיין, נתן דחיפה גדולה דווקא למקומות הללו.

זאב בוים: מה זה קשור להרצלייה?

ענת מאור: הגיעו אלי נתונים מנציגי מרצ במועצת העיר הרצלייה, ואני שומעת שישראל ירון ויעל גרמן וכן שותפים נוספים, כמו אורית רישי ושרגא אלקלעי, מעלים שאילתות לראש העיר מיולי 1994; סגן שר החינוך, לא עכשיו, מיולי 1994.

ענת מאור: הנציגים הנבחרים של מועצת העיר הרצלייה מנסים להעלות על סדר-היום את הנושא, מנסים להידבר על נושאים של בטיחות בבתי-הספר, מתקני ספורט, מיזוג.

ענת מאור: גם אני לא חושבת שמערכת המיזוג בהרצלייה היא בראש סדר העדיפויות, אבל ראש העיר התחייב לדברים הללו.

זאב בוים: מי שהתחייב זה שר החינוך.

ענת מאור: ראש העיר, בצורה בוטה ובצורה כוחנית, לא דואג להיפגש ולא דואג לדון בזה בצורה מסודרת בישיבות.

ענת מאור: היו פה עכשיו נציג ועד ההורים, עורך-הדין ישראל כספי וחברים אחרים – הם לא יכלו להישאר לדיון החשוב בכנסת, כי הם נפגשים עם מנכ"ל משרד החינוך – והם מתארים מצב משפיל של אי-הידברות.

ענת מאור: לעומת זאת, לראש עיריית הרצלייה יש כספים ציבוריים לפרסום מודעות נגד ועד ההורים ונגד המורים ולקרוא לשבירת שביתה.

ענת מאור: הוא רוצה ללמוד מז'בוטינסקי: כן, לשבור, במקום להידבר.

ענת מאור: אני מבינה שמעשי ראוותנות הם דרכו של ראש העיר אלי לנדאו, ואני מבינה שהוא לומד מראש הממשלה, שכנראה ראוותנות ובוטות – – –

משה פלד: אנשי מרצ בהרצלייה תמכו בראש העיר.

ענת מאור: אדוני סגן שר החינוך, ראשית, נדמה לי שאתה מופקד על 20,000 ילדים ונערים בהרצלייה שלא לומדים – –

זאב בוים: אבל את מקדשת את השביתה הזאת.

ענת מאור: – – ואם אתה רוצה להתעדכן – אנשי מרצ בעיריית הרצלייה הם באופוזיציה והם עושים מלאכתם נאמנה, אף שראש העיר שלהם לומד מראש הממשלה שלו איך לא להידבר, להתנהג בראוותנות ולעבוד בצורה בוטה וכוחנית.

ענת מאור: ראש העיר זאב בוים, ידוע לי שאתה בתור ראש עיר – – –

זאב בוים: את עושה פוליטיקה – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ענת מאור: אני רוצה בכל מקרה להגיד, שבתור ראש העיר קריית-גת, עיר שכנה לי, למרות המחלוקת הפוליטית, לא נהגת בצורה כזאת ודאגת להידבר עם נציגים מסיעות אחרות, ואני עדה לכך.

ענת מאור: אני חושבת שהמעשה שראש העיר עושה הוא מעשה ציני, שפוגע ב-20,000 ילדים.

ענת מאור: אני פונה אל ראש העיר בשני דברים: ראשית כול להיפגש עם ועד ההורים המוסמך, להיפגש עם המורים, לאפשר לנציגיו במועצת העיר להעלות את הנושאים.

ענת מאור: לא יכול להיות שהוא ידבר דרך מודעות שעולות הון עתק לבוחרים.

ענת מאור: אפילו ראש הממשלה נפגש עם ראש אש"ף, לשמחתי הרבה.

ענת מאור: שילמד להיפגש, להידבר, אולי הוא עוד יתאהב בהם, בגלל הקסמים שהם ישפיעו עליו, ובדרך כזאת של הידברות הוא יוכל להפעיל מיידית את מערכת החינוך בהרצלייה.

ענת מאור: הדבר השני שאני תובעת מראש העיר הוא פשוט: ליישם את המסמכים שהוא אישית חתם עליהם.

ענת מאור: אנשי מועצת העיר הביאו את ההתחייבויות שלו לבטיחות בעיר, למתקנים ציבוריים, למיזוג באופן הדרגתי.

ענת מאור: הכיצד אפשר לחתום ואחר כך לא ליישם זאת?

