ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 137, 1997-11-03 00:00

דן תיכון: היום יום שני, ג' בחשוון התשנ"ח, 3 בנובמבר 1997, ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת – חוזרים למנהגנו.

דן תיכון: להלן סיכום תאונות הדרכים במשך השבוע האחרון.

דן תיכון: צוותי מגן-דוד-אדום טיפלו במהלך השבוע שעבר ב-576 תאונות דרכים ברחבי הארץ, בהן: שבעה פצועים באורח קשה, 663 פצועים קל–בינוני; סך הכול 680 נפגעים, מתוכם נהרגו: מקמל אברהם, ספיאשוילי חיים, אלכס לינקה, חאמד אכרם, רוברט שוורץ ופאדי אנואר.

דן תיכון: יהיה זכרם ברוך.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, במשכן נמצאים למעלה מ-100 חברי כנסת בזה הרגע.

דן תיכון: אתמול ביקרתי בבית-ספר באחת הערים, והדיון נסב על נושא תאונות הדרכים.

דן תיכון: נכחו נציגי הפרלמנט של אותו בית-ספר, אותה שכבה.

דן תיכון: לשאלתי, כמה חגרו חגורות בטיחות, כמה חוגרים חגורות בטיחות, קיבלתי, להפתעתי הרבה, את התוצאות הבאות:

דן תיכון: מתוך 20 – 12 לא מקפידים; זאת אומרת, לא חוגרים חגורות בטיחות, וזה בפרלמנט של נוער שייחד את השנה לנושא: תאונות הדרכים.

דן תיכון: התאונות מכות בנו, וכל אחד אומר: לי זה לא יקרה.

דן תיכון: הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לדיון מוקדם – הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור תשלום עבור עדות), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – תשלום ממדינת חוץ), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק עידוד תעסוקת קצינים וימאים, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת יוסי כץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות למלחמה בעוני, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת רפאל אלול; הצעת חוק-יסוד: חוקי היסוד, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין; הצעת חוק המועצה המוסלמית הכללית בישראל, התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת טלב אלסאנע, עבד-אלוהב דראושה, עבד-אלמאלכ דהאמשה ותאופיק חטיב; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – ביטול הבחירה הישירה), מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הגבלת הנטיעה של צמחים אלרגניים, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – שכר יושב-ראש מועצה דתית וסגניו), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק להגבלת הנטיעה של צמחים אלרגניים, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת יוסי שריד; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטוח בריאות משלים), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אפי אושעיה; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (סייג לשיעורי ארנונה לעסקים ולתעשייה), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (רישום רכב משוקם), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – זמן כהונתו של נשיא המדינה), מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הסדרת התנועה לשם מניעת מפגעים), התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת אברהם פורז, מיכאל קליינר ומיכאל נודלמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס רווחי הון עקב פרישה), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת יורי שטרן וקבוצת חברי הכנסת.

א' האן: עוד אודיעכם, כי ביום כ"ו בתשרי התשנ"ח – – –

קריאה: – – –

דן תיכון: סליחה, חבר הכנסת אורון, בכל כנסת אותם חוקים.

דן תיכון: מנסים, מנסים, מנסים, בבקשה.

א' האן: עוד אודיעכם, כי ביום כ"ו בתשרי – –

חיים אורון: – – –

א' האן: – – התשנ"ח, 27 באוקטובר 1997, הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בדבר קובלנתו של מר יהושע בן-ציון נגד חבר הכנסת יונה יהב.

א' האן: תודה רבה.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: לא, זה במדור: נעים להיזכר.

דן תיכון: בכל כנסת מנסים להעביר אותו חוק.

דן תיכון: אני אשם בחוק הראשון – הסטייה הראשונה, לחברי "אגד"; אבל זה היה יוצא מן הכלל.

דן תיכון: מאז מנסים להחיל על כולם.

דן תיכון: נכון, חבר הכנסת סילבן שלום?

דן תיכון: נכון.

דן תיכון: אתה היית בעל ההצעה בכנסת הקודמת, נכון?

אברהם יחזקאל: הוא ואני.

דן תיכון: הוא ואתה.

דן תיכון: מערכת החינוך במגזר הערבי

דן תיכון: חברי הכנסת, הצעות סיעות העבודה–מד"ע-רע"ם וסיעות מרצ–חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל דבריו נגד השמאל במלאות שנתיים לרצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

דן תיכון: ינמק חבר הכנסת אפרים סנה, בבקשה.

אפרים סנה: האם מקובל שאף שר לא נמצא – – –

דן תיכון: השר המקשר נמצא, סגן השר סילבן שלום.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: אדוני המזכיר, ועדת האתיקה.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: אני יכול לומר לך שעשינו לפני כמה דקות בדיקות, תרגיל לאנשי משמר הכנסת, והם קצת הפכו את הסדר, אז אולי תחפש בין הניירות?

דן תיכון: אומרים לי שהונח בשבוע שעבר.

חיים אורון: אז כבר הורידו – – –

דן תיכון: כבר הורידו.

דן תיכון: במקרה ראיתי שהפכו כאן

דן תיכון: את כל – – –

חיים אורון: בערמות – – –

דן תיכון: יכול להיות, שהרי זורקים – – – בבקשה.

אפרים סנה: תודה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה הנפקד, אין זה מקרה שהצעת האי-האמון שאני מגיש היום מועלית בערבו של יום השנה השני לרצח ראש הממשלה יצחק רבין.

אפרים סנה: זכית, מר נתניהו הנפקד, בראשות הממשלה באופן חוקי, אך בעקבות מעשה שאין מנוגד ממנו לכל חוק.

אפרים סנה: למעשים שלך ולמחדלים שלך יש משמעות אחת חמורה – הרוצח השיג את מטרתו.

אפרים סנה: קודם נרצח האיש ואחר כך נרצח הרעיון.

אפרים סנה: ניצחונו של האקדח הטמא הוא שמשרה בעם שלנו ייאוש ודכדוך.

אפרים סנה: 500 יום אתה מושל על ישראל – כל יום והפאשלה שלו.

אפרים סנה: "מפשלת" נתניהו.

אפרים סנה: הגשתם תקציב בשבוע שעבר: כולו התנכלות לחלשים, לקשישים, לחולים.

אפרים סנה: ראש הממשלה מייבש את מערכת הבריאות, מקצץ בחינוך, מבזה את משרתי הקבע, נותן מיליארד שקל להתנחלויות במקום לביטחון, לבריאות, לערי הפיתוח.

אפרים סנה: קרעת קרע נורא בינינו לבין יהדות העולם, השנאת את המדינה על מיליוני יהודים בתפוצות.

אפרים סנה: הרסת את האמון והשיתוף עם ידידתנו הגדולה ביותר, ארצות-הברית.

אפרים סנה: קלינטון לא רוצה לראות אותך, והוא יודע למה.

אפרים סנה: בוושינגטון מתגעגעים אפילו לשמיר.

אפרים סנה: בודדת אותנו בעולם, הקמת עלינו את כל ידידינו, הרחקת מהארץ תיירים ומשקיעים.

אפרים סנה: שיקרת לידיד הכי נאמן שלנו בעולם הערבי וביזית אותו, שברת את הברית האסטרטגית עם ירדן, ברית שהיא כל כך חיונית לביטחוננו.

אפרים סנה: תקרא מה אומר עליך המלך חוסיין ב"וושינגטון פוסט".

אפרים סנה: איחדת את העולם הערבי נגדנו, הבאת עדנה לקיצוניים, לגרועים שבאויבינו.

אפרים סנה: בתקופתך נשחקו היפים והמפוארים שבסמלי העוצמה, הכוח וההרתעה של מדינת ישראל.

אפרים סנה: יצרת יחסים עכורים בין הדרג המדיני לבין הצמרת הביטחונית, יחסים שלא שררו מעולם אצל שום ראש ממשלה.

אפרים סנה: הצלחת להביא לכך ששנה וחצי לא חלה שום תזוזה במשא-ומתן עם הפלסטינים, רק הרס האמון ההדדי שנוצר אחרי כל כך הרבה עבודה קשה.

אפרים סנה: הרווחת זמן – מה עשית אתו?

אפרים סנה: את הטרור לא מנעת; נראה שלא מספיק לפרסם ספרים.

אפרים סנה: קירבת את המלחמה, ואתה הורס את היכולת לנצח בה אם וכאשר תפרוץ.

אפרים סנה: זה מאזן 500 ימי נתניהו.

אפרים סנה: ומה המפלט של הפשלונר הסדרתי?

אפרים סנה: ההסתה.

אפרים סנה: אחרי הכישלון בעמאן כינסת מסיבת עיתונאים, ומי אשם?

אפרים סנה: האופוזיציה והתקשורת, רק לא אתה.

אפרים סנה: והשיא, שיא השפל – אם יש דבר כזה – הלחישה השטינקערית באוזניו של המקובל הישיש.

אפרים סנה: מה כבר לא נאמר עליה.

אפרים סנה: לו כתבו היום מחדש את עשרת הדיברות, היו מוסיפים בוודאי דיבר אחד-עשר: "לא תסית".

אפרים סנה: אבל גם את הדיבר הזה ראש הממשלה היה מפר.

אפרים סנה: ביום הזה בדיוק, ב-3 בנובמבר 1995, בדיוק בשעה הזו, עמדה משמרת של פעילי ליכוד ברחוב הרב אשי 5 בתל-אביב וצעקה לרעיית ראש הממשלה: נתלה אותך ואת בעלך בכיכר; 30 שעות לפני.

אפרים סנה: עברו שנתיים, ואתה לא למדת דבר.

אפרים סנה: רבותי חברי הכנסת, יצחק רבין, שהשבוע אנו מציינים בגעגועים ובזעם שנתיים להירצחו, הביא לישראל תקווה גדולה.

אפרים סנה: לא דרך קלה, לא דרך קצרה, אבל תקווה לחיים אחרים בארץ הזו.

אפרים סנה: ב-500 ימיה של הממשלה הזו, של ראש הממשלה הזה, חוגג הייאוש את ניצחונו.

אפרים סנה: אני מאשים את ראש הממשלה ברציחתה של התקווה ודורש שהבית יביע בו אי-אמון.

משה פלד: אמרת לא להסית.

משה פלד: זו לא הסתה.

אברהם הירשזון: זה הדיבר ה-11.

דן תיכון: תודה, רבותי.

ראובן ריבלין: השפה העברית עשירה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ישיב סגן שר הביטחון, חבר הכנסת סילבן שלום, בבקשה.

דן תיכון: אני מציע לשקול את הנוהג הזה להגיש הצעת אי-אמון כל שבוע ולא לבוא.

דן תיכון: חבל.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הרצח של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, היה אירוע טראומטי בחייו של העם היהודי.

סילבן שלום: כל העם כולו מתאבל על האסון הנורא שנפל על עמנו עם הילקחו של ראש ממשלתנו, יצחק רבין.

סילבן שלום: כל רצח נעשה על-ידי בן-עוולה.

סילבן שלום: כל רצח גורם סבל למשפחה, לשכנים, לחברים, לקרובים.

סילבן שלום: אבל רצח של ראש ממשלה גורם צער ואבל לעם שלם, לעם כולו, לעם בישראל.

סילבן שלום: וקשה לי להבין, באמת קשה לי להבין, מדוע האופוזיציה מנסה לנצל את יום האבל הזה, שהוא יום אבל ממלכתי, לאומי, משותף, לפי דעתי, ל-98% מהאוכלוסייה הזאת, ומנסים לנצל את היום הזה לניגוח, הופכים אותו לכלי ניגוח פוליטי.

סילבן שלום: מדוע הדבר הזה קורה?

סילבן שלום: אי-אפשר לעבור אותו כאשר כולם מתאחדים, כולם מתלכדים וכולם מרכינים ראש נוכח האיש היקר הזה?

סילבן שלום: אבל – – –

רן כהן: אתה רוצה לדעת את האמת?

סילבן שלום: – – – רן, תן לי.

רן כהן: אין לנו הרגשה שאתם רוצים לנצל את האירוע הזה, במועד הזה, כדי לעקור מן השורש את התופעות של אלה שתומכים ברצח ותמכו בו.

סילבן שלום: אז בוא, אני אגיד לך מה אתה לא עושה, חבר הכנסת רן כהן.

ראובן ריבלין: – – –

רן כהן: &30 מהנוער הדתי עדיין אומר שזה היה לא – – –

מיכה גולדמן: עיתון "הצופה" של המפד"ל ההיסטורית נפל בידי המפד"ל הימנית הקיצונית.

סילבן שלום: אני רק התחלתי, אם יהיה לי ככה – – –

דן תיכון: לא יהיה, לא יהיה.

דן תיכון: טוב, רבותי, חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת גולדמן – – –

עבד-אלוהב דראושה: האלימות עדיין – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אתה – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ראובן ריבלין: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

משה פלד: אתה טועה, אתה טועה, זה הירשזון.

דן תיכון: אני שמח על שהצלחתי לעורר חיוכים כאן באולם.

דן תיכון: זה בסדר, חבר הכנסת דראושה – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: בסדר, בסדר.

דן תיכון: הקול דומה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, אני מבקש מאוד, שהנוהג הזה – וחבר הכנסת דראושה נוטל בו חלק נכבד – לא לאפשר לי לענות כאן מדי שבוע, הוא פשוט מצב בלתי נסבל.

עבד-אלוהב דראושה: אני תמיד מקשיב לך עד הסוף.

סילבן שלום: אני מבקש.

סילבן שלום: דיברתי שני משפטים, נתתי לידידי, חבר הכנסת רן כהן, להעיר הערה, הרשיתי לו.

סילבן שלום: אני מבקש לאפשר לי לומר את דברי עד הסוף.

סילבן שלום: הדברים יהיו אולי קשים, אבל אני מבקש לשמוע אותם באורך רוח.

סילבן שלום: לכן, קשה לי להבין מדוע יום כזה קשה כזה, יום כואב כזה, אינו מנוצל ליום אחדות ישראל אלא הופך ליום פלגני, ליום שבו האצבע נשלחת שוב, הפעם לעבר חצי מהעם, לאמור: אתם אשמים ברצח, או לא נשכח ולא נסלח.

סילבן שלום: אני חושב, שהדברים האלה – לא רק שאין להם מקום, הם פשוט עושים, לפי דעתי, עוול לאיש עצמו.

סילבן שלום: הרי בסופו של דבר הניצול של העניין הזה אינו מועיל בדבר למנוע את הישנותו, חס וחלילה, של אירוע מסוג כזה בעתיד.

סילבן שלום: וכאשר מגיע יום השנה אנחנו רואים הכפשות על ימין ועל שמאל של ראש הממשלה.

סילבן שלום: אנחנו לא צריכים את יום השנה, אנחנו רואים זאת במשך כל השנה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, כל דבר שראש הממשלה עושה – הוא אשם.

סילבן שלום: אותו סגנון, אותה התבטאות, אותה התלהמות.

סילבן שלום: אבל אני רוצה להראות פה כמה דברים שנכתבו רק בחודשים האחרונים, ואיש לא פצה פה, ואיש לא צפצף: ביבי עוד ייפול, יגאל עמיר יש גם בשמאל.

סילבן שלום: גרפיטי.

סילבן שלום: איש לא הגיב על כך, איש לא השיב, איש לא אמר מלה – – –

סאלח טריף: זאת פעם ראשונה שאני שומע את הדבר הזה, בכנות.

סאלח סלים: מאנשי הימין – – –

סאלח טריף: אתה מוכן להביא לנו את הציטוט, מאיזה עיתון זה?

סילבן שלום: מצולם בעיתון "ידיעות אחרונות" מ-3 ביוני 1996.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת סאלח טריף – – –

סאלח טריף: – – –

סילבן שלום: בעיתון "כאן דרום" כתוב: "רוצח, ביבי רוצח".

סילבן שלום: איש לא פצה פה ואיש לא צפצף.

סילבן שלום: איפה ההתבטאות?

סילבן שלום: איפה ההתלהמות?

סילבן שלום: – "ביבי בוגד, ביבי והכנופיה הסיתו לרצח רבין".

סילבן שלום: כל הגרפיטי האלה, ויש לי עוד רבים שנמצאים כאן.

סאלח טריף: על מה אתה מדבר?

רן כהן: ממש מגוחך.

אברהם הירשזון: כל מה שאנו אומרים מגוחך.

קריאות: – – –

סילבן שלום: לא שמעתי אתכם אפילו פעם אחת מגנים את הדבר הזה.

סילבן שלום: כבר נשמע ונאמר, מסיתים ובוכים, מסיתים ובוכים.

סילבן שלום: זה בדיוק מה שעושה האופוזיציה.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, עד כאן, עד כאן.

דן תיכון: הרי הוא לא מספיק להשלים משפט.

סילבן שלום: כל זה מקטעי עיתונות.

סילבן שלום: הכול הופיע בעיתונות – יגאל עמיר יש גם בשמאל.

סילבן שלום: שריד, להגיד לך מה אתה אמרת על ראש הממשלה?

סילבן שלום: להגיד לך, גם הקטע שלך יש פה.

סאלח טריף: הוא אמר שהוא מתגעגע לשמיר.

סילבן שלום: אני אגיד לך בדיוק.

סילבן שלום: יוסי שריד לא ברר את דבריו – "אין לי ספק שהאיש חולה נפש", אמר על נתניהו.

סילבן שלום: "האיש סובל משקרנות ומאי-סדרים במצבו הנפשי".

יוסי שריד: "איש חולה נפש", מעולם לא אמרתי.

סילבן שלום: מעולם?

סילבן שלום: ציטוט שלך אצל דניאל בן-סימון.

סילבן שלום: הציטוט שלך אצל דניאל בן-סימון, עד לאן אתה יכול להגיע?

סילבן שלום: עד היכן אתה יכול לרדת בסוג הדברים הזה?

סילבן שלום: ולא רק אתה, אתה נותן את האות.

סילבן שלום: כאשר יש בכל מקום גרפיטי של "יגאל עמיר יש גם בשמאל", "בנימין נתניהו רוצח", "בנימין נתניהו בוגד", "מסית לרצח".

סילבן שלום: מה זה, הדברים האלה?

רן כהן: אין בשמאל יגאל עמיר.

סילבן שלום: אין?

סילבן שלום: אני מראה לך את הגרפיטי שמופיע כאן.

רן כהן: הגרפיטי שלך, אף אחד לא יודע מאין אתה מביא את זה.

סילבן שלום: הנה צילום עיתונות; אני אראה לך לאחר שארד מכאן.

רן כהן: אתה יודע שבשמאל אין יגאל עמיר.

סילבן שלום: אני יודע שאתה לא מוציא הגה ואתה לא אומר דבר כאשר נאמרים דברים, לא רק בחוץ, אלא גם בכנסת.

סילבן שלום: לא רק יוסי שריד אמר את הדברים – חברי הכנסת כבל ואושעיה, מה הם אמרו כאן?

סילבן שלום: – לקפד את ראשו של נתניהו, לירות ללא אבחנה.

סילבן שלום: האם יצאת נגד זה?

סילבן שלום: האם דיברת נגד זה?

סילבן שלום: האם אמרת משהו נגד זה?

רן כהן: כן.

רן כהן: א.

רן כהן: יצאתי נגד; ב.

רן כהן: הם התנצלו.

רן כהן: איתן כבל פה, הוא חזר בו.

איתן כבל: התנצלתי.

סילבן שלום: היום, לפני עשר דקות, עלה לכאן המציע, חבר הכנסת אפרים סנה, איש אדיב בדרך כלל, נעים הליכות; אבל גם אתה כנראה נגררת, לאיזו התלהמות?

סילבן שלום: אתה רוצה שאקרא לך? – "פאשלונר סדרתי", "רציחתה של התקווה".

סאלח טריף: זה לא נכון.

סילבן שלום: מה קרה לכם?

סילבן שלום: אתם לא מסוגלים להקשיב?

סילבן שלום: מה קרה לכם, אתם לא מסוגלים, אתם כרגיל, מסיתים ובוכים, מסיתים ובוכים.

סילבן שלום: אבל מעבר לזה, מה שקורה כאשר אתם בשלטון ומה שנקרא "המחנה הלאומי" מבקר את הממשלה – איך אתם קוראים לזה?

סילבן שלום: הסתה.

סילבן שלום: אבל כאשר השמאל אומר דברים כל כך קיצוניים – מה אומרים כל המאמרים בעיתונות?

סילבן שלום: אופוזיציה בטלנית, אופוזיציה שאינה עושה דבר.

סילבן שלום: פתאום היפוך יוצרות כאשר נאמרים דברים פחות חמורים מאשר אתם אומרים.

סילבן שלום: כאשר אנחנו באופוזיציה – זאת הסתה לשמה.

סילבן שלום: אבל כאשר אתם אומרים את הדברים – מה אומרים לכם בכלי התקשורת?

סילבן שלום: בטלנים, אתם לא מסיתים מספיק, אתם לא עושים מספיק.

סילבן שלום: צר לי, אדוני היושב-ראש, שמעלים את הדברים האלה דווקא היום, כאן, ביום השנה להירצחו של יצחק רבין.

סילבן שלום: חשבתי, וטוב היה אילו עלה אפרים סנה, ולזה התכוננתי – יש לי כאן גם דברים לומר אילו אמרת את הדברים באמת ברוח של לימוד מהאירוע הקשה שקרה; מה אנחנו עושים כדי שחלילה וחס לא יקרה מקרה מסוג כזה – מה אנחנו עושים?

יוסי שריד: בקיצור, אתם רוצים שבנימין נתניהו יהיה גם ראש ממשלה וגם קדוש מעונה?

חיים רמון: מה ללמוד?

חיים רמון: לנהל ישיבה על קונספירציה בתוך הממשלה כאילו זאת היתה ישיבה על כפר תפוח?

דליה איציק: הרב כדורי.

סילבן שלום: אני אגיד לכם מה אמר, לא ראש הממשלה לשעבר, שכבר איננו, אני לא רוצה להגיד את אמירותיו.

סילבן שלום: מה אמר חבר הכנסת שריד על המתנחלים?

סילבן שלום: הוא לא אמר שצריך להיכנס במתנחלים?

סילבן שלום: אמרת?

סילבן שלום: מה זה להיכנס?

סילבן שלום: איך?

סילבן שלום: עם 16-M, עם "גליל"?

סילבן שלום: במה?

סילבן שלום: רק במכות?

סילבן שלום: רק בידיים?

סילבן שלום: עם מה?

סילבן שלום: עם טרקטור?

סילבן שלום: עם מה להיכנס בהם?

קריאות: – – –

סילבן שלום: הדברים נאמרו ועברו, אבל בצד הזה מותר לומר את הדברים?

רן כהן: היחידים שנכנסו – – – על מה אתה מדבר?

חיים רמון: ממכתבי האיום שקיבל חבר הכנסת יוסי שריד אפשר לעשות אנציקלופדיה בריטניקה.

סילבן שלום: זה נכון.

סילבן שלום: לא רק זה, אני עדיין אומר היום, שראש הממשלה נתניהו וחבר הכנסת יוסי שריד הם האנשים המאוימים ביותר בישראל, וזאת עובדה.

חיים רמון: והם מאוימים מאותו כיוון.

סילבן שלום: וזאת עובדה, וזאת עובדה מוכחת; עובדה ידועה לרבים מהאנשים.

סילבן שלום: אני חושב שהדבר הזה לא צריך להיות, ומובן שאני מצטער אם יש אנשים שמאיימים עליו.

סילבן שלום: אבל לא זה העניין.

רן כהן: ליד האוזן של כדורי הוא אמר שאני ושריד לא מספיק יהודים.

סילבן שלום: חבר הכנסת רן כהן, אתה יכול לתת לי לדבר?

סילבן שלום: אני לא יכול.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת רן כהן, הוא רוצה לנסות להשלים משפט.

סילבן שלום: אבל אני לא יכול, מה אני יכול לעשות?

דן תיכון: לנסות להשלים משפט, ברשותך האדיבה.

דן תיכון: תודה רבה, אנא המשך.

יוסי שריד: אפשר לומר משפט אחד כשתמצא לנכון?

דן תיכון: לא.

דן תיכון: אי-אפשר כרגע.

דן תיכון: אי-אפשר כרגע.

יוסי שריד: כשתמצא לנכון.

סילבן שלום: לא רק שנאמרו הדברים, לא רק שהדברים נעשו, אלא גם מנסים לגרור את צה"ל לתוך המלחמה הזאת.

סילבן שלום: מדוע מנסים לגרור את הצבא למאבק פוליטי?

סילבן שלום: מדוע?

סילבן שלום: מדוע מנסים לגרור את מה שבאמת כולנו רוצים להשאיר מחוץ למעגל הפוליטי, ואני בטוח שגם חבר הכנסת שריד רוצה להשאיר מחוץ למעגל הפוליטי?

סילבן שלום: מדוע הדברים נעשים?

סילבן שלום: חבר הכנסת ברק, אין גבול לרצונך לרשת את נתניהו?

סילבן שלום: אין גבול?

סילבן שלום: לקחת את סיירת מטכ"ל ולנסות ולומר שאנשיה אינם מאמינים שהוא היה אחד מהם?

סילבן שלום: אדם ששכל אח שלו בפעולה בסיירת מטכ"ל, אדם שנפצע הוא עצמו בסיירת מטכ"ל, שאח שלו, האח השלישי היה בסיירת מטכ"ל.

סילבן שלום: כבר נפרצו כל הגבולות.

סילבן שלום: מה זה משנה?

סילבן שלום: כדי להכפיש?

סילבן שלום: כדי להגיע לשלטון?

סילבן שלום: חבר הכנסת ברק כנראה מוכן לעשות כל דבר.

סילבן שלום: חבר הכנסת ברק, לא כדאי שתחצה את הגבולות.

סילבן שלום: כל דבר הוא גם בומרנג, וכאשר אתה חוצה את הגבולות בתחומים האלה, הבומרנג פועל, כי הציבור לא אוהב והציבור לא מוכן לרתום את צה"ל לתוך העניין הזה.

דליה איציק: אנחנו יכולים לצחצח נעליים אצלכם, חבר הכנסת סילבן שלום.

סילבן שלום: אבל כאשר עושים את הדברים האלה, הדברים נשמעים לגיטימיים.

דליה איציק: מה עם "בני בגין בוגד"?

סילבן שלום: סיירת מטכ"ל, חיילי מילואים נגד נתניהו.

סילבן שלום: כאשר באים מהשמאל, זה חיילי מילואים נגד נתניהו.

סילבן שלום: כאשר באים מהימין – זה תמיד הימין תומך בראש הממשלה.

סילבן שלום: גם כאשר יש מודעות, אדוני היושב-ראש – אנחנו עדים למודעות של עמוד אחד או "דבל" – שני עמודים, בסכומים שעולים עשרות אלפי שקלים, כאשר כתוב אזרחים מימין ומשמאל.

סילבן שלום: מישהו באמת מאמין לכם שהמודעה הזאת לא יוצאת מבית-מדרשכם?

סילבן שלום: חבר הכנסת ברק, מישהו באמת מאמין שיש אזרחים שהולכים ומוציאים סכומים אדירים כאלה יום יום, בימי חול וביום שישי, כדי להכפיש את נתניהו?

דליה איציק: תאר לעצמך.

דליה איציק: יש לכם קשרים ב"ידיעות אחרונות", תשאל.

סילבן שלום: אין דבר כזה, חבר הכנסת ברק, אתה לא יכול לעשות שימוש כה ציני בכולם כל הזמן.

סילבן שלום: אבל הדברים האלה, כאשר הם נעשים, הם בסדר.

סילבן שלום: כאשר מפורסמת מודעת תמיכה בראש הממשלה – מייד אני רואה מאמר.

סילבן שלום: ומה כתוב במאמר?

סילבן שלום: תעלומה – מי עומד מאחורי מודעת הענק בזכות ראש הממשלה?

חיים אורון: דורון שמואלי, תשאל את רפול.

דליה איציק: דורון שמואלי.

סילבן שלום: מי עומד מאחורי מודעת הענק?

דליה איציק: דורון שמואלי.

סילבן שלום: אבל כאשר יש עמודים שלמים שמכפישים את ראש הממשלה, אין מאמרים בעיתונות, אין שאלות "מי עומד מאחורי המודעות האלה" – הכול בסדר; אין תחקירים, לא מביאים תחקירן שיבדוק ויתחיל לחקור במשרדי הפרסום מי מממן את זה, מי משלם את זה.

סילבן שלום: הכול חוקי, הכול בסדר.

סילבן שלום: מסיתים ובוכים, מסיתים ובוכים.

סילבן שלום: מסיתים ובוכים, מסיתים ובוכים לאורך כל הדרך.

חיים רמון: הבעיה היא, שגם כאשר אתם מסיתים, אנחנו בוכים.

סילבן שלום: כל מה שאתם עושים נראה לכם דבר לגיטימי.

סילבן שלום: כל מה שאתם עושים נראה לכם דבר שצריך לעשותו, כי חייבים להפיל את נתניהו מהשלטון.

חיים רמון: זה נכון.

סילבן שלום: מה לעשות, הציבור חשב אחרת.

רן כהן: – – – –

סילבן שלום: מה לעשות, הציבור חשב אחרת.

סילבן שלום: הציבור מבחינת

סילבן שלום: כם טוב רק כאשר הוא בוחר אתכם.

רן כהן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

סילבן שלום: כאשר הוא בוחר מישהו אחר, אתם לא מוכנים לקבל זאת.

סילבן שלום: כבר ב-1977 אמר יצחק בן-אהרון, שהוא אינו מוכן לקבל את פסק-דין הבוחר.

סילבן שלום: מה השתנה מאז?

סילבן שלום: השתניתם מאז?

דליה איציק: מי אמר: אין לכם מנדט?

סילבן שלום: 20 שנה, ואינכם מוכנים לקבל את פסק הבוחר.

סילבן שלום: מה לעשות, אבל פסק הבוחר קובע בצורה חד-משמעית; גם ב-1992.

זאב בוים: הוא אמר שעכשיו תצטערו על כך – – –

סילבן שלום: חבר הכנסת בוים.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, מה אתך?

דליה איציק: חבר הכנסת בוים – – –

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

זאב בוים: זה אפרופו הסתה, יש לכם מגרש מצוין.

דליה איציק: רק תדאג להיבחר, זה בסדר – – –

אברהם הירשזון: מי יכול להשתוות לך – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אברהם הירשזון.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

סילבן שלום: אני רוצה שנגיע למצב שבו יהיה אפשר לומר אולי משפט אחד בבית הזה.

סילבן שלום: ההתקפות האלה, שהולכות ומתעצמות, מתרבות, הן פשוט בלתי אפשריות.

סילבן שלום: עמד כאן ראש הממשלה לפני שבוע ולא נתנו לו לדבר.

סילבן שלום: עומדים אחרים, ולא נותנים להם לדבר.

סילבן שלום: אין איזה גבול לעניין הזה?

סילבן שלום: מי שלא רוצה להקשיב, שיצא החוצה.

סילבן שלום: אני לא מבין את העניין.

סילבן שלום: אפשר לא להסכים.

סילבן שלום: שמעתי את אפרים סנה, ולא הסכמתי אף למלה אחת שלו.

עבד-אלוהב דראושה: מה אתה מיתמם, אתה לא זוכר מה עשו מצא ולנדאו ליצחק רבין?

סילבן שלום: לא היתה לו קריאת ביניים אחת.

עבד-אלוהב דראושה: אתה חדש כאן?

סילבן שלום: אני לא חדש, אבל אתה פשוט שכללת את העניין לדרגה של אמנות.

דן תיכון: רבותי, עד כאן.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, זו הפעם הראשונה, מחקת את הפעם הקודמת.

דן תיכון: לא מחקתי.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, הוא כבר היה גומר מזמן, אבל הוא לא מצליח להשלים משפט.

דן תיכון: הואל בטובך לשבת בשקט.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון פתח את השבוע בסערה.

דן תיכון: הוא סיים את השבוע שעבר בסערה וחוזר בסערה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל, כאשר אני מקשיב לנאום שמעניין אותי, אני מקשיב בשקט.

סילבן שלום: אבל דיברו כולם, וחבר הכנסת חיים רמון שלא היה כאן במשך 70% מדברי הגיע, והוא מנצח על המקהלה.

סילבן שלום: אם אפשר לסכם בשני משפטים, כדי שנוכל להמשיך בסדר-היום – אני לא נכנס לשאר ההגדרות של אפרים סנה, כמו "לחישה שטינקערית", ו"הייאוש חוגג את ניצחונו".

סילבן שלום: אמרת כל כך הרבה דברים – אם הייתי חוזר עליהם כאן, הם לא היו מוסיפים לעניין.

סילבן שלום: בואו נלך כולנו לאיזה מצב של רגיעה לשני הצדדים.

סילבן שלום: יש גם מכאן וגם משם.

סילבן שלום: אני יודע, שכאשר נמצאים באופוזיציה, הלהט גדול יותר.

סילבן שלום: באופן טבעי, כאשר נמצאים באופוזיציה, רואים את הדברים – – –

חיים אורון: – – –

סילבן שלום: חבר הכנסת אורון, תן לי לומר משפט.

סילבן שלום: אתה לא יכול, אתה ממש לא נותן לי לומר משפט.

סילבן שלום: הגעתי למסקנה, שכאשר נמצאים באופוזיציה רואים את הדברים אולי בצורה שחורה יותר מאשר הם במציאות.

סילבן שלום: גם כאשר אנחנו היינו באופוזיציה, היו רבים בינינו שחשבו שהממשלה שלכם מובילה אותנו לחיסול, לשמד, בעצם לביטול המדינה היהודית, והיו אנשים רבים שהאמינו בכך בכל לבם.

סילבן שלום: הם האמינו שהמדיניות שלכם מובילה את המדינה לכך.

עבד-אלוהב דראושה: ולכן רצחו את רבין.

סילבן שלום: היום אתם בצד שלכם חושבים אולי באותה צורה, חלקכם חושב באותה צורה.

סילבן שלום: באיזה מקום צריך להבין, שהדברים נראים, בסופו של דבר, קצת אחרת; ואתם יודעים שהם נראים קצת אחרת.

סילבן שלום: חיים רמון ויוסי שריד, לפחות.

סילבן שלום: הייתם שרים בממשלה, ואתם יודעים שהדברים נראים קצת אחרת.

סילבן שלום: כאשר נציין את זכרו של יצחוק רבין ביום רביעי הבא, ב-12 בנובמבר, במלאות שנתיים להירצחו, בואו נעשה זאת בצורה הנכונה.

סילבן שלום: יוסי שריד – בצעד נכון, לפי דעתי – העביר יחד עם חברי כנסת אחרים את ההחלטה על ציון יום אבל לאומי ליצחק רבין.

סילבן שלום: אני אישית תמכתי בכך.

סילבן שלום: היו אולי אחרים שחשבו אחרת, אבל אני חשבתי שנכון לעשות זאת ומוצדק לעשות זאת.

סילבן שלום: אני חושב שזה נכון לא רק בגלל יצחק רבין האיש, שהוא חשוב בפני עצמו, אלא עצם ציון העניין לאורך זמן, לטווח ארוך, משאיר בתודעה שמקרה כזה קרה.

סילבן שלום: אפילו אם נגיע ליום השנה – לא היום, אלא בעוד 20-10 שנה, נזכור שדבר טראומטי כזה היה.

סילבן שלום: אני חושב, שהדבר הזה תורם באמת לאי-השכחת האירוע עצמו, ויש בכך מסר לשנים הבאות.

תמר גוז'נסקי: – – –

סילבן שלום: אני מקווה מאוד, שגם אלה שיעלו אחרי – ויש כאן רשימה ארוכה של דוברים – ינסו למצוא את המאחד.

סילבן שלום: לבוא ולומר כמה מסיתים יש – אפשר למצוא בקלות, משני הצדדים.

סילבן שלום: ותאמינו לי – לא פחות, ואולי גרועים יותר.

סילבן שלום: יש כל כך הרבה דברים שאם הייתי קורא אותם, שערות רבים היו סומרות.

סילבן שלום: פשוט דברי נאצה ובלע.

סילבן שלום: לכן לא צריך לעשות זאת, לא מהצד הזה ולא מהצד הזה, כי דבר זה מביא, בסופו של דבר, לתרומה שלילית.

סילבן שלום: אתמול היה מאמר של עוזי בנזימן, ובו נאמר בצורה די ברורה, שהשמאל חייב לשים מעצור, כי דבר זה מוביל, בסופו של דבר, למשהו שלא רוצים להגיע אליו.

סילבן שלום: לא ניתן לבוא ולומר: הם עשו, אז גם אנחנו עושים.

סילבן שלום: אני לא נכנס כרגע לנושא של מוסוליני, שהיה עכשיו עם נתניהו, ועוד דברים נוראים.

סילבן שלום: בואו נלך באמת לציון יום השנה כדבר שיאחד אותנו, כדי שמקרה נורא כזה לא יקרה חלילה בעתיד.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת סילבן שלום, חבר הכנסת יוסי שריד מבקש לשאול אותך שאלה.

סילבן שלום: בבקשה.

יוסי שריד: הערה במשפט אחד: אדוני היושב-ראש, כפי שאתה מתאר לעצמך, לו הייתי עולה עכשיו על הבמה, היו לי הרבה דברים לומר על דבריו של סגן השר המכובד, אבל אסתפק בהערה אחת.

יוסי שריד: סגן השר אמר זאת מהבמה, שמעתי זאת גם בשבוע שעבר.

יוסי שריד: ראיתי את ראש הממשלה בשבוע שעבר בטלוויזיה, והוא דיבר על המאוימים: ראש הממשלה ועבדך הנאמן.

יוסי שריד: יש כאן כוונה ליצור איזו סימטריה, זאת אומרת: אם ראש הממשלה מאוים, הוא מאוים על-ידי השמאל; אם אני מאוים, אני מאוים על-ידי הימין.

יוסי שריד: אז הנה גם השמאל וגם הימין.

יוסי שריד: אני רוצה לומר כך: נכון שהמאוימים באים ממחנות פוליטיים שונים, אבל המאיימים גם על ראש הממשלה, גם עלי וגם על חברי, באים מאותו הצד.

יוסי שריד: זאת אני אומר לא רק על-פי משאלת לב חסודה שלי ולא על-פי סברת כרס, אלא זאת אני אומר גם על סמך ידיעה: אם יש איום על ראש הממשלה, הוא בא מצד הקבוצות הקיצוניות הלאומניות המשיחיות הסהרוריות מן הימין, וצריך לומר זאת, וגם אתה יודע זאת.

יוסי שריד: אצלנו אין אנשים שמשוחחים באופן אישי וישיר עם ריבונו של עולם.

יוסי שריד: לשמאל יש מחויבות מוחלטת למשטר הדמוקרטי ולכלליו, ואם אתה לא יודע זאת, אפנה אותך אל הגורמים המוסמכים שעוסקים בכך במדינת ישראל, והם יגידו לך איפה מונח האיום כלפי ראש הממשלה.

יוסי שריד: האיום כלפיו והאיום כלפינו הוא מאותו הצד.

דן תיכון: תודה.

סילבן שלום: רק משפט אחד.

חיים רמון: סגן השר, גם אתה מאמין בתיאוריית הקונספירציה?

סילבן שלום: אני עונה על כך ביום רביעי.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, תבוא הנה ביום רביעי, יהיה דיון במליאה.

חיים רמון: שיאמר משפט אחד, זה כל כך קל: כן או לא.

סילבן שלום: יש ביום רביעי הצעות רבות לסדר-היום בנושא הזה.

חיים רמון: עד יום רביעי – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הוא יכול לומר משפט אחד ולרדת?

חיים רמון: – – –

דן תיכון: תודה שאתה מאפשר לו.

סילבן שלום: חבר הכנסת רמון, הנושא הזה בעייתי, אני לא רוצה להתייחס אליו כרגע.

סילבן שלום: אני אתייחס אליו ביום רביעי.

סילבן שלום: לגבי הדברים שאמר חבר הכנסת יוסי שריד, אינני חושב שגם בעניין הזה צריך לנסות ולמצוא את ה-benefit הפוליטי, לומר מי מאיים על ראש הממשלה.

סילבן שלום: מאחר שהדברים ידועים וברורים, אינני נכנס כרגע לשאלה מי מאיים על ראש הממשלה.

סילבן שלום: ואתה אולי יודע, כי אתה יושב בוועדת השירותים החשאיים.

סילבן שלום: אם אתה יודע – אז כן, ואם לא – תשאל את עמי איילון מי הם האנשים שמאיימים על ראש הממשלה, ואין ספק שהקשת הזאת היא רחבה הרבה-הרבה יותר מאותם אנשים שאתה הזכרת, ואינני רוצה להוסיף על כך.

סילבן שלום: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, מערכת החינוך במגזר הערבי, הצעת מרצ–חד"ש-בל"ד.

דן תיכון: ינמק חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום שני שעבר, עם פתיחת המושב, הפגינו מול משכן הכנסת אלפי תיכוניסטים, מורים וועדי הורים ערביים מכל רחבי הארץ כאות מחאה על המצב האיום של מערכת החינוך הערבי, שמוביל אותה אל סף התהום ולקריסה כוללת; אות מחאה על מדיניות של ממשלה אטומה כלפי הדרישות האלמנטריות לקיום מערכת חינוך תקינה.

אחמד סעד: אנו, סיעת חד"ש-בל"ד, מציעים אי-אמון בראש הממשלה ובמדיניות הממשלה, כי מאז הקמת הממשלה הזאת יש, לצערי הרב, נסיגה מדאיגה במדיניות הממשלה לגבי החינוך באופן כללי ולגבי החינוך הערבי באופן מיוחד.

אחמד סעד: במסגרת המדיניות של ממשלת נתניהו אין תוכנית ממשית להתמודד עם משבר החינוך במגזר הערבי, עם הבעיות העיקריות הבוערות שסובלת מהן מערכת החינוך הערבי בארץ.

אחמד סעד: הנתונים והמציאות מעידים על כך שממשלת נתניהו לא מנהלת מדיניות של העדפה מתקנת כדי לגשר על הפער העצום שבין החינוך היהודי לבין החינוך הערבי שנוצר כתוצאה ממדיניות האפליה הלאומית המצטברת במשך עשרות שנים מאז קום המדינה.

אחמד סעד: להיפך, המדיניות הקיימת והמציאות מעידות על כך, שממשלת נתניהו מנהלת מדיניות של הזנחה מכוונת ואפליה מתוכננת נגד המגזר הערבי, דבר שמסכן את ההישגים שהושגו בעידן הממשלה הקודמת, בימי שרי החינוך שולמית אלוני ופרופסור אמנון רובינשטיין.

אחמד סעד: חברי חברי הכנסת, בפתיחת שנת הלימודים שבתה מערכת החינוך הערבי שלושה ימים במטרה להבקיע את אטימותה של הממשלה.

אחמד סעד: יומיים לפני פתיחת שנת הלימודים היתה פגישה בין כבוד שר החינוך זבולון המר ובין משלחת מטעם ועדת המעקב העליונה של האוכלוסייה הערבית ושל הוועדה למען החינוך הערבי, ובתום הפגישה ניתנה הבטחה של השר, שעד 2 באוקטובר ייעשה מאמץ לפתור בעיות, להתמודד עם המשבר העמוק של החינוך הערבי, שהגיע לסף התמוטטות של כל המערכת.

ראובן ריבלין: לא רק פתרו את הבעיות.

ראובן ריבלין: תשאל את חבר הכנסת דראושה, הוא חבר בוועדת – – – אני לא אומר לך שהכול טוב; רחוק מכך.

אחמד סעד: חבר הכנסת ריבלין, יש לי נתונים, אני אתן לך אותם.

ראובן ריבלין: אני אתן לך נתונים.

ראובן ריבלין: הם פה אצלי.

אחמד סעד: שום דבר לא זז, לצערנו הרב.

ראובן ריבלין: זה לא נכון וזה לא הוגן, מה שאתה אומר.

ראובן ריבלין: פי שניים ממה שנתנה הממשלה הקודמת.

אחמד סעד: תשמע עד הסוף, אני אתן נתונים.

ראובן ריבלין: פי שניים.

אחמד סעד: אני אתן לך נתונים.

אחמד סעד: תשמע עד הסוף.

האשם מחאמיד: – – –

סאלח סלים: – – –

דן תיכון: חברי הכנסת מחאמיד, סלים וריבלין.

עבד-אלוהב דראושה: כל הממשלות עשו אפליה דומה.

עבד-אלוהב דראושה: כל הממשלות.

אחמד סעד: חבר הכנסת ריבלין, אמרתי שזאת אפליה מצטברת של עשרות שנים.

אחמד סעד: זה לא מאתמול, לא מלפני שנה.

אחמד סעד: יש פער עצום.

אחמד סעד: אבל השאלה היא, איך הממשלה מתמודדת כדי לגשר על הפער העצום.

אחמד סעד: שום דבר לא זז, לצערנו הרב; להיפך.

אחמד סעד: מנתוני התקציב החדש של משרד החינוך עולה, כי לבעיות האוכלוסייה הערבית אין מענה במדיניות הממשלה ואין כלים לפתור את בעיות משבר החינוך הערבי, והמשבר ילך ויחריף בשנת 1998 בגלל הקיצוצים בתקציב החינוך ובשעות ההוראה – כ-60,000 שעות.

אחמד סעד: המשמעות היא צפיפות בכיתות וגירוש מאות מורים לשוק האבטלה.

אחמד סעד: זו בושה וחרפה שבמדינה שמתיימרת להיות הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, אחרי 49 שנים לקיומה לכ-80% מבתי-הספר הערביים אין מגרשי ספורט או אולמי הרצאות.

אחמד סעד: בגלל האי-שוויון התקציבי בין החינוך היהודי לבין החינוך הערבי, התקבולים וההוצאות בגין החינוך ברשויות המקומיות הערביות פחותים בהרבה מהשיעור המקביל להם ברשויות היהודיות.

אחמד סעד: בהעדר תקציב, בחלק מבתי-הספר הערביים – בסח'נין, למשל – אין אפילו גירים.

אחמד סעד: אני ראיתי זאת בעצמי.

אחמד סעד: בבית-הספר היסודי בכפר-יסיף, שביקרתי בו בשבת, בישיבה של ועדי הורים, שם לומד הבן הקטן שלי, הכיסאות בבית-ספר הם אולי מהעשור הראשון לקיום המדינה.

אחמד סעד: אין גב לכיסא.

אחמד סעד: אפילו הדבר האלמנטרי, הפשוט: כיסא לילד.

אחמד סעד: אני לא מדבר על מחשב לילד, חבר הכנסת האשם מחאמיד, שהבטיח ראש הממשלה ביבי נתניהו.

אחמד סעד: אני מדבר על כיסא לילד בכיתה.

אחמד סעד: למה?

האשם מחאמיד: אבל מחשב – – –

אחמד סעד: רק ב-20% מבתי-הספר הערביים יש יועצי חינוך, ורובם מועסקים במשרות חלקיות.

אחמד סעד: רק 28% מהמשרות בשירות הפסיכולוגי מאוישות על-ידי ערבים.

אחמד סעד: החינוך הערבי סובל ממצב חמור במבנים של בתי-הספר, והחינוך המיוחד סובל ממשבר חמור.

אחמד סעד: חסרות לפחות 15,000 שעות לימוד.

אחמד סעד: חסרים מבנים וחדרים.

עבד-אלוהב דראושה: 2,000 כיתות.

אחמד סעד: ומאותו מצב סובל גם החינוך הטכנולוגי, המפגר בעידן של התפוצצות המידע, עידן של טלקומוניקציה ואינטרנט.

אחמד סעד: כתוצאה מהמצב החמור במערכת החינוך, שיעור ההצלחה של התלמידים הערבים בבחינות המשוב, בבחינות הבגרות ובבחינות הפסיכומטריות נמוך בהרבה משיעור ההצלחה של התלמידים בבתי-הספר היהודיים – כשליש.

אחמד סעד: מצב הנשירה הפוך – שיעור הנשירה מבתי-הספר הערביים מהווה 75% מסך כל הנושרים במערכת החינוך בארץ.

אחמד סעד: שיעור התלמידים הוא 20% מבין כל התלמידים בארץ, אבל בנשירה – 75%.

אחמד סעד: אני מביא את הנתונים האלה לא במטרה להעשיר את הידע שלכם על התוצאות הגורפות של המדיניות המנוהלת כלפי החינוך הערבי, אלא בעיקר כדי לעורר את מצפונכם האנושי לנושא אלמנטרי, שמהווה אחת מהזכויות הבסיסיות של האדם.

אחמד סעד: אנו לא דורשים טובה מאיש; כל מה שאנו מבקשים ודורשים הוא להתייחס אלינו כמו אל כל אזרחי המדינה, ועל בסיס שוויוני.

אחמד סעד: לא נשתוק על הפגיעה השיטתית בזכויותינו לשוויון בחינוך.

אחמד סעד: לא היו לנו ציפיות מראש הממשלה ומממשלתו.

אחמד סעד: אין לנו ציפיות היום.

אחמד סעד: אבל לא תיארנו לעצמנו עד כמה הוא יכול להוביל את המדינה והחברה רחוק עד סף התהום, ובמיוחד בנושא כל כך אנושי וחיוני כנושא החינוך בכלל, ובמגזר הערבי בפרט.

אחמד סעד: בשל מדיניותו זו, ומתוך דאגה עמוקה למה שיכול עוד המצב להגיע אליו, אנו מביעים אי-אמון בראש הממשלה.

אחמד סעד: תודה רבה.

דן תיכון: תודה רבה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רק רגע, הוא עוד לא השיב.

דן תיכון: תראה, אתה רוצה להציע לסדר, אבל עדיין לא קראתי את שמו.

דן תיכון: איך אתה יודע?

דן תיכון: נניח, לכאורה קיימת אפשרות – – –

חיים אורון: במגזר הערבי – – –

דן תיכון: מייד ישיב סגן שר החינוך והתרבות משה פלד.

דן תיכון: לחבר הכנסת חיים אורון יש הצעה לסדר הדיון.

דן תיכון: בבקשה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, לא מדובר פה בעניין אישי כלפי סגן השר.

חיים אורון: אני חושב שמדובר במעמדה של הכנסת.

חיים אורון: הסעיף שעל סדר-היום הוא אי-אמון בראש הממשלה.

חיים אורון: קיבלנו את העובדה שהשר המתאם הוא סגן שר.

חיים אורון: אני מבין שנוצר עכשיו מצב שסגני השרים ישיבו על הצעות אי-אמון בשם ראש הממשלה.

חיים אורון: הדבר לא מקובל, הוא לא לכבודה של הכנסת.

חיים אורון: אני חושב שתפקידך כיושב-ראש להגן על כבוד הכנסת.

חיים אורון: לפחות יופיע שר החינוך, שהוא אחראי לנושא, שהוא איש הממשלה, ויענה על ההצעה.

חיים אורון: אני כבר התייאשתי מהסיכוי שראש הממשלה ישיב, אבל לפחות ששר ישיב.

דן תיכון: שמעתי את בקשתך.

דן תיכון: במקרה המיוחד הזה אני מקווה שתיאות לקבל תשובה מהאיש שמטפל בעניין, כי התשובה בוודאי נשענת בחלקה גם על נתונים וגם על ידע.

חיים אורון: אם – – – אז אני לא – – –

דן תיכון: אבל אני מבקש; במקרה הזה יש כנראה סיבות.

דן תיכון: בבקשה.

משה פלד: רבותי חברי הכנסת, המדיניות המוצהרת של שר החינוך, התרבות והספורט, מר זבולון המר, המופעלת על-ידי המשרד כולו, היא מדיניות של שוויון בכל מערכת החינוך, ובכלל זה גם במגזר הערבי.

משה פלד: בעקבות מדיניות זו, ההנחיה הכללית היא הקצאה שוויונית של כל המשאבים.

משה פלד: לצורך כך מינה השר ועדה להכנת תוכנית חומש, על מנת להביא לצמצום הפערים בין המגזרים השונים.

משה פלד: כמו כן מינה השר מועצה מייעצת לידו, שתפקידה להעלות בפנייו הצעות ודרכים לקידום החינוך הערבי.

משה פלד: הוועדה מונתה לפני שלושה חודשים.

משה פלד: כתב המינוי מונח אצלי פה בין הניירות.

סאלח סלים: הרי כל ארבע שנים ממנים ועדה, נגמרת הקדנציה והוועדה לא עושה כלום.

סאלח סלים: כל קדנציה מתחילים אותו דבר מחדש.

סאלח סלים: ככה כל הזמן – כבר 50 שנה יש ועדות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היא תגיש הצעות.

סאלח סלים: ברצינות, אני אומר כל פעם – – –

משה פלד: ידידי, חבר הכנסת סאלח סלים, אני שמח שאמרת את מה שאמרת.

משה פלד: שר החינוך זבולון המר מינה בקדנציה הקודמת שלו ועדה שהוציאה מתחת ידיה תוכנית חומש.

משה פלד: תוכנית החומש הזאת עבדה חמש שנים, והן הסתיימו השנה.

משה פלד: מייד עם סיום חמש השנים הללו מינה השר ועדה חדשה.

משה פלד: כתב המינוי של הוועדה נמצא אצלי כאן.

משה פלד: הוועדה היא בראשות הפרופסור מרים בן-פרץ, ויש פה רשימה של חברים בוועדה.

משה פלד: כמענה על הטענות המועלות נגד מערכת החינוך יש לציין את העובדות הבאות: 1.

משה פלד: התקן הבסיסי לשעות הלימוד הוא אחיד בכל מערכת החינוך.

משה פלד: 2.

משה פלד: הקיצוץ התקציבי בסך 700 מיליון שקלים, שנכפה על מערכת החינוך, משפיע על המגזר הערבי, ובאותה מידה על מערכת החינוך כולה.

עבד-אלוהב דראושה: סגן השר – – –

משה פלד: עם זאת – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, האם גם הוא יוכל להשלים משפט?

דן תיכון: ברשותך.

דן תיכון: הרי איש סיעתך רשום לרשות הדיבור, נכון?

דן תיכון: תוכל להתחלף אתו.

עבד-אלוהב דראושה: אני שואל שאלה עניינית.

אחמד סעד: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת סעד, דיברת בשקט ואיש לא הפריע לך.

דן תיכון: האמן לי, איש לא הפריע לך.

דן תיכון: אנא האזן, ובשקט.

עבד-אלוהב דראושה: שאלה עניינית.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אתה בשלך.

דן תיכון: אתה לא תנצח אותי היום.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מתכוון – – –

דן תיכון: אני יודע, אז אנא האזן.

משה פלד: עם זאת, נעשים כל המאמצים לצמצום הפערים, ובנושאים מסוימים אף להביא לאפליה מתקנת.

משה פלד: 3.

משה פלד: בשנים האחרונות נוספו למערכת עשרות משרות למשכילים ערבים, ולאחר לחצים שהפעלנו על משרד האוצר הפכו משרות אלו לקבועות.

משה פלד: 4.

משה פלד: למרות מצוקת בניית הכיתות במערכת כולה, בשנים האחרונות נעשתה פעולה של העדפה מתקנת, והמגזר הערבי זכה לאחוז גבוה יותר של בניית כיתות יחסית לחלקו באוכלוסייה.

משה פלד: בשנה האחרונה נבנו 300 כיתות, ולשנת התשנ"ח מתוכננות 300 כיתות נוספות.

משה פלד: אעבור אחר כך על המספרים המדויקים.

משה פלד: 5.

משה פלד: עלינו להדגיש, כי מערכת החינוך המיוחד במגזר הערבי התפתחה והתרחבה הן מבחינה כמותית והן מבחינה איכותית.

משה פלד: הוקמו 38 בתי-ספר מיוחדים לאוכלוסייה קשה.

משה פלד: כמו כן נפתחו כיתות רבות ככיתות מקדמות סגורות בבתי-ספר רגילים.

משה פלד: הוקמו שישה מרכזים לחינוך מיוחד, מה שנקרא מת"יא – מרכזי תמיכה יישוביים אזוריים – במשרד החינוך, לטיפול בילד החריג.

משה פלד: כתוצאה מאילוצי תקציב של המשרד, לא מימשנו את כל המתחייב מתוך חוק החינוך המיוחד בכל המגזרים.

משה פלד: הפתרונות לבעיות החינוך המיוחד במגזר הערבי יבואו במסגרת הפתרונות הכלליים.

משה פלד: 6.

משה פלד: חלה התפתחות משמעותית מאוד בשנים האחרונות בתחומים הפדגוגיים והלימודיים.

משה פלד: לדוגמה: א.

משה פלד: הוכנסו תוכניות לימודים חדשות, תוך התאמת ספרי לימוד חדשים.

משה פלד: הושקע רבות בהכנת ספרי לימוד חדשים המיוחדים למגזר הערבי, ובמקביל תורגמו והותאמו ספרים נוספים; ב.

משה פלד: השקענו רבות בפיתוח דרכי הוראה אלטרנטיביות ומיקוד למידה, ובחלק נכבד מבתי-הספר מופעלות ומיושמות השיטות החדשות; ג.

משה פלד: עובדי ההוראה במגזר הערבי, לרבות מפקחים, מנהלים ומורים, שולבו בהשתלמויות השונות במסגרת המחוזות, ונוסף על כך הם עברו השתלמויות ייחודיות הנוגעות למגזר הערבי התורמות לפיתוח מנהיגות חינוכית איכותית; ד.

משה פלד: טיפלנו בהעלאת רמת ההישגים בכל חתכי הגיל על-ידי פיתוח דרכי הוראה והערכה מתאימות; ה.

משה פלד: הרחבנו את מעגלי הפעילויות בכל הקשור למערכת הגומלין בין הקהילה לבין בתי-הספר באמצעות המרפ"דים – מרכזים פדגוגיים – בתי-הספר הקהילתיים ומינהל חברה ונוער, תוך מתן דגש בנושאי האקטואליה והדו-קיום; ו.

משה פלד: הוכנסו פרויקטים חדשניים במגזר הערבי, כמו למשל: בתי-ספר אוטונומיים, בתי-ספר מדגימים, בתי-ספר ניסויים, בתי-ספר למגמות מיוחדות.

נואף מסאלחה: מה שספרת בא בסעיף 5?

משה פלד: זה ו' בסעיף 6.

דן תיכון: אתה תקבל את הצילום של התשובה.

נואף מסאלחה: צריך לתת לכם פרס...

משה פלד: כן, בפירוש.

משה פלד: אני רוצה להתמקד לרגע בנושא הבנייה.

משה פלד: המשרד עמד מעל ומעבר למוסכם בתוכנית החומש שהזכרתי קודם – תוכנית החומש הקודמת – שדיברה על 226 כיתות לשנה למגזר הערבי ולמגזר הערבי בדרום.

משה פלד: ולראיה: ב-1996 רק 190 כיתות תקן היתוספו על חשבון הגידול הטבעי, משרד החינוך תקצב התחלת 310 כיתות לימוד.

משה פלד: ב-1997 רק 203 כיתות תקן נוספו על חשבון הגידול הטבעי.

משה פלד: המשרד תקצב התחלה של 452 כיתות, לרבות תוספת של 78 כיתות במגזר הערבי, בפרט בדרום.

משה פלד: בתקציב 1998 – בהשוואה למכסה של 580 כיתות – – –

אחמד סעד: מה האחוז – – –

משה פלד: רק שנייה.

משה פלד: בהשוואה למכסה של 580 כיתות שיועדו לבינוי בממלכתי ובממלכתי-דתי – – –

ראובן ריבלין: 26% לעומת 22%.

ראובן ריבלין: אם אתה מוסיף את מזרח-ירושלים, זה בדיוק – – –

נואף מסאלחה: תפסיק להגן על כל דבר שהוא אומר.

נואף מסאלחה: לא מוותרים לך.

אחמד סעד: זה גן-עדן – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אחמד סעד, אתה רוצה שהוא יפסיק להשיב לך?

עבד-אלוהב דראושה: זאת לא אפליה מתקנת, זאת – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין.

דן תיכון: בבקשה.

משה פלד: לגבי תקציב 1998 אמרתי, שבהשוואה למכסה של בינוי 580 כיתות שיועדו לממלכתי ולממלכתי-דתי, מקבל המגזר הערבי 326 כיתות בגני חובה, בכיתות לימוד יסודי ועל-יסודי ובמסגרת התוכנית להחלפת כיתות דליקות ומסוכנות.

משה פלד: מתוך 50 כיתות החלפה של כיתות פסולות ודליקות במערכת כולה, קיבל המגזר הערבי 13 כיתות החלפה; מתוך 50.

משה פלד: נוסף על כך תקצב משרדנו לקראת התשנ"ח רכישת 100 כיתות יבילות למגזר כולו, ומתוכן 80 לבדואים היושבים הן בפזורה והן ביישובי הקבע.

משה פלד: חשוב להדגיש, שלמרות כל מאמצינו יש כמה רשויות ערביות שעדיין לא מימשו את ההרשאה שקיבלו לבנייה מטעמים שונים, ולא אכנס אליהם כרגע.

משה פלד: אני רוצה לסיים את דברי ולקרוא את הצעת הסיכום של דיון שהיה הבוקר בוועדת החינוך באותו נושא בדיוק, והשתתף בו גם חבר הכנסת דראושה.

משה פלד: לא אקרא את כל ההודעה, אלא רק חלקים ממנה, ומי שרוצה לקרוא את כולה – היא מונחת בוועדת החינוך: "1.

משה פלד: ועדת החינוך והתרבות מציינת בסיפוק ובהערכה את הקמתה של הוועדה לתוכנית החומש לחינוך במגזר הערבי – – – הוועדה תקבל בפברואר 1998 המלצות שיבטיחו וכו'; 2.

משה פלד: הוועדה שמעה בהערכה את הודעת מנכ"ל משרד החינוך, כי שיעור הבינוי למגזר הערבי ב-1998 מכלל הבינוי – יהיה מעל ומעבר לשיעורו באוכלוסיית התלמידים – – – 4.

משה פלד: הוועדה מציינת בסיפוק את הודעת המנכ"ל, כי השלמת 2,000 כיתות למגזר הערבי בתוך חמש שנים, בהתאם לפנייתה של ועדת החינוך, ניתנת לביצוע, גם על דעת משרד האוצר".

עבד-אלוהב דראושה: אתה מאמץ את ההודעה הזאת?

משה פלד: "הוועדה משבחת – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, הרי דיברת כרגע עם חבר הכנסת חאג'-יחיא.

עבד-אלוהב דראושה: 2,000 כיתות?

משה פלד: ודאי, כן.

משה פלד: זאת תוכנית של משרד החינוך.

דן תיכון: אני לא מרשה, חבר הכנסת דראושה, אתה תיתן לו לגמור.

דן תיכון: לאחר מכן חבר הכנסת חטיב ידבר בשם סיעתך.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מתווכח.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, 2,000 כיתות ייבנו בחמש שנים?

האשם מחאמיד: זה מה שאדוני אומר?

משה פלד: כן, כן, ועדת החינוך רשמה את הודעת המנכ"ל.

תמר גוז'נסקי: הרי תקציב הבנייה קוצץ.

משה פלד: יתירה מזו, הנה אקרא לכם סיכום של ועדת החינוך: "הוועדה משבחת את תוכנית הבינוי של משרד החינוך – – –".

משה פלד: לסיכום אני רוצה לומר: מצבה של מערכת החינוך במגזר הערבי לא הורע יותר מאשר במגזרים האחרים; קיצוצי התקציב פגעו במידה שווה בכל המגזרים.

משה פלד: אין לדבר על קריסת מערכת החינוך במגזר הערבי, אלא להיפך – יש לדבר על תנופה ועל התפתחות, על תמורות ועל שינויים מרחיקי לכת שלא היו בעבר.

משה פלד: יש לדבר על מערכת חינוך המתאימה עצמה לחיזוק החינוכי של שנות האלפיים.

משה פלד: עד כאן.

משה פלד: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעה לסדר-היום כדלקמן: ועדת הכספים תדון בהצעת חוק להגברת הצמיחה והתעסוקה ולהשגת יעדי התקציב לשנת הכספים 1998 (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1997 – הכנה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק רמת-הגולן (תיקון – נוקשות החוק), התשנ"ו–1996, של חבר הכנסת אליעזר זנדברג – הכנה לקריאה ראשונה.

): הכנסת החליטה בישיבתה ב-23 ביולי 1997 להעביר לוועדה משותפת לוועדת העבודה והרווחה ולוועדת החוקה, חוק ומשפט לדיון ולהסקת מסקנות הצעה לסדר-היום בנושא: פתיחת הקניונים בשבת – בעיה לסוחרים הקטנים, של חבר הכנסת אריה דרעי.

): ועדת הכנסת החליטה בישיבתה היום, כי הוועדה המשותפת תהיה בת שישה חברים, שלושה חברים מכל ועדה, ובראשותו של יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

): תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מערכת החינוך במגזר הערבי

דן תיכון: ועדת הכנסת קבעה הודעות סיעות בשיעור של חמש דקות לסיעה.

דן תיכון: לסיעות העבודה והליכוד – עשר דקות.

דן תיכון: דומני שראשון הדוברים הוא חבר הכנסת משה שחל.

משה פלד: דיון על שתי ההצעות ביחד?

דן תיכון: בוודאי, דיון משולב.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מחר, לפי הלוח הגרגוריאני, ימלאו שנתיים לרצח של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

משה שחל: חשבתי לתומי, כי בדיון היום נציג הממשלה, סגן השר סילבן שלום, ינסה להביע חרטה על מה שאירע לפני שנתיים.

משה שחל: במקום זה שמענו הטפת מוסר, שהיא חלק ממה שקורה בזמן האחרון, וקשה מאוד, אדוני היושב-ראש, להתייחס בשלוות נפש לדברים שהושמעו וקרו.

משה שחל: והוא סיים את דבריו בכך – – –

רחבעם זאבי: חבר הכנסת שחל, הדיון בהצעת אי-אמון בלי שום שר מהממשלה.

משה שחל: אני לא רק מסכים, זה המשפט הבא שלי.

משה שחל: הכבוד לכנסת מחייב לפחות שנציג הממשלה יהיה כאן.

משה שחל: מילא, הממשלה החליטה שהיא שולחת סגן שר – אני מקבל.

משה שחל: אבל לפחות הנימוס מחייב, העניין והנושא מחייבים שהוא יהיה כאן.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, אולי תתבע מהממשלה שימלאו אחר הבקשה של חבר הכנסת שחל?

נואף מסאלחה: או תביא לנו שני סגני שרים מש"ס.

דוד טל: חבר הכנסת זאבי, קיבלתי את הערתך.

דוד טל: אני אקח את זה לתשומת לבי.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, נמצא כאן נציג אחד של הליכוד, של הממשלה, מסיעת הרוב – חבר הכנסת רובי ריבלין, ואני אפנה אליו את דברי, כי אינני רוצה לדבר בלי שיהיה ולו נציג אחד שישמע את הדברים.

משה שחל: אני אומר לך, חבר הכנסת ריבלין, בתשובה על דברי סגן השר סילבן שלום, מה אנחנו לא נעשה.

משה שחל: אנחנו לא נקיים הפגנות שיהיה בהן ארון מתים וילכו בהן מנהיגי המפלגה שלנו; אנחנו לא נדביק תמונות של ראש הממשלה עם כאפייה על הראש, במאות ובאלפים; אנחנו לא נעמיד משמרות אחרי כל פיגוע, עם שלטים ביד שמסיתים נגד ראש הממשלה; אנחנו לא נטען ולא נגיד את מה שנאמר רק לפני שנתיים, שרבין רוצח.

ראובן ריבלין: – – –

משה שחל: אדוני היושב-ראש, שום מנהיג שלנו לא ישתתף באספה, בהפגנה דוגמת ההפגנה שהיתה בכיכר-ציון, שבה יצעקו אנשים: בדם ואש את רבין נגרש.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אין מנוס מלהסיק את מהמסקנה, שבססמה הזאת הם חיברו את המוות באופן קונקרטי אל ההסתה.

משה שחל: אתם באים אלינו לדבר על הסתה נגד ראש הממשלה?

משה שחל: אתם באים אלינו השבוע ואומרים ביום הזה את הדברים האלה?

משה שחל: אתם באים ומשווים כאילו יש פה שני צדדים, איזה משחק שבו גם הצד הזה וגם הצד הזה?

משה שחל: ידידי חבר הכנסת ריבלין, כל זה קורה אחרי שעיתון של מפלגה מכובדת בקואליציה שלך יוצא בפרסום הכי נתעב שראיתי בימי חיי; והיו פרסומים נתעבים.

משה שחל: הוא יוצא בסיפור הקונספירציה ומעלה, לא פחות ולא יותר – 58 שאלות, אגב, של אדם שבמשך חודשים ושנים הסית באופן אישי נגד יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: זה חופש העיתונות, חופש הביטוי.

משה שחל: אותו אדיר זיק, שהוא בערוץ-7, הערוץ היקיר שלכם, מעז, במלאות שנתיים לרצח, לא לבקש סליחה, לא לשתוק אפילו – לפחות את זה – אלא לבוא ולדבר על קונספירציה, שבה מאשימים את שמעון פרס שהוא עשה קנוניה עם השב"כ, שהיתה איזו תוכנית שטנית, תוכנית נבזית לרצח בהסכמתו של פרס.

משה שחל: אז אני לא מדבר על חולניות.

משה שחל: אלה אנשים חולים.

משה שחל: אני מדבר על אנשים שלא למדו לקח.

משה שחל: לא למדתם לקח.

ראובן ריבלין: אלה אנשים חולים.

ראובן ריבלין: אתה מאשים אותי עם האנשים החולים האלה; אתה מסית נגדי בגלל האנשים האלה.

משה שחל: אני לא מסית.

משה שחל: חבר הכנסת ריבלין, בהעדר חברים אחרים שלך לסיעה שמוכנים להגן על ראש הממשלה, אתה היחיד שנשארת פרקליט נאמן למקצוע שלך.

משה שחל: אבל אני בא ואומר לך, צריכה להיות כאן, בבית הזה, קצת בושה לקום ולומר את הדברים האלה.

משה שחל: צריכה להיות זעקה משותפת.

משה שחל: אני אומר לך דבר חמור; תאמין לי – חמור מאוד.

משה שחל: העניין הזה יכול להוביל לדבר הרבה יותר חמור, הוא עלול להוביל לקרע שאי-אפשר לאחות אותו.

משה שחל: כשהפצע עדיין טרי, הוא כואב, הוא קיים.

משה שחל: עד היום אני מסתכל לעתים אל הדלת, כאילו יצחק רבין עומד לבוא.

משה שחל: הוא נרצח בצורה הכי נבזית, והסתתם נגדו הסתה פרועה מאין כמוה, ששום אדם לא קיבל אותה – – –

שמריהו בן-צור: – – –

ראובן ריבלין: – – –

דוד טל: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, אני מבקש ממך.

דוד טל: חבר הכנסת רובי ריבלין, אני מבקש מכם.

משה שחל: חבר הכנסת ריבלין, תגיד לי עם יד על הלב, אילו נעשה פינוי חברון בזמננו, כשאנחנו היינו בממשלה ואתם הייתם באופוזיציה, מה היה קורה אז?

משה שחל: תהיה ישר והגון ותענה על השאלה הזאת – לו היה ההיפך, מה היה קורה כאן?

ראובן ריבלין: מה שקרה עם – – –

משה שחל: אומר לך דבר נוסף.

משה שחל: גם אתה, כמוני – אני משוכנע – מתחלחל כשאתה שומע, שאחרי שהודיעו בחדשות על רצח רבין היו אנשים שבירכו ברכת הגומל.

משה שחל: מה היתה המחשבה?

ראובן ריבלין: הם חולים, ואתה מאשים אותי.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתגן עלי.

דוד טל: אדוני, אתה מזמין דיאלוג.

דוד טל: כשאני מנסה לגונן עליך, אדוני מנסה להתעלם.

דוד טל: אז אנא, תתמודד.

נואף מסאלחה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת מסאלחה, אני הייתי הראשון, אפילו לפני שחבר הכנסת שחל ביקש את זה.

דוד טל: ניסיתי לגונן עליו, אבל הוא רצה; זה היה מתאים לו לאווירה.

דוד טל: יש רמה מסוימת שאני מאפשר; מעבר לה – לא.

דוד טל: חבר הכנסת שחל ימשיך, וחבר הכנסת רובי ריבלין יפסיק להפריע.

ראובן ריבלין: כל מי שלא בעד שלום הוא רוצח.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני אומר לכם עוד פעם על סיפור הקונספירציה, על מה שפורסם בעיתון.

משה שחל: אני אומר לך, חבר הכנסת שמריהו בן-צור, אתה אדם הגון ואתה גם אדם מתון, דווקא מכם, לא ממישהו אחר, הייתי בא ותובע לפטר את העורך.

משה שחל: אני פניתי ליועץ המשפטי, שיעמיד לדין גם את העורך, גם את העיתון וגם את כל אלה שנתנו את ידם לסיפור הנתעב הזה.

משה שחל: באיזה עיתוי?

משה שחל: הוא לא מקרי.

משה שחל: זה לא היה איזשהו סקופ שצריך לפרסם אותו.

משה שחל: שנתיים לרצח, כדי מה?

משה שחל: כדי לומר כאן שהיה מקרה שיש בו איזון, בכלל מה אתם מאשימים.

משה שחל: לא מדובר, חלילה, על הסתה של אדם נתעב, רוצח.

משה שחל: במקום לבוא ולהשאיר את הרוצח הזה כמקרה בודד, שכולם, משמאל, מימין, מאמצע וממה שלא יהיה, יוקיעו אותו, מתחיל תהליך, זמן קצר ביותר אחרי הרצח, לנסות למצוא הצדקה למה שקרה.

משה שחל: כאשר הסטטיסטיקה, חבר הכנסת ריבלין, אומרת, ש-25% מבני הנוער, שהם נוער חובשי כיפות, מצדיקים את הרצח, זה לא עניין של מה בכך – זהו אור אדום כלפי כולם.

משה שחל: אני אומר לך: הסתה מוכרחה להביא לתוצאה, היא איננה יכולה להישאר כפי שהיא.

משה שחל: ביולי 1995, כמה חודשים לפני הרצח, לאחר שהתחלתי לקבל דוחות מודיעין שיש הקצנה, שיש התבטאויות קשות מאוד, הזהרתי כאן, מעל הדוכן הזה, כאשר חבר נכבד, שהיום הוא יושב-ראש ועדה, לא נתן לדבר – הוא ישב כאן, בקצה הזה; פשוט לא נתן לי לדבר.

משה שחל: באתי להשיב מטעם הממשלה – הוא לא אפשר לי לדבר.

משה שחל: עמדתי כאן קרוב לחצי שעה בלי שאוכל לפתוח את הנאום ולומר מלה אחת.

משה שחל: ואמרתי: רבותי, אני מזהיר אתכם, זה עלול להיגמר ברצח.

משה שחל: לצערי, זה קרה.

משה שחל: חבר הכנסת רובי ריבלין, יש שיקולים מעבר לשיקולים הפוליטיים.

משה שחל: אני מדבר אליך, אני וחברי, מתוך כאב רב.

משה שחל: מדוע אני צריך לשמוע שראש הממשלה מתלחש ואומר דברים איומים, איומים, שמי שלא חושב כמוהו איננו יהודי?

משה שחל: הוא יטיל ספק ביהדות שלי?

משה שחל: אני לוקח את הציטוט שלו מלה במלה, ואני אומר לך: דווקא הדברים שנאמרו בלחישה הם יותר כנים, הם יותר אמיתיים, מפני שאין עליהם ביקורת – זה מעין הרהורי לב של מחשבה אמיתית שקיימת אצלו.

ראובן ריבלין: אתה מערבב קודש בחול.

משה שחל: חבר הכנסת רובי ריבלין, יש לזה מטרה, יש לזה יעד.

משה שחל: ואני אומר לך דבר שני – כאן, באולם הזה, רבותי חברי הכנסת, כאן, ישבנו כאן ליד שולחן הממשלה כאשר קיבלתי את הדיווח על מה שקורה בכיכר-ציון, שלא נתנו אז לדוד לוי לדבר, והוא ירד, ועם התמונות, ועם הזעקות, והנאום של ביבי נתניהו.

משה שחל: ויצחק רבין, זיכרונו לברכה, שמע את הדברים, היו דברים איומים, איומים, מה שאמרתי כאן – "בדם ואש את רבין נגרש", ו"רבין רוצח", והתמונה במדי האס.

משה שחל: אס.

משה שחל: בא ביבי נתניהו, כראש האופוזיציה אז, וביקש רשות דיבור מיושב-ראש הישיבה.

אלי בן-מנחם: – – –

משה שחל: שבח וייס, שהיה יושב-ראש הישיבה, נתן לו אפשרות לקום להשיב, מתוך הנחה שהוא רוצה להתנצל, שהוא רוצה להביע דברים מרגיעים.

משה שחל: והדברים היו דברי הסתה גרועים מאין כמותם, גרועים מכל דברי ההסתה שהבית הזה שמע.

משה שחל: רבין, יחד אתי, יצא החוצה, לא יכולנו לשמוע.

משה שחל: אתם באים אלינו ואומרים לנו היום את הדברים כאילו אין לנו אוזן לשמוע, אין לנו לב שדופק, אין לנו דם שמתחמם.

משה שחל: שנתיים, רק שנתיים, אתם באים ואומרים את הדברים האלה בהקשר אחד.

משה שחל: שבוע קודם, דברי ראש הממשלה עם הרב כדורי.

משה שחל: אני אומר לך – לא כאיש פוליטי, כאדם – פשוט התקוממתי כולי.

משה שחל: על יהדות שנלחמנו עליה 2,500 שנה?

משה שחל: 2,500 שנה.

ראובן ריבלין: – – –

משה שחל: ובאים במחי יד, באים ואומרים – הם לא יהודים?

משה שחל: סיפור המרגלים.

ראובן ריבלין: פרס אמר – הם לא יהודים.

משה שחל: ושבוע אחרי זה – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין.

משה שחל: – – באים ואומרים, מפרסמים את הסיפור הזה שהיה צריך להיות הבל, כל עיתונאי אחראי היה זורק אותו לסל האשפה.

משה שחל: באים ואומרים, לא פחות ולא יותר – רבין עשה קנוניה עם השב"כ שיהיו כדורי סרק, כדי שיירו בו על