ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 171, 1998-01-27 00:00

דן תיכון: היום יום שלישי, כ"ט בטבת התשנ"ח, 27 בינואר 1998 – ישיבת הכנסת פתוחה.

א' האן: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

א' האן: )

א' האן: בבקשה לשבת.

דן תיכון: על סדר-היום – ישיבת אבל מיוחדת לזכרו של סגן ראש הממשלה, שר החינוך, התרבות והספורט והשר לענייני דתות, חבר הכנסת זבולון המר, זיכרונו לברכה, במלאות שבעה למותו.

דן תיכון: אני מבקש לקום לדקת דומייה.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

דן תיכון: )

דן תיכון: בבקשה לשבת.

דן תיכון: בבקשה.

א' האן: "מזמור לדוד.

א' האן: ה' מי יגור באהלך, מי ישכן בהר קדשך.

א' האן: הולך תמים ופעל צדק ודבר אמת בלבבו.

א' האן: לא רגל על לשנו, לא עשה לרעהו רעה וחרפה לא נשא על קרבו.

א' האן: נבזה בעיניו נמאס ואת יראי ה' יכבד נשבע להרע ולא ימר.

א' האן: כספו לא נתן בנשך ושחד על נקי לא לקח.

א' האן: עשה אלה לא ימוט לעולם.

א' האן: " קל"א.

א' האן: "שיר המעלות לדוד.

א' האן: ה' לא גבה לבי ולא רמו עיני ולא הלכתי בגדלות ובנפלאות ממני.

א' האן: אם לא שויתי ודוממתי נפשי כגמל עלי אמו, כגמל עלי נפשי.

א' האן: יחל ישראל אל ה' מעתה ועד עולם.

א' האן: "

דן תיכון: אדוני הנשיא, חברי הכנסת, משפחת המר, זבולון איננו.

דן תיכון: היום מלאו שבעה למותו, ואנו עצובים וכואבים את אובדנו.

דן תיכון: אנחנו ממשיכים בלעדיו, אך רוחו וערכיו עמנו.

דן תיכון: קרבות לא מעטים ניהל זבולון המר, זיכרונו לברכה, בחייו.

דן תיכון: מרובם יצא מנצח.

דן תיכון: הקרב האחרון, הקרב על חייו, היה הקשה מכולם.

דן תיכון: מחלה אכזרית חשוכת מרפא הכריעה אותו.

דן תיכון: בשעות הקשות, כשגופו התייסר בייסורי תופת, לא נטש זבולון את אמונתו, כי גם הפעם יוכל למחלה הקטלנית ויצא כשידו על העליונה.

דן תיכון: אפילו את רופאיו עמל לשכנע שיעבור, יתגבר ויחלים.

דן תיכון: האמת המרה לא נעלמה מאתנו.

דן תיכון: מרחוק ליווינו את מאבקו הנואש וידענו כי מצבו אנוש וחסר תקווה.

דן תיכון: בתפקידי כיושב-ראש הכנסת עמדתי בקשר עם רופאיו, והם לא הסתירו ממני את חומרת מחלתו.

דן תיכון: זבולון המר לא קורץ מאותו חומר של מנהיגים כריזמטיים שהעם הולך בעקבותיהם.

דן תיכון: הוא היה מדריך, מחנך, ראש תנועת נוער שבגר, מהסמלים הרעננים של הארץ הזו.

דן תיכון: לנו היה חבר אמיתי, אדם, "מענטש", במלוא משמעות המלה.

דן תיכון: זבולון עיצב את בני הכיפות הסרוגות, שהלכו וכבשו לעצמם מעמד כתנועה חלוצית, מתנדבת ומשולבת היטב במרכז העשייה של המדינה.

דן תיכון: לכנסת נכנס ב-1969, וכיהן בה ברציפות 28 שנים.

דן תיכון: בחירתו לכנסת בגיל 33 היתה בשורת תקווה לצעירים, ולי בתוכם, שהנה הכנסת נפתחת בפני הדור החדש, דור סיני.

דן תיכון: אולי יותר מכל פוליטיקאי אחר חולל זבולון המר את השינוי השלטוני הגדול בארץ.

דן תיכון: הוא פתח עידן פוליטי חדש והפך את חילופי השלטון לחלק מהדמוקרטיה שלנו.

דן תיכון: זה היה מהפך היסטורי-אידיאולוגי, שהעמיד את ארץ-ישראל במרכז.

דן תיכון: זבולון אהב מאוד את תפקידו כשר החינוך.

דן תיכון: את שנותיו במשרד החינוך ראה כשנותיו היפות ביותר.

דן תיכון: הוא האמין, כי דמות החברה ודמות אנשיה ייקבעו במסגרות החינוכיות שלה.

דן תיכון: בתפקיד שר החינוך ראה שליחות חברתית ארוכת טווח, מלאכה שאין לה גבול.

דן תיכון: זבולון רצה בחינוך יהודי עממי, היונק מהתורה ומחוכמת הדורות.

דן תיכון: עם זאת דגל בפתיחות רעיונית, דרך שעשתה אותו מקובל על חוגים נרחבים, משימה לא קלה לשר חינוך חובש כיפה.

דן תיכון: כיעד הציב לעצמו שלושה תחומים: העמקת החינוך היהודי הציוני, קידום תלמידים טעוני טיפוח מאוכלוסיות חלשות ושיפור רמת ההכשרה של המורים.

דן תיכון: זבולון היה ציוני מאמין.

דן תיכון: מכאן המפעל הגדול שנרתם לביסוסו – בנות השירות הלאומי.

דן תיכון: בהתנדבות הבנות לשירות הלאומי ראה ציון דרך, שבעקבותיו צריכים ללכת כל אלה שמטעמים שונים אינם משרתים בצה"ל.

דן תיכון: זבולון רצה לראות בישראל חברה דמוקרטית על מכלול גווניה, פתוחה, סובלנית ומודרנית.

דן תיכון: זבולון האמין בארץ-ישראל השלמה וביישוב כל אזוריה ביהודים, והיה מנאמניה הבולטים.

דן תיכון: קשר של אהבה היה בינו לבין הארץ שבה ראה נחלת אבות.

דן תיכון: את שביליה מדד בטיולים ובצעדות, את יישוביה החדשים הכיר ואת מתיישביה הוקיר.

דן תיכון: הוא ראה בהם את ממשיכי המורשת החלוצית, אלא שלא תמיד היה זה רומן של אהבה.

דן תיכון: אחד העימותים הראשונים והקשים שבהם עמד מול "גוש אמונים" היה פינוי היישובים בסיני, כחלק מהסכם השלום עם מצרים.

דן תיכון: המר שלל את הסכם אוסלו, אולם נאלץ להשלים עם קיומו.

דן תיכון: בלב קרוע חתם על הסכם חברון.

דן תיכון: הוויתור על חלקי ארץ-ישראל היה קשה עליו מכול.

דן תיכון: זבולון היה בצמתים החשובים של הפוליטיקה הישראלית, והיה שותף להכרעות גורליות, אולם את האדם הפרטי העמיד במרכז עולמו.

דן תיכון: "פוליטיקה באה והולכת", נהג לומר, "אבל מעשה כמו שיקום משפחה יש לו חשיבות-על קיימת ומוצקה, וכל השאר מלים", כלאם פאדי, בלשונו.

דן תיכון: בשנים האחרונות הוטרד זבולון מאוד מהשסע שבין דתיים לחילונים, שהלך והתעצם.

דן תיכון: הוא ראה בו סכנה העלולה לערער את יסודותיה של החברה הישראלית כחברה דמוקרטית.

דן תיכון: כדי להתמודד עם מצב זה הוא יזם הידברויות ומפגשים, במאמץ להגיע להבנה הדדית, הבנה של שותפים.

דן תיכון: זבולון, האדם בעל הלב, רצה יותר מכול בקירוב לבבות.

דן תיכון: ביום העצמאות בשנה שעברה, במעמד חלוקת פרסי ישראל, הזהיר: "מאיים עלינו אויב מבפנים: שנאת אחים.

דן תיכון: האם נעמוד בידיים שלובות לנוכח התפרקותה של האומה שאנו ערבים לשלמותה?

דן תיכון: הרי אם לא נשכיל לנטרל עוינות זו, היא תכריע אותנו".

דן תיכון: לתנועתו יחסר מנהיג ומורה דרך, קברניט שידע לא רק לנווט את הספינה בין הגלים הסוערים אלא גם להביאה אל חוף מבטחים.

דן תיכון: חייו של זבולון המר הסתיימו טרם זמנם.

דן תיכון: במגירתו נותרו תוכניות רבות, שאותן לא יגשים עוד לעולם.

דן תיכון: זבולון המר, האיש הצנוע ונעים ההליכות, החבר והרע, איננו עוד.

דן תיכון: המסר שהותיר לנו מחייב את ממשיכיו.

דן תיכון: אנחנו כבר מתגעגעים אליך, זבולון.

דן תיכון: לרעיה מנחמיה, לבנים ולבנות, ביגונכם הכבד – אינכם לבד.

דן תיכון: ראש הממשלה בנימין נתניהו, בבקשה.

בנימין נתניהו: כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, מנחמיה ובני משפחת המר, חברי הבית בהווה ובעבר, זבולון המר יכול היה לומר על עצמו ביושר את דברי המזמור בתהילים: "ה' לא גבה לבי ולא רמו עיני ולא הלכתי בגדלות".

בנימין נתניהו: זבולון שירת בתפקידים הרמים והנכבדים ביותר.

בנימין נתניהו: בגיל צעיר מאוד הוא היה למנהיג של תנועה גדולה מאוד.

בנימין נתניהו: הוא הגיע להישגים אישיים יוצאי דופן, ומנקודת המבט של החברה התחרותית וההישגית שלנו, היו לו כל הסיבות שבעולם להיות גאה מאוד.

בנימין נתניהו: אבל זו לא היתה דרכו.

בנימין נתניהו: אף רגע אחד לא גבה לבו.

בנימין נתניהו: מעולם לא ראיתי אותו מתנשא על מישהו, או מתגאה במעמדו הרם.

בנימין נתניהו: אני חייב לומר, שזבולון לא תמיד היה שותף קל, ובוודאי לא היה ותרן.

בנימין נתניהו: בדברים החשובים לו באמת הוא היה תקיף מאוד, אבל תמיד ידעתי שהוא לא עושה שום גינונים של שררה ושום חשבונות של כבוד, וזה, כידוע, נדיר למדי בפוליטיקה שלנו.

בנימין נתניהו: שמענו בימים האחרונים דברים על הבית שבו הוא גדל, בית של פועל בבית-חרושת, עני בחומר ועשיר ברוח.

בנימין נתניהו: ואני רוצה לומר משהו על הבית הזה שזבולון הקים.

בנימין נתניהו: הייתי שם, לצערי, רק אחרי מותו, כשבאתי עם רעייתי לנחם את המשפחה, אבל למדתי הרבה מאוד מן הביקור הזה.

בנימין נתניהו: התרשמתי עמוקות גם מהבית במובן האנושי, מהרעיה מנחמיה ומן הילדים, מן האווירה שביניהם, בינם לבין לעצמם, ובינם לבין זולתם, אבל התרשמתי גם מהבית במובן הפיזי, פשוטו כמשמעו: הדירה בקומה הרביעית, שכולה אומרת צניעות וספרים.

בנימין נתניהו: כבר לא רואים היום דברים כאלה.

בנימין נתניהו: ספרים על פני כל קירות הבית: ספרי קודש וספרות יפה, ספרי מדע וספרי הגות, ולא בכריכות עור ובאותיות זהב, אלא ספרים משומשים, ספרים שקוראים בהם.

בנימין נתניהו: בשני המובנים של הבית, האנושי והחומרי, זה נראה כמו בית מובהק של אנשי רוח צנועים, ובשום אופן לא בית של שר בישראל, במובן של מיניסטר.

בנימין נתניהו: כמו הבית, גם העקרונות לא היו של מי שעושה קריירה פוליטית בעולם התחרותי וההישגי של ערב שנת 2000.

בנימין נתניהו: החינוך הוא לא שדה פעולה שמביא הישגים מיידיים, ובוודאי לא החינוך לערכים.

בנימין נתניהו: בעיני זבולון זה היה העיקר, ובזה הוא עסק בעקשנות ובהתמדה: בהנחלת ערכי הנצח של עם ישראל לדורות של צעירים בישראל ובעשיית כל מה שביכולתו לעשות כדי לגשר על הפער הנפער בין חילונים לדתיים.

בנימין נתניהו: יריבים של זבולון קראו לו "המתלבט הנצחי".

בנימין נתניהו: הם פשוט לא הכירו אותו.

בנימין נתניהו: זבולון המר היה פתוח להקשיב, לשקול, לשמוע עוד דעה, לחשוב שוב.

בנימין נתניהו: זה היה עיקרון אצלו, לזכור תמיד שיש עוד דעות ולהביא אותן בחשבון – לפני שהוא מכריע.

בנימין נתניהו: אבל, אחרי שנפלה אצלו החלטה, הוא היה נלחם עליה כארי, ובדרך כלל היה משיג את שלו; אומנם בדרכי נועם ובשקט, אבל בתקיפות לא קטנה.

בנימין נתניהו: מטבע הדברים, אדוני היושב-ראש, היתה הבלטה תקשורתית לפעילות שלו למען שלמות הארץ, אבל יותר מכול הדאיגה אותו שלמות העם.

בנימין נתניהו: הוא עסק בזה הרבה.

בנימין נתניהו: הוא היה מוכן להידבר עם כל יריב, והאמין תמיד שהמשותף יכול לגבור על המפריד.

בנימין נתניהו: הוא היה מנהיג בישראל, מחנך מעצם הווייתו, מחנך דגול, וכל כולו ספוג ברוח אהבת ישראל ובשאיפה לטפח ולהגביר את האחדות בעם.

בנימין נתניהו: אנחנו נוהגים לומר, שבפוליטיקה אין אהבות, אלא אינטרסים.

בנימין נתניהו: זבולון המר הפר גם את הכלל הזה.

בנימין נתניהו: אהבנו אותו, ממש כך, והוא יחסר לנו מאוד.

בנימין נתניהו: מיכה הנביא אומר: "הגיד לך אדם מה טוב ומה ה' דורש ממך, כי אם עשות משפט ואהבת חסד והצנע לכת עם אלהיך".

בנימין נתניהו: גם הפסוק הזה כאילו נאמר, מלה במלה, על זבולון המר.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אהוד ברק, בבקשה.

אהוד ברק: אדוני הנשיא, כבוד היושב-ראש, מנחמיה ובני משפחת המר היקרים, חברי הכנסת, ארבע תמונות עולות בזיכרוני ממפגשים עם זבולון המר: ראשונה בהן – יוני 1983, שנה לאחר מבצע "שלום הגליל", ממשלתו של מנחם בגין, זכרו לברכה.

אהוד ברק: אני כראש אמ"ן צעיר, וזבולון כבר שר ותיק, יחד עם חברו, ייבדל לחיים ארוכים, יהודה בן-מאיר, מסביב לשולחן הממשלה, ויותר מזה, במסדרונות, בשיחות מחוץ לחדר הממשלה.

אהוד ברק: שניהם מחפשים דרך לפתור את המצוקה והמבוכה הגדלה והולכת סביב ההתפתחות ותוצאות המלחמה; מחפשים דרך לשלב תחושה חזקה של אחריות ביטחונית, הזדהות עם צדקת דרכנו, יחד עם הרגישות האנושית העמוקה לחיי אדם וההד של דברי הבנים, בני הכיפות הסרוגות, חניכיו של זבולון, שנלחמים יום יום בלבנון.

אהוד ברק: תמונה שנייה – לאחר רצח יצחק רבין, ואני כבר שר החוץ.

אהוד ברק: זבולון התייסר בארבע עיניים, הרבה יותר ממה שהיה מוכן לחשוף בדבריו בחוץ, על התהליכים שהביאו לרצח, על המשמעות; חרד לקרע ההולך ונפער בעם, חרד לסטיגמה שחלילה תדבק במצחו של קהל גדול, רחב, שלם, בני הכיפות הסרוגות, אנשים דתיים בכללם, שתרמו את כל חייהם ואת כל הווייתם להזדהות עם המדינה; מספר בכאב על תגובות של בנים ובנים של חברים, שחוזרים מהכיכר יום ויומיים אחרי הרצח, שבאו להזדהות, והם נתקלים לפעמים בתגובות קשות, ומחפש דרך פוליטית, ציבורית ואנושית לחדש את הדו-שיח ולמנוע, חלילה, קרע או מאבק של אחים.

אהוד ברק: תמונה שלישית – לפני כחודשיים, היום האחרון של זבולון בכנסת.

אהוד ברק: זבולון בא אל לשכת יושב-ראש סיעת העבודה לחתום יחד עם בני הנוער של בר-אילן ובני הנוער שלנו על הסכם פוליטי בין תנועות הסטודנטים.

אהוד ברק: זיכרונות על הברית ההיסטורית וכאבי ההווה וכאביו שלו, והתחושות שאנחנו זורעים זרעים לעתיד, והדימוי של חוני המעגל שעולה בשיחה שלנו, וקולו שלפעמים בוגד בו, והעוצמה הפנימית שקורנת ממנו, ותחושת הכאב שמחלחלת בי, כשאתה מסתכל בפניו ואתה יודע שאינך יודע אם תראה אותו שוב בלשכה הזאת.

אהוד ברק: והתמונה האחרונה – בשבעה, בביתם של זבולון, זיכרונו לברכה, ומנחמיה.

אהוד ברק: בתוך השיח של קהל האבלים, גם עיני, כמו עיניו של ראש הממשלה, נודדות אל מדפי הספרים.

אהוד ברק: כבר נאמר: אמור לי מה הם הספרים על המדפים בד' אמותיך ואומר לך מי אתה.

אהוד ברק: זה לצד זה "משנה תורה" ו"היד החזקה" וכתבי הרב קוק האב, ולצדם "סקיפיו אפריקנוס" של לידל הארט, סקיפיו שהכריע את חניבעל, ולוטוואק עם "אסטרטגיה רבתי של האימפריה הרומית", ואניטה שפירא עם "ההליכה על קו האופק", תולדות תנועת העבודה ועלייתה לכוח פוליטי בראשית שנות ה-30, וגרשם שלום על הקבלה, וספר קטן על ולטר בנימין.

אהוד ברק: וכשאתה רוצה לדעת מנין שאב זבולון את תעצומות נפשו ואת אופיו, את שורשיו – כל מדפי הספרייה וכל הספרים הם חלק מזבולון המר.

אהוד ברק: חייו של זבולון עמדו בסימן מאמרו-שורתו של המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק: "יהי חלקי עמכם ענווי עולם", ישרי דרך.

אהוד ברק: בשלוש הטביע זבולון את חותמו על דורנו שלנו: בהנהגת דור הכיפות הסרוגות, בהבאת החינוך למרכז ההוויה הלאומית ובהנהגת תרבות פוליטית של סובלנות ושל כבוד הדדי לכל אורך דרכו.

אהוד ברק: על שלושה דברים יעמוד בתודעתנו לתמיד זכרו של זבולון המר: על האמת ועל הציונות ועל האמונה.

אהוד ברק: רבן שמעון בן גמליאל, בפרק א' של פרקי אבות, אומר: "על שלושה דברים העולם עומד: על האמת, ועל הדין ועל השלום".

אהוד ברק: כן יהי רצון.

אהוד ברק: תחסר לנו מאוד, זבולון, יהי זכרך ברוך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת דוד לוי, בבקשה.

דוד לוי: כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, משפחת המר היקרה, כנסת נכבדה, במשך למעלה משנות דור לא נפקד מקומו של זבולון המר בבית הזה.

דוד לוי: כמחצית שני ימיו הקדיש כחבר הכנסת וכשר בממשלות ישראל לקידום הנושאים הלאומיים והחברתיים.

דוד לוי: אי-אפשר לדבר על זבולון כמי שהיה.

דוד לוי: קשה.

דוד לוי: הלב ממאן להשלים עם הליכתו הפתאומית.

דוד לוי: וגם המוח הממציא, היוצר, של חברי הכנסת בבית הזה מתקשה מול אפסות המלים ככלי ביטוי לאבדה הגדולה ולמכאוב המאחד את כולנו ואת העם כולו.

דוד לוי: הליכתו של זבולון היא כעץ רענן שנעקר מן הנוף הפוליטי והאנושי שלנו.

דוד לוי: היה זה עץ יפה, עץ רענן, ככתוב: "שתול על פלגי מים", עם שורשים עמוקים באדמת המולדת, ועם עלים ירוקים תמיד, שלא יבשו ולא נבלו לאורך כל חייו, חרף מכשולים שניצבו בדרכו, שהיתה רוויית אתגרים ומבחנים.

דוד לוי: קשה לדבר על זבולון כמי שהיה ואיננו עוד, כי באמת נכונו לו עוד שנים של פעילות, של יוזמות, של תרומה בתקופה הקשה שאנחנו חיים בה.

דוד לוי: הכרתי את זבולון לפני 30 שנה.

דוד לוי: נכנסנו יחד לכנסת בשנת 1969.

דוד לוי: אל הכנסת הגיעו צעירים, נציגים של דור חדש, שצמחו במפלגותיהם והביאו עמם אמביציה, סגנון חדש, פעילות אחרת.

דוד לוי: היתה זו תקופה שבישרה תרומות ותמורות בחיינו הפוליטיים והחברתיים.

דוד לוי: לא היה אפשר להתעלם מן הצעיר הנמרץ, התקיף, עם הבלורית ועם הכיפה הסרוגה.

דוד לוי: הוותיקים דאז, המנוסים, שבחנו כל חדש שהגיע אל הבית הזה, הכירו אט-אט בכשרונותיו.

דוד לוי: הוא היה נעים הליכות, עממי, חייכן תמיד, הקרין ביטחון עצמי מז'אנר אחר.

דוד לוי: אנשים הלכו אחריו והאמינו בו, והוא היה למרכז הפעילות הפוליטית בבית הזה.

דוד לוי: במרוצת הזמן, אף שסירב בהתחלה – ואני זוכר – היה לשר הסעד.

דוד לוי: היתה זו תקופה קשה, עם תלאות חברתיות, ואני, כצעיר שבא עם החבורה ההיא, השמעתי מעל הבמה הזאת את הזעקה של חלק גדול בעם, בשכונות ובערי הפיתוח.

דוד לוי: הוא היה שר הסעד והיה צריך להשיב לי, ולאחר שענה מה שענה, אני זוכר שניגשתי אליו ואמרתי לו: אדוני השר, האם תואיל לבוא עמי לבקר במקום מסוים?

דוד לוי: בו במקום ענה: כן.

דוד לוי: יצאנו אל שכונת הקטמונים וראינו איך משפחות שלמות סובלות, חיות במחנק.

דוד לוי: באותו רגע הכרתי את זבולון האחר, האדם החם.

דוד לוי: ראיתי שעיניו התמלאו דמעות.

דוד לוי: אהבתי אותו מאותו רגע, ונהיינו ידידים.

דוד לוי: לאחר מכן, במהפך ב-1977, מצאנו את עצמנו שנינו חברים בממשלה, ולאורך זמן כך זה נמשך.

דוד לוי: הידידות הזאת לא נפגמה אף לא פעם אחת.

דוד לוי: שירתנו – אם אפשר להשתמש במושג הזה – בכל הממשלות שבהן היו שותפות המפלגות שלנו.

דוד לוי: אני זוכר אותו כשר חינוך, איך חי את התפקיד, איך כאב את כאבם של אלה, של ילדים ושל הורים אשר לא יכלו להעניק לעצמם ולילדיהם את התנאים אשר יאפשרו להם להתקדם.

דוד לוי: הוא האמין באדם.

דוד לוי: קדושת העם היתה בעיניו צו יהודי עליון.

דוד לוי: כך היית מוצא אותו בעיירה ובשכונה, מחבק איש, אשה, זקנה, סובל ומתעניין.

דוד לוי: הוא עשה למען מעמדו של המורה בישראל, היה יוזם של ועדת-עציוני, אשר קבעה את מעמדו של המורה בישראל.

דוד לוי: הוא לא התפשר אף פעם עם שום שר אוצר שאני זוכר בעניין של תקציב החינוך.

דוד לוי: הוא היה לוחם חברתי מאין כמותו.

דוד לוי: הוא הרגיש את כאבם של רבים, ונתן לזה ביטוי בכל הממשלות שבהן השתתף, עד לתקופה האחרונה.

דוד לוי: לא היינו מתאמים בינינו, אבל דיברנו אותו דבר, ועמדותינו היו דומות בכל התחומים.

דוד לוי: זבולון לא השתנה, ושולחן הממשלה ברבות השנים לא היה מבחינתו מנוחת הלוחם.

דוד לוי: השקפת עולמו נשארה כמו שהיתה, אבל האחריות שרבצה על כתפיו היתה כבדה מאוד.

דוד לוי: הוא ראה את המכלול והבין את האחריות, ומשום כך היה שקול, היה אחראי; והתלבטות איננה חולשה, מי שאיננו מתלבט הוא רובוט, וזבולון היה אדם רגיש.

דוד לוי: אני זוכר, בהיותי שר בינוי ושיכון, איך הוא התעניין בפרויקט שיקום השכונות, איך יצא אתי אל השכונות, לראות, לבקר ולשאול.

דוד לוי: אילו מפעלים גדולים עשינו יחד בתחום השיקום החברתי, בבתי-ספר, בספריות, במתנ"סים ובתוכניות לגיל הרך ולזקנים.

דוד לוי: ההתיישבות היתה מבחינתו זכות.

דוד לוי: יישומה בהגשמה היה אולי הנחמה על כל מה שעבר.

דוד לוי: והוא היה מתעניין, כמעט כל שבוע היה שואל על כל יישוב – מה קרה, מה נבנה; והיו לו משאלות.

דוד לוי: הוא היה נציג אמיתי ואותנטי לאותם אנשים שעמם גדל ובראשם צעד ואת דרכם אהב.

דוד לוי: לפעמים גם לא הבינו אותו, גם בתחום המדיני, ואני חייב לו זאת.

דוד לוי: לא שזבולון השתנה; זמנים השתנו, ובמקום "ללכת על כל הקופה", ידע שצריך לעמוד על העיקר ולשלוט בעניינים, ולא לתת למצב להשתלט עלינו.

דוד לוי: זה היה זבולון רב העשייה והתושייה, המנהיג.

דוד לוי: נכון, מסוג אחר, עממי עם החיוך הנצחי.

דוד לוי: ראיתי אותו בימיו האחרונים ולא שאלתי, שכן ידעתי מה הוא עובר, כפי שרבים מאתנו ידעו.

דוד לוי: הייתי מתעלם כביכול.

דוד לוי: הוא היה מספר לי: תראה כמה רזיתי, דוד.

דוד לוי: לא הייתי שואל והייתי מחייך.

דוד לוי: ובדיון על התקציב האחרון יושבים שרי הממשלה כאן וזוכרים איך הוא עמד גם בכוחותיו האחרונים והלם על השולחן וצעק ולא הרפה, ומאחורי המספרים הוא ידע לקרוא ולראות את האנשים ואת הנושאים, ובצאתנו אמר לי: אני בתקציב הזה לא אתמוך, ויהי מה.

דוד לוי: הוא הלך ואני עזבתי, הצטלבות של דרך, וברעיון משותף של אמונה אחת.

דוד לוי: הוא יחסר לנו מאוד.

דוד לוי: למשפחה זו אבדה נוראה של אב, עטרת ראשכם, ואתם מרגישים בחסרונו ותרגישו עד הסוף, עד סוף הימים, אבל ודאי תזקפו את קומתכם ותרימו את ראשכם, כי ראש המשפחה היה כזה, והוסיף לעם ישראל רק גאווה בתרומתו הסגולית.

דוד לוי: למפלגתו, המפלגה הדתית-לאומית, אבד מנהיג ומורה דרך צעיר, נמרץ, אוהב את הבריות, שחדר אל הלב של כל אחד שהכיר אותו.

דוד לוי: למדינה ולעם אבד בן לתפארת, שהיה כמין אבן מבריקה בפסיפס שלנו, ביש שלנו.

דוד לוי: לי אבד חבר.

דוד לוי: לא נולדנו באותו הכפר ולא גדלנו באותה שכונה, אבל ידענו להעריך איש את רעהו.

דוד לוי: אהבתי אותו.

דוד לוי: חבל לי עליך, זבולון, אזכור אותך תמיד, את הצעיר הנמרץ, הביישן והחייכן, המנהיג הצעיר בעל הבלורית היפה והכיפה הסרוגה.

דוד לוי: יהי זכרך ברוך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אריה דרעי, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, הרב הראשי לישראל, בני משפחת המר היקרים, חברי הכנסת, מכירים ומוקירי זכרו של זבולון, במסורת היהודית נתפס ההספד כממלא תפקיד כפול, ובלשון חז"ל: "יקרא דחיי ויקרא דשכבי".

אריה מכלוף דרעי: "יקרא דחיי" – כלומר, לכבודם של החיים, בני משפחתו, מוקיריו של הנפטר שמספידים; "יקרא דשכבי" – כלומר, לכבודו של הנפטר הטוב, לספר לעולם כי יצא בשם טוב מן העולם.

אריה מכלוף דרעי: אך מעבר לפירוש המילולי של התפקיד הכפול של ההספד, מצוי רעיון עמוק יותר.

אריה מכלוף דרעי: "האדם נולד יחידי", אומרים חז"ל, ומכאן ערכיו.

אריה מכלוף דרעי: למרות חשיבות הציבור במסורת היהודית, לכל אדם תפקיד ייחודי.

אריה מכלוף דרעי: הוא נולד יחיד כי יש לו תפקיד הייחודי לו, שירת חייו, אם תרצו, התפקיד שאותו הוא מגלם וממנו עולה המסר לעולם כולו.

אריה מכלוף דרעי: ההספד הכפול הוא העלאת ייחודו היחידי שלו, של הנפטר, אותו דבר שבו התייחד, והעלאה זו היא מעבר לחובה לכבד את הנפטר.

אריה מכלוף דרעי: גם מסר לחיים שיישארו ללמוד הוא ייחודו של הנפטר, לאמץ את שירת חייו הייחודית בתוך הרמוניית החיים הנשארים ולהמשיך את המנגינה שלא ניתן להפסיקה.

אריה מכלוף דרעי: כולנו הכרנו את זבולון כאדם, כחבר, כשר, כיריב פוליטי, וחוט של חסד היה משוך על כל פעילותו, חסד והגינות ונועם הליכות, וחבל על דאבדין ולא משתכחין.

אריה מכלוף דרעי: אך מה היא שירת חייו של זבולון?

אריה מכלוף דרעי: במסורת היהודית, שבה היה זבולון נטוע באופן כה עמוק ושורשי, שמו של אדם מורה על מהותו, מייצג את המהות ומכוון את האדם להגשימה.

אריה מכלוף דרעי: זבולון, במסורת חז"ל, כבנו של יעקב, מיוצג בפסוק מברכת משה רבנו לשבטים במלים: "שמח זבולן בצאתך ויששכר באהליך".

אריה מכלוף דרעי: זבולון היה שם הצמוד ליששכר בשוויון גמור ובשותפות גמורה.

אריה מכלוף דרעי: חז"ל מספרים לנו, כי בין יששכר לזבולון היתה שותפות עסקית ושותפות גורל.

אריה מכלוף דרעי: זבולון היה סוחר היוצא למרחקים לסחור, לפרנס, לייצא כלפי העולם שבחוץ, ואילו יששכר היה יושב אוהלים, לומד תורה, שהטה שכמו לסבול עולה של תורה.

אריה מכלוף דרעי: חז"ל מספרים, כי זבולון ויששכר עשו ביניהם עסקה, שזבולון יפרנס את יששכר ובתמורה יחלק יששכר עם זבולון את חלקו בשכר התורה.

אריה מכלוף דרעי: השותפות, על פני הדברים, היא חלק בעולם הזה לטובת חלק בעולם הבא, אך זו השקפה שטחית.

אריה מכלוף דרעי: אין נקודות השקה בין העולם הזה לעולם הבא.

אריה מכלוף דרעי: נקודת ההשקה היחידה מצויה בתוך האדם הנטוע ומורכב משני עולמות.

אריה מכלוף דרעי: שותפות מסוג יששכר וזבולון תיתכן, לכן, רק במקום שבו השותפות מבוססת על חלקי האדם עצמו.

אריה מכלוף דרעי: כל צד מביא לעסקה את ההכרה שבחשיבות חלקו של הזולת ואת ההכרה במגבלותיו ובכישוריו שלו ושל זולתו.

אריה מכלוף דרעי: זבולון מכיר בחשיבות עיסוקו של יששכר, אך מכיר ביתרונו היחסי בעיסוקו שלו.

אריה מכלוף דרעי: אותם דברים נכונים לגבי יששכר, המכיר כי "לא תוהו בראה, לשבת יצרה", וכי יישובו של עולם מחייב עשייה בעולם, עבודה, מסחר, חקלאות, רפואה.

אריה מכלוף דרעי: יששכר בתורתו וזבולון בעבודתו, וכל אחד שמח בחלקו, מעריך ומוקיר את זולתו ואת מעשיו.

אריה מכלוף דרעי: זבולון היה מייצג נאמן ומוביל של תורה ועבודה, קצוות והפכים – העולם הזה והעולם הבא.

אריה מכלוף דרעי: זבולון, למרות זאת, לא היה איש פשרות.

אריה מכלוף דרעי: הוא לא ויתר על מה שנראה לו חשוב ועקרוני, אבל הוא היה איש של הרמוניה, אדם הנטוע במעשה, אך מוקיר תורה ומכבדה, איש תורה הקשור לרבותיו, דולה ומשקה מתורתם, מחנך ומורה דרך לקהילתו, אך לצד זה איש מעשה ומעש, איש של הרמוניה, כי זבולון קיים בעצמו את ה"יששכר וזבולון"; חלקו הזבולוני לא דחק את היששכרי, ולהיפך.

אריה מכלוף דרעי: זבולון לא חשב שיששכר פרזיט, עלוקה מוצצת דם, ויששכר שבו לא חשב שזבולון שני לו בחשיבותו.

אריה מכלוף דרעי: זבולון, כמי שהיה נטוע ברגליו בעשייה וראשו ברוח, גישר בין חלקי העם, אלו שבעשייה הרחוקים מהרוח ואלו שברוח הרחוקים מעשייה, גשר חי שאנשים חיים עולים ויורדים בו.

אריה מכלוף דרעי: שירת חייו של זבולון היא אותו גשר חי, גשר חי הבנוי לא רק על הסובלנות המבוססת על נימוסים חיצוניים של תרבות דיבור – אתה פרזיט אך לא אומר זאת, או אתה נאצי אך לא אגיד זאת; זו סובלנות של איפוק, שתוחלת חייה קצרה וסופה להגיע לפיצוץ כשהקליפה מתפוגגת.

אריה מכלוף דרעי: זבולון היה סובלן כי הוא העריך את הזולת; חלק עליו, אך ראה לעומק את הצד שלו.

אריה מכלוף דרעי: הוא העריך תורה ולומדיה והעריך את המעשה.

אריה מכלוף דרעי: ראה את החיובי ואת הגרעין הפנימי של חלקי העם השונים ואת המכלול: כולנו בני אברהם, אנחנו יהודים.

אריה מכלוף דרעי: ומכאן ל"יקרא דחיי" – מה עלינו ללמוד משירת חייו של זבולון?

אריה מכלוף דרעי: המסר ברור: רגע לפני פיצוץ חברתי בין דתיים לחילונים, בין מזרחיים לאשכנזים, בין עולים לוותיקים, נפסיק את ההסתה, אל נזרוק כיפות ואל תקראו שמות, אל תזרקו אבנים ואל תוציאו אחים מכלל ישראל.

אריה מכלוף דרעי: על קברו הטרי של זבולון אני קורא לכולנו: אל נוריד עצמנו אלי קבר.

אריה מכלוף דרעי: דמוקרטיה היא טכניקה, סובלנות והערכה הדדית הן תכונה נפשית שאפשר וצריך לרוכשה.

אריה מכלוף דרעי: היינו עדים, לאחר רצח רבין, זיכרונו לברכה, להצמדת סטיגמה לציבור שלם וטוב, לציבור הדתי-לאומי, ללא בסיס, ללא הבחנה.

אריה מכלוף דרעי: ציבור אידיאולוגי, מסור לארצו ולאמונתו, הושם למרמס בשם עקרונות דמוקרטיים, כביכול, ובציניות שאין דומה לה.

אריה מכלוף דרעי: לאחרונה מוצג הציבור החרדי באופן מבזה, מתעתע, באופן שאינו מבחין בין עובדות לדעות, באופן גס ובוטה, שמזכיר לעתים את "הפרוטוקולים של זקני ציון".

אריה מכלוף דרעי: ואיני מתכוון לוותר גם לציבור שאני חלק ממנו, המציג חלקים מהעם היהודי באופן מעוות ובאי-הבנה מדהימה, לעתים, לסגולות היהודיות החזקות ולאידיאולוגיה היהודית המפעמת בו.

אריה מכלוף דרעי: אני קורא לכולנו לאמץ את אמירת בני יעקב: "אבל אשמים אנחנו".

אריה מכלוף דרעי: כולנו בני איש אחד אנחנו.

אריה מכלוף דרעי: בטרם נאבד ובטרם תכלה בנו שנאת האחים כל חלקה טובה – הניחו, למדו מזבולון אהבת אחים מה היא, אהבת עם ישראל מה היא, סובלנות מה היא, בטרם יחלחל בנו ארסם של מוציאי שם רע.

אריה מכלוף דרעי: הניחו, די למחלוקת, די להסתה.

אריה מכלוף דרעי: תהי אהבת התורה, האדם והעם של זבולון נר לדרכנו, ויהי זכרו ברוך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אלמנת המנוח, בני ביתו וידידיו, את זבולון המר הכרתי לפני שנים רבות, הכרתי אותו כמחנך, כמנהל בית-ספר, כמפקח במשרד החינוך והתרבות וכחבר הנהלת מרכז הסתדרות המורים.

עבד-אלוהב דראושה: הערכתי את זבולון כשר חינוך ותרבות מצוין, שעשה רבות לקידום מערכת החינוך במדינה.

עבד-אלוהב דראושה: תמכתי במאבקו הצודק לקידום מעמד החינוך והמחנכים במדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: הוא ניהל מאבק עיקש, שזכה לתמיכת כל חברי ועדת החינוך והתרבות בכנסת, כדי למנוע קיצוצים שהיו עלולים לפגוע במערכת החינוך.

עבד-אלוהב דראושה: גם מערכת החינוך הערבית במדינה, שסבלה ועדיין סובלת, לצערי, מפערים גדולים לעומת מערכת החינוך היהודית, ידעה התקדמות רבה בתקופתו.

עבד-אלוהב דראושה: תוכנית החומש הראשונה אשר התווה בוצעה כמעט במלואה.

עבד-אלוהב דראושה: לשולמית אלוני ולאמנון רובינשטיין, ייבדלו לחיים ארוכים, היה חלק גדול בביצועה.

עבד-אלוהב דראושה: אבל הוא לא שקט, הוא גם פעל להתוויית תוכנית חומש שנייה כדי לסגור את הפערים ולקדם את מערכת החינוך הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: בענייני חינוך, ענייני הילד, המורה, דרכינו נפגשו.

עבד-אלוהב דראושה: הפעם האחרונה שבה נפגשנו בכנסת היתה הפעם האחרונה שהוא הופיע כאן בכנסת.

עבד-אלוהב דראושה: מסרתי לו שני בקבוקי שמן זית, מה שנקרא בערבית "כיסחה", עשויים מגרעינים שחורים בעלי תכונות ריפוי ידועות במסורת.

עבד-אלוהב דראושה: הוא הגיב במלים חמות, שלא אשכח אותן לעולם.

עבד-אלוהב דראושה: הוא אמר: אני שמח על שנשארנו ידידים למרות חילוקי הדעות הפוליטיים בינינו.

עבד-אלוהב דראושה: אכן נפגשנו בעניינים הומניים, בנושאי חינוך, אך נפרדנו בנושאים מדיניים.

עבד-אלוהב דראושה: זבולון המר, כמנהיג המפד"ל, היה איש ארץ-ישראל השלמה ובעד ההתנחלויות בשטחים.

עבד-אלוהב דראושה: אני, כיושב-ראש מד"ע, התנגדתי וממשיך להתנגד להתנחלויות ורואה בהן מכשול לשלום.

עבד-אלוהב דראושה: אני תומך בהסדר של שלום, שיבטיח הקמת מדינה פלסטינית עצמאית בגדה המערבית וברצועת-עזה ליד מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אך למרות חילוקי הדעות הפוליטיים הערכתי תמיד את זבולון המר, את יושרו, את אומץ לבו, את צניעותו ואת דאגתו לחינוך.

עבד-אלוהב דראושה: מעל לכול ראיתי בזבולון אדם הומני, אציל נפש ואוהב בריות.

עבד-אלוהב דראושה: אזרחי המדינה הערבים העריכו תמיד את זבולון המר ואת מפעל החיים שלו בתחום החינוך.

עבד-אלוהב דראושה: כולנו כאבנו את מותו, גם אם לא הסכמנו אתו ועם משנתו הפוליטית.

עבד-אלוהב דראושה: אבל נזכור אותו תמיד כאדם לוחם, כאדם אמיץ שפעל רבות למען החינוך והמחנכים.

עבד-אלוהב דראושה: תמיד נזכור אותו כבן אדם הגון ונעים הליכות.

עבד-אלוהב דראושה: יהי זכרו ברוך.

עבד-אלוהב דראושה: אללה ירחמו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: האחרון – שר התחבורה מר יצחק לוי, בבקשה.

יאיר לוי: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, ראוי להזכיר את נשיא תנועתנו ד"ר יוסף בורג היושב אתנו כאן, ואחרונים אחרונים חביבים ויקרים, משפחת המר, במסע ההלוויה של זבולון ירושלים עמדה מלכת; מסע ההלוויה מהכנסת, דרך משרד החינוך והתרבות בואכה הר-הזיתים, ממרומי הר-הזיתים.

יאיר לוי: השעה שעת ערב, האנשים בחוץ, וכאשר ההלוויה עוברת כולם עומדים.

יאיר לוי: לא היה צריך משטרה כדי לעצור את האנשים.

יאיר לוי: חשבתי בלבי, מי אלה העומדים, האם רק בעלי כיפות סרוגות?

יאיר לוי: לא ולא.

יאיר לוי: האם רק תלמידי בית-ספר הכואבים את הסתלקותו של שר החינוך של מדינת ישראל?

יאיר לוי: לא רק הם; גם הם.

יאיר לוי: האם אלה אנשים שאולי פנו לזבולון המר ב-30 שנות כהונתו ופועלו הציבורי ונעזרו בו בכל מיני עזרות?

יאיר לוי: גם הם, אבל לא רק הם.

יאיר לוי: עמדו שם גם אנשים שהכירו את זבולון מהעיתון, מהטלוויזיה או מפעילותו הציבורית, העריכו אותו, אהבו אותו ועמדו מלכת.

יאיר לוי: כל ירושלים עמדה מלכת לכבודו של זבולון, זבולון המנהיג, זבולון החבר, זבולון איש ירושלים וזבולון איש ארץ-ישראל.

יאיר לוי: חיפשתי פסוק שיאפיין, שיסייע לי לאפיין את זבולון.

יאיר לוי: מצאתי הרבה, לא רק אחד.

יאיר לוי: בסופו של דבר בחרתי לקרוא פסוק אחד ולנסות לבאר אותו על-פי דרכו של המהר"ל מפראג, כדי לנסות לאפיין במעט את זבולון.

יאיר לוי: הפסוק בספר דניאל אומר: "והמשכילים יזהרו כזהר הרקיע ומצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד".

יאיר לוי: מסביר המהר"ל, שהפסוק הזה כולל שני סוגי אורות: אור זוהר הרקיע ואור הכוכבים.

יאיר לוי: אור זוהר הרקיע הוא אור השמש, הוא אור היום, הוא אור מקיף, הוא אור שמאיר את הכול.

יאיר לוי: אור הכוכבים הוא אור מצומצם יותר, הוא אור פרטי יותר, הוא אור נקודתי יותר.

יאיר לוי: חשבתי כמה אור מותיר לנו זבולון, גם אור כללי וגם אור פרטי.

יאיר לוי: כמה אור היה במעשיו – האור הכללי, אורה של ארץ-ישראל, אורה של תורת ישראל, אורו של עם ישראל.

יאיר לוי: הדברים אצל זבולון לא סתרו זה את זה, אלא השלימו זה את זה בהתמודדות קשה עם המציאות.

יאיר לוי: מעולם לא שמעתי את זבולון אומר ששלושת הדברים סותרים זה את זה.

יאיר לוי: זבולון היה נאמן לתורת ישראל, זבולון היה נאמן לכל עם ישראל, זבולון היה נאמן לארץ-ישראל.

יאיר לוי: זבולון היה נאמן למדינת ישראל ולכל תושבי מדינת ישראל.

יאיר לוי: כבר דיברו על פריצות הדרך שלו ועל הדרך שבה הוא עשה זאת.

יאיר לוי: דיברו אולי על התקופה נוראת ההוד שזבולון פעל בה, מלפני מלחמת ששת הימים ועד היום, עם כל התהפוכות, עם כל הלמעלה ולמטה שעבר עם ישראל, וזבולון שוחה בין הגלים ומוביל, מוביל וממשיך להוביל, פעם בעת ניצחון ופעם בעת משבר, גם משבר תנועתי וגם משבר מדיני וגם משברים אחרים.

יאיר לוי: אולי עוד כמה מלים על אור הכוכבים שהאיר זבולון – לא על האור הכללי, כי על כך דובר הרבה.

יאיר לוי: כולנו הכרנו את זבולון וכולנו יכולים להעלות דברים פרטיים רבים, כמו למשל בשנה וחצי האחרונה, שבה הייתי קרוב מאוד אליו בעבודתנו המשותפת בממשלה – היינו צריכים בשנה וחצי הזו ללכת הרבה לניחומי אבלים, ניחומי אבלים של חיילים שנפלו, ניחומי אבלים של אנשים שנפגעו.

יאיר לוי: לאחר ביקור כזה זבולון היה בא לחלק חוויות והיה בוכה ומזיל דמעה; אבל באמת, בכאב נוראי על כל אחד, על כל אלמנה, על כל יתום, על כל טרגדיה.

יאיר לוי: זה היה זבולון האיש, אדם מלא רגשות, אדם מלא טוב לב, אדם מלא השתתפות בצער כל אחד ואחד.

יאיר לוי: עם זאת, כפי שנאמר כאן, אדם שיודע לעמוד על שלו.

יאיר לוי: התחננתי לפניו בישיבת הממשלה בנושא התקציב שילך הביתה, היה מאוחר, בשעות הקטנות של הלילה.

יאיר לוי: הוא אמר לי שהוא לא הולך כל זמן שהוא לא בטוח שהוא יוכל לבצע את תוכניותיו במשרד החינוך.

יאיר לוי: היה קשה לו, והוא נשאר למגעים ולכל מה שהיה צריך.

יאיר לוי: הוא אמר, שזה קרב, זו מלחמה, ונושא החינוך לא ייפגע – אני נשאר כאן.

יאיר לוי: אפשר עוד להאריך, אדוני היושב-ראש, אבל לא אאריך.

יאיר לוי: אני רק רוצה לומר, אולי להביע רגש – מלבד רגשי הכאב, הצער והגעגועים הגדולים שתוקפים אותנו, אולי יורשה לי גם להביע רגש של גאווה גדולה.

יאיר לוי: כל העם מתאבל על זבולון, כולם מצטערים, יריבים פוליטיים שעמדו על הדוכן הזה והטיחו בו דברים קשים על עמדותיו המדיניות, כולנו יחד מצטערים מאוד, אנשי "בני עקיבא" ואנשי "השומר הצעיר", יהודים ולא יהודים.

יאיר לוי: אנחנו גאים בך, זבולון מנהיגנו.

יאיר לוי: אנחנו גאים על שהיתה לנו הזכות לעבוד יחד אתך, לעבוד תחת הנהגתך.

יאיר לוי: לא כל אחד זוכה.

יאיר לוי: לא כל אחד זוכה להיות מובל על-ידי אדם שמפיץ אור מקיף כל כך, גדול כל כך.

יאיר לוי: אני חושב שאין ספק שמורשתך היא נר לדרכנו מכל הבחינות.

יאיר לוי: בשם מפלגתי אני רוצה להודות גם לכל המנחמים את המפלגה ואת המשפחה.

יאיר לוי: ודאי שהגיעו למשפחה אלפי ורבבות ניחומים.

יאיר לוי: גם אלינו כמפלגה הגיעו ניחומים רבים.

יאיר לוי: אני רוצה להודות לכל היושבים בבית הזה שהביעו כל כך הרבה אהבה לזבולון המר.

יאיר לוי: אנחנו נמשיך את מורשתו ונקווה, בעזרת השם, שיהיו לנו הכוח והתבונה לעשות את זה לטובת עם ישראל; שהוא בשמים יהיה גאה בנו כמו שאנחנו היום גאים בו.

יאיר לוי: תהא נשמתו צרורה בצרור החיים.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: )

דן תיכון: אפשר לשבת.

דן תיכון: ישיבת אבל מיוחדת לזכרו של סגן ראש הממשלה, שר החינוך, התרבות והספורט והשר לענייני דתות, חבר הכנסת זבולון המר, זיכרונו לברכה, מסתיימת.

דן תיכון: יוצאים להפסקה.

דן תיכון: הדיונים יחודשו בעוד עשר דקות.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: (הישיבה נפסקה בשעה 17:01 ונתחדשה בשעה 17:18.

דן תיכון: )

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, ישיבת הכנסת מתחדשת בברכה לרגל עיד אל-פיטר.

דן תיכון: חברי הכנסת, בשם הכנסת אני מברך את בני העדה המוסלמית בברכת חג שמח לרגל עיד אל-פיטר.

דן תיכון: מועד החג הבא עלינו לטובה חל לאחר צום ארוך של חודש.

דן תיכון: מי ייתן והחג, בשנה הבאה, יחזור אלינו כששלום ישרור בינינו לבין שכנינו המוסלמים וכל ארצותיהם.

דן תיכון: אני מקווה, באמת, שתעבירו את הברכה הזאת לכל ציבור המוסלמים בארץ ומחוצה לה.

דן תיכון: כן, בבקשה.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת מאיר שטרית, תאמין לי שאתה מפריע לי.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשם חברי הכנסת הערבים כולם, בשם הציבור הערבי, אנחנו מודים לך, אדוני היושב-ראש, על הברכה שלך, ותרשה לי לברך מכאן, בערבית, את הציבור הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: (נושא דבריו בשפה הערבית; להלן תרגומם לעברית: ברצוני לאחל את מיטב הברכות לציבור המוסלמים בארץ ובעולם כולו לרגל עיד-אל-פיטר.

עבד-אלוהב דראושה: אני תקווה, כי בחג הבא נזכה לבואו של השלום והשלווה לעם הערבי, לעם בישראל ולכל עמי האיזור.

עבד-אלוהב דראושה: מי ייתן ויבוא עלינו השלום הצודק והכולל באיזור הזה ובכל רחבי העולם.

עבד-אלוהב דראושה: תודה רבה.

עבד-אלוהב דראושה: )

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: כתוב לי כאן בערבית: כול עם ואנתום בח'יר.

האשם מחאמיד: לא.

האשם מחאמיד: – – –

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אני יודע.

דן תיכון: אז קראתי את זה איכשהו בסדר?

עבד-אלוהב דראושה: כול עם ואנתום בח'יר, כול סנה ואנתה סלאם.

דן תיכון: כתוב לי: "בח'יר"

עבד-אלוהב דראושה: בח'יר.

האשם מחאמיד: אפשר לקרוא את זה למיקרופון, כדי שאתה תאמר את זה אחרי?

דן תיכון: לא.

דן תיכון: אני מוכן לחזור על זה.

האשם מחאמיד: לא.

האשם מחאמיד: אני אחזור על זה.

דן תיכון: לא.

דן תיכון: זה בסדר.

דן תיכון: רבותי, עד כאן.

דן תיכון: רבותי, אנחנו מתקדמים.

דן תיכון: חבר הכנסת אריה דרעי שואל את השר לביטחון פנים בנושא: מניעת מעבר יהודים לכותל המערבי בימי שישי.

דן תיכון: חבר הכנסת דרעי, בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, נודע לי, כי ביום שישי, ערב שבת פרשת ויחי, מנעה המשטרה מאזרחים יהודים מעבר לרחבת הכותל המערבי, וזאת לשם ביטחונם נוכח ההתכנסות ההמונים בהר-הבית של אזרחים רבים.

אריה מכלוף דרעי: ברצוני לשאול: 1.

אריה מכלוף דרעי: מדוע נהגה כך המשטרה?

אריה מכלוף דרעי: 2.

אריה מכלוף דרעי: האם לא ניתן לאפשר תפילת יהודים בלא שייפגעו?

נעמי חזן: אדוני השר לביטחון פנים, בבקשה.

אביגדור קהלני: גברתי היושבת-ראש, חברי, גם אני רוצה להצטרף לברכת היושב-ראש לחברינו המוסלמים במדינת ישראל לעיד אל-פיטר ולומר להם חג שמח.

אביגדור קהלני: אשר לשאילתא של חבר הכנסת אריה דרעי: כידוע לך, אנחנו היינו בחודש הרמדאן, ובחודש הרמדאן בכל יום שישי היו מאות אלפים שעלו להתפלל בהר-הבית.

אביגדור קהלני: מאות האלפים האלה נעו בכל המקומות.

אביגדור קהלני: ביום שישי האחרון הגיעו 300,000 מתפללים להר-הבית – מספר שלא היה מאז אנחנו נמצאים בירושלים המזרחית.

אביגדור קהלני: המשטרה נערכה לעשות הכול כדי שהאנשים האלה יוכלו להגיע לשעת התפילה.

אביגדור קהלני: אני שמעתי את הטענה שלך – אני קיבלתי את השאילתא עוד קודם לכן – ובדקתי באופן אישי ביום שישי האחרון, והיו מתפללים בכותל.

אביגדור קהלני: שאלתי את כל קציני המשטרה האם מנעו ממישהו מסוים להגיע לכותל, ונאמר בצורה חד-משמעית שלא.

אביגדור קהלני: מה שנכון הוא, שבשעות הבוקר עד הצהריים היתה בעיה עם הגעה באוטובוסים מסביב, לכיוון הכותל, כי לא היה אפשר.

אביגדור קהלני: נסעתי במכונית שלי, ובקושי יכולנו לנוע שם בגלל כמות האנשים.

אביגדור קהלני: אבל, לא היתה מניעה, ואין שום מדיניות של מניעה מאדם אחד להתפלל בכותל.

אביגדור קהלני: הקפדנו גם שתוך כדי תפילת הרמדאן האנשים יתפללו בכותל ואף אחד לא יעזוב את המקום, וגם דאגנו שאם מישהו יזרוק אבן לעבר הכותל נוכל להגן עליו, או נוכל לתפוס אותו ומייד.

אביגדור קהלני: אני רוצה לומר, שזו לא המדיניות שלנו בשום אופן, זו לא תפיסת העולם שלנו, וגם בפועל זה לא נעשה.

אביגדור קהלני: אם אדם מסוים נהג כך בנקודה מסוימת, אין שום ספק שהוא נהג בהתאם לתחושתו הרגעית, אולי כדי לתת ביטחון לאותם אנשים, אבל זה בניגוד להחלטות שלנו ובניגוד למדיניות.

אביגדור קהלני: אם זה היה, זו טעות.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: שאלה נוספת לחבר הכנסת דרעי.

נעמי חזן: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: גברתי היושבת-ראש, חיכיתי לשאלה הנוספת כדי לנצל את ההזדמנות לברך את אזרחי המדינה המוסלמים בחגם – עיד אל-פיטר – בברכת: כול עם ואנתום בח'יר.

רחבעם זאבי: – – –

אריה מכלוף דרעי: נתרגל גם לזה.

אריה מכלוף דרעי: זה חלק מההוויה.

אריה מכלוף דרעי: שיהיה להם באמת חג שמח.

אריה מכלוף דרעי: אדוני השר לביטחון פנים, אני מודה לך על תשובתך ועל העיקרון שקבעת, שהוא מאוד חשוב, שאין סתירה בין תפילה של מוסלמים לתפילה של יהודים, והאחד לא צריך להפריע לאחר; לכל אחד יש המקומות הקדושים שלו, ויכולים כולם להתפלל ולא להפריע זה לזה.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שהמדיניות הזו תגיע לכל השוטרים, כיוון שלצערי – העליתי את השאילתא, בין השאר, כי במכתבים שהגיעו אלי התלוננו מתפללים שלא נתנו להם להיכנס לכותל, אבל גם כי זה הגיע מאחד מעובדי הכנסת, שנמצא עכשיו בבניין, שהעיד שהחזירו אותו הביתה ולא נתנו לאוטובוסים לגשת לכותל.

אריה מכלוף דרעי: על סמך זה הגשתי את השאילתא.

אריה מכלוף דרעי: אני מקבל את מה שאתה אומר, שזו לא המדיניות של המשטרה.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה, שאם זה נעשה – זו טעות והטעות תובהר.

אריה מכלוף דרעי: אדוני, כבוד השר, באותה הזדמנות אני רוצה להגיד לא רק לגבי הכותל אלא בכלל: הארץ הזאת מלאה מקומות קדושים לכל הדתות, וביהודה ובשומרון יש הרבה מקומות קדושים.

אריה מכלוף דרעי: לצערי, אנחנו מקבלים הרבה מכתבים לגבי קבר עתניאל בן קנז ומקומות אחרים, שלא נותנים לגשת אליהם.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב, שכשמדברים על שלום ועל גישה חופשית לכולם, זה צריך להיות גם ליהודים, ולא רק למוסלמים או לנוצרים.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: שאלה נוספת לחבר הכנסת מיכה גולדמן.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

נעמי חזן: ואז תהיה שאלה נוספת לחבר הכנסת נסים דהן.

נעמי חזן: רבותי, זה במסגרת דקה.

מיכה גולדמן: גברתי היושבת-ראש, גם אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך את המוסלמים בארץ ובכל העולם בחג שמח, עיד אל-פיטר שמח.

יצחק כהן: תגיד את הברכה בערבית.

מיכה גולדמן: אם אני אגיד אותה, תשמע אותה ביידיש.

מיכה גולדמן: לכן אני מציע שנדע, שבמדינת ישראל נברך בעברית מלב אל לב את כל בני העדה המוסלמית ביום חגם.

מיכה גולדמן: אדוני השר, רציתי לשאול שאלה: אני קיבלתי פנייה מבתי-ספר על כך שכתוצאה מאירועי יום שישי מנעו מחלק מהתלמידים שהיו באכסניות הנוער בירושלים באותו בוקר לצאת לאזור הכותל.

מיכה גולדמן: האם לא היה אפשר להודיע מראש, בצורה מסודרת, בתיאום בין המשטרה למערכת החינוך, על מנת שנדע לקראת הימים האלה לצמצם את את הביקורים כדי שנאפשר למשטרה לפעול בצורה היעילה ביותר?

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן, בבקשה.

נסים דהן: תודה רבה לגברתי היושבת-ראש.

נסים דהן: אדוני השר, אני רוצה להזכיר, שזו לא שנה ראשונה שבה כשיש חשש, ולו קטן, למהומות מצד המוסלמים ביום חגם בכותל המערבי, הראשונים שנענשים הם המתפללים היהודים.

נסים דהן: גם בשנה שעברה, ממש באותם ימים שאנחנו עומדים בהם עתה, זכורני ששאלנו את אדוני השר אותה שאלה: מדוע לא נתנו גישה חופשית למתפללים בכותל המערבי ביום שישי מסוים?

נסים דהן: היה אומנם חשש, ואני מצדיק את זה שכשיש חשש צריך לשמור על הביטחון, אבל מה שקרה הוא, שסגרו רק את רחבת הכותל בפני מתפללים יהודים.

נסים דהן: האם לא למדנו לקח ונוכל כבר לשנים הבאות לפחות להתכונן כראוי ולתת גישה חופשית גם למוסלמים וגם ליהודים?

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: השר לביטחון פנים, בבקשה.

אביגדור קהלני: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לחברי חברי הכנסת כמה דברים, ולהוסיף שהמשטרה דאגה, בתיאום עם חברת "אגד", לקיים קו מיניבוס שייכנס בשער יפו ויוביל את המתפללים היהודים לכותל המערבי.

אביגדור קהלני: חברי הכנסת, אני מצפה שתאזינו.

אביגדור קהלני: המשטרה דאגה, בתיאום עם "אגד".

אביגדור קהלני: הדבר הזה נעשה.

אביגדור קהלני: באזור סולטן סולימן לא אושר לאוטובוס בקו מס' 1 להגיע לכותל, והוצע, כתחליף, שירות מיניבוסים.

אביגדור קהלני: כלומר, אני מראה לכם שהעיר ידעה, האנשים ידעו, והסבנו לכך את תשומת לבם של אלה שרצו להגיע לכותל.

אביגדור קהלני: אין זו המדיניות שלנו שאנשים, ולו גם אדם אחד, לא יוכלו להגיע אל הכותל בעת התפילות של הרמדאן.

אביגדור קהלני: נכון שקיים מתח רב בימים אלה, ולא נכחיש את העובדה שהכוננות היתה מוגברת ואלפי שוטרים הובאו אל העיר.

אביגדור קהלני: לכן, אסור להתעלם מן העובדה הזאת, שהיא עובדת יסוד.

אביגדור קהלני: אבל לא יכול להיות מצב שבו יש רבבות הולכים על הכבישים, ואנחנו נתייחס לזה כאילו המצב הוא רגיל.

אביגדור קהלני: לעומת זאת, לא נתנו ולא ניתן בעתיד, שיהיה מצב שבו יהודי אחד לא יוכל להגיע לכותל להתפלל.

אביגדור קהלני: זאת המדיניות שלנו, וכך נמשיך.

אביגדור קהלני: חבר הכנסת גולדמן, אינני יודע על נושא של תלמידים בכותל.

אביגדור קהלני: תן לי את הנתונים ואני אבדוק.

אביגדור קהלני: לחבר הכנסת דרעי אני רוצה לומר: אם יש אחד מן המקומות הקדושים במדינת ישראל שיש בו איזו מגבלה מסיבה כזו או אחרת – אנא, תפנה את תשומת לבי, ונטפל בזה.

אביגדור קהלני: אני רוצה לומר לחברי הבית: העיר העתיקה עוברת כרגע מהפך מבחינת סידורי הביטחון.

אביגדור קהלני: היום הייתי כארבע שעות בעיר העתיקה.

אביגדור קהלני: אנחנו הולכים לשנות.

אביגדור קהלני: אנחנו הולכים להכניס את חיילי משמר הגבול ללון בתוך העיר העתיקה.

אביגדור קהלני: תגברנו את העיר העתיקה בעשרות שוטרים, הן "ירוקים" והן "כחולים".

אביגדור קהלני: כל סידורי הביטחון בתוך העיר העתיקה עוברים שינוי גדול מאוד גם בתפיסה, גם באלקטרוניקה מסביב.

אביגדור קהלני: אני מניח שבעתיד – ואני מקווה מאוד, רשמתי לעצמי את זה כמטרה – בשנה הבאה, אם ירצה השם ואנחנו נרצה, יגיעו כל תלמידי כיתות ז' במדינת ישראל, בגיל 13, בחבורות לחוג את חג הבר-מצווה שלהם בכותל.

אביגדור קהלני: אם נרצה ונצליח, נגביר את כמות התיירים ונכפיל אותה.

אביגדור קהלני: הדבר הזה נתון לנו, להחלטות שלנו וליכולת שלנו לתת ביטחון לתושבים.

אביגדור קהלני: זאת אני רואה לעצמי כמטרה.

אביגדור קהלני: תודה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, "ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי מילא את מקומו של שר הביטחון בעת היעדרו מהארץ, ביום כ"ח בטבת התשנ"ח, 26 בינואר 1998, מהשעה 17:00 ועד השעה 22:00".

נעמי חזן: השר לביטחון פנים ישיב על שאילתא בעל-פה מס' 188, של חבר הכנסת שלום שמחון, בנושא: קו התפר פרוץ לחלוטין.

נעמי חזן: חבר הכנסת שמחון, בבקשה.

שלום שמחון: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, לאורך קו התפר פרוסים יישובים רבים המתפרנסים מחקלאות.

שלום שמחון: בשל ריבוי הגנבות, החקלאים מתארגנים באופן עצמאי להגן על פרנסתם.

שלום שמחון: רצוני לשאול: 1.

שלום שמחון: האם נשקל להקים גדר הפרדה בין יישובי הרשות הפלסטינית ליישובי קו התפר?

שלום שמחון: אם לא – מדוע?

שלום שמחון: 2.

שלום שמחון: האם יוגדלו כוחות המשמר לאורך קו התפר ותתוגבר האכיפה?

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: אדוני השר, בבקשה.

אביגדור קהלני: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת שלום שמחון, אני מודה לך על השאלה.

אביגדור קהלני: אני רוצה לומר לך, שבתקופה האחרונה, מאז נכנסתי לתפקידי, חל שינוי מהותי בכל תפיסת קו התפר.

אביגדור קהלני: הועברו אל קו התפר שלוש חטיבות של מג"ב, שהתמקמו לאורך כל קו התפר.

אביגדור קהלני: כל המפקדות שלהן הוזזו ממרכז המדינה אל קו התפר.

אביגדור קהלני: ההיערכות בירושלים בקו התפר שונה עם חיילי מג"ב.

אביגדור קהלני: התפיסה בקו התפר שמונח על "הקו הירוק", או הקו של 1967, עד 4 ביוני 1967, זו תפיסה שיש בה קצת תפיסה מדינית.

אביגדור קהלני: במספר מקומות מצומצם הוקמה גדר או חומה: באזור קלקיליה, באזור מתן.

אביגדור קהלני: במקומות שכאלה הוקם מכשול מסוים.

אביגדור קהלני: להקים גדר לכל אורך קו התפר זוהי תפיסה מדינית, וגם הממשלה הקודמת, שאתה משתייך לתנועה שלה, לא קיבלה החלטה שכזו.

אביגדור קהלני: החלטה שכזו פירושה יצירת מצב עובדתי, מעין גבול בינינו לבין הפלסטינים.

אביגדור קהלני: גם הממשלה הזאת אינה יכולה לקבל היום החלטה שכזו, להקים מכשול.

אביגדור קהלני: אני באופן אישי, ותנועתי, הדרך השלישית, מאמינים בהקמת מכשול במקומות שבהם ניתן ליצור הפרדה.

אביגדור קהלני: אבל זו תפיסה מדינית פוליטית, שהממשלה הזאת לא תקבל כרגע עד שלא נגמור את כל תהליך השלום.

אביגדור קהלני: מצב שבו ניצור מכשול מסוים היה עוזר לנו בהרבה מאוד תחומים; בתחום שאתה נגעת בו במיוחד – תחום הגנבות.

אביגדור קהלני: מי כמוך יודע – וכולנו יודעים – שהקו הזה פרוץ, וכל מי שנמצא בצד המערבי של קו התפר סובל רבות מגנבות, ותוך חמש דקות הגנב נמצא מעבר לקו התפר, מעבר ל"קו הירוק" לשעבר, ולא ניתן להיכנס למקומות האלה.

אביגדור קהלני: זאת בעיה קשה מאוד.

אביגדור קהלני: מצאנו פתרונות.

אביגדור קהלני: חלק מן ה"משחטות" הגדולות של כלי הרכב שנגנבו נמצא כרגע בשליטתנו.

אביגדור קהלני: הגענו אל תוכם.

אביגדור קהלני: תפסנו את האנשים שלהם.

אביגדור קהלני: מצאנו דרך להיכנס גם לשטחים שהם היום שטח B, שאנחנו רשאים לעבוד בהם מבחינה ביטחונית בלבד.

אביגדור קהלני: העסק הזה מורכב.

אביגדור קהלני: הצעתי לממשלה, ואני עומד להציע בישיבת הממשלה ביום ראשון, להקים מכשול של 80 ק"מ, לאורך כל קו התפר, כדי להקל באשר לגנבות.

אביגדור קהלני: אני מקווה שהממשלה תקבל זאת.

אביגדור קהלני: זה עולה הרבה מאוד כסף.

אביגדור קהלני: אבל אם אתה שואל כרגע אם נתגבר בכוחות נוספים, אני רוצה מאוד לתגבר.

אביגדור קהלני: כרגע אין למדינת ישראל משאבי כוח האדם.

אביגדור קהלני: אבל, בכל מקרה, התפיסה של יצירת מכשול היא תפיסה נכונה לדידי, וכשר לביטחון פנים אני שואף אליה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שמחון, בבקשה – שאלה נוספת.

שלום שמחון: אדוני השר, במלוא ההערכה האישית שלי אליך – והיא רבה, כמו שאתה יודע – למרות כל הדברים שאמרת, המצוקה רק הולכת וגדלה כל הזמן.

שלום שמחון: נמצא פה לפני דוח של ארגון מגדלי דבורים בישראל.

שלום שמחון: על-פי הדוח הזה, בין 1 בינואר ל-21 בינואר – בסך הכול 20 יום – נגנבו 384 כוורות, ונוסף עליהן נגנבו 170 כוורות, אבל נתפסו בסופו של דבר.

שלום שמחון: אני רוצה להזכיר, שכל כוורת עולה 500 דולר.

שלום שמחון: מצב כזה בעצם גורם לכך, שהאדם נשאר ללא פרנסה, ללא פיצוי וכמעט ללא שום דבר.

שלום שמחון: במו עיני, בסיור שעשיתי לאחרונה באזורים שעליהם שאלתי ואתה ענית כרגע, גם ראיתי מיטות של פלסטינים על העצים.

שלום שמחון: אנשים פשוט נשארים ללון שם.

שלום שמחון: אפילו לא חוזרים.

שלום שמחון: ממש כך.

שלום שמחון: כל אזעקה של כוח משמר כזה או אחר נתקלת בתגובה: אין לנו מספיק כוחות, אנחנו לא יכולים להגיע.

שלום שמחון: אני שואל את עצמי: עד מתי ימשיכו החקלאים לספוג את הגנבות הגדולות ואת חוסר הביטחון האישי שנכנס גם אליהם לתוך החצר, ולעתים גם לתוך הבית?

שלום שמחון: לעתים אנשים נתקלים במצב, שהם יודעים שהגנב, הפורץ, נמצא בתוך הבית, וכדי שלא לסכן את חייהם מעדיפים שלא לעשות שום דבר.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכה גולדמן, גם לך יש שאלה נוספת.

מיכה גולדמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, קודם כול אני רוצה להצטרף ולברך אותך על המאמץ שאתה עושה לגבי הגנבות החקלאיות.

מיכה גולדמן: אני חושב, שברכה מיוחדת מגיעה על תחילת הדרך של המאבק בגנבות כלי הרכב.

מיכה גולדמן: עצם המציאה של חלק מה"משחטות" של הרכב יש בה צעד גדול קדימה.

מיכה גולדמן: על זה אני באמת רוצה לברך.

מיכה גולדמן: זו גם ההזדמנות לברך על המינוי שאישרת, של ניצב יצחק אהרונוביץ כמפקד ש"י.

מיכה גולדמן: אני בטוח, כי בעבודה משותפת ידעו כוחות הביטחון להתמודד בתוך השטחים ולאורך קו העימות, כדי לצמצם מצד אחד את הגנבות החקלאיות, ומצד שני – את מעבר כלי הרכב.

מיכה גולדמן: גם אני יודע, שחלק מהגנבות יש בו שיתוף פעולה מצד ישראלים יהודים, ואי-אפשר לבוא בטענות רק לפלסטינים.

מיכה גולדמן: אנחנו, היהודים, משתפי הפעולה הגדולים ביותר גם בחלק מהגנבות החקלאיות וגם בגנבות הרכב.

מיכה גולדמן: המאבק הוא משמעת עצמית קודם כול של אזרחי מדינת ישראל היהודים.

מיכה גולדמן: הם שותפים ל"מעשה הגדול".

מיכה גולדמן: אני פונה אליך, אדוני שר המשטרה, נכנס מפכ"ל חדש – משטרת ישראל צריכה להפעיל יותר מאמץ בנושאי משטרה, וכך נצמצם את הפשע ואת כל המערכות של מדינת ישראל.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: השר קהלני, בבקשה.

אביגדור קהלני: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם באשר לגנבות – זאת מכת מדינה.

אביגדור קהלני: גונבים לנו את המדינה, תרתי משמע, על-פי תפיסותי, ואני כואב את הכאב.

אביגדור קהלני: אני רוצה להתייחס לכמה דברים: לא יהיו יותר כוחות משטרה; השאלה היא האם אנחנו מנצלים נכונה את מה שנמצא בידינו.

אביגדור קהלני: האמינו לי, עם הניסיון שלי אני מאמין שאנחנו עושים את זה.

אביגדור קהלני: מיצינו את כל היכולת שלנו בשעות העבודה, בטכניקה, בטכנולוגיה.

אביגדור קהלני: הכול מוצה.

אביגדור קהלני: מכאן אני חוזר אלינו, האזרחים של מדינת ישראל.

אביגדור קהלני: האזרחים חייבים לדעת לשמור גם על ביתם.

אביגדור קהלני: המשטרה לא תעשה זאת.

אביגדור קהלני: אי-אפשר לדרוש שאנחנו כאן נחוקק חוק שלפיו חיילי המילואים שלנו לא יעשו יותר מ-21-20 ימי מילואים בשנה, ומצד שני נבקש מאותם אנשים לשמור על המדינה.

אביגדור קהלני: זה לא הולך ביחד.

אביגדור קהלני: צמצמנו את האמצעים.

אביגדור קהלני: כשאנחנו היינו ילדים, התנאים שלנו היו שונים.

אביגדור קהלני: ההורים שלנו בנו את המדינה, ואנחנו, שיש לנו הכול ובשפע, תפקידנו לשמור על המדינה.

אביגדור קהלני: איך שומרים על המדינה?

אביגדור קהלני: כל אדם חייב למצוא את עצמו מתנדב למען החברה – אחד מטפל בקשישים, השני מטפל בילדים והשלישי מתנדב למשמר האזרחי.

אביגדור קהלני: בכל יישוב שיושב ליד קו התפר ולא ליד קו התפר, האנשים חייבים להתנדב למשמר האזרחי ולשמור על ביתם פעמיים בחודש.

אביגדור קהלני: אני מציע זאת לכל אזרח במדינת ישראל, להתנדב.

אביגדור קהלני: המתנדבים יעזרו לשמור, כי לא יהיו יותר שוטרים.

אביגדור קהלני: השוטרים יעשו הכול לעזור לאזרחים כדי שלא יגנבו, לא מביתם ולא מחצרם.

אביגדור קהלני: אני מכיר את כל הסיפורים, אני חי אותם ונושם אותם, אבל אני רוצה להיות מציאותי.

אביגדור קהלני: אני יכול לעטוף אותך בתשובה מתחמקת, או לומר לך ישירות שכולנו צריכים לשמור על הבית שלנו.

אביגדור קהלני: זאת המשימה שלנו כרגע, במיוחד בשנים האלה, שנות המעבר.

אביגדור קהלני: אני מקווה שכולנו נדע להתנדב למשמר האזרחי ולשמור על ביתנו.

אביגדור קהלני: לגבי כל הדברים האחרים שנגעת בהם, אני יכול רק להסכים.

אביגדור קהלני: אשר ללחימה בפשיעה, חבר הכנסת גולדמן, המשטרה קיבלה ממני משימה לשנות כיוון: להעביר יותר כוחות מביטחון פנים – וזאת לא החלטה קלה – לכיוון הפשיעה.

אביגדור קהלני: הפשיעה במדינת ישראל עלתה ב-15%–20% בשנה האחרונה.

אביגדור קהלני: דבר כזה אנחנו לא מסוגלים לסבול, ואסור שנעבור על כך לסדר-היום.

אביגדור קהלני: לכן ממקדים את כל תשומת הלב בנושא הפשיעה, עם מטרות מאוד מאוד ברורות.

אביגדור קהלני: אני מקווה מאוד שהמטרות שהצבנו וגם האנשים שהצבנו בראש המערכות האלה ייתנו תשובה על המצב שבו אנו נמצאים.

אביגדור קהלני: אנחנו נבחן את עצמנו בעוד שנה.

אביגדור קהלני: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לשר לביטחון פנים.

נעמי חזן: תודה, אדוני.

נעמי חזן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשנ"ח–1998, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט; וכן הצעת חוק המתווכים במקרקעין (תיקון מס' 2), התשנ"ח–1998, שהחזירה גם כן ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ש' כרם: תודה.

נעמי חזן: תודה, גברתי.

נעמי חזן: ששולמו לקופת גמל לקצבה), התשנ"ח–1998

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-יומנו:

נעמי חזן: הצעת חוק פיצויי פיטורין (תיקון מס' 18) (שריון סכומים ששולמו לקופת גמל לקצבה), התשנ"ח–1998, של חבר הכנסת יוסי כץ, קריאה ראשונה.

נעמי חזן: יציג את החוק חבר הכנסת יוסי כץ.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

נעמי חזן: חברי הכנסת הנוכחים והמאזינים, אנא אשררו השתתפותכם בדיון.

יוסי כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ליתר דיוק – חבר הכנסת טריף.

נעמי חזן: סליחה, אדוני, גם אני.

יוסי כץ: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת כדי לברך את אחינו המוסלמים בברכת חג שמח לרגל עיד אל-פיטר.

יוסי כץ: אני שמח על כך שיושב-ראש הכנסת מצא לנכון לברך את העדה המוסלמית, שחלק ממנה הגיע וחלק צופה בנו.

יוסי כץ: החברים המוסלמים נוטלים חלק פעיל מאוד במה שמתרחש במדינת ישראל, ומן הראוי לברך אותם לרגל חגם.

יוסי כץ: הצעת החוק הזאת נועדה לפתור את אחת הבעיות המעיקות על ציבור העובדים במדינת ישראל, וזו החשיפה של כספי העובד להטלת עיקולים.

יוסי כץ: עד כמה שהדבר מדהים, מסתבר שעובד שחוסך כדי להבטיח את זכויות הפנסיה שלו חשוף לאפשרות של הטלת עיקולים על כספי הפנסיה.

יוסי כץ: על-ידי כך לא פוגעים רק בעובד, אלא פוגעים בבני משפחתו.

יוסי כץ: כי אם העובד מפריש מדי חודש בחודשו והמעביד מפריש מדי חודש בחודשו כספים כדי להבטיח את הפנסיה של העובד, הכספים מופקדים בקרן הפנסיה כדי להבטיח את הקצבה כשהעובד יגיע לגיל פרישה, או אם, חס וחלילה, העובד ייקרא לבית-עולמו, תהיה קצבה לבני משפחתו, או אם הוא יהיה נכה, חס וחלילה, קצבת נכותו תובטח.

יוסי כץ: מסתבר שלפי החוק במדינת ישראל הכספים האלה אינם מוגנים מפני עיקול, העברה או שעבוד.

יוסי כץ: זאת בניגוד לכספי פיצויי הפיטורין, כי במדינת ישראל יש חוק שמגן באופן מוחלט על ההפרשות של המעביד לצורך פיצויי פיטורין, ואי-אפשר לעקל זכויות של פיצויי פיטורין.

יוסי כץ: ההיגיון אומר, שאם יש הגנה על פיצויי הפיטורין, קל וחומר שתהיה הגנה על כספים שהופרשו כדי להבטיח את הקצבה של העובד, אחרת ייגרם לו ולבני משפחתו נזק בלתי הפיך.

יוסי כץ: לכך נועדה הצעת החוק הזאת, להשוות את המעמד של כספים המופקדים להבטחת זכויות הקצבה של העובד ולהגן עליהם מפני עיקול, העברה או שעבוד.

יוסי כץ: אני מודה לחבר הכנסת מאיר שטרית, יושב-ראש הקואליציה, שהודיע לי, שלמרות התנגדות עקרונית של הממשלה וכדומה, תהיה תמיכה מצדו, מצד הקואליציה, בהצעת החוק הזאת.

יוסי כץ: כמובן, תוך הבטחה שההגנה מפני עיקול או שעבוד תהיה אך ורק לכספים שנועדו להבטיח את זכויות הפנסיה של העובד ולא דברים אחרים.

יוסי כץ: זה מובן מאליו, ונדמה לי שזו מטרת הצעת החוק.

יוסי כץ: אני מברך על היוזמה של חבר הכנסת שטרית.

יוסי כץ: אני מוצא לנכון להודות בהזדמנות זו לחבר הכנסת מקסים לוי, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, על המסלול המהיר שהוא הקנה להצעת החוק החשובה הזאת, ואני מקווה שהכנסת תאשר אותה היום בקריאה ראשונה.

יוסי כץ: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד ומברכת על היוזמה.

נעמי חזן: אנחנו פותחים בדיון.

נעמי חזן: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור, אם תהיה, ויש לי רושם שנעבור להצבעה.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לברך את חבר הכנסת יוסי כץ על יוזמת החוק הזו.

מאיר שטרית: היוזמה היא במקומה, מכיוון שכאשר מופעל עיקול על אדם – לא תמיד התרשמתי שעיקולים שמופעלים על אנשים הם עיקולים שנעשים בשום שכל.

מאיר שטרית: כבר ראיתי אנשים ונשים מבוגרים שחתמו לילדיהם על התחייבות לקניית ספרים, ופתאום מצאו את עצמם מעוקלים באלפי-אלפי שקלים.

מאיר שטרית: אם יכול המעקל לשלוח את ידו ולפגוע באמצעי הקיום הבסיסיים של אותם אנשים, לעתים תמימים, שבלי הבנה ובלי יכולת חתמו על כל מיני ערבויות, יוצא שאותו אדם לא יוכל להתקיים.

מאיר שטרית: אם הוא לא יוכל להתקיים, הוא ייפול חזרה למעמסה על כתפי מוסדות הציבור, ואז מה הועילו חכמים בתקנתם?

מאיר שטרית: מצד אחד אתה נותן אפשרות למעקל לעקל את הקצבה שהמעביד שלו נותן לו, לצורך קופת הגמל, ומצד שני אתה מפיל אותו על כתפי הציבור, והמדינה צריכה לתת לו קצבת סעד או הבטחת הכנסה כדי שיוכל להתקיים מיום ליום.

מאיר שטרית: לכן, היוזמה של חבר הכנסת כץ היא במקומה, ומשום כך תמכתי בה בעניין הזה וחשבתי שהיא ראויה לתמיכה שלנו ולהעברה לחקיקה בקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: אני שמח שהבהרת מהבמה, שהצעת החוק מציעה שהמעקל לא יוכל לפגוע באותן הקצבות של המעביד שמופרשות לצורך קופת הגמל לפנסיה של העובד.

מאיר שטרית: כך מבטיחים בעצם את זכויותיהם של העובדים, ובעיקר של אלה שזקוקים להגנה זו.

מאיר שטרית: הרי מי שנופלים תמיד בין הכיסאות ולא כל כך מתמצאים בסבך החקיקה ומשלמים לעתים את המחיר, אלה דווקא אותם אנשים שלא יודעים וזקוקים מאוד מאוד להגנה הזו שהחוק הזה מציע להם, בדיוק כפי שקיים היום בחוק מצב שלפיו אי-אפשר לעקל, למשל, את קצבת הילדים, וזאת כדי להבטיח שהילדים אכן יקבלו את הקצבה הבסיסית.

מאיר שטרית: לכן, אני חושב שהצעת התיקון הזאת שלך נכונה וראויה לתמיכה, ואני מברך אותך על כך ומקווה שבקרוב נראה את החוק גם בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר שטרית: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה, ואחר כך נדמה לי שנעבור להצבעה.

נעמי חזן: אולי אני ארגיע את האורחים בכנסת ואת הצופים: כשיש הסכמה רחבה, לעתים גם הנוכחות דלה.

נעמי חזן: זה בדרך כלל סימן חיובי.

גדעון עזרא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לברך אותך, חבר הכנסת יוסי כץ, על הצעת החוק שלך.

גדעון עזרא: נדמה לי, שאלינו, אל חברי הכנסת, באים לוביסטים כאלה ואחרים שדואגים לגופים, שדואגים לקבוצות גדולות, וכאן אנחנו מדברים על עזרה לאזרח הקטן.

גדעון עזרא: מחקנו חובות לקיבוצים, למושבים; חוקקנו חוק להסדרת חובותיהם.

גדעון עזרא: לעומתם האזרח הפרטי, איש העסקים שפשט רגל, אין חקיקה להסדרת חובותיו, ואני חושב שראוי שנדאג לאזרחים הקטנים הללו, על מנת שיוכלו להתקיים ולחיות בכבוד.

גדעון עזרא: אני באמת מברך אותך.

גדעון עזרא: תודה, חבר הכנסת יוסי כץ.

נעמי חזן: תודה לחבר הכנסת עזרא.

נעמי חזן: חברת הכנסת ענת מאור, הגעת בזמן, ואני מזמינה אותך – הנואמת האחרונה בנושא זה.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולברך את כל המוסלמים בעיד אל-פיטר שמח, הרבה שותפות וחיים טובים לאחר צום ממושך של חודש הרמדאן.

ענת מאור: שנית, אני רוצה לברך את חבר הכנסת יוסי כץ על הצעת החוק.

ענת מאור: חבר הכנסת גדעון עזרא, כידוע לך, הרבה מאוד מגזרים קיבלו.

ענת מאור: הבנקים קיבלו הרבה יותר מהקיבוצים ומהמושבים, ומפעלי תעשייה מקבלים.

ענת מאור: לכן, לא צריך לנצל את התמיכה החשובה בחוק הזה כדי לתקוף הסדרים צודקים אחרים.

ענת מאור: אבל, אני בהחלט מסכימה שהנושא של הגנה על זכויות – – –

מאיר שטרית: מה קיבלו הבנקים?

ענת מאור: אותם 9.1 מיליארדי שקל, שהועברו בהסדר של כל משבר הבנקאות, הם ההקצבה הגדולה ביותר שניתנה אי-פעם על-ידי המדינה לסקטור כלשהו במדינה.

ענת מאור: במשבר המניות של הבנקים – – –

מאיר שטרית: אבל את טועה, בכלל לא היתה הקצבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שטרית, אני חסה עליך, אתה מצונן, וחבל.

ענת מאור: 9.1 מיליארדי שקל – מיליארד, לא מיליון – מתקציב המדינה – – –

מאיר שטרית: חברת הכנסת מאור, מותר לי להגיד משהו?

מאיר שטרית: את טועה בעובדות.

ענת מאור: אני לא טועה בעובדות, חבר הכנסת שטרית.

מאיר שטרית: אגיד לך מה הטעות.

מאיר שטרית: המדינה מעולם לא הקציבה שום סכום לבנקים, כטענתך.

מאיר שטרית: המדינה רצתה אז להגן על השקעות הציבור בבורסה, שהיתה בהתמוטטות בגין ויסות המניות, ולכן הבטיחה להם תשואה מינימלית מסוימת אם יפדו את המניות בתאריך מסוים, לאחר שנים אחדות.

מאיר שטרית: מה שקרה בפועל הוא, שהמדינה חיכתה שנים אחדות, בינתיים הבנקים שוקמו וערך מניותיהם עלה מאוד, ולכן המדינה הכפילה את השקעותיה וקיבלה פי-שניים ממה שהיא השקיעה.

נעמי חזן: תודה.

ענת מאור: חבר הכנסת שטרית, אני פשוט רוצה לדבר על החוק של חבר הכנסת כץ, אבל אם אתה הזכרת את זה, לפי דעתי זו פשוט הטעיה איך שהבנקים הצליחו להציג את זה למדינה ולציבור.

מקסים לוי: – – –

ענת מאור: המדינה נאלצה להגן על האזרחים, מאחר שאותם 9.1 מיליארדי שקל של האזרחים עברו לבנקים.

ענת מאור: שנית, אם אתה מדבר על ההחזר שהמדינה מקבלת אחר כך, אני רוצה להזכירך, שבהסדר הקיבוצים המדינה מקבלת על 2 מיליארדי שקל של הקרקעות – 8 מיליארדי שקל, שהרי על אותו דונם רק 27% – – –

מאיר שטרית: – – – של המדינה.

ענת מאור: לא, ואתה יודע זאת.

ענת מאור: חבר הכנסת שטרית, הרי אתה יודע שלא יכול להיות ש-700,000 בעלי בתים יקבלו בעלות על הבתים, ואני בעד זה – –

מקסים לוי: – – –

ענת מאור: – – ואנשים במגזר החקלאי ובמגזר ההתיישבותי לא תהיה להם בעלות על הבתים שלהם ועל הקרקע שהם מעבדים כל השנים.

ענת מאור: בשום מדינה לא קיים דבר כזה.

ענת מאור: לכן, אני מקווה שבעניין הזה תהיו שותפים להצעת החוק בדבר זכויות על הקרקע גם למגזר ההתיישבותי, כמו שאני תומכת בעניין זה לגבי 700,000 בעלי בתים במגזר הציבורי.

ענת מאור: אני רוצה לעבור להצעת החוק העומדת על סדר-היום ולברך מאוד על העובדה שבכל הסדר יש זכויות יסוד שהן מינימליות – ורק בהעדר חוק-יסוד: זכויות חברתיות, שהוא חוק שחסר לציבור ולאזרחים בישראל, יכול להיות מצב אבסורדי, שבגין תביעות, שהן אולי תביעות צודקות, אנשים מגיעים עד פת לחם.

ענת מאור: אתמול שמענו מהשדולה לפניות הציבור על הבעיה של עולים חדשים, שבגלל רכישת דירות יש להם היום חובות בלתי רגילים במסגרת המשכנתה, ואין להם ממה לחיות.

ענת מאור: לכן, חבר הכנסת יוסי כץ, אני מברכת מאוד על הצעת החוק, ובכלל על הפעילות של כולנו לקידום עובדים ועובדות, ואתמוך בה מכל הלב.

ענת מאור: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק פיצויי פיטורין (תיקון מס' 18) (שריון סכומים ששולמו לקופת גמל לקצבה), התשנ"ח–1998, של חבר הכנסת יוסי כץ, בקריאה ראשונה.

נעמי חזן: ההצבעה החלה, רבותי וגברתי.

נעמי חזן: אם הצעת החוק תתקבל בקריאה ראשונה, היא תעבור, כמובן, לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

נעמי חזן: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיצויי פיטורין (תיקון מס' 18) (שריון סכומים ששולמו לקופת גמל לקצבה), התשנ"ח–1998, לוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

נעמי חזן: ברוב של שישה תומכים, ללא מתנגדים וללא נמנעים, אני קובעת שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

נעמי חזן: ברכות לחבר הכנסת כץ.

נעמי חזן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 15), התשנ"ח–1998, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נעמי חזן: יציג את החוק יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת מקסים לוי.

נעמי חזן: מדובר בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

נעמי חזן: יש כמה מסתייגים.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

מקסים לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בקריאה שנייה ובקריאה שלישית את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 15), התשנ"ח–1998.

מקסים לוי: הצעת החוק היא תולדה של איחוד כמה הצעות חוק פרטיות והצעת החוק הממשלתית בנושא, שמטרת כולן לקדם את זכויותיהן של הנשים העובדות, בעת שהן בהיריון ובעת יציאתן לחופשת לידה.

מקסים לוי: עיקר התיקונים הכלולים בהצעת החוק הם: על-פי המצב החוקי הקיים, עובדת המקבלת לביתה ילד לאימוץ זכאית לחופשת לידה, ובהמשך – לחופשה ללא תשלום, כמו עובדת שילדה.

מקסים לוי: התיקון לחוק יאסור גם לפטר עובדת המקבלת ילד לאימוץ במהלך שתי חופשות אלה.

מקסים לוי: נוסף על כך, יחול התיקון גם על עובד המקבל ילד לביתו לשם אימוץ ומנצל את זכאותו לחופשת לידה.

מקסים לוי: תיקון נוסף עוסק במניעת האפשרות לפטר עובדת שחזרה מחופשת לידה או מחופשה ללא תשלום שאחריה, במשך 45 יום לאחר חזרתה.

מקסים לוי: תיקון זה יגן על העובדות וימנע את האפשרות, שמעסיקים מנצלים לעתים, לפטרה מייד כשהיא חוזרת בתום החופשה.

מקסים לוי: על-פי המצב הקיים כיום, הפסקת עבודתה של עובדת בהיריון אצל קבלן כוח-אדם אינה נחשבת לפיטורין, שכן אופי העבודה הוא זמני.

מקסים לוי: על-פי התיקון, הפסקת עבודתה של עובדת קבלן בהיריון תיחשב כפיטוריה, והמעביד יצטרך לקבל משר העבודה והרווחה היתר לשם פיטוריה.

מקסים לוי: תיקון חשוב נוסף הוא האיסור לפגוע בהיקף המשרה של עובדת בהיריון.

מקסים לוי: עד היום היו מעסיקים עוקפים את האיסור לפטר עובדת בהיריון על-ידי צמצום המשרה בצורה שתכפה למעשה על העובדת את סיום העבודה במקום.

מקסים לוי: התיקון מונע פרצה זו בכך שהוא אוסר לצמצם את היקף המשרה של עובדת בהיריון.

מקסים לוי: תיקון חשוב מאוד הינו העברת ההחלטה על העסקה של עובדת בהיריון בשעות נוספות לידי העובדת עצמה.

מקסים לוי: כיום חל איסור מוחלט להעסיק עובדת בהיריון בשעות נוספות, דבר שפוגע באפשרות של נשים בהיריון לעבוד כפי שהן מוצאות לנכון.

מקסים לוי: התיקון יאפשר לעובדת לעבוד בשעות נוספות גם אחרי החודש החמישי להריונה, אם היא מסכימה לכך, ובלבד שתביא אישור רפואי שמותר לה לעבוד שעות נוספות.

מקסים לוי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, מדובר בשורת תיקונים חשובים, שיגנו על זכותה של האשה העובדת בהיריון ולאחר תום החופשה.

מקסים לוי: בימים אלו, כל קידום זכויות של הנשים העובדות חשוב, וראוי שנתמוך בהצעת החוק.

מקסים לוי: לחוק יש הסתייגויות, ואני מציע לדחותן ולאשר את החוק בקריאה שנייה ושלישית.

נעמי חזן: אני מודה לך, חבר הכנסת לוי.

נעמי חזן: חברת הכנסת ענת מאור, אני רואה שיש לך שתי הסתייגויות.

ענת מאור: אני מוכנה לקבל את הצעת יושב-ראש הוועדה ולהסיר את ההסתייגויות, ורק לקבל זכות לדבר כאחד המציעים.

נעמי חזן: בבקשה.

נעמי חזן: מותר לי בינתיים לומר, שצר לי מאוד שכל שנה אנחנו חייבים לתקן בעקביות את חוק עבודת נשים, אבל בעקביות אנחנו גם מגיעים למצב שאנחנו מיישרים את ההדורים בחוק הזה.

נעמי חזן: ברכות לכל היוזמים.

נעמי חזן: גברתי, בבקשה.

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, תודה.

ענת מאור: הרי הגשת ההסתייגויות היא רק לצורך קבלת רשות דיבור, וברצון אני מדברת בשם יוזמי החוק ולא כמסתייגת.

ענת מאור: קודם כול, אני רוצה לפתוח בברכה ליושב-ראש הוועדה הנוכחי, חבר הכנסת מקסים לוי.

ענת מאור: את החוק הצענו כבר לפני שלוש שנים.

ענת מאור: אני הייתי ראשונת המציעים, לאחר מכן היתה הצעה של חברת הכנסת גוז'נסקי וחבר הכנסת אפי אושעיה עם קבוצת חברים, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ענת מאור: אם אין בסוף גיבוש וקידום ההצעות על-ידי יושב-ראש ועדה והבאתן אל גמר חקיקה, רעיונות טובים לא באים לידי סיום, ולכן אני מודה ומברכת על שיתוף הפעולה והחקיקה בוועדה והבאת החוקים לידי יישום לטובת האזרחיות והאזרחים.

ענת מאור: כפי שנאמר, בתיקון הזה יש, לדעתי, כמה דברים מהפכניים.

ענת מאור: ראשית, זו הסוגיה שעסקנו בה רבות בוועדה לקידום מעמד האשה.

ענת מאור: ברצון להגנת יתר על נשים בהיריון בעצם פגענו בעצמנו, כי אנחנו יודעים שבעולם המודרני, שבו נשים עובדות, היריון הוא דבר בריא, דבר חיובי, ואינו מחלה, אלא אם יש בעיות בריאותיות שיש להתחשב בהן בכל כובד המשקל והדין.

ענת מאור: הגזירה בחוק הקיים, שאשה לא יכלה לעבוד שעות נוספות, פגעה בנשים, פגעה בשכר שלהן, פגעה בקידום ופגעה במשפחה.

ענת מאור: לכן, אין ספק שביטול הגנת היתר ומתן אפשרות לאשה הרה להמשיך בקריירה, בשכר יותר גבוה – זאת תרומה מאוד חשובה.

ענת מאור: דבר שני: המוח של חלק מן המעסיקים – הגברים, ואולי גם נשים – המציא פטנטים.

ענת מאור: לא היו מפטרים, כי אסור לפטר אשה בהיריון, אבל היו פוגעים בתנאי עבודתה, מצמצמים את משרתה, עד כדי כך שלפעמים אילצו אשה להתפטר.

ענת מאור: העובדה שאנחנו קובעים בחוק שאסור לפגוע בהכנסתה של אשה בהיריון היא עובדה חשובה ביותר.

ענת מאור: דבר שלישי: אנחנו יודעים שחוק זכויות נשים בהיריון ובלידה – זו אחת הנקודות הרגישות ביותר בקריירה של אשה, ועכשיו הומצא פטנט חדש, שלפיו לא המעסיק מפטר, אלא חברת כוח אדם.

ענת מאור: זאת אומרת, במעבר גורף, שאני מאוד מתנגדת לו בכלל, של פגיעה בהרבה נשים ובעובדים אחרים – בזכויות העובדים, כי הם לא שייכים להסכם הקיבוצי ולא למקום העבודה אלא לחברת כוח אדם – דברים נפלו בין הכיסאות.

ענת מאור: את הפרצה הזאת בחוק אנחנו סוגרים.

ענת מאור: אסור לפטר אשה לא על-ידי המעסיק ולא על-ידי הקבלן, לא על-ידי חברת כוח אדם בהיותה בהיריון – זו תרומה מאוד חשובה.

ענת מאור: לבסוף, חופשת האימוץ לאחד משני בני הזוג היא המשך של אותה דרך שהלכנו בה, שהורות היא של שני בני הזוג, אם ואב.

ענת מאור: חשוב מאוד שחופשת הלידה בראשיתה תהיה רק לאם, בגלל הלידה, בגלל ההנקה, אבל בהמשך הדרך, בכל מצב, כל זכויות ההורות ניתנות למשפחה, כמו גם כל חובות ההורות, וכל משפחה מחליטה אם האם או האב ייעזרו בהן.

ענת מאור: אני שוב מודה לכל מי שתרם, לעורכי-הדין של הוועדה, לכל היועצים שלנו, ואני רואה בתיקונים הללו תרומה של ממש להמשך קידום נשים בעבודה.

ענת מאור: ומלה אחרונה.

ענת מאור: כל חקיקה, טובה ככל שתהיה, לא מיושמת בשטח בלי מנגנון אכיפה.

ענת מאור: לכן אני פונה בהזדמנות זו לשר העבודה והרווחה, שהיה אתנו בדיון המשותף בחוק, שיגדיל בתוך מחלקת אכיפת חוקי עבודה את מספר המפקחות והמפקחים דווקא על זכויות נשים, דווקא על עבודת נשים, ולא על דברים אחרים, כי פה יש פגיעה של ממש בנשים.

ענת מאור: אני מודה גם לשדולת הנשים, שישבנו אתה, שתמשיך לגבש לנו את ההצעה למנגנון אכיפת חוקים, כי לפי התמצאותי בנושא, היום אכיפת החוקים לא פחות חשובה מהחקיקה עצמה.

ענת מאור: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מבינה שאת מסירה את כל ההסתייגויות.

ענת מאור: כן, בהחלט.

נעמי חזן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 15), על סעיפים 6-1, לרבות 6.

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 6-1 – 8 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 6-1 נתקבלו.

נעמי חזן: ברוב של שמונה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נעמי חזן: נעבור להצבעה בקריאה שלישית על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 15).

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 8 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת נשים (תיקון מס' 15), התשנ"ח–1998, נתקבל.

נעמי חזן: ושוב, ברוב של שמונה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים, אני קובעת שחוק עבודת נשים (תיקון מס' 15) עבר בקריאה שלישית.

נעמי חזן: ברכות ליוזמים, ובמיוחד ברכות לנשים שיזכו ליהנות מהחקיקה הזאת.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-יומנו: ביטול פרויקט הר-איתן – דיון, של חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נעמי חזן: יפתח את הדיון חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נעמי חזן: חברי הכנסת מוזמנים לאשר השתתפותם בדיון.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-בראש, חברי חברי הכנסת, משפחות יקרות, חברי עמותת הר-איתן, לפני שבועות אחדים עמדתי כאן ודיברתי על הקלות הבלתי-נסבלת שבה נתקבלה אותה החלטת ממשלה לילית שביטלה כמעט בלי משים את פרויקט הר-איתן.

ראובן ריבלין: ממשלות ישראל, לכל אורך השנים, תמכו ברעיון הקמת האתר המרכזי שבו תביע מדינת ישראל את תודתה לאלפי הבחורים – מגש הכסף שעליו קמה המדינה ובזכותו היא מתקיימת ומתחזקת כבר יובל שנים.

ראובן ריבלין: צריך לומר זאת לממשלה ולכל האנשים החושבים שאין צורך בהקמת הר-איתן – אין מדובר בעוד אתר הנצחה, בעוד אנדרטה, בעוד רחבת טקסים.

ראובן ריבלין: הארץ, לצערנו, זרועה אנדרטאות לכל אורכה.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל זקוקה ל"יד ושם" משלה, אשר יעסוק בסיפור המאבק על הקמת המדינה ובמחיר שאנחנו עדיין נדרשים לשלם על עצם קיומנו כאן, במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: הר מול הר יעמדו המוסדות הממלכתיים אשר יביעו את תמצית הזיכרון הלאומי היהודי והישראלי של הדורות האחרונים – חורבן ותקומה.

ראובן ריבלין: "יד ושם" מזה והר-איתן מזה ינחילו את המורשת ההיסטורית, לא רק באמצעות סמלים, טקסים או אירועי זיכרון והנצחה, אלא בעיקר על-ידי סיפוריהם האישיים של בני-אדם, על-ידי השתתפות בחוויותיהם של היחידים, שיחד מרכיבים את הזיכרון הקולקטיבי.

ראובן ריבלין: לכל איש יש שם.

ראובן ריבלין: האמירה הזאת כבר הפכה למושג יסוד בחינוכם של ילדי ישראל הבאים במגע בלתי אמצעי עם החוויה המעצבת, המרכזית, של הדורות האחרונים – עם השואה.

ראובן ריבלין: "יד ושם" הוא עמוד האש המתווה את הדרך להפיכת האירוע הבלתי-נתפס הזה, השואה, לחווייתו הפרטית של כל נער בישראל.

ראובן ריבלין: זה לא כבר נזנחו הטקסים הקולקטיביים, המלים הגדולות, לטובת עריכת היכרות אינטימית עם סיפורו של הילד בגטו – יהיה זה גטו ורשה או גטו אחר – עם סיפורה של אמא באושוויץ, עם סיפורם האישי של סבא וסבתא של כולנו.

ראובן ריבלין: זו בדיוק צריכה להיות דרכו של מוסד הר-איתן כאשר יקום.

ראובן ריבלין: הישראלים הצעירים מתעניינים היום הרבה יותר בסיפורו האישי של טייס שהופל בתעלה, של הטנקיסט מ"כוח צביקה" בגולן, של לוחם גולני שנפל בבופור או של איש השייטת שנהרג בחוף בלבנון.

ראובן ריבלין: ההזדהות האישית עם החללים, ההיכרות הקרובה עמם, היא הדרך ליצירת הרגשת הזדהות עם האתוס הלאומי הישראלי.

ראובן ריבלין: החברה הישראלית בוגרת יותר, מפוכחת יותר ואולי גם צינית יותר מבעבר.

ראובן ריבלין: ההזדהות עם החללים – אותו גוף אמורפי של יפי תואר ובלורית, אותה דמות נערצת של הבחור העברי החדש הנכון להקריב את חייו למען הכלל, כבר קשה הרבה יותר לנוער של ימינו.

ראובן ריבלין: לכן, על הר-איתן להיות שונה, להיות עדכני, ולפנות אל הישראלים של שלהי שנות ה-90 בשפתם.

ראובן ריבלין: התקשורת הישראלית כבר עושה זאת היטב.

ראובן ריבלין: כאשר מתרחשים אסונות כאסון המסוקים, למשל, מייד משתפת התקשורת את העם כולו בסיפורם האישי של הנופלים.

ראובן ריבלין: העם כולו התאבל עם המשפחות, לא רק בגלל עוצמתו של האסון וממדיו, לא רק משום שכאשר נהרג חייל צה"ל אנו חשים תמיד צריבה נוראה בלב, אלא משום שבתוך שעות ספורות הכיר כל אחד מאתנו את הלוחמים הצעירים כמעט באופן אישי.

ראובן ריבלין: הכרנו את משפחותיהם, את חבריהם, את החברה, או האשה, את החבר'ה, את החלומות, את התוכניות לעתיד.

ראובן ריבלין: חשנו ממש כאילו איבדנו בן, אח, חבר קרוב.

ראובן ריבלין: כך מזדהים הישראלים של שנות ה-90 עם האתוס הלאומי הגדול, עם זכרם של הנופלים, עם המחיר שאנחנו ממשיכים לשלם.

ראובן ריבלין: הנצחה בשנות ה-90 היא פריטת המלים הגדולות לפרטים אישיים, לפנים מחייכות של בחור צעיר שעמד להשתחרר בקרוב.

ראובן ריבלין: ומכאן חשיבותו של הר-איתן – בפרויקט הממלכתי, לאומי, כללי, ועם זאת אישי, שמדינת ישראל נוטלת על עצמה לבנות ולטפח.

ראובן ריבלין: זו אינה רק חובה מוסרית ממדרגה ראשונה כלפי החללים וכלפי משפחותיהם, זה צורך חיוני לנו, לחיים, כדי שנוכל לקיים את החובה המוסרית כלפי עצמנו.

ראובן ריבלין: אני מבקש, לסיום, לברך את הממשלה על ההחלטה שקיבלה לפני ימים אחדים.

ראובן ריבלין: טוב שהזעקה הציבורית הגיעה לאוזני השרים ולאוזניו של ראש הממשלה, וגברה אותה משאלה, אותה תחושה, על השיקולים הכספיים שהנחו את הממשלה בעתות של מצוקה תקציבית לקבל את ההחלטה המרה, ההחלטה הבלתי-שקולה של ביטול פרויקט הר-איתן.

ראובן ריבלין: חברי חברי הכנסת, אני רק מוכרח לומר, שיש לי חשש שמא הלחץ הציבורי שהפעלנו אנו, חברי הכנסת, הלחץ הציבורי שבא מכל שכבות הציבור ופנה לממשלה על מנת שתחזור בה מרוע הגזירה, הוא איזה מס שפתיים שעלול להיות כמענה לאותו לחץ שהיה כאן אפילו בליל התקציב.

ראובן ריבלין: בממשלה נאמר שישקלו מחדש את כל נושא הר-איתן במגמה להקימו.

ראובן ריבלין: צריך שהממשלה תעשה את כל ההערכות, את כל השיקולים ואת כל הדברים שצריך במגמה להקים את הר-איתן, במגמה להקים את הר-איתן בהר-איתן, אין מיקום אחר ואין חזרה מהחלטת הממשלה לדורותיה, מהחלטותיהן של כל ממשלות ישראל.

ראובן ריבלין: אם מישהו חושב, חלילה, בממשלת ישראל, שמא ניתן להמיר את הר-איתן באיזה אתר הנצחה אחר, יחזור בו מאותה מחשבה, שכן כאשר אנחנו מדברים כאן – והכנסת תביע, בוודאי, את החלטתה בהחלטה מסכמת שנגיע אליה בסוף הדיון, היא תבוא ותאמר: נקים את הר-איתן, והר-איתן יוקם בהר-איתן.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: אגב, חבר הכנסת ריבלין, הבוקר יזמנו – חברת הכנסת נעמי בלומנטל, חבר הכנסת אלכס לובוצקי ואנוכי – הצעת חוק כדי לעגן את הפרויקט בחקיקה בדיוק כדי שלא יקרו דברים כאלה.

שאול יהלום: – – –

ראובן ריבלין: אני שמח בשם חבר הכנסת אורי אור ובשמי ובשם חברים אחרים שחתמו, אנחנו כבר הגשנו את ההצעה הזאת, ואני שמח על כך שגם אתם הצעתם.

נעמי חזן: נכון, אבל לא טרחתם להחתים חברות כנסת, ומצאנו לנכון להתחבר אליכם.

ראובן ריבלין: אני מודה מאוד על כך שחשבתי כפי שאת חשבת.

נעמי חזן: תודה, אדוני.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו פותחים בדיון, שלוש דקות לכל נואם.

נעמי חזן: הנואם הראשון – חבר הכנסת אפרים סנה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

אפרים סנה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, מה היה אמור להיות האתר הזה בהר-איתן?

אפרים סנה: גם אתר הנצחה, אבל גם אתר חינוך, ואי-אפשר להפריד בין השניים, כי הם חלק מחטיבה ערכית אחת.

אפרים סנה: מה כל כך חסר לנו היום בנוער?

אפרים סנה: מודעות למורשת, לשורשים, לגנסיס של המדינה היהודית: מאין היא באה, איך היא קמה, באיזה מחיר, באילו קורבנות.

אפרים סנה: כל זה חסר היום מאוד, והחוסר הזה בא לידי ביטוי בתופעות שליליות שאנחנו רואים היום בקרב הנוער שלנו.

אפרים סנה: נוער שאין לו קשר לאדמת מולדת, לנוף מולדת, כל התופעות השליליות של השתמטות, של חיפוש אחרי מסלולים קלים בשירות הצבאי – מזה בדיוק הן נובעות.

אפרים סנה: אי-אפשר לבוא בטענה, כאשר לנוער הזה לא מציבים בצורה ברורה, חד-משמעית, את הסמלים היפים של גבורת ישראל.

אפרים סנה: לא אל הנוער צריך לבוא בטענות, צריך לבוא אל הדור שלנו בטענה, שאנחנו לא מספיק מנחילים להם את הדברים האלה: ערכים של אהבת מולדת, של הקרבה, של נכונות לתרום בשביל המדינה.

אפרים סנה: לא במקרה, וזה משמח אותי, נוצרה סביב הנושא הזה אחדות רחבה, מקיר אל קיר.

אפרים סנה: היא באה לביטוי גם במי שמציע פה היום את ההצעה, חבר הכנסת ריבלין, וחבר הכנסת אורי אור, שנכנס כרגע, וכל אלה שעומדים בחזית הרחבה ודורשים להקים את פרויקט הר-איתן.

אפרים סנה: רק בשביל דבר חשוב מאוד ובסיסי מאוד בחיים שלנו ניתן למצוא את האחדות הזאת של שני צדי הבית, כי מדובר פה בהר-איתן כפנתיאון לאומי של עם ישראל, שיש בו מקום לכל מי שתרם למדינה: יהודים, דרוזים, צ'רקסים, נוצרים, מוסלמים, בדואים.

אפרים סנה: זה פנתיאון לאומי של מדינת ישראל.

אפרים סנה: בושה שעל עניין כספי הולך ליפול הפרויקט הזה, בושה וחרפה, שיא החומרנות; מה נלין על נוער שהולך לחפש את מזלו ולחפש זהב מעבר לאוקיינוס אם על עניין כספי מפילים פרויקט כזה?

אפרים סנה: מי שאין לו כסף לעברו, אין הרבה טעם בעתידו.

אפרים סנה: היות שאני חושב שיש טעם ועתיד לעם ישראל, צריך לדאוג לשימור העבר ולחינוך לערכים נכונים.

אפרים סנה: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת סנה.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מיכה גולדמן.

נעמי חזן: חברי הכנסת, רשימת הנואמים נעולה.

גדעון עזרא: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, חברי עמותת הר-איתן, אני חושב שצריך לברך את ממשלת ישראל, את ראש הממשלה, את שר הביטחון, על ההחלטה להקים את האתר הזה.

גדעון עזרא: צריך לברך את חברי הכנסת אורי אור ורובי ריבלין.

אורי אור: לחדש – – –

מיכה גולדמן: זאת ממשלה שביטלה וקבעה החלטה לחדש בלי תקציב.

אורי אור: החלטה לחדש.

גדעון עזרא: אני מקבל את התיקונים.

גדעון עזרא: אני מבקש לברך את חברי העמותה, ומבחינתי, כחבר כנסת, בלט באופן מיוחד האלוף במילואים רפאל ורדי, שביסודיות שלו, שמוכרת לכולנו, הביא אותנו גם הלום.

גדעון עזרא: אני מבקש לומר כמה מלים.

גדעון עזרא: שמעתי אתמול ברדיו קטע מן העבר, את ההתלהבות שהיתה בקרב הציבור היהודי עם ההחלטה באו"ם על הקמת מדינת ישראל.

גדעון עזרא: אותה התלהבות חסרה לי, חסרה לי מאוד היום.

גדעון עזרא: אני חושב, שהבית הזה, במקום הזה, מקום שהיה בסיסה הראשון של יחידת 101, מקום שצופה אל הר-הרצל ואל "יד ושם" – הוא המקום הטוב ביותר שיש לנו כיום על מנת להקים אותו.

גדעון עזרא: אני חושב, שיש חשיבות למקום הזה, משום ששם תשולבנה כל המחתרות: "ההגנה", האצ"ל, הלח"י, הפלמ"ח – כל המחתרות יהיו בבית אחד.

גדעון עזרא: אני מקווה מאוד, שבבית הזה נמצא גם את הדרך לציין את אנשי המוסד והשב"כ, שפעלו גם הם יחד עם האחרים.

גדעון עזרא: כחבר כנסת כבר היתה לי הזדמנות להיפגש עם משפחות נופלים שלא היה להן מקום להנציח את זכר בניהן.

גדעון עזרא: אני חושב, שאנחנו מצווים במסגרת המבנה הזה, הבית הזה, למצוא דרך להנצחת כולם.

גדעון עזרא: שוב, אני חושב שהדיון הזה הוא ברכה על המוגמר, ואין לי כל ספק שהבית הזה יקום.

גדעון עזרא: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכה גולדמן, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס, ואחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

מיכה גולדמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, משפחות שכולות ואלה אשר עושים את המאמץ הגדול כדי להקים את אתר ההנצחה על הר-איתן, אני יודע שזה לא קל, אבל התמודדויות עם דברים לא קלים הן ההתמודדויות החשובות, האמיתיות, האמיצות, שמחייבות את כל חברי הבית.

מיכה גולדמן: המפעל הזה הוא מפעל שאין בו מחלוקות פוליטיות.

מיכה גולדמן: גם מצד שמאל וגם מצד ימין תומכים, ואני בטוח שייתנו יד כדי שנוכל לקדם ולהקים את האתר החשוב על הר-איתן.

מיכה גולדמן: כבן הארץ הזאת, ודאי שאני חייב לסייע ולעזור כדי שאתר ההנצחה על הר-איתן יקום.

מיכה גולדמן: אני יודע אילו מאמצים עשו המשפחות בשבועות האחרונים, אותם פעילים מרכזיים אשר רצו לראות עוד בחייהם את האתר הזה נפתח למבקרים מהארץ ומחוץ-לארץ.

מיכה גולדמן: ודאי שבימים שבהם אנחנו נמצאים בתהליכי שלום, יבואו לראות את המקום הזה לא רק בני הארץ הזאת ולא רק אותן משפחות שהקריבו את היקר להן, אלא זו הזדמנות שיגיעו לראות את המקום הזה גם היריבים של אתמול, אלה שאתם היינו במצב של מלחמה וגם אלה שהיום אנחנו במצב של מלחמה אתם.

מיכה גולדמן: כולנו תקווה שנגיע מהר ככל האפשר לשלום עם אלה שעדיין לא הגענו אתם לשלום, וגם הם יגיעו לאותו אתר, ששם נוכל לראות, לקרוא ולשמוע על אותם קרבות קשים, אותם מבצעים שרק בודדים אמיצים יכלו לעשות.

מיכה גולדמן: המורשת חשובה לכולנו.

מיכה גולדמן: אני יכול לצטט את בן המושבה שנולדתי בה, כפר-תבור, יגאל אלון, זיכרונו לברכה.

מיכה גולדמן: הוא אמר: עם שלא יודע לכבד את עברו, ההווה שלו דל ועתידו לוט בערפל.

מיכה גולדמן: המקום הזה, הר-איתן, הוא התשובה האמיתית כדי שנדע כולנו לכבד את העבר הקשה, את מה שעבר על אותם בני הארץ, אלה שהגיעו תוך כדי מלחמת השחרור, לא הספיקו להכיר את הארץ ונפלו במלחמת השחרור.

מיכה גולדמן: אני יודע שזה לא קל לכולנו, אבל כולנו צריכים להתגייס ולהתחייב מהבמה הזאת, שקום יקום המוזיאון, מקום ההנצחה בהר-איתן.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת גולדמן.

נעמי חזן: חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

אופיר פינס-פז: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התכנסנו היום לדון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת ריבלין בנוגע לפרויקט הר-איתן, שהממשלה הזו ביטלה וברוב שכל החליטה, ממש בדקה התשעים, לחדש את הפרויקט, באופן עקרוני, לפחות, ומנעה חרפה גדולה כאן היום בכנסת, שכן לא היינו חוסכים את שבטנו מממשלה שהחליטה לבטל פרויקט מהסוג הזה באטימות, לפי דעתי, בחוסר רגש ובשיקול דעת שגוי.

אופיר פינס-פז: הר-איתן, למי שאינו יודע, ויש רבים שאינם יודעים, אמור להיות אתר ההנצחה הלאומי לזכר חללי צבא-הגנה לישראל.

אופיר פינס-פז: יש אתרי הנצחה לחילות, לאסונות, למבצעים, למלחמות – אין אתר הנצחה לאומי.

אופיר פינס-פז: היה ויכוח, גם בתוך הבית הזה, האם יש צורך בכך.

אופיר פינס-פז: אני סבור, שאם עברו 50 שנה מאז קום המדינה ועדיין אין אתר הנצחה לאומי, זה לא בסדר, זה מאוד לא בסדר.

אופיר פינס-פז: אני לא חושב שאני צריך להרחיב בפורום הזה את הביטוי, מדוע זה לא בסדר.

אופיר פינס-פז: הדברים ברורים, ההיסטוריה הציונית ברורה, ההיסטוריה של המדינה הזאת ברורה.

אופיר פינס-פז: אני לא יכול, ואני לא מסכים שבמדינת ישראל לא נדע לכבד כפי שצריך וכפי שראוי את כל הנופלים, ויש היום נופלים שלא מונצחים בשום אתר ובשום מקום.

אופיר פינס-פז: צר לי שבימים אלה הפרויקט עדיין בסימן שאלה, עתידו עדיין לוט בערפל, עדיין לא ברור מה יעלה בגורלו.

אופיר פינס-פז: עברנו בעניין הזה שבעה מדורי גיהינום, ולא בצדק.

אופיר פינס-פז: גם היום בסך הכול החליטו החלטה עקרונית, שמוכנים לדון בזה שוב, והקימו ועדת שרים שהרכבה מדאיג אותי מאוד.

אופיר פינס-פז: אני קורא כאן ועכשיו, מהבמה הזאת, לממשלת ישראל: התעשתי, החזירי את הפרויקט הזה לביצוע.

אופיר פינס-פז: גם כך אנחנו מתעכבים בלוח הזמנים, גם כך המלאכה מרובה ואי-אפשר לצאת לדרך בעניין הזה אלא בכוחות מאוחדים.

אופיר פינס-פז: קרי: הממשלה צריכה לתת לפרויקט הזה גיבוי מאל"ף ועד תי"ו ולדאוג שכפי שהוא תוכנן – בצורה מרשימה, לפי דעתי – הוא גם יבוצע עד הפרט האחרון.

אופיר פינס-פז: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת שאול יהלום.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אנשי העמותה, מדינת ישראל מרכינה ראשה בפני חייליה שחירפו נפשם ומתו מות גיבורים למען כולנו.

שאול יהלום: מדינת ישראל צריכה באותה הרכנת ראש לבקש סליחה ומחילה מנופליה ומהמשפחות השכולות על הדרך שבה החליטה הממשלה, ערב הגשת התקציב, לבטל את פרויקט הר-איתן.

שאול יהלום: אני אומר זאת דווקא כאדם וכחבר כנסת שתומך בממשלה הזאת ועושה הכול כדי שהיא תמשיך ותכהן.

שאול יהלום: אך לא ייתכן שכאשר מדובר בפרויקט הר-איתן, שכל כולו זיכרון והנצחה לאלה שנתנו לנו את החיים, תבוא החלטה על ביטולו.

שאול יהלום: ואם החליטו על ביטול הדבר, מדוע זה נעשה באישון לילה, באיזה סדרת החלטות שאף אחד לא שם לב אליהן?

שאול יהלום: זה עבר כהרף עין, בלי דיון אפילו.

שאול יהלום: נניח שאפילו צריך להחליט על ביטול, אז לא צריך להיות דיון רציני על העניין?

שאול יהלום: האם פרויקט כזה לא שווה דיון של חצי שעה, של רבע שעה?

שאול יהלום: ראויות לכל גינוי מערכת האוצר של מדינת ישראל, שהגישה את ההצעה, ומערכת הביטחון, שאפשרה שהעניין יעבור בלי לעצור את ההחלטה.

שאול יהלום: היום, לאחר שחלק מחברי ועדת החוץ והביטחון הגישו הצעת חוק שניסח חבר הכנסת אורי אור, וגם אני שותף לה, וכן גם כמה חברי כנסת שהצטרפו היום, ועדת שרים מנסה להחליט אחרת.

שאול יהלום: ראויה ממשלה ל"מודה ועוזב ירוחם", אך כיצד עושים דבר כזה?

שאול יהלום: צריך לבקש סליחה, ואני הקטן מבקש סליחה ומחילה מכל אלה שנתנו לנו את החיים.

שאול יהלום: זה לא רק אתר לכל הנופלים, יש אלפי נופלים שאין להם שום אתר אחר.

שאול יהלום: יש חילות שהקימו אתר משלהם, אך למעלה מ-7,000 חיילים שנפלו אין להם שום אתר.

שאול יהלום: האם משפחותיהם לא ראויות לכך שיהיה להן אתר הנצחה, שאחת לשנה או בתקופה אחרת יבואו ויתייחדו באופן ממלכתי עם זכר בניהן שנפלו למען כולנו?

שאול יהלום: גברתי היושבת-ראש, אני תקווה, שהחזרה בתשובה תלווה את ממשלת ישראל ואת החברה כולה, ושמקרים כאלה לא יישנו בעתיד.

שאול יהלום: אני מקווה שנשקיע כמידת חטאנו בביטול הפרויקט מאמצים ניהוליים, תקציביים וכספיים, כדי להמשיך לבנות את הפרויקט לתפארת מדינת ישראל ולזיכרון נופליה, שנתנו לנו את החיים.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חברי הכנסת אמנון רובינשטיין, עמנואל זיסמן ואלכס לובוצקי.

נעמי חזן: אחרון הנואמים – חבר הכנסת אורי אור.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ראשית אני מבקש להודיע, שמפאת חשיבות הדיון הזה בעיניו של שר הביטחון, הוא הודיע לי שהוא יפסיק דיון אחר שבו הוא משתתף ויבוא לכאן, כי הוא מבקש להשיב למציעים ולהשתתף בדיון הזה.

מאיר שטרית: אף אני תמהתי מאוד על החלטת הממשלה כפי שהתקבלה לביטול פרויקט הר-איתן.

מאיר שטרית: תמהתי בעיקר כאשר ראיתי מכתבים שהראו לי חברי הנהלת העמותה יצחק אבינועם, תמיר פלג ואחרים, ששרים כתבו להם על הסתייגות מוחלטת מההחלטה.

מאיר שטרית: ייתכן שבעומק הדיון בממשלה לאורך שעות הלילה הארוכות הם נרדמו ולא שמו לב מה הם מאשרים.

שמריהו בן-צור: זה בסך הכול 2 מיליונים.

מאיר שטרית: ראיתי את חברי הנהלת העמותה נאבקים ללא ליאות כדי לשנות את ההחלטה הזאת ולהביא לכך שהפרויקט אכן קום יקום.

מאיר שטרית: אני תמה פעמיים: אם הממשלה לא רוצה להקים את הפרויקט הזה, מה ראו הממשלות עד היום להקציב לכך כסף?

מאיר שטרית: וכבר הוקצו על-ידי הממשלה כ-20 מיליון שקלים לפרויקט זה.

מאיר שטרית: אם כבר הוקצו הכספים, האם בביטול הפרויקט כל הכסף שהוקצב לעניין זה נעלם, נמחק?

מאיר שטרית: אם היום הממשלה חוזרת בה והיא מסכימה להקים את הפרויקט, הרי ברור שההחלטה הקודמת היתה בוודאי מיותרת.

מאיר שטרית: ראיתי את חברי העמותה ערב אישור התקציב ליד ועדת הכספים מתוך רצון לשכנע את חברי הוועדה להסתייג או להתנגד לתקציב עד שיאשרו את פרויקט הר-איתן.

מאיר שטרית: רבים מהם אני מכיר, חלקם גם חברי למפלגה, וביקשתי מהם להפסיק כי לא מכובד לעמוד כעני בפתח ולתפוס בשולי הבגד של מי שנכנס לוועדה.

מאיר שטרית: הצעתי להם לעזוב את העניין והבטחתי להם נאמנה, כיושב-ראש הסיעה והקואליציה, שהדבר יתוקן.

מאיר שטרית: שמחתי על הפעילות של שני חברי הכנסת מסיעתי, חברי הכנסת רובי ריבלין ואברהם הירשזון, שפעלו ללא ליאות כדי לקדם את הנושא הזה ולהביא לשינוי ההחלטה.

אורי אור: היו גם חברי כנסת שלא מהסיעה שלך.

אברהם הירשזון: עניי עירך קודמים.

מאיר שטרית: כמובן.

מאיר שטרית: הצעת החוק הוגשה על-ידי חבר הכנסת אורי אור, שכידוע היה סגן שר הביטחון ואיש צבא כל חייו.

מאיר שטרית: לא צריך להכביר מלים ולומר עד כמה הדבר הזה חשוב בעיניו, כמו בעיני כל חברי העמותה ובעיני עם ישראל כולו.

מאיר שטרית: מי מעלה על דעתו לקחת את הפנינה שבכתר, שיוצרת אפשרות לא רק להזדהות עם מערכות הביטחון, לא רק להזדהות עם חללים, אלא להפיק מפעל חינוכי רב-מעלה, שייתן אפשרות לילדי ישראל לבוא ולהתרשם ממה שהתרחש במדינת ישראל במאבק להקמתה, בשמירה על קיומה, בערכים שצה"ל טיפח ובתרומתו לכור ההיתוך הלאומי לחברה בישראל ולקליטת העלייה.

מאיר שטרית: זה מאפשר התנסות בלתי אמצעית.

מאיר שטרית: התרשמתי היום בישיבת הסיעה, שבה חברי העמותה הציגו בפנינו את התוכנית, שהדברים מבוצעים כהלכה ונעשים מתוך מחשבה ארוכת טווח.

מאיר שטרית: אני שמח שהממשלה שינתה את החלטתה וביטלה את ביטול הפרויקט.

מאיר שטרית: אני אומר היום, אמרתי זאת גם לחברי העמותה, שכיושב-ראש הקואליציה הבטחתי לחברי העמותה, שאני אמשיך לעקוב אחר העניין הזה כפי שהממשלה החליטה ואדאג לכך שאכן ההחלטה תיושם; דהיינו, שהממשלה אכן תקצה מקורות תקציביים ותגיש בקשה לוועדת הכספים כדי שהיא תאושר במהלך שנת התקציב הזאת, ויהיה המשך הקצבה לפרויקט הר-איתן.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לאלה שעושים במלאכה, להנהלת העמותה ולכל החברים "יישר כוח".

מאיר שטרית: שמעתי שמתכוונים להניח את אבן הפינה ביום העצמאות הקרוב, ואני מקווה שנזכה כולנו להיות בחנוכתו של הפרויקט.

מאיר שטרית: אני בטוח שעם ישראל כולו יתברך.

מאיר שטרית: אם יעמדו לנגד עיני פרויקט הר-איתן או חגיגות 50 שנה, אני מעדיף לקיים את הר-איתן לפני החגיגות.

מאיר שטרית: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אלכס לובוצקי.

נעמי חזן: חברי הכנסת, חברים רבים מבקשים להתבטא.

נעמי חזן: אני מאוד מבינה את הרצון הזה, אך בכל זאת הודעתי לפני למעלה מחצי שעה שהרשימה סגורה.

נעמי חזן: אנא עשו עמי חסד גם כן.

נעמי חזן: תודה.

עמנואל זיסמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, דוד בן-גוריון הגה את הרעיון להקים מוזיאון צה"ל בצד אתר הנצחה מרכזי למדינת ישראל.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת פינס יצא, ואני רציתי להזכיר לו, שזה התחיל מדוד בן-גוריון.

עמנואל זיסמן: ב-1982 החליטו מנחם בגין, זיכרונו לברכה, וממשלתו על הקמת מרכז לאומי לגבורה ולהנצחה.

עמנואל זיסמן: ב-1991 החליט יצחק שמיר, ייבדל לחיים ארוכים, על חקיקת חוק הר-איתן.

עמנואל זיסמן: ב-1993 אישרו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, וממשלתו את המשך ביצוע הפרויקט.

עמנואל זיסמן: ב-1995 חזרה ממשלת ישראל, בראשותו של שמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, על תמיכתה בפרויקט הר-איתן.

עמנואל זיסמן: ב-1997, ב-10 בספטמבר, באישון לילה, בדיון על תקציב המדינה לשנת 1998, החליטה ממשלת ישראל, בראשותו של בנימין נתניהו, ייבדל לחיים ארוכים מאוד, על ביטולו של פרויקט הר-איתן.

עמנואל זיסמן: והנה, באה ממשלת ישראל והחליטה החלטה ב-25 בינואר, לפני יומיים.

עמנואל זיסמן: לצערי העמוק, עד לרגע זה לא יכולתי לקבל את החלטת הממשלה משלשום.

עמנואל זיסמן: הודות לאלוף ורדי, שהשתתף אתמול בישיבת הוועדה, קרא נציג האוצר את ההחלטה.

עמנואל זיסמן: אבל עד לרגע זה, חבר הכנסת ריבלין, לא קיבלתי את ההחלטה, כי יש בעיה טכנית להדפיס את החלטת הממשלה ולהעבירה.

עמנואל זיסמן: אני אומר את הדברים האלה כדי לומר, שיש הבדל בין חזון לבין הגשמת החזון.

עמנואל זיסמן: יש הבדל בין מדרש לבין מעשה.

עמנואל זיסמן: אנחנו יכולים היום, חברים כמעט מכל הסיעות – ויש לנו כמה סיעות בכנסת שלא ייתנו יד להקמת הדבר הזה – לשלב את המאמץ.

עמנואל זיסמן: עלינו להגיע לידי כך, שביום העצמאות הקרוב, בשנת ה-50 למדינת ישראל, נניח את אבן הפינה ונבטיח, שבתוך כמה ימים תתכנס ועדת השרים, שמורכבת משישה שרים, בראשותו של ראש הממשלה, ותקציב לו 50% למימון.

עמנואל זיסמן: אני מאוד מכבד ומוקיר את שר הביטחון, ואני מבין שיש לו סיבה מוצדקת שלא להיות כאן.

עמנואל זיסמן: אבל זה לא מפעל של משרד הביטחון.

עמנואל זיסמן: זה מפעל לאומי של עם ישראל והעם היהודי.

אברהם הירשזון: הוא עוד מעט מגיע.

אברהם הירשזון: הוא בדרך.

עמנואל זיסמן: תעבירו לו את הוקרתנו.

עמנואל זיסמן: אבל זה לא מפעל של משרד הביטחון.

עמנואל זיסמן: משרד הביטחון צריך לסייע.

עמנואל זיסמן: חשוב מאוד ששר הביטחון הזה רוצה בזה, יתמוך בזה ויסייע לנו בזה.

עמנואל זיסמן: אבל זה מפעל של העם היהודי ושל עם ישראל.

עמנואל זיסמן: לכן, אני רוצה לקרוא בפניכם את ההחלטות של ועדת החינוך והתרבות.

עמנואל זיסמן: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת מכל הסיעות, שעד עכשיו היו ה"אוונגרד", החלוץ בנושא הזה, ולומר: תגשימו את מה שאתם רוצים יחד אתנו.

עמנואל זיסמן: החלטות ועדת החינוך הן: "אנחנו מברכים את הממשלה על חזרתה מהחלטתה לבטל את פרויקט הר-איתן.

עמנואל זיסמן: הוועדה תובעת את זירוז עבודת ועדת השרים בנושא זה.

עמנואל זיסמן: ועדת החינוך והתרבות מתכוונת לחוקק חוק הר-איתן להבטחת קיום הפרויקט".

עמנואל זיסמן: זאת משום שאין זה מספיק רק להקציב כספים ולהקים את הפרויקט, אלא צריך יהיה להקים אותו בצורה המתאימה והנאותה, עם כל התוכן שבו – גם הלאומי, גם הציוני וגם החינוכי.

עמנואל זיסמן: "הוועדה מציעה לממשלה להניח אבן פינה לפרויקט ביום העצמאות ה-50 למדינת ישראל.

עמנואל זיסמן: " אשמח מאוד אם מליאת הכנסת תאשר את החלטות ועדת החינוך, התרבות והספורט, שנתקבלו פה-אחד, בהשתתפות סגן השר פלד.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת לובוצקי, ואחריו – חבר הכנסת הירשזון.

נעמי חזן: זה גם סוכם בינינו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זיסמן, שר הביטחון נמצא בדיון ביטחוני רגיש ביותר, והוא מצא לנכון להפסיק את הדיון ולהגיע הנה.

רן כהן: הבנתי מחבר הכנסת זיסמן שהוא אפילו ציין עובדה זו.

נעמי חזן: למה להתווכח כאשר אין נקודות מחלוקת?

נעמי חזן: חבר הכנסת רובינשטיין, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברי העמותה, אין צורך להסביר מדוע מתאחדת הכנסת סביב נושא זה.

אמנון רובינשטיין: ישבתי עם נציגי העמותה כשר בממשלה הקודמת ושוכנעתי כשר החינוך לא רק בהיבט החשוב של מתן הוקרה לחללי מלחמות הגבורה של ישראל, אלא גם כאקט חינוכי חשוב לכל ילד, ילדה, נער, נערה ומבוגרים בישראל.

אמנון רובינשטיין: אני חייב לומר, שיש לנו בעיה מסוימת.

אמנון רובינשטיין: אומנם יש לנו אתרי הנצחה וזיכרון ברחבי הארץ, אבל אין לנו אתר הנצחה לאומי.

אמנון רובינשטיין: אני חושב שטוב עשתה הממשלה שחזרה בה מהחלטתה השגויה לבטל את הפרויקט הזה.

אמנון רובינשטיין: אני חושב, שגם תהיה סמליות בכך שבבירת ישראל, בירושלים, ליד הר-הרצל וליד "יד ושם", יקום הר-איתן, כמונומנט לאומי.

אמנון רובינשטיין: צריך גם להזכיר, שהחברה הישראלית שילמה מחיר כבד מאוד עבור עצמאותה.

אמנון רובינשטיין: אני לא יודע אם יש הרבה עמים בעולם, מאז מלחמות העולם הגדולות בימינו, שבעצם אין בהם בית, אין משפחה ואין חוג מכרים שאין בו שכול ואין בו אבל על בן משפחה, על קרוב, על מכר, על בן, על אב, שנפלו במערכות ישראל, לרבות במערכה של הטרור נגדנו.

אמנון רובינשטיין: הדאגה שלי היא, שביטול הביטול שעשתה הממשלה יישאר בגדר אות מתה.

אמנון רובינשטיין: לכן, אני חושב שהכנסת תצטרך לעקוב אחר ביצוע ההחלטה המקורית הזאת.

אורי אור: יש הצעת חוק.

אמנון רובינשטיין: אני יודע שיש הצעת חוק, חבר הכנסת אורי אור וחבר הכנסת רובי ריבלין.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה גם לברך אתכם ואת חברת הכנסת נעמי חזן ואת חברת הכנסת נעמי בלומנטל על היוזמה שלכם.

אמנון רובינשטיין: אשמח גם להצטרף אליה.

אמנון רובינשטיין: אני חרד שבמכבש הצמצום התקציבי הדבר הזה יידחה וילך ויידחה.

אמנון רובינשטיין: לכן, אני שמח שהכנסת כאן יכולה להתאחד על נושא כל כך חשוב, לתרום את תרומתה, להזכיר ולזכור כל נופל בישראל ובעצם כל בית וכל משפחה בישראל.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלכס לובוצקי, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אור יסכם.

אלכסנדר לובוצקי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי עמותת הר-איתן, במיוחד יפי הבלורית והתואר שבהם, גם אלה שהיום אולי כבר אין להם בלורית – – –

אורי אור: וגם יפות התואר.

אלכסנדר לובוצקי: ויפות התואר.

מיכה גולדמן: וזמרת המלחמות, יפה ירקוני.

אלכסנדר לובוצקי: אני מצטרף היום ליתר חברי בהבעת תמיכה מלאה בהמשך קיום פרויקט הר-איתן.

אלכסנדר לובוצקי: רבות דובר כאן על חובתנו לנופלים – להעלות את זכרם בנר תמיד, להזכיר את גבורתם ומאבקם, להזכיר את מגש הכסף שעליו ובעזרתו קמה מדינת ישראל, שמרה על קיומה והמשיכה והגשימה את חלום הדורות.

אלכסנדר לובוצקי: אבל לא פחות מחובתנו כלפי הנופלים יש לנו חובה כלפי בנינו ונכדינו, הדורות הבאים, גם אלה שטרם נולדו.

אלכסנדר לובוצקי: הם יצטרכו לדעת וללמוד את המורשת הזאת.

אלכסנדר לובוצקי: עבורם אנחנו צריכים את המקום הזה.

אלכסנדר לובוצקי: עם שאינו זוכר את מורשת עברו, לא יהיה לו עתיד.

אלכסנדר לובוצקי: ואנו, שחיים כאן בהווה, חובתנו לשאת את הלפיד הזה ולהעביר אותו מהאש שהדליקו קודמינו, להוסיף עליה, להגביר אותה ולהעביר אותה הלאה.

אלכסנדר לובוצקי: המאה ה-20 היא המאה של השואה והתקומה.

אלכסנדר לובוצקי: את השואה ידענו להנציח.

אלכסנדר לובוצקי: האם לא נדע להנציח את התקומה?

אלכסנדר לובוצקי: במשפט אחד, אני אקצר כאן, הערה קצת עדינה, ואני מקווה שלא אחטא בשפתי.

אלכסנדר לובוצקי: כשהוקם מרכז יצחק רבין, והנושא נדון באולם זה, הצעתי למקם אותו בהר-איתן ולקרוא את כל הפרויקט על שמו של יצחק רבין.

אלכסנדר לובוצקי: נדמה לי שאין שם מתאים יותר לכך מאשר שמו של יצחק רבין, שסימל את המאבק על הקמת המדינה, על שמירתה ועל שלומה.

אלכסנדר לובוצקי: לצערי, העמותה המטפלת בהקמת המרכז מתעקשת, משום-מה, להקים אותו בצפון תל-אביב.

אלכסנדר לובוצקי: בכנות אני חושב שזאת החלטה אומללה ולא צודקת, ואני מבקש מהחברים הנמצאים כאן, שאני יודע שיש להם קשר עם חברי העמותה ועם משפחת רבין, לנסות לשנות את ההחלטה הזאת.

אלכסנדר לובוצקי: אם נקים את מרכז רבין בהר-איתן, גם נבטיח את הקמתו של המרכז הזה בהר-איתן, וגם מרכז רבין ימלא את ייעודו ומטרתו בצורה הרבה יותר טובה ולעולמי עד.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

נעמי חזן: חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואחריו – חבר הכנסת אורי אור, אחרון הנואמים.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

אברהם הירשזון: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כל המוזמנים והמוזמנות שיושבים ביציע, אולי לא יפי הבלורית אבל בהחלט יפי התואר והפנים היפות של מדינת ישראל – באתי לכנסת מהתחום החינוכי, ואני חושב שאחד הדברים היפים ביותר הקיימים ברעיון החינוכי של מדינת ישראל הוא הנושא של מרכז לאומי להנצחה בהר-איתן.

אברהם הירשזון: אז אומרים שיש מרכזים כאלה לכל אחד ואחד מחילות צה"ל, וטוב שישנם, גברתי היושבת-ראש, אבל לכן חשוב שיהיה גם אתר מרכזי אחד, שיהיה מעין בית-המקדש של כל אותם אתרים.

אברהם הירשזון: אני עוסק רבות בנושא של הנצחת השואה, יש לנו "יד ושם", יש לנו מוזיאונים רבים, והאחד לא מפריע לאחר אלא האחד משלים את האחר.

אברהם הירשזון: גברתי היושבת-ראש, הייתי עם שר האוצר אצל ראש הממשלה ערב ההצבעה על התקציב וביקשתי מחבר הכנסת ראובן ריבלין שיצטרף אלי.

אברהם הירשזון: קיבלנו הבטחה חד-משמעית, שאנחנו יכולים להסיר את ההסתייגות ולישון בשקט, כי השנה יהיה תקציב להר-איתן.

אברהם הירשזון: אני אומר לכם פה, על דעת הקואליציה ועל דעת האופוזיציה: ירצו או לא ירצו, השנה יהיה תקציב להר-איתן, ותמיד צריך לדעת, אדוני שר האוצר, שלא נמצא פה, יש תקציב בשנה הבאה גם כן, ואנחנו לא שוכחים.

אברהם הירשזון: לכן, במקרה הזה כנסת ישראל מתאחדת ותתאחד כדי שהפרויקט הנהדר הזה יקום ויהיה, כפי שראוי למדינת ישראל, כפי שראוי לדורות הבאים.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה רבה.

אברהם הירשזון: אני חושב שעמדתי בקיצור שהבטחתי לך.

נעמי חזן: לגמרי לא רע, ודבריך היו חשובים.

נעמי חזן: חבר הכנסת אורי אור, אחרון הנואמים וגם אחד המציעים.

נעמי חזן: אחר כך, חברי הכנסת, נשמע הצעת החלטה – – –

ראובן ריבלין: סגן שר החינוך – – –

נעמי חזן: אדוני, באמת.

נעמי חזן: הוא לא היה נוכח, ואחרון הנואמים כבר נמצא על הדוכן.

רן כהן: – – –

נעמי חזן: אני תמיד מרשה, כי בנושא הזה ידי נטויה.

אורי אור: מה אתה רוצה?

אורי אור: היא צודקת.

רן כהן: – – –

אורי אור: לא אמרתי זאת; אמרתי שהיא צודקת בעיקרון.

אורי אור: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כל חברי העמותה ואורחים יקרים אחרים שנמצאים פה, אני כבר מודיע, אני לא אגרר לוויכוח פוליטי, ויש לי הרבה ביקורת על נוהל קבלת ההחלטות, אבל מאחר שאני מקווה שהעניין מאחורינו אני לא אגרר, אני אעמוד בפיתוי ולא אתקוף את הממשלה, אף שאמרתי שיש לי בהחלט על מה.

אורי אור: אני רוצה לומר לחברי, חברי העמותה שנמצאים פה, וגם לחברי הכנסת שכאן, שייתכן שבסופו של דבר יצאנו כולנו ברווח גדול כתוצאה מהביטול.

אורי אור: עצם הדיון – אני אומר לכם, רבותי, חלק מחברי הכנסת – אינני בא בטענה – לא ידעו מה זה הר-איתן.

אורי אור: לדעתי, היום רובם יודעים.

אורי אור: חלק גדול מהציבור בישראל לא ידע והיום הוא כבר יודע יותר, כתוצאה מהוויכוח הציבורי שקם עקב הביטול.

אורי אור: אני מקווה מאוד, שנוכל להמשיך בהקמת הר-איתן.

אורי אור: אני רוצה לומר פה, שאנחנו יוזמים את החוק, ואני אמשיך להוביל אותו, כי אני לא שקט.

אורי אור: אני רוצה שהנושא של האתר בהר-איתן יהיה מעל ומעבר לגחמה של שר זה או אחר או של ממשלה זאת או אחרת, לכן החוק ימשיך ויעבור בכנסת הזאת, ולפי מידת התמיכה שאני רואה פה – אינני מעריך שתהיה בעיה.

אורי אור: דבר נוסף, רבותי, שאני רוצה להדגיש פה הוא חשיבות – – –

רן כהן: אין פה המונים.

אורי אור: אין פה המונים, אבל אנשים שמייצגים פה – – –

מיכה גולדמן: – – –

אורי אור: מי שהיה מתנגד היה בא לדבר, והם מייצגים פה את כלל סיעות הכנסת.

אורי אור: דבר נוסף שאני רוצה להדגיש, רבותי – אולי לאחדים מכם זה נראה ברור, אבל היום שמעתי כמה זמזומים שמטרידים אותי, ואינני רוצה לחזור עליהם – זה נושא המיקום בהר-איתן.

אורי אור: חשיבותו של המקום לא פחותה מחשיבות האתר והחיבור של ירושלים, "יד ושם", הר-הרצל כולו; יש לו משמעות אדירה.

אורי אור: אני, רבותי, אינני מדבר על אתר הנצחה, כי אתרי הנצחה יש לנו רבים בארץ.

אורי אור: האתר הזה הוא אתר של תקומה, ושיהיה ברור שזה אתר שבא להנציח לא רק את זכר הלוחמים – כולם דיברו על אותם 8,000 שזכרם אינו מונצח ואחרים – זה אתר שבא לספר על תקומת ישראל מתחילת הציונות עד היום.

אורי אור: זה אתר שחשיבותו לנופלים ולמשפחות הנופלים ברורה, אבל אמרו פה חברים אחדים לפני, שהוא חשוב יותר לאותם אנשים שלא יודעים, לנוער, לעולים חדשים וגם להרבה ילידי הארץ שהם לא נוער ולא עולים חדשים, שיבואו, יסתכלו, ילמדו וידעו מה קרה.

אורי אור: אתרי הנצחה יש לנו רבים, אתר תקומה אין לנו אף לא אחד, לכן חשיבותו.

אברהם הירשזון: מי שמציע לשנות את המיקום מציע למעשה לבטל את האתר.

אורי אור: אני לא רוצה לחזור, אדוני – – –

אברהם הירשזון: זה צריך להיות ברור.

אורי אור: – – – הרי כולנו מספיק חכמים, מתוחכמים ויודעים איך אפשר להרוג דבר ולהגיד שאתה תומך בו.

אורי אור: עזוב את זה עכשיו.

אורי אור: לא חשוב כרגע.

אורי אור: הישיבה פה היא ישיבה חגיגית, אני רואה אותה כישיבה חגיגית שדנה בעניין ובעצם מביאה את ההסכמה הלאומית, הקונסנסוס בדבר חשיבותו של הר-איתן.

אורי אור: אני רוצה לומר פה, רבותי, אני אשתדל לדבר בזהירות, יש לי תחושה, ייתכן שאני טועה או שאינני יודע מספיק.

אורי אור: אנחנו, העם היהודי פה במדינת ישראל, הרבה יותר קל לו להנציח את היהודי כקורבן.

אורי אור: עדיין לא מצאנו את הדרך להנציח כיהודי, כלוחם שנלחם על תקומת ארצו; ואנחנו רואים את אתר "יד ושם", רואים את מוזיאון השואה בארצות-הברית, אחד וכבר שני, והם בהחלט מעניינים, מדהימים.

אורי אור: אנחנו צריכים לרדת לעומקה של התופעה של היהודי שלוחם על תקומה, לחם ועדיין לוחם, ואני חושש, אני חוזר על זה עוד הפעם, שעדיין מצפוננו או אלפיים שנות גלות לא נתנו לנו את היכולת לעמוד ולרצות, באמת, להנציח את התקומה במקום הראוי לה.

אורי אור: לכן, גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת הנוכחים, אני שמח מאוד על הדיון, אני שמח מאוד על ההחלטה של ועדת החינוך והתרבות ואני שמח מאוד על ההחלטה שהיתה בוועדת החוץ והביטחון.

אורי אור: אנחנו נוביל את החוק, ואנחנו נראה, כולנו, שהר-איתן קום יקום.

אורי אור: השאלה איננה שאלה של כסף, ואני מבקש מהאנשים לא להעלות את העניין של הכסף, כמו שאף אחד לא יעז להעלות על דעתו כאשר ידובר על כסף ל"יד ושם" או לאתרים חשובים אחרים.

אורי אור: לאתר הזה יש חשיבות לאומית ממדרגה ראשונה כאתר תקומה לאומי, וכזה הוא יהיה.

אורי אור: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

נעמי חזן: חבר הכנסת משה פלד, גם כסגן שר החינוך, טרח רבות בנושא הזה, ועל כן אאפשר לו לומר מלים ספורות.

נעמי חזן: לאחר מכן, חבר הכנסת ריבלין, תוכל להציע לנו הצעת סיכום.

משה פלד: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, חברי עמותת הר-איתן, משפחות שכולות, אני רוצה להודות לך על שאפשרת לי לומר את דברי, אבל, ברשותך, אני רוצה לומר שני משפטים קצרים לזכרו של שר החינוך זבולון המר.

משה פלד: בכל נאומי ההספד לא נאמרה מלה אחת על התלמידים במערכת החינוך, על צוות המורים, על צוותי ההוראה הענקיים ועל עובדי משרד החינוך.

משה פלד: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר לך שהיה שבוע קשה מאוד למערכת החינוך במדינת ישראל – שבוע של הרכנת ראש והזלת דמעה.

משה פלד: תלמידי ישראל אהבו את זבולון כשם שזבולון אהב את תלמידי ישראל.

משה פלד: היה ביניהם – בין זבולון לבין תלמידיו – רומן מאוד מיוחד.

משה פלד: אני רוצה לומר, שרוחו ומורשתו של זבולון המר ימשיכו להוביל את מערכת החינוך, שאבלה ובוכה על זבולון, על חבר, על מנהיג ועל מורה דרך.

משה פלד: החלטת הממשלה על ביטול פרויקט הר-איתן היתה החלטה אומללה, פנצ'ר איום ונורא.

משה פלד: אני שמח שהממשלה חזרה בתשובה.

משה פלד: אני שמח שהממשלה הבינה את הטעות.

משה פלד: אני שמח שהיא הודתה בטעות והחליטה את ההחלטה החשובה על חידוש הפרויקט.

משה פלד: לפני שבוע הייתי באוסטרליה בביקור אצל המשפחות השכולות מאסון הגשר של המכבייה, וראיתי בבירת אוסטרליה, בקנברה, אתר הנצחה מרשים שנמצא 4-3 קילומטרים בקו ישר מהפרלמנט.

משה פלד: הקו הישר הזה, הנצפה בבירור מאתר ההנצחה אל הפרלמנט, מבטא תחושה עמוקה של מחויבות של הפרלמנט, של חברי הפרלמנט ושל העם כולו לנופליו, ללוחמיו ולמשפחות השכולות.

משה פלד: אני חושב ובטוח, שהר-איתן לא יהיה רק אתר של הנצחה שאליו יבואו בני המשפחות השכולות, הורים, אמהות, אחים ובנים, אלא אל האתר הזה יבואו מיליוני תלמידי מערכת החינוך של מדינת ישראל.

משה פלד: הוא יהיה אתר חינוכי ערכי-לאומי מהמעלה הראשונה.

משה פלד: אני חושב שהאתר הזה הוא משימה לאומית של מדינת ישראל.

משה פלד: אני מסיים את דברי.

משה פלד: אני קורא לממשלה להכריז מכאן על יום העצמאות ה-50 למדינת ישראל כיום של הצדעה של הממשלה, של המדינה כולה, לנופליה, יום של הצדעה למשפחות השכולות, יום של יריית אבן הפינה של אתר התקומה, אתר הגבורה, של הר-איתן.

משה פלד: תודה.

רפאל אדרי: אדוני סגן שר החינוך והתרבות, אני מודה לך על דבריך.

רפאל אדרי: אנחנו ממשיכים.

רפאל אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת נעמי בלומנטל.

רפאל אדרי: גברתי, בבקשה.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בנושא ביטול פרויקט הר-איתן, של חבר הכנסת ראובן ריבלין.

ראובן ריבלין: ושל חבר הכנסת אורי אור.

נעמי בלומנטל: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, נמצא אתנו גם יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת דן תיכון.

רן כהן: אני מרוצה מאוד מחברת הכנסת נעמי בלומנטל – – –

נעמי בלומנטל: תודה, חבר הכנסת רן כהן.

רפאל אדרי: מה הבעיה?

רפאל אדרי: אדוני, אני לא שומע.

רן כהן: האם יש עוד רשימת דוברים אחריה?

רפאל אדרי: יש.

רפאל אדרי: חבר הכנסת דוד לוי מייד אחריה.

רן כהן: אני מדוד גם מרוצה.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת רן כהן, אני מודה לך.

נעמי בלומנטל: אולי גם חבר הכנסת רן כהן.

נעמי בלומנטל: אתה כבר דיברת?

רן כהן: לא.

רן כהן: אני רוצה לשמוע אותך.

נעמי בלומנטל: מאה אחוז.

נעמי בלומנטל: בסדר.

נעמי בלומנטל: בבקשה.

נעמי בלומנטל: אני חושבת שאולי תוכל להצטרף לרשימת המברכים.

רן כהן: – – –

נעמי בלומנטל: מאה אחוז.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

רפאל אדרי: אדוני, תודה על השאלה.

רפאל אדרי: גברתי, בבקשה.

נעמי בלומנטל: אני בהחלט מברכת את הממשלה על כך שהיא ידעה לבוא ולומר: טעיתי.

נעמי בלומנטל: היא אומנם לא אמרה: חטאתי ופשעתי, אבל בהחלט: טעיתי בשיקול דעת, שהוא שיקול דעת שלא היה עניייני, שיקול דעת שדאג רק לתקציב ולא דאג לראות את הערכים, את האמונות ואת כל מה שהקריבו למענו, והוחלט על ביטול.

נעמי בלומנטל: למזלנו תפסה הממשלה את עצמה בזמן, וכך גם ראש הממשלה.

נעמי בלומנטל: אני חושבת, שכולכם כאן, האורחים הנכבדים שלנו וכן חברי הכנסת שהעלו גם הצעת חוק, וגם אנחנו הצטרפנו להצעת החוק – – –

אורי אור: היא לא תפסה לבד.

אורי אור: זה בעזרתנו.

נעמי בלומנטל: באנו והבאנו בפני הממשלה את עניין הר-איתן, ובהחלט הובן על-ידי ראש הממשלה והובן על-ידי הממשלה, שתקציב ללא הר-איתן הוא תקציב שלא יעבור.

נעמי בלומנטל: אני רואה בכך בהחלט הישג.

נעמי בלומנטל: אני בהחלט רואה בכך לא רק עמידה איתנה שהיתה לכל אורך הדרך, אלא גם עמידה איתנה שתמשיך להיות בהמשך הדרך.

נעמי בלומנטל: לכן, אני בהחלט רוצה לברך את כל אלה שעוסקים במלאכה, את כל אלה שפעלו ועשו ותכננו.

נעמי בלומנטל: אני יודעת שיש תכנון לעילא ולעילא, שמכובד ממנו לא יכול להיות.

נעמי בלומנטל: יש בזה כבוד רב, ערכיות רבה ביותר.

נעמי בלומנטל: אני רוצה להצטרף גם להצעת החוק, וכבר הצטרפנו אליה, חברת הכנסת חזן ואני, וגם לבוא אליכם, לכל המשפחות, לכל העוסקים במלאכה, בברכות על כך שמצאתם את הדרך, אנחנו יחד מצאנו את הדרך, להתעלות, להמשיך להתעלות ולצעוד יחד הלאה עם זיכרון קשה, זיכרון עצוב, זיכרון שחי אתנו למעשה כל יום, כל שעה וכל רגע, אבל זיכרון שיהיה גם עם יראת כבוד, עם דרך ארץ ועם הרבה אהבה.

נעמי בלומנטל: זה הזיכרון שלנו.

נעמי בלומנטל: תודה רבה.

רפאל אדרי: גברתי חברת הכנסת נעמי בלומנטל, אני מודה לך על דברייך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת דוד לוי באותו נושא: ביטול פרויקט הר-איתן.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש ולפעמים מאבדים את משמעות הזמן וקדושת הנושא בהיסחפות רגעית.

דוד לוי: בדרך כלל, זה קורה לא רק בממשלה זו, אלא בכל ממשלה, כאשר היא באה לדון על תקציב.

דוד לוי: באותם ימים העבר איננו קיים והעתיד לוט בערפל.

דוד לוי: ובשם קדושת התקציב שוחטים פרות קדושות ועמן גם סמל והירואיזם של עם ששב לארצו, ועדיין הוא במעבדה ואיש אינו יודע מה יצא מן המבחן הזה, איזו חברה תהיה לנו, מה יהיה פרצופה.

דוד לוי: אבל בדבר אחד אין חולקים ועליו אין ויכוח: המציאות שלנו, היש הלאומי, חלקת אלוהים הקטנה הזאת עם האידיאלים שלה לא היתה נוצרת לולא גבורתם של האבות והבנים, אשר חירפו נפשם למען תקום המדינה ולמען תהיה כזו, שכל צר ואויב הרוצה לבצע את זממו יירתע בזוכרו את המפלות שהיו הודות לגבורתם של לוחמינו.

דוד לוי: מעולם לא היתה בעם הזה תחושה, שאנחנו נמצאים כאן בזכות הכוח.

דוד לוי: דווקא הגבורה של מעטים מול רבים הוכיחה את כוח הזכות אשר הניעה אנשים לעשות את הלא-ייאמן כדי להגן על ביטחונה של המדינה הזאת.

דוד לוי: היו בהם ילדים שבאו מן הנכר אל ארץ מכורתם, אל הארץ המובטחת, חלק מהם לא היה עדיין ערוך, וכן היו אלה שנולדו כאן, ובהם מיעוטים החיים בתוכנו, אשר בחרו בשותפות הזאת ולמענה שילמו את המחיר היקר מכול.

דוד לוי: הפנתיאון הלאומי הזה צריך להיות לדורות הבאים ההוכחה של הגבורה הזאת, של הלב המאמין, של המוח המבין כי בזכות כוח מגן זה המציאות הזאת, לאחר מה שידע עמנו רק בדור שעבר, לא תשוב ולא תהיה עוד.

דוד לוי: זאת העדות של תקומת ישראל, שעליה חלמו בכל אתר ואתר בגולה, במזרח ובמערב.

דוד לוי: בכל מקום יש אתרי הנצחה לבנינו, לחיילינו שנפלו בהגנה על ביטחוננו ועל קיומנו.

דוד לוי: אבל חסר במדינתנו יד-ושם כפי שיש לשואה הנוראה.

דוד לוי: כאשר אנחנו מעלים את זכרם של אחינו אשר נשרפו בתאי הגזים, אשר הובלו לטבח, אנחנו גם מעלים על נס את הגבורה של המרד.

דוד לוי: מקים מעפר דל ומאשפות ירים אביון לקום ולהתנגד מן האפר.

דוד לוי: כך גם כאן, בנושא הזה, לאלה אשר עמדו מול מגמות, מול מזימות, מול כוחות אדירים, עשירים ברוח ומוכנים, מוכנים לעשות כדי שהסכנה הזאת לא תפגע ולא תחסל, חלילה, את היש הגדול שנפל בחלקנו לאחר אלפיים שנות גלות.

דוד לוי: הם ידעו את המשימה המוטלת עליהם.

דוד לוי: זהו הדבר החינוכי שאין נעלה ממנו.

דוד לוי: אין אנו מיליטריסטים.

דוד לוי: העם היהודי שונא מלחמות.

דוד לוי: אם יש תפילה מקודשת לעם היהודי, שאותה הוא משנן יום יום, שלוש פעמים ביום, 365 ימים בשנה, היא תפילת השלום.

דוד לוי: אבל באזור הזה לא יכולנו להגיע ליום שבו שכנינו יהפכו, לנוכח קיר המגן, לאלה המדברים שלום.

דוד לוי: צריך היה לעבור מלחמות עקובות מדם בלי לאבד את התקווה שיבוא יום וישתכנעו לדבר סוף סוף על שלום.

דוד לוי: השלום בוא יבוא.

דוד לוי: הוא לא יבוא אם מישהו ירגיש שהמדינה הזאת חלשה.

דוד לוי: הוא לא יבוא אם נאבד את הראש ונחשוב שהכוח יפתור הכול.

דוד לוי: לא בכדי נקרא צבאנו צבא-הגנה לישראל; צבא העומד על המשמר.

דוד לוי: יותר מאשר הכלים עצמם, החינוך, הרוח, המודעות וההקרבה הם שעשו את הניצחון לאפשרי בכל תקופה ובכל מקום.

דוד לוי: ביודעם, כל אלה הרוצים ברעתנו, כי לא יעלה בידם לנצח אותנו, תימנע מלחמה.

דוד לוי: מניעת מלחמה היא הניצחון הגדול.

דוד לוי: לא רק לזכרם אלא ללפיד גבורתם שימשיך ויאיר את הערך העליון של המלחמה למען השלום, המלחמה למען הבטחת חיים, ההקרבה של אלה למען האחרים שימשיכו לחיות – זהו הפרק החינוכי העמוק ביותר, שצריך לעבור מדור לדור.

דוד לוי: אם אנחנו לא נעשה זאת, בשם החיסכון, אנחנו חוסכים מעצמנו אחד הפרקים המפוארים בתולדות ישראל.

דוד לוי: משום כך, אדוני היושב-ראש, על כל חבר ממשלה, בכל ממשלה, בבואו לדון על דברים שהם בעצם קובעים גורל, גם גורל של אידיאל, לדעת, שעם ההיסחפות של אותו רגע, בשם החיסכון, דברים רבים, כפי שאנחנו רואים גם בחברה שלנו, נרמסים.

דוד לוי: הרי כולנו רגישים וכולנו כואבים.

דוד לוי: האם יעלה על הדעת שיימצאו בתוכנו אנשים, בממשלה ובכנסת, אשר לא יתרגשו מאנשים מובטלים ומילד שאיננו יכול להתקדם כדומיו, ומזה הגר בעיירה רחוקה והוא רחוק מן הקדמה, ומזה הזקוק לטיפול רפואי ואין ביכולתו להבטיח זאת לו ולבני משפחתו?

דוד לוי: כך נרמסו הדברים האלה בשם החיסכון.

דוד לוי: כך גם נרמס בשם החיסכון הפרויקט הגדול הזה, שבו תמכו ראשי ממשלות.

דוד לוי: הפרויקט, אין לי צל של ספק, יהיה ביטוי מעשי וגלעד לאותה גבורה, לאותו חינוך שהחיילים שלנו מתחנכים עליו.

דוד לוי: אין צבא בעולם, שלאחר מלחמה ולאחר המחיר הכבד בכל מלחמה – מניח הלוחם את הנשק ונושא עיניו השמימה ומתפלל לשלום.

דוד לוי: החינוך הזה, הביטוי הייחודי הזה של עמנו, חייב שיעבור מדור לדור למרכז הנצחה לערך העליון הזה, ושיבואו לא רק הילדים, אלא גם זרים, ויראו דרך השמות ודרך התקופות מה עבר העם הקטן הזה בשאיפתו לשלום ובתקוותו להיות ככל העמים, שיוכל לחיות ללא חרדה וללא מחריד.

דוד לוי: משום כך, אדוני היושב-ראש, טוב עשתה הכנסת וטוב עשו חבר הכנסת רובי ריבלין והחברים אשר העלו את הנושא הזה, הביאו אותו לדיון, לא רק להכרעה.

דוד לוי: אני מברך את שר הביטחון, אשר תומך בכל לב בעניין המקודש והערכי הזה.

דוד לוי: זוהי נקודת אור לאחר השכחה שהיתה והאפלה שפקדה את האנשים שהיו צריכים להחליט.

דוד לוי: יש דברים שאפשר לחיות בלעדיהם, יש גאווה וחינוך וערך.

דוד לוי: טול אותם מעם, והוא איננו מה שהוא באמת.

דוד לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, מן הכנסת וההכרעה שתהיה כאן היום יצא המסר לאלפי המשפחות, ללוחמים ולכל אזרח – כן, אנו מרכינים ראשנו ואנו מעלים לראש גאוותנו את ההנצחה של הדרך, של החינוך, של הערך ושל ההקרבה שבה הלכו בנינו, והיא הערובה לעתיד של הדור שיבוא לאחר מכן, ולא יאמין כי הכול ניתן לו על מגש של כסף.

דוד לוי: החיים שלנו גבו מחיר כבד מאוד בעבר שלנו, ויהיה זה אור זוהר לעתיד הבטוח שלנו, בעזרת השם.

דוד לוי: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דוד לוי, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מבקש להזמין את אדוני שר הביטחון להשיב לדוברים.

רפאל אדרי: אני יודע שיש עוד כמה חברי כנסת שביקשו את רשות הדיבור.

רפאל אדרי: אתם הסליחה, משום שהאורחים יושבים אתנו כבר זמן רב, ובהזדמנות אחרת אני אתן לכולם.

רפאל אדרי: תודה.

יצחק מרדכי: אדוני היושב בראש, מכובדי שר הפנים, חברי חברי הכנסת, בני המשפחות השכולות, ראשי העמותה, אזרחי ישראל, זה 50 שנה מדינת ישראל נלחמת על חייה, על קוממיותה ועל עצמאותה.

יצחק מרדכי: זה 50 שנה מיטב הבנים עומדים במערכה הכבדה, כדי שנוכל לקיים חיים ריבוניים וחיי חירות במדינת ישראל.

יצחק מרדכי: זה 50 שנה אין אתר ומקום בארץ-ישראל, שלא נדרשנו להילחם בהם מלחמות קשות ואכזריות, בקרבות מן הקשים שידענו.

יצחק מרדכי: המלחמות, הקרבות, ובעיקר הבנים, הם שהביאונו היום לשנת היובל, שנת העצמאות ה-50 למדינת ישראל.

יצחק מרדכי: אנו מחויבים לדעת לשמור ולנצור את זכרם של מפקדינו, חברינו ובנינו שנפלו.

יצחק מרדכי: אנו מצווים, כי אתרי הגבורה, הרוח המיוחדת שנשבה בקרב היחידות והלוחמים, המקומות שלחמו בהם בגבורה עילאית והביאונו ליום הזה, יישמרו כמשמרת נצח בדור הזה ולדורות הבאים, למען ידע עם ישראל כי קשה היתה הדרך, כי תובענית היתה, כי נדרשנו למלוא כוחנו ויכולתנו כדי להגיע לימים הללו.

יצחק מרדכי: ובימים הללו, מורי ורבותי, יש מי שלא זוכרים, יש מי שלא יודעים ויש מי שאין בידיהם הכלים, האמצעים והדרך לזכור ולדעת, כדי להמשיך בדרך הלוחמים.

יצחק מרדכי: הפרויקט הזה, פרויקט הר-איתן, הוא אחד הפרויקטים הערכיים שממשלת ישראל ומדינת ישראל צריכות לשאת בגאווה, מתוך כבוד, מתוך תחושה של שליחות, מתוך מחויבות ערכית ומוסרית פנימית לכל הלוחמים בכל הדורות ולמען כל הלוחמים בכל הדורות.

יצחק מרדכי: האתר הזה אמור לשמש אתר הנצחה לאומי, בו נחקוק את שמותיהם של 20,000 נופלים במערכות ישראל בטרם קום המדינה, ובדרך הארוכה מאז קמה המדינה ועד היום.

יצחק מרדכי: האתר ישמש כמוזיאון לצה"ל, שיוצגו בו המערכות, המלחמות, הקרבות, ובעיקר בדגש האנשים והאישים שעמדו מאחורי המערכה, הניעו אותה והביאו להישגים כל כך גדולים.

יצחק מרדכי: המוזיאון גם יהווה נדבך נוסף במערכת החינוך הערכית הלאומית, שאליה, אני מקווה, יבוא כל נער בישראל, כל יהודי בארץ ובתפוצות, כל אחד מבני המיעוטים החיים אתנו ונלחמים אתנו כתף אל כתף, ורבבות רבבות תיירים, יהודים ולא יהודים, אשר יבואו לראות את רוח ההקרבה, את כושר העמידה, את המחיר היקר ואת הלקחים העיקריים שהם יישאו אתם מהאתר הזה אל מקומות מושבם.

יצחק מרדכי: הרוח הזאת, רוח הגבורה של עם ישראל, תמשיך לנשב ולהיות נדבך מחזק ומחנך ויוצק ערכים לחיינו הלאומיים.

יצחק מרדכי: הפרויקט אמור להיות גם מרכז חינוכי, שאליו ובתוכו ניתן ואפשר יהיה לקיים מסכתות שלמות של אירועים מן העבר ואירועים מהיום, כדי שיהוו בסיס חינוכי-תרבותי-ערכי לאלה אשר יבואו אל הקריה ולאלה אשר יוכלו לקרוא, לצפות או לראות את מה שניצב מולם.

יצחק מרדכי: הצטערתי צער רב על כך שבאחד מדיוניה אשתקד ביטלה הממשלה את הפרויקט.

יצחק מרדכי: אמרתי שאעשה כל שביכולתי כדי שהביטול הזה יבוטל.

יצחק מרדכי: אמרתי לחברי בוועדת החוץ והביטחון, ובראשם לחבר הכנסת אורי אור, כי אצטרף להצעת החוק שתונח, כדי שיחוקק חוק שתהיה בו בתוך הבית הצבעה מקיר אל קיר למען האתר הזה.

יצחק מרדכי: פניתי לשר האוצר, בכתב ובעל-פה, ושלחתי את ראשי העמותה כדי שיסבירו את החשיבות של האתר, ומשלא נמצאו המשאבים, חזרתי והעליתי ביוזמתי, ביום ראשון שעבר, את הנושא בישיבת הממשלה, ולשמחתי בוטל הביטול, ואני מברך את ראש הממשלה והשרים שהחליטו להקים צוות שרים בראשות ראש הממשלה.

יצחק מרדכי: בצוות יהיו: שר התשתיות הלאומיות, שר הפנים, שר החינוך ושר הביטחון.

יצחק מרדכי: העמותה תביא בפני השרים את אשר נעשה עד היום, את התוכניות לעתיד, ואני מקווה כי תהיה הירתמות של הממשלה, של הציבור בישראל ושל מתנדבים מקרב העם היהודי, ושאפשר יהיה להניע בצורה מדורגת את תהליך העשייה בהר-איתן ולהביא לידי כך שיהיה מקור גאווה לכולנו.

יצחק מרדכי: אני מברך על החלטת הממשלה, אבל זו תחילתה של הדרך, ואנחנו נצטרך לעמוד על המשמר, היום ובעתיד, כי מה שיוחלט אכן יבוצע.

יצחק מרדכי: אני יודע כי תובעני הוא האתגר.

יצחק מרדכי: עשרות רבות של מיליוני דולרים נדרשים כדי להקים אתר בקנה מידה לאומי, אבל נתחיל בדרך, ומשנתחיל בדרך, אני מאמין כי רבים וטובים יירתמו למען האתר הזה.

יצחק מרדכי: אינני בא לחקור היום האם זה היה המקום היותר-מתאים, אשר ינקז לתוכו את כל הצירים העולים לירושלים ויביא בשעריו את כל מי שעובר בדרך.

יצחק מרדכי: ייתכן שנכון היה שהאתר הזה יהיה על אם הדרך העיקרית והמרכזית העולה לירושלים, אבל לא בכך אנחנו דנים היום, והמקום שנקבע ונבחר הוא המקום שיעמוד על סדר-היום, ואני מקווה כי יעבור את כל הבחינות, כדי שבמועד הקרוב ביותר האפשרי ניתן יהיה להתחיל בעבודות.

יצחק מרדכי: עם זאת, נדרשת עוד עבודה רבה כדי לאסוף את כל החומר, את כל ההיסטוריה, את כל סיפורי הקרב, את כל הלקחים, את תולדות החיים של האנשים, את תיאורי הקרב ואת מחירי הקרבות, למען לא נשכח, חלילה, ונזכור את כל מה שראוי כי ייזכר, ייכתב וייחקק על הסלע ובלב כולנו, למשמרת בדור הזה ולדורות הבאים.

יצחק מרדכי: אני רוצה להודות לך, אדוני, ולחברי הכנסת אשר העלו על סדר-היום את נושא הר-איתן, ואני רוצה לקוות, שהפרויקט הזה אכן יהווה מקור גאווה לבית-הנבחרים, יהווה אתר הנצחה ראוי לשמו למען המשפחות השכולות וחבריהן, ויהיה אתר אשר בית ישראל והעם היהודי יפקדו אותו, כדי לשאת משם רוח חדשה ולשאוב כוחות נוספים להמשך הדרך, ליובלות שבדרך.

יצחק מרדכי: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני שר הביטחון, על דבריך.

רפאל אדרי: אני גם מודה לך על שמצאת לנכון להעלות ביוזמתך את הנושא בישיבה האחרונה של הממשלה, גם על מאבקך להגשים את הפרויקט, שהוא חשוב לדורות הבאים.

רפאל אדרי: אני מבקש להזמין את יוזם הדיון, חבר הכנסת ראובן ריבלין, וכן את חבר הכנסת אורי אור.

רפאל אדרי: סליחה, אני מבקש את סליחתך, אדוני חבר הכנסת אורי אור.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת ריבלין, אתה מגיש את הצעת ההחלטה בשם סיעות העבודה, הליכוד, צומת, המפד"ל – –

ראובן ריבלין: גשר.

רפאל אדרי: – – גשר, הדרך השלישית, מרצ, ש"ס ומולדת.

רפאל אדרי: אני מקווה שלא ששכחתי שום סיעה.

ראובן ריבלין: שום סיעה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

יצחק מרדכי: אדוני היושב-ראש, אפשר לומר שחבר הכנסת ריבלין אכן היה אחד מהדוחפים – – –

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: אנחנו גם נברך אותו ואת חבר הכנסת אורי אור לאחר שנקבל את ההחלטה.

אורי אור: – – –

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני שר הביטחון, אדוני סגן שר החינוך, אדוני שר הפנים, משפחות, חברי העמותה, חבר הכנסת לשעבר אמל נסראלדין ויושב-ראש הכנסת לשעבר דב שילנסקי, אלופים ומפקדים בצה"ל לדורותיהם, להלן נוסח ההחלטה שנוסחה על-ידי חבר הכנסת האלוף במילואים אורי אור ועל-ידי ועל דעת הסיעות – – –

רן כהן: ואפילו אנחנו, חברי הכנסת הנוכחים – – –

ראובן ריבלין: כנסת נכבדה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מצטער שלא הזכרתי אתכם.

ראובן ריבלין: מפאת גודל השעה, הנני העני ממעש.

ראובן ריבלין: על דעת סיעות העבודה, הליכוד-גשר-צומת, מפד"ל, הדרך השלישית, מרצ, מולדת וש"ס, להלן תוכן ההחלטה: 1.

ראובן ריבלין: המרכז הלאומי למערכות ישראל, שינציח את התקומה ומורשתה ואת כל חללי מערכות ישראל, יוקם בהר-איתן, הממוקם מעל מעיינות סטף שליד מבשרת-ציון, לפי תוכנית שנתקבלה ואושרה בהחלטת הממשלה מיום 14 באפריל 1991.

ראובן ריבלין: 2.

ראובן ריבלין: הכנסת חוזרת ומאמצת את ההחלטות שהתקבלו על-ידי ארבע ממשלות ישראל האחרונות, ולפיהן יוקם מרכז ההנצחה והתקומה בהר-איתן, שמול "יד ושם" והר-הרצל.

ראובן ריבלין: 3.

ראובן ריבלין: הכנסת תומכת בחקיקת חוק מיוחד למרכז הלאומי למערכות ישראל שיוקם בהר-איתן, ואשר יקבע ויחייב בחוק את מימושה וביצועה של החלטת הממשלה מיום 14 באפריל 1991.

ראובן ריבלין: 4.

ראובן ריבלין: הכנסת דורשת מן הממשלה להקציב החל משנת 1998 את הכספים הדרושים להקמתו של מרכז התקומה וההנצחה בהר-איתן, בהתאם לשלבים שעליהם הוחלט.

ראובן ריבלין: 5.

ראובן ריבלין: הכנסת פונה לממשלה ומבקשת ממנה להניח את אבן הפינה לפרויקט הר-איתן ביום העצמאות התשנ"ח, במסגרת אירועי היובל למדינת ישראל, כבקשת ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, בראשותו של חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

ראובן ריבלין: אבקש להצביע על הצעת ההחלטה.

עמנואל זיסמן: אפשר לשאול שאלה?

עמנואל זיסמן: האם זה מקרי שמד"ע-רע"ם, חד"ש-בל"ד, אגודת ישראל וישראל בעלייה לא השתתפו?

ראובן ריבלין: אני מבקש לומר, שאני יכול רק – – –

חיים אורון: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת זיסמן, אין לי ספק שרבות מהסיעות הקיימות בבית הזה ולא היו נוכחות היו מצטרפות להחלטה זו.

ראובן ריבלין: אני אינני מוסמך ואינני מיופה-כוח מטעמן.

ראובן ריבלין: אבקש מהכנסת להצביע על הצעת ההחלטה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת ראובן ריבלין.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

רפאל אדרי: מי להצעת ההחלטה כפי שהובאה על-ידי חבר הכנסת ראובן ריבלין?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

דן תיכון: אני מבקש לצרף את קולי.

דן תיכון: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' ריבלין – 23 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' ריבלין נתקבלה.

רפאל אדרי: אני מבקש להוסיף את הצבעתו של יושב-ראש הכנסת דן תיכון.

רפאל אדרי: ביחד 24 תומכים, נגד אין, נמנעים אין.

רפאל אדרי: אכן הצעת ההחלטה כפי שהובאה על-ידי חבר הכנסת ראובן ריבלין אושרה.

רפאל אדרי: אני מבקש להודות לכם, אדוני חבר הכנסת ראובן ריבלין ואדוני חבר הכנסת אורי אור, על יוזמתכם, על פועלכם, על דבקותכם במטרה.

רפאל אדרי: (מחיאות כפיים ביציע הציבור) אומנם לא נהוג למחוא כפיים בכנסת, אבל לכם מותר.

רפאל אדרי: אני מבקש להודות לכם, אורחים נכבדים, חברי העמותה של הר-איתן, על השתתפותכם, על מאבקכם ועל דבקותכם במטרה, ואנחנו נתבע מהממשלה לקיים את החלטת הכנסת, והכנסת תעקוב אחר הביצוע.

רפאל אדרי: אני מבקש מאדוני שר הפנים, שהוא חבר בוועדה, שיעשה את כל אשר ביכולתו כדי להגשים את ההחלטה, כפי שבאה היום לידי ביטוי כמעט על-ידי כל סיעות הבית.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: גברתי, בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – שתי החלטות של ועדת האתיקה בעניין קובלנות שהוגשו לה בעקבות הדיון שהתקיים במליאת הכנסת ב-24 ביוני 1997: 1.

ש' כרם: החלטה בקובלנתו של חבר הכנסת רענן כהן נגד שר המשפטים צחי הנגבי; 2.

ש' כרם: החלטה בקובלנתו של שר המשפטים צחי הנגבי נגד חבר הכנסת מיכה גולדמן.

ש' כרם: ועוד הונחה, מטעם ועדת הכנסת, הצעה לתיקון סעיף 102א לתקנון הכנסת.

ש' כרם: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי סגנית מזכיר הכנסת, על ההודעה שמסרת לנו.

רפאל אדרי: התשנ"ח–1998

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת מקסים לוי, שיגיש את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 42) (חידוש תשלום קצבת פרישה), התשנ"ח–1998.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להגיש לקריאה ראשונה את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 42) (חידוש תשלום קצבת פרישה), התשנ"ח–1998.

מקסים לוי: על-פי המצב כיום, לבית-הדין למשמעת של עובדי המדינה יש סמכויות לשלול או להקטין את קצבת הפרישה של עובד שפרש עקב בעיות משמעת חמורות.

מקסים לוי: קיימים מקרים שבהם עוברות שנים רבות מיום הפגיעה בקצבת הפרישה ואין כל סמכות לחדש את תשלום הקצבה שנשללה מהעובד.

מקסים לוי: החוק הקיים אינו עומד באמות מידה הומניות, שכן הוא פוגע לא רק בעובד אלא גם במשפחתו ובילדיו.

מקסים לוי: מדובר בתקדים אנטי-דמוקרטי, אשר פוגע במישרין בזכויות העובד.

מקסים לוי: לא ייתכן מצב שלפיו תישלל קצבת הפרישה בלי שתינתן לעובד אפשרות לבטל את העונש.

מקסים לוי: חברי הכנסת, התיקון לחוק מבקש להקנות לנציב שירות המדינה סמכות להחזיר את תשלום קצבת הפרישה בתום עשר שנים מהחלטת בית-הדין.

מקסים לוי: כך ניתן יהיה לעזור לאותו עובד, בהתאם לנסיבות, במידה שהן השתנו.

מקסים לוי: אני מאמין, כי תיקון זה יוביל לכך שלפני שהעובד יבצע את המעשה הוא יהיה מודע מחד גיסא לשלילת הקצבה, ומאידך גיסא תינתן לו ולמשפחתו האפשרות לפנות לנציב שירות המדינה בבקשה לחדש את תשלום הקצבה שהופחתה או נשללה.

מקסים לוי: אני רוצה להביא דוגמה.

מקסים לוי: הצעת החוק שהוגשה היום באה לאור זאת שעובד בשירות הביטחון עבר עבירה, וועדת המשמעת, כפי שכתוב בהצעת החוק, יכולה לפגוע בגמלה שלו.

מקסים לוי: מה אשמים ילדיו ומה אשמה משפחתו, שפוגעים באותה גמלה?

מקסים לוי: גם אסיר שמבקש חנינה לאחר תקופה מסוימת, גם לו ניתנת הזכות.

מקסים לוי: הדברים האלה לא היו בחוק, ולכן יש להם חשיבות רבה לגבי האנשים שנפגעו מהחלטת ועדת המשמעת – שיחזרו לערער בפני נציב שירות המדינה, כדי שהקצבה הזאת תוחזר להם.

מקסים לוי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת מקסים לוי, על שיזמת חוק חשוב, שהוא בוודאי לטובת ציבור לא קטן במדינת ישראל.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לדיון.

רפאל אדרי: ראשון הדוברים – חבר הכנסת גדעון עזרא.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת מקסים לוי, אדוני שר הפנים, אני בהחלט מברך על החוק הזה.

גדעון עזרא: אני חושב שאנחנו צריכים לתת הזדמנות שנייה.

גדעון עזרא: אנחנו מדברים על כך עכשיו לקראת שנת ה-50.

גדעון עזרא: אני חושב שמי שעלה על הנקודה הזאת בהחלט מצא נקודה חשובה מאוד.

גדעון עזרא: הייתי אומר אפילו יותר ממה שכתוב פה – אלא אוטומטית לאחר עשר שנים, גם אם האיש לא פנה בגלל אי-ידיעת החוק, נציב שירות המדינה יבדוק כל מקרה לגופו של עניין, מפני שהאיש לא יודע, הוא זקן, פרש, וכיוצא בזה; נציב שירות המדינה יבדוק לאחר עשר שנים אם אין מקום לתקן את הדברים הללו.

גדעון עזרא: משום שיכול להיות מצב, שאי-ידיעת החוק תמנע מאנשים לקבל סיוע כזה או אחר.

גדעון עזרא: אני מכיר כמה מקרים מעברי, שבהם ניטלה הקצבה הזאת מאנשים, ואותם אנשים עבדו ועמלו הרבה מאוד שנים.

גדעון עזרא: אני בהחלט מסכים, שאם נותנים חנינה לאדם בכלא, ודאי וודאי צריך לבחון – ולבחון אוטומטית, לא לבחון רק אם האיש פונה – את האפשרות לתת לו את הגמלה.

גדעון עזרא: מדובר לא רטרואקטיבית אלא מיום הבירור ואילך.

גדעון עזרא: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת גדעון עזרא.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה.

יוסי כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את חבר הכנסת מקסים לוי על הצעה זו.

יוסי כץ: מתוך ניסיון אישי אני יכול לומר, שההצעה הזאת היא במקומה.

יוסי כץ: היא במקומה משום שיש מקרים שבהם חולפות להן שנים מספר, ומצבן של המשפחות אומלל ביותר, כתוצאה מהגזירה שנחתה עליהן עקב מעשה שהצדיק בשעתו נקיטת אמצעים.

יוסי כץ: בהחלט יש מקום לשפר את מצבה של המשפחה, את מצבו של הגמלאי בחלוף הזמן.

יוסי כץ: כל עבירה יש עמה איזה פרק זמן של התיישנות, ולכן אני מברך על ההצעה הזו.

יוסי כץ: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת יוסי כץ, על דבריך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת נסים דהן, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

רפאל אדרי: בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעה המונחת לפנינו יש בה הרבה מן ההיגיון ומן הצדק, ואני חושב, שאם אנחנו כבר באים לתקן, מן הראוי היה שנתקן את זה בחלוף חמש שנים ולא עשר שנים.

נסים דהן: הנקודה הכאובה ביותר – נגע בה בקצה חברי חבר הכנסת כץ.

נסים דהן: כיוון שבעצם תשלומי הפרישה הם גם תשלומים שבאו לתת הגנה למשפחתו של העובד לאחר שהוא פרש מן העבודה, לאו דווקא כתשלום פיצויים על זמן עבודתו של העובד אלא כהגנה לאחר פרישתו, אם שוללים את הקצבה, זו בעצם פגיעה קשה במשפחה ולא רק בעובד.

נסים דהן: לכן, חשוב שהנושא הזה ייבדק מפעם לפעם על-ידי גורמים מתאימים – אם העונש שהוטל על אותו עובד בשלילת קצבתו או דמי פרישתו או כל מה שמגיע לו מהמדינה על עבירה שעשה בתור עובד ציבור, אם העונש שהוטל עליו, בנתונים מסוימים, בתקופת זמן מסוימת, עוד ראוי שימשיך להיות מוטל, כי פעמים רבות האדם הזה כבר נפטר ומי שסובל מכל זה הם שאיריו.

נסים דהן: לכן, התיקון הזה שמוצע על-ידי חבר הכנסת מקסים לוי חשוב מאוד.

נסים דהן: אני לא יודע אם יש לזה השלכה גדולה על הציבור כולו, זה בוודאי רק בשוליים, כיוון שאנחנו יוצאים מתוך נקודת הנחה, שרוב רובם של עובדי ישראל הם ישרים והגונים, ולא מוטלים עליהם קנסות ולא שוללים מהם את קצבת הפרישה שלהם.

נסים דהן: זה בוודאי רק בשוליים, אבל ראוי והגון שהנושא הזה ייבדק לגופו.

נסים דהן: הייתי מציע שבוועדה נתקן את זה לחמש שנים, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה חבר הכנסת מקסים לוי.

נסים דהן: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת נסים דהן.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מצטער לקלקל קצת את החגיגה, ואני דווקא מתפלא על חברי, חבר הכנסת יוסי כץ, שהוא יושב-ראש ועדת הביקורת, אבל גם משפטן במקצועו.

ראובן ריבלין: אני מבין את כוונתו הטובה של חבר הכנסת מקסים לוי ואת לבו הרחום והחנון, כפי שצריך להיות לב יהודי וישראלי טוב בארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: עם זאת, אנחנו כאן משבשים דבר בצורה שאינה מתקבלת על הדעת בהייררכיה הדמוקרטית הקיימת.

ראובן ריבלין: בדרך כלל, כאשר שוללים מאדם את הזכות לפנסיה, מגבילים אותה או מקטינים אותה, מדובר בעבירה חמורה ביותר, שעליה עומד אדם לדין, ונפסק דינו על-ידי בית-דין משמעתי.

ראובן ריבלין: על בית-דין משמעתי יכול להיות, כמובן, ערעור, והסופיות של פסק-דין באה לידי ביטוי בכך שאנחנו יכולים רק להביא לידי חנינה.

ראובן ריבלין: יש מוסד של חנינה.

ראובן ריבלין: מוסד החנינה הוא נשיא המדינה, או חוק של הכנסת, הקובע את אותה זכות לחנינה שניתנת על-ידי הציבור, כשהכנסת או המחוקק חושבים שהשעה ראויה לבוא ולחון אנשים בצורה גורפת.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שמתן הסמכות לנציב שירות המדינה – ויהיה אדם בעל שיעור קומה כאשר יהיה – הוא דבר שמשבש הליכים, משום שמי שפסק, הוא גם זה שיכול לבוא ולשקול מחדש.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, אילו באנו ונתנו לבית-הדין המשמעתי לראות אם נתעוררו נסיבות חדשות כלשהן המאפשרות את ביטול העונש, ביטול חלקי, או מחילה כתוצאה ממעבר זמן – שהרי בית-דין רחמן בן רחמן לא יפסוק בנקל על שלילת פנסיה מבן-אדם, או על הגבלת הפנסיה, אלא אם כן הוא ראה את הדבר כמעשה חמור, המחייב עונש.

ראובן ריבלין: אני בעד מוסד החנינה, ואני חושב שיש שעות שבהן צריכים לתת חנינה ויש נסיבות שבהן צריכים לתת חנינה.

ראובן ריבלין: אני גם מצביע בעד הצעת החוק הזאת, אבל אני חושב שאולי את אותה מחשבה שחבר הכנסת מקסים לוי בא ודוחה לעשר שנים, כלומר, נותן שיחלוף זמן רב, אולי צריך להשאיר לא בידי נציב שירות המדינה, אלא בידי מערכת חנינה, שתהיה הגיונית גם מבחינת החוק הספציפי וגם מבחינת החוקים הכלליים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת ראובן ריבלין.

רפאל אדרי: האם אדוני חבר הכנסת מקסים לוי רוצה להשיב או לעבור להצבעה?

מקסים לוי: לעבור להצבעה.

נסים דהן: בעד.

רפאל אדרי: כעת אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 42), של חבר הכנסת מקסים לוי.

רפאל אדרי: ההצבעה החלה, מי בעד ומי נגד?

רפאל אדרי: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 42) (חידוש תשלום קצבת פרישה), התשנ"ח–1998, לוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 7, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 42) (חידוש תשלום קצבת פרישה) נתקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור להכנה לקריאה שנייה לוועדת העבודה והרווחה.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת מקסים לוי, אני מודה לך בשם הכנסת ובשם כל הנוכחים על הצעתך, שהיא במקומה והיא בוודאי לטובת הציבור.

רפאל אדרי: (קריאה ראשונה)

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת בן זוג), קריאה ראשונה – של חברי הכנסת אפי אושעיה, יוסי כץ, אברהם הירשזון ואדיסו מאסלה.

רפאל אדרי: יציג את החוק חבר הכנסת יוסי כץ.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

יוסי כץ: רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אעשה זאת בקצרה.

יוסי כץ: בכנסת הקודמת קיבלנו כמה הצעות חוק שמקנות לעובד או לעובדת את הזכות להיעדר מהעבודה במקרים של מחלת ילד, או במקרים של מחלת הורים, וקצבנו את זה בשישה ימים מתוך מכסת ימי המחלה שעומדים לזכותו של העובד, עם תנאים מסוימים וברורים שאותם צריך העובד למלא כדי לקבל את הזכות הזאת, והנה שכחנו את בן הזוג, או את בת הזוג.

יוסי כץ: ברור שחשוב ביותר – גם כדי לשמור על התא המשפחתי וגם כדי לשמור על זכויותיו של העובד – להקנות לו אותה זכות שנתנו לו במקרה שהוא נאלץ להיעדר מהעבודה לצורך טיפול בבן משפחה אחר, קרי: הורים או ילדים, לתת לו אותה גם כשהוא נאלץ להיעדר מהעבודה כדי לטפל בבן זוגו או בבת זוגו.

יוסי כץ: זו מטרת ההצעה, אותם תנאים, אותן מגבלות, זה מתוך מכסת ימי המחלה שלו, כלומר: הוא לא מקבל כאן תוספת לימי המחלה שלו, אלא זה מתוך מכסת ימי המחלה שלו, באותם תנאים, בדיוק אותו דבר, תהיינה אותן תקנות, ולא יהיה שימוש כפול בזכויות האלה, אלא כל אחת מהזכויות האלה מוגבלת בכך שעובד אחד יוצא כמובן לחופשה, או מנצל את חופשת המחלה שלו.

יוסי כץ: אני, כמובן, אודה לכנסת על אישור החוק בקריאה ראשונה, תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת יוסי כץ, על יוזמתך, ואני מבקש מחבר הכנסת גדעון עזרא להתייחס להצעת החוק.

רפאל אדרי: הוא ראשון הדוברים בנושא הזה.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת נסים דהן, והוא יהיה אחרון הדוברים, ולאחר מכן נעבור להצבעה, אם חבר הכנסת יוסי כץ לא יתנגד לכך.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת יוסי כץ, חברי הכנסת, יכול להיות שלא הבנתי את הצעת החוק, אבל נדמה לי שבגלל העובדה שאנחנו רוצים להיות מדינה דמוקרטית, אני חושב שאנחנו כבר קצת מגזימים.

גדעון עזרא: אני חושב שהוספת שישה ימי מחלה שנתיים בשל מחלת בן הזוג היא מוגזמת, ואם נבדוק את ימי המחלה, החופשה, מחלת ילד, ימי בחירה, ועל הכול כמובן ימי חופשה שנתית, על אלה תיתוסף מחלת בן זוג – נדמה לי שלא נשאר מספיק זמן לעבוד.

נסים דהן: מתוך המכסה.

יוסי כץ: אני רוצה להבהיר.

יוסי כץ: לכל עובד יש, נניח, 18 ימי מחלה לפי החוק – – – אם בן המשפחה שלו חולה, זה יקוזז.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לך, שמאחר שהייתי עובד מדינה, אני קצת מכיר את ההתנהגויות של עובדי המדינה, ואני יודע שאתה יכול לקחת יום מחלה אחד בלי אישור רופא וכיוצא בזה, ואתה מוסיף עכשיו עוד שישה ימים.

נסים דהן: לא עוד, זה בתוך המסגרת.

יוסי כץ: חובה לספק אישורים.

גדעון עזרא: תסלח לי, ידידי נסים, אני מדבר על מקום עבודה שיש בו ארבעה פועלים, שאם אחד מהם חסר, לבעל העסק יש בעיה בתפקוד של המפעל.

נסים דהן: אבל עד עכשיו בשביל הבן שלו היה מותר לו.

נסים דהן: עד עכשיו בשביל הבן היה מותר, בשביל האבא היה מותר, רק בשביל האשה אסור?

גדעון עזרא: ידידי, זה חוק נהדר.

גדעון עזרא: תראה, אנחנו יכולים להרים פה את הידיים ולעשות זאת, ומצד שני יהיו עסקים שכתוצאה מהדברים הללו יצטרכו לקחת עובדים נוספים.

גדעון עזרא: העלות שלהם וההפעלה של המפעל לא יהיו כדאיות, בגלל דברים מהסוג הזה.

גדעון עזרא: בסופו של דבר, הם יצטרכו לסגור את המפעל.

גדעון עזרא: אנחנו צריכים לחשוב על כולם, ולחשוב גם על המעסיקים.

יוסי כץ: בוודאי.

גדעון עזרא: גם על מקום העבודה, ובאיזה מקום אנחנו צריכים לשים קו, ואני בטוח שכל מי ששומע אותנו עכשיו מתלבט בשאלה שאני מעלה עכשיו מול השאלה שאתה מדבר עליה.

גדעון עזרא: אני חושב, שבנושא הזה היה כדאי שנבדוק את עצמנו, עם מעסיקים כאלה ואחרים, ונשמע מה בפיהם ומה המשמעות של הדברים מבחינתם, ובהקשר זה נגיש הסתייגויות כאלה ואחרות.

גדעון עזרא: אני מקווה מאוד, שהנושא הזה יידון בוועדה הולמת, ואנא, יוסי, הבא את זה בחשבון, עשו את הבדיקות והבירורים.

גדעון עזרא: תודה רבה.

יוסי כץ: הכול יעבור לוועדה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת נסים דהן, בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא מבין את חבר הכנסת גדעון עזרא.

נסים דהן: אם זה היה הפטור היחיד שבגינו היינו נותנים לעובד אפשרות להיעדר מן העבודה, רק בגין מחלה של בן הזוג או בת הזוג, הייתי מבין.

נסים דהן: אבל היום החוק במדינת ישראל נותן אפשרות לבן הזוג להיעדר בגלל מחלות בניו או בנותיו, בגלל מחלות הוריו, אביו ואמו.

נסים דהן: אתה מתאר לעצמך שבשביל כל הדברים האלה הוא יכול להיעדר, אבל הוא לא יכול להיעדר כשאשתו מאושפזת?

נסים דהן: במה מדובר?

נסים דהן: לא כשאשתו יושבת עם שפעת בבית ולכן הוא נעדר.

נסים דהן: מדובר באשפוז קשה בבית-החולים, היא עוברת ניתוח לב פתוח.

נסים דהן: אתה מתאר לעצמך שהבעל הזה יכול ללכת לעבוד ולהיות במקום העבודה?

נסים דהן: הגוף שלו יהיה במקום העבודה?

נסים דהן: אתה בטוח שהוא יעבוד?

נסים דהן: אז מה, אנחנו רוצים להושיב פה רובוטים, אנחנו רוצים שאנשים יתייחסו לבני זוגם בכזאת קרירות ובכזאת אדישות רק משום שהחוק מחייב?

נסים דהן: אני מודיע לך – גם בלי החוק האדם הזה לא יבוא לעבוד, במיוחד שיש לו אפשרות להביא טופס שהוא חולה.

נסים דהן: אז אנחנו מחפשים תרמיות וחוכמות?

נסים דהן: בשביל מה?

נסים דהן: כשאני אומר בת הזוג, הוא הדין בבן הזוג, כמובן.

נסים דהן: אשה לא תלך לעבודה כשבעלה צריך לעבור ניתוח קשה מאוד, והיא צריכה לסעוד אותו בחוליו.

נסים דהן: אתה מאמין שאשה כזאת תלך לעבוד וראשה יהיה בעבודה?

נסים דהן: למה שלא נאפשר לה את זה במסגרת החוק?

גדעון עזרא: מדובר פה על כל מחלה.

נסים דהן: אתה צודק, כל מחלה.

נסים דהן: אבל, מטבע הדברים, מתי אדם הולך לסעוד את קרובו בבית-החולים, כשהוא צריך "אקמול"?

נסים דהן: בשביל "אקמול" אתה הולך לשבת ליד הילד?

נסים דהן: מתי הולכים לסעוד בן משפחה?

נסים דהן: – כשהמצב קשה.

נסים דהן: לא הולכים סתם על כל דבר קטן.

גדעון עזרא: אם מדובר על מחלה ממארת, לא הייתי אומר את הדברים האלה.

נסים דהן: אלה בדרך כלל המקרים שבהם הולכים לסעוד בן משפחה.

נסים דהן: אנחנו לא יכולים לכתוב: תעמוד ליד בן משפחה רק כשהוא צריך ניתוח קשה, וכשהוא צריך טיפול שיניים והוא חושב שהוא צריך אותך באותו רגע, אל תלך אתו.

גדעון עזרא: תגיד כשבן הזוג מאושפז, בסדר?

נסים דהן: בדרך כלל זה המצב – כשהוא מאושפז או שהוא צריך מישהו שיסעד אותו בבית.

נסים דהן: הוא אדם מבוגר ומישהו צריך להיות אתו בבית באותו יום.

יוסי כץ: החוק קובע במפורש מגבלות תפקוד.

נסים דהן: בוודאי.

נסים דהן: לא מדברים פה על אדם שצריך "אקמול" ואני עומד לידו לתת לו את ה"אקמול" כל שעתיים.

נסים דהן: לא זה הוויכוח.

גדעון עזרא: לאשה יש נזלת, הוא יושב בבית.

נסים דהן: זה לא זה.

נסים דהן: הוא לא יקבל.

נסים דהן: חבר הכנסת גדעון עזרא, על רמאים אנחנו לא מדברים; אנחנו מדברים על אנשים שומרי חוק במדינת ישראל.

נסים דהן: אם יש לה נזלת, הוא ישב לידה בבית והוא יביא אישור כזה – הוא לא יוכר בביטוח הלאומי.

נסים דהן: הוא לא יביא אישור כזה כי הוא יודע שהוא לא יוכר.

נסים דהן: הוא יביא אישור שהוא עבר ניתוח לב.

נסים דהן: הרי אנחנו מכירים את הטריקים האלה.

נסים דהן: לכן, אני מאוד מברך את חבר הכנסת יוסי כץ ואת חבריו שהגישו את הצעת החוק הזאת; זה חוק חשוב מאוד.

נסים דהן: אני רוצה לסיים בסיפור קצר.

נסים דהן: מספרים על הרב לוין, רבם של האסירים, שפעם הוא הלך לרופא עם אשתו ואמר לרופא: אדוני הרופא, רגלה של אשתי כואבת לי.

נסים דהן: אמר לו: מה?

נסים דהן: אמר לו: כן, רגלה של אשתי כואבת לי.

נסים דהן: זה היחס של בן זוג אמיתי.

נסים דהן: לכן, אם כואבת לו הרגל, הוא בוודאי יכול להישאר בבית.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת נסים דהן.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת בן זוג).

רפאל אדרי: מי בעד?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 4 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת בן זוג), התשנ"ח–1998, לוועדת העבודה ורווחה נתקבלה.

רפאל אדרי: ארבעה בעד, נגד – 1, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת בן זוג), התשנ"ח–1998, נתקבלה בקריאה ראשונה, והיא תעבור לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת כץ, תודה למשתתפים בדיון.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנושא האחרון: שאילתות ותשובות לשר הפנים.

רפאל אדרי: אדוני שר הפנים, בבקשה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת ש' הלפרט שאל את שר הפנים ביום ג' באב התשנ"ז (6 באוגוסט 1997): מפרסומים שונים נודע לי, שחריגות בנייה הנעשות במגזרים לא-יהודיים אינן מטופלות בכל חומרת הדין כמו במגזר היהודי.

רפאל אדרי: נמסר לי, כי בירושלים המזרחית הוגשו מאות תלונות על חריגות שאינן מטופלות כראוי.

רפאל אדרי: לעומת זאת, חריגות בנייה במערב העיר גוררות משפטים, קנסות, צווי הריסה וכדומה.

רפאל אדרי: רצוני לשאול: 1.

רפאל אדרי: האם הפרסומים נכונים?

רפאל אדרי: 2.

רפאל אדרי: מה הם הנתונים על חריגות ואי-אכיפת חוקי בנייה במגזרים לא-יהודיים?

רפאל אדרי: 3.

רפאל אדרי: האם במגזר היהודי יש אכיפה מוגברת לעומת המגזר הערבי בירושלים?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אליהו סויסה: היקף הבנייה הבלתי-חוקית במגזר הערבי, אופיה והסיבות לה שונים מהותית מהבנייה הבלתי-חוקית במגזר היהודי.

אליהו סויסה: לכן הטיפול הנגזר מעובדה זו שונה בין המגזר הערבי למגזר היהודי.

אליהו סויסה: אין כל מדיניות במשרד הפנים שלא לאכוף את החוק כנגד בנייה בלתי חוקית במגזר הערבי.

אליהו סויסה: מגזר זה מטופל בהתאם לחוק.

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: אלה הנתונים לשנת 1997 כפי שרוכזו במשרדי: סך כל המבנים ללא היתר: במגזר היהודי – 339; במגזר הערבי – 655.

אליהו סויסה: סך כל עבירות בנייה שאותרו:

אליהו סויסה: במגזר היהודי – 587; במגזר הערבי – 814.

אליהו סויסה: סך כל מבנים שנהרסו: במגזר היהודי – 7; במגזר הערבי – 177.

אליהו סויסה: 3.

אליהו סויסה: כפי שנאמר בתשובה על שאלה מס' 1, היקף הבנייה הבלתי-חוקית במגזר הערבי בירושלים גדול מהיקפה במגזר היהודי, ואופיה שונה במהות, ומכאן שהאכיפה במגזר היהודי קלה ומהירה יותר בגלל אופיה.

אליהו סויסה: אולם אין זה אומר שאין פעולה אינטנסיבית כנגד הבנייה הבלתי-חוקית במגזר הערבי.

אליהו סויסה: חברת הכנסת ת' גוז'נסקי שאלה את שר הפנים ביום י"ב בחשוון התשנ"ח (12 בנובמבר 1997): עיריית אור-יהודה לא שילמה ל-30 עובדי מחלקת הרווחה את שכר אוגוסט וספטמבר, והיא חייבת עבורם לקרנות הפנסיה וההשתלמות.

אליהו סויסה: רצוני לשאול: 1.

אליהו סויסה: מה ייעשה כדי שלעובדים ישולמו שכרם וזכויותיהם הסוציאליות?

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: מאחר ש-75% ממימון עובדים אלה מגיע ממשרד העבודה והרווחה – לאן נעלם הכסף?

אליהו סויסה: 3.

אליהו סויסה: מה ייעשה למניעת הלנת שכר ברשויות המקומיות?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אליהו סויסה: עיריית אור-יהודה נמצאת עתה בעיצומה של תוכנית הבראה שסוכמה עם משרד הפנים עקב מצוקת תקציב קשה כבר זמן רב.

אליהו סויסה: במסגרת תוכנית זו קוצץ משמעותית תקציב העירייה, וכן פוטרו עשרות עובדים בגין אילוצים אלה.

אליהו סויסה: ייצוב המצב הכספי של העירייה הוא תהליך קשה, הנמשך חודשים.

אליהו סויסה: עיכובים בתשלום משכורות לעובדים והפרשות שונות חלים על כלל עובדי העירייה, על מחלקותיה השונות, לרבות רווחה וחינוך.

אליהו סויסה: העירייה מתמודדת עם בעיה זאת, ולאחרונה שולמו משכורות אוגוסט, ספטמבר ואוקטובר.

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: אכן, מרבית המימון לשכר עובדי הרווחה בא ממשרד העבודה והרווחה, אולם מכיוון שההקצבות מגיעות דרך חשבון העירייה בבנק אוצר השלטון המקומי ועליו יש לה עדיין עיקולים שונים, הרי לא כל ההקצבות מגיעות לעירייה.

אליהו סויסה: 3.

אליהו סויסה: משרדי עושה מאמצים עילאיים במשא-ומתן עם הרשויות המקומיות הרלוונטיות כדי שלא להגיע למצב שבו תצטרך הרשות לשלם הלנת שכר.

אליהו סויסה: חבר הכנסת ר' אלול שאל את שר הפנים ביום י"ב בחשוון התשנ"ח (12 בנובמבר 1997): הבחירות המוניציפליות לעיריית בני-ברק יתקיימו בקרוב ובנפרד מהבחירות המוניציפליות הכלליות.

אליהו סויסה: רצוני לשאול: 1.

אליהו סויסה: כמה אנשים העבירו את כתובתם לעיר בני-ברק במהלך השנתיים האחרונות?

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: האם נכונים הפרסומים בדבר כוונתם של גורמים פוליטיים לנסות ולהשפיע על תוצאות הבחירות ועל מימון המפלגות באמצעות העברת כתובות בהיקף ניכר, תופעה שעלתה בבחירות המוניציפליות הקודמות במקומות שונים בארץ?

אליהו סויסה: 3.

אליהו סויסה: מה יעשה משרדך בנדון?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 1.

אליהו סויסה: בשנת 1996 בוצעו 4,165 שינויי מען ליישוב בני-ברק מיישובים אחרים, בעוד במחצית הרלוונטית של שנת 1997 בוצעו 1,716 שינויי מען לבני-ברק, מיישובים אחרים, דהיינו יחסית אף פחות מאשר בשנת 1996.

אליהו סויסה: 3-2.

אליהו סויסה: אין לי מידע על כוונות לפעולה בכיוון זה.

אליהו סויסה: חבר הכנסת ש' בן-צור שאל את שר הפנים ביום י"ט בחשוון התשנ"ח (19 בנובמבר 1997): בחוק התכנון והבנייה נאמר, שהזכאים לסיוע ממשרד השיכון בבניית ביתם יהיו פטורים מתשלום היטל ההשבחה של אותם מקרקעין.

אליהו סויסה: למרות האמור, ידוע לי, כי בקריית-עקרון מתבצעת גבייה של היטל ההשבחה, אף שהבונים זכאים להלוואה ממשרד השיכון.

אליהו סויסה: רצוני לשאול: 1.

אליהו סויסה: האם גביית ההיטל מיותרת?

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: אם הגבייה אינה כדין, האם תחזיר הרשות הממונה את הכספים?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

אליהו סויסה: סעיף 19 לתוספת השלישית לחוק התכנון והבנייה קובע שורת פטורים מהיטל השבחה.

אליהו סויסה: כדי לבדוק את נשוא השאילתא יש לוודא באיזה נכס מדובר וכן איזו תוכנית סיוע של משרד השיכון חלה על הנכס המדובר.

אליהו סויסה: מכל מקום, אם ההיטל נגבה שלא כדין צריך להחזירו.

אליהו סויסה: בכל מקרה של גביית סכומים שלא כדין, או מעבר למותר, הרי שמשרדנו הבהיר לרשויות המקומיות בחוזר מנכ"ל שעליהן להקפיד על ההחזרים.

אליהו סויסה: חבר הכנסת ע' דראושה שאל את שר הפנים ביום כ"ו בחשוון התשנ"ח (26 בנובמבר 1997): ידוע לי כי רוב תושבי מזרעה דורשים לקיים בחירות לרשות המקומית בכפרם במועד הבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 1998.

אליהו סויסה: רצוני לשאול: 1.

אליהו סויסה: האם מתכוון משרדכם להיענות לבקשת התושבים?

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: מתי יכריז משרד הפנים על מועד הבחירות בכפר מזרעה?

אליהו סויסה: 3.

אליהו סויסה: מה הם הפרויקטים שהמועצה הממונה ביצעה בכפר מזרעה מאז הקמתה?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

אליהו סויסה: המועצה המקומית מזרעה הוקמה ב-28 במאי 1996.

אליהו סויסה: על-פי סעיף 3 לחוק הרשויות המקומיות (בחירות), התשכ"ה–1965, ייערכו הבחירות הראשונות תוך 60 ימים מתום ארבע שנים לכהונת המועצה.

אליהו סויסה: הסעיף האמור קובע אפשרות לקבוע מועד בחירות מאוחר יותר, בהתייעצות עם ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת או באישורה.

אליהו סויסה: 3.

אליהו סויסה: הפרויקטים שביצעה המועצה ומבצעת כיום הם: החלפת צנרת המים באזור הצפוני; בניית גשר על ואדי החוצה את הכפר; בניית כבישים (13, 8) בתוך היישוב; הסתיימה בניית בית-ספר יסודי שלב א'; פורסם מכרז לפרויקט הביוב ביישוב.

אליהו סויסה: חברת הכנסת ס' לנדבר שאלה את שר הפנים ביום ד' בכסליו התשנ"ח (3 בדצמבר 1997): אלפי אזרחים יוצאי ברית-המועצות שקרוביהם אינם יהודים סובלים מבעיות של איחוד משפחות ושל קבלת מעמד בארץ.

אליהו סויסה: רצוני לשאול: האם יש למשרד הפנים קריטריונים ברורים להענקת מעמד לקרוביהם של האזרחים?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) משרד הפנים קבע קריטריונים ברורים לאיחוד משפחות, ואלה אושרו לא אחת בבג"ץ.

אליהו סויסה: ככלל מאושרות בקשות של זכאי חוק השבות המבקשים את בני זוגם, וזאת לאחר שנבדקה כנות הנישואים.

אליהו סויסה: כמו-כן מאושרות בקשות של ילדים קטינים מנישואים קודמים של בן זוג לזכאי שבות שהיו בחזקת בן הזוג במשך תקופה קודם העלייה.

אליהו סויסה: כן מאושרות בקשות לאיחוד משפחות להורים, קשישים ובודדים שאין להם ילדים אחרים בחוץ-לארץ.

אליהו סויסה: חבר הכנסת ע' דהאמשה שאל את שר הפנים ביום י"א בכסליו התשנ"ח (10 בדצמבר 1997): פורסם כי בכוונת משרד הפנים לאחד את שני הכפרים כפר-ברא וכפר-קאסם.

אליהו סויסה: רצוני לשאול: 1.

אליהו סויסה: האם יודע משרדך כי האיחוד הנ"ל מנוגד לרצונם של תושבי שני הכפרים הנ"ל והם אינם מעוניינים בו?

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: מה ייעשה כדי שלא לכפות על ציבור תושבי שני הכפרים את הגזירה כאמור?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

אליהו סויסה: עניין איחוד שני הכפרים הוא בגדר רעיון שנבדק על-ידי ועדת בן-שחר, שהוקמה על-ידי הממשלה בשנת 1996, והיא אמורה להביא את המלצותיה בפני שר הפנים.

אליהו סויסה: טרם הונחה על שולחני כל המלצה בנוגע לכפרים אלה, ואם תונח, היא תיבדק ותינתן ההזדמנות לנוגעים בדבר להביע את דעתם, בטרם תתקבל החלטה כלשהי.

אליהו סויסה: חבר הכנסת ד' ראם שאל את שר הפנים ביום י"ח בכסליו התשנ"ח (17 בדצמבר 1997): על-פי חוק התכנון והבנייה, ניתן להגיש ערעור על החלטת הוועדה המקומית לתכנון ובנייה רק במקרה של אישור חריגה באחוזי הבנייה.

אליהו סויסה: רצוני לשאול: 1.

אליהו סויסה: לאן אמור לפנות אדם המתנגד להחלטות הוועדה, אם לא מדובר בחריגה?

אליהו סויסה: 2.

אליהו סויסה: כיצד ייתכן שבמקרים רבים אין שום ערכאה ציבורית לערעור על החלטות הוועדה המקומית?

אליהו סויסה: 3.

אליהו סויסה: מי מפקח על תהליך קבלת החלטות בוועדה לתכנון ובנייה?

אליהו סויסה: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 3-1.

אליהו סויסה: הרישא של השאילתא קובע קביעה שאינה נכונה.

אליהו סויסה: על-פי חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, ניתן להגיש ערר על החלטת ועדה מקומית הן בנוגע להיתר והן בנוגע לתוכנית כמעט על כל דבר.

אליהו סויסה: אני מפנה לסעיפים 12ב, 112 ו-152 לחוק האמור.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני.

אליהו סויסה: שאילתא מס' 2211.

רפאל אדרי: זה לא רשום כאן.

ראובן ריבלין: העניין עקרוני – – –

אליהו סויסה: אני אשלח לך אותה.

אליהו סויסה: גופו כאן ואינו כאן.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני שר הפנים, על הסבלנות שלך ועל הנוכחות שלך במהלך כל הדיונים של הכנסת היום.

רפאל אדרי: אני מבקש להודות לחברי הכנסת, המעטים שנותרו והואילו להשתתף בדיון.

רפאל אדרי: אני מודה לסגנית מזכיר הכנסת, לקצרניות, לסדרנים, לעובדי הכנסת, לערוץ-33 על ההשתתפות בדיונים ועל הסיוע בעבודת הכנסת.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע, שמחר תיפתח ישיבת הכנסת ב-11:00.

רפאל אדרי: ישיבת הכנסת נעולה.

רפאל אדרי: תודה.