ענת מאור: ואליך, אדוני סגן שר החינוך, אני פונה: באמת משרד החינוך לא יכול לנהל מלמעלה כל רשות מקומית, אבל כאשר אין תהליך של הידברות ויש רק מדיניות של כוחנות ותרבות בוטה במשא-ומתן עם ועד נבחר ועם הורים ועם תלמידים, הרי טובת הילדים חייבת לעמוד לנגד עינינו – – –

משה פלד: לכי תלמדי את הנתונים.

שמריהו בן-צור: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת בן-צור, אתה כבר דיברת, תן לחברת הכנסת מאור לסיים את דבריה.

משה פלד: היא כבר עברה פעמיים את הזמן.

ענת מאור: הנושא של הנתונים, באמת חייבת להיות אחידות.

ענת מאור: אני באמת מוכנה להעביר לאדוני סגן שר החינוך כבר עכשיו את פרוטוקול הישיבות והשאילתות והתביעות שהועלו על-ידי נציגי מועצת העיר בעיריית הרצלייה, ואודה לך אם תעשה בדיקה של הדברים על מנת ליישב את הסכסוך ועל מנת להוריד את ראש העיר מהשיטה הכוחנית ולהביא לחידוש הלימודים בהרצלייה, כי השבתת הוראה היא תמיד הדבר הגרוע ביותר לכל ילד וילדה בכל מקום באשר הוא.

ענת מאור: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחברת הכנסת ענת מאור.

נעמי חזן: אני מזמינה את סגן שר החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת משה פלד, להשיב על ההצעות.

משה פלד: גברתי היושבת-ראש, כבוד יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת עמנואל זיסמן, חברי הכנסת, הישגי החינוך בהרצלייה הפכו לשם דבר בישראל וזיכו את מערכת החינוך בעיר בהערכה רבה מצד גורמי חינוך במחוז ומחוצה לו.

משה פלד: מבקרים מכל הרבדים מגיעים להתרשם, ללמוד וליישם יוזמות ורעיונות שפותחו במערכת החינוך בעיר.

משה פלד: העשייה החינוכית הטובה הינה תוצר של עבודה בצוותים בין-מקצועיים המשלבים אנשי פיקוח, אנשי רשות, מנהלים, אנשי מקצוע חיצוניים, ואני מוסיף גם את שיתוף הפעולה ההדוק והפורה של ההורים עם מערכת החינוך.

משה פלד: אגף החינוך והרווחה בהרצלייה עוסק בפיתוח תוכניות ייחודיות, נוסף על תוכניות הלימודים המחייבות, במגמה להרחיב את המסגרת החינוכית הערכית תוך דגשים כמפורט להלן: פיתוח וטיפוח יוזמות, עצמאות וחשיבה בכל הרמות; השקעה בקליטת עלייה במישור החברתי והלימודי; אימוץ תרבות של איכות ומצוינות בניהול, בשירות ובעשייה היומיומית; שילוב אוכלוסיות תלמידים חריגים במסגרות חינוך רגילות; פיתוח ויישום תוכניות למניעת אלימות; מיצוי מרבי של הפוטנציאל בכל תלמיד.

משה פלד: הטענה שהועלתה לגבי מבנים פסולים ומיזוג חסר אינה מדויקת.

משה פלד: ראשית, חשוב לציין כי מערכת החינוך בישראל, בחלקה הגדול, אינה ממוזגת כלל.

משה פלד: ואני מוסיף פה בהערת ביניים: משרד החינוך קבע, בצדק, בקדנציה הקודמת עדיפות להפעלת מיזוג דווקא בדרום, באזור החם של מדינת ישראל.

זאב בוים: על זה הם שובתים.

ענת מאור: לא נכון.

זאב בוים: זה כן נכון.

זאב בוים: את מאשרת את זה וזה הגיוני: על זה הם שובתים.

ענת מאור: לא נכון.

משה פלד: במקרים רבים מיזוג, אם וכאשר קיים, הרי הוא במימון משותף עם ההורים.

עמנואל זיסמן: אפשר לשאול אותך שאלה?

נעמי חזן: חבר הכנסת זיסמן, אולי הוא יסיים ואני אאפשר לך, בתור יושב-ראש ועדת החינוך, לשאול שאלה.

משה פלד: למרות האמור לעיל ועל-פי מידע עדכני שנתקבל מעיריית הרצלייה, נמצאת העיר בתהליך מתקדם של התקנת מערכות מיזוג אוויר במימון עירוני מלא.

משה פלד: נערכים סקרי תשתיות להרחבת מעגל החשמל בבתי-הספר.

משה פלד: הופנתה פנייה לחברת החשמל לגבי הרחבת מערכת החשמל.

משה פלד: העיר יצאה למכרז לגבי שלבו הראשון של מיזוג מערכת החינוך.

משה פלד: התהליך מבוצע בצורה יסודית ובשיתוף מומחי חשמל למיזוג.

משה פלד: ההורים יודעו על-ידי הנהלת העיר באופן שוטף בכל פרטי הפרויקט, לרבות לוח זמנים משוער.

משה פלד: העיר מבצעת בימים אלה תוספת בינוי של 50% על חשבונה, מעבר ל-500 מ"ר שאושרו לה על-ידי המשרד, וזאת נוסף על תוכניות שיפוץ המבוצעות מדי חופשה גדולה ובינוי חדרי ספח ומעבדות המבוצע על-ידה ועל חשבונה.

תמר גוז'נסקי: – – –

ענת מאור: – – –

משה פלד: מומחי המשרד ילמדו את דוח-ברייטמן על מורכבותו.

משה פלד: אנו מקווים כי בתוך חודש יהיה בידינו ניתוח הממצאים.

משה פלד: אני מזכיר לך, חברת הכנסת מאור, דוח-ברייטמן נתבקש על-ידי שר החינוך הקודם, מר רובינשטיין, והוגש אך לפני חודשים מספר, קרוב מאוד לבחירות.

משה פלד: לאיש לא היה עוד זמן לעסוק בו.

משה פלד: בתוך חודש ימים יופקו הלקחים מהדוח הזה.

משה פלד: הוא ביקש ללמוד את הבעיה, כלומר הוא כבר שמע עליה בקדנציה הקודמת.

תמר גוז'נסקי: – – –

משה פלד: אני מציע להעביר את הנושא לדיון מעמיק ויסודי בוועדת החינוך של הכנסת.

משה פלד: אני יודע שיושב-ראש הוועדה כבר נפגש עם ועד ההורים, וועד ההורים נפגש כרגע עם מנכ"ל משרד החינוך.

משה פלד: אני קורא להורים להחזיר את התלמידים לספסל הלימודים לאלתר.

משה פלד: מעל לכול, אני קורא הן להורים והן לראש העיר הרצלייה לפתוח לאלתר בהליך הדדי של הידברות ולעצור את המאבק המתנהל על גבם של התלמידים.

משה פלד: אני מקווה ובטוח, שהליך של הידברות יחזיר את ההבנות שהושגו ולא הושלמו.

משה פלד: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: כמה חברי כנסת מבקשים להציע הצעות אחרות.

נעמי חזן: הראשון – חבר הכנסת זאב בוים, שמבקש להסיר את הצעתה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אתה מצטמצם לדקה משום שכבר דיברת חמש דקות בעת הדיון הזה.

זאב בוים: אם חברת הכנסת ענת מאור תיכנס לאולם, אני אשאל אותה למי התכוונה בהקבלה על המפגש בין ערפאת לנתניהו, מי הוא מי בהרצלייה.

תמר גוז'נסקי: זה יהיה כבר בשבוע הבא.

ענת מאור: – – –

זאב בוים: ברשותך, זאת תהיה דקה ברוטו, גברתי היושבת-ראש.

נעמי חזן: נותרו לך 52 שניות.

משה פלד: – – –

נעמי חזן: אדוני סגן השר, לא ייתכן שאתה יורד מן הדוכן וממשיך לדבר.

נעמי חזן: היתה לך אפשרות למצות את הדברים מעל הדוכן.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני.

זאב בוים: כל ראש עיר בישראל, לא רק ראש עיריית הרצלייה, נמצא בין הפטיש לסדן.

תאופיק חטיב: אפילו בקריית-גת.

זאב בוים: אפילו בקריית-גת, אפילו בהרצלייה.

זאב בוים: בין מה שמדינת ישראל מתקצבת ומקציבה לעניין החינוך דרך הצינור של הרשות המקומית לבין הדרישות המוצדקות של ההורים לשיפור מתמיד במערכת החינוך, בתכניה, יש פערים כאלה, שמי שנדרש למלא אותם הוא תמיד ראש העיר.

זאב בוים: זו בעיה רצינית.

זאב בוים: נדמה לי שבהרצלייה, וחזקה עלי העדות של משרד החינוך – אני לא אצטט כאן, סגן השר ציטט רק מקצת מהדברים לגבי טיבה של מערכת החינוך בהרצלייה ואיכויותיה, והן רבות.

זאב בוים: לכן, יש פה רק עניין עקרוני אחד שנראה לי חשוב לנו כמחוקקים.

זאב בוים: יש פה אנשים שמוכנים לתת יד להשבתה לא נכונה, בלתי חוקית, על-ידי הורים ששמו על עצמם כתר, לא נבחרו כוועד הורים מוסמך, זה מטה פעולה משל עצמם, והם השביתו מערכת שלמה.

זאב בוים: ופה יש חברי כנסת שמוכנים לתת לזה גיבוי.

זאב בוים: זו לא דרך, גם אם אנשים לא נהגו בחוכמה מכל הצדדים.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת תאופיק חטיב, שישב בשקט מוחלט כל אחר-הצהריים, מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

תאופיק חטיב: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שלא משנה מי צודק, ראש העירייה או ההורים.

תאופיק חטיב: קודם כול אני תומך בהצעה האחרונה של סגן השר, התלמידים צריכים לחזור לספסל הלימודים ואחר כך יתווכחו מי צודק.

תאופיק חטיב: אתמול הגשתי הצעה דחופה גם כן בעניין חינוך, בקשר לדוח ד"ר באשי בעניין החינוך ביפו.

תאופיק חטיב: ההצעה לא נתקבלה, אבל אני מנצל את הדקה שיש לרשותי גם כדי להעלות אותה.

תאופיק חטיב: הדוח הוזמן על-ידי משרד החינוך לפני שנה והוגש לפני שבוע.

תאופיק חטיב: מי שראה את הדוח – אני אולי לא הופתעתי, אבל אחרים בוודאי הוכו בתדהמה מתוצאות הדוח המצביע על סיבות הכישלון בבתי-הספר היסודיים והלאה ביפו.

תאופיק חטיב: הדוח מצביע על כישלון של 75% מתלמידי כיתות ג' שנבחנו בבוחן של כיתה א'.

תאופיק חטיב: זאת אומרת, שהכישלון לא היה רק של 75%, כי הבוחן היה של כיתה א' והנבחנים היו מכיתה ג'.

תאופיק חטיב: דבר שני, כמעט שאין מגיעים לתעודת בגרות ביפו, על-פי אותו דוח המכיל כ-70 עמודים.

תאופיק חטיב: אני מבקש ממשרד החינוך, שהזמין את הדוח, לקרוא אותו בעיון.

תאופיק חטיב: הייתי מוכן גם להעמיד את עצמי כאחד מאלה שיציעו הצעות, כמי שכבר ראה את מערכת החינוך ביפו, לעזור למצוא דרכים לשיפור המערכת.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מזמינה את המסיר הקבוע, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

נעמי חזן: אולם אבקשך להמתין דקה, כי יש הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, הצעת החלטה בדבר תיקון טעות בחוק הגנת הפרטיות (תיקון מס' 4) (מאגרי מידע), התשנ"ו–1996.

ש' כרם: תודה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: מערכת החינוך בהרצלייה

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מודה ליושבת-ראש על הכינוי, אבל אני חייב לומר, שכאשר יש בעיות בוערות כאלה ונתונים של אפליה, חייבים תמיד להרים את הקול ולזעוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר יש שביתה בהרצלייה מזדעקת הכנסת ושלושה חברי כנסת מעלים הצעות דחופות לסדר-היום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לי בעיה עם זה, גם שם צריך לפתור את הבעיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל, כאשר יש שביתות בסח'נין, בג'סר-אל-זרקא, בבקה-אל-ע'רביה, בערים ובכפרים הערביים, אף אחד לא שם לב ולא מדבר.

ענת מאור: – – –

זאב בוים: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היה קידום, אבל למרות זאת תיקחו נתונים סטטיסטיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לי זמן עכשיו לענות לך.

זאב בוים: הפוסל במומו פוסל.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, אתה יודע היטב שדווקא בנושא הזה היה דיון במליאה בכנס האחרון.

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שיעור התלמידים היהודים גילאי 12-9 שלומדים בבית-ספר הוא 50.3%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אותו שיעור באוכלוסייה הערבית –45.3%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אצל גילאי 15-13 השיעור הזה משתנה – – –

זאב בוים: מה זה שייך לנושא הדיון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה שייך, אני יודע מה שייך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה תשב בשקט ותשמע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה חייב לשמוע אותי עד הסוף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא יעזור אם תצעק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אצל גילאי 15-13 האחוז הזה משתנה ל-18.5% באוכלוסייה היהודית, ובאוכלוסייה הערבית –7.4%.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ככל שהגיל עולה, אחוז התלמידים הערבים יורד.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת דהאמשה.

נעמי חזן: אני מבקשת, אדוני.

נעמי חזן: הדקה עברה מזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בקרב בני 16 ומעלה, השיעור הוא 13.8% באוכלוסייה היהודית ו-3.7% באוכלוסייה הערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבעיה מאוד ברורה ומנקרת עין.

נעמי חזן: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש שסגן שר החינוך, שיושב ומדבר, יעשה גם פה חקירה יסודית ויביא לפתרון הבעיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וחברי מהצד הימני, שצועקים: אתם עכשיו בממשלה – אדרבה, תעשו לפתרון הבעיות.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, עד כאן.

נעמי חזן: תודה רבה.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, אני יכול להעיר הערה, ברשותך?

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, צר לי מאוד שלא היית אתנו בקדנציה הקודמת, ואני מאוד שמחה שאתה נמצא אתנו עכשיו – עוד ירושלמי.

נעמי חזן: במסגרת הדקה, שבדרך כלל היא דקה שמשתמשים בה מטעמים טכניים, כדי לדבר, נהוג לדבר בהרבה נושאים.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, יש סעיף בתקנון המדבר על שימוש לרעה בהליכי הכנסת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

ראובן ריבלין: רק רגע, תקשיב שנייה – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דהאמשה, תרשה לי לנהל את הישיבה.

ראובן ריבלין: קודם כול, הנושאים שהחברים הנכבדים העלו הם חשובים מאוד, ואני מתפלא שהם לא מעלים אותם במסגרת הצעה נפרדת לסדר-היום, גם אם היא לא דחופה.

ראובן ריבלין: זה חשוב – – –

נעמי חזן: בוודאי.

ראובן ריבלין: דבר שני, גברתי, אי-אפשר להעלות נושאים שאינם ממין הנושא הנדון ולהעלות אותם כאן במסגרת הצעה אחרת, כי בסופו של דבר צריך המציע לומר: בגלל זה אני מבקש להסיר את הנושא.

ראובן ריבלין: אי-אפשר לבזות את הכנסת – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, כמנהלת הישיבה אני קובעת שאין פה עבירה על התקנון.

נעמי חזן: אנחנו דווקא דנים בנושאים כבדי משקל.

נעמי חזן: ההצעות האלה יש להן נגיעה לנושא מערכת החינוך.

עמנואל זיסמן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת זיסמן גם מומחה לעניין הזה, אבל לא היה פה שימוש לרעה בתקנון הכנסת.

נעמי חזן: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, האם את מסכימה להעברת הנושא לוועדה?

תמר גוז'נסקי: כן.

נעמי חזן: חבר הכנסת בן-צור, האם אתה מסכים?

שמריהו בן-צור: כן.

נעמי חזן: חברת הכנסת ענת מאור, האם את מסכימה?

ענת מאור: כן.

נעמי חזן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

משה פלד: סליחה רגע, יש לי שאלה.

משה פלד: אני ביקשתי – – –

תמר גוז'נסקי: אנחנו באמצע ההצבעה.

נעמי חזן: סליחה, אנחנו עוברים להצבעה.

נעמי חזן: אתה הצעת להעביר את הנושא לדיון בוועדה.

משה פלד: אני הצעתי עוד שני דברים.

תמר גוז'נסקי: – – –

משה פלד: השאלה אם הכנסת מאמצת את הקריאה שלי להביא למשא-ומתן – – –

נעמי חזן: סגן השר פלד, אם תרשה לי, בהצעות דחופות לסדר-היום, על-פי תקנון הכנסת, יש שלוש אפשרויות: דיון במליאה, הסרה או העברה לוועדה.

נעמי חזן: אתה בפירוש ביקשת להעביר לוועדה.

נעמי חזן: אין אפשרות אחרת במקרה זה, ואנחנו עוברים להצבעה על ההצעה להעביר את ההצעות לסדר-היום של חברי הכנסת גוז'נסקי, בן-צור ומאור לוועדת החינוך והתרבות.

נעמי חזן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

נעמי חזן: אם כן, ברוב של 14 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים, ההצעות לסדר-היום הועברו לטיפול מהיר בוועדת החינוך.

נעמי חזן: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

נעמי חזן: הישיבה הבאה של הכנסת תתקיים מחר, יום רביעי, בשעה 11:00.

נעמי חזן: הישיבה נעולה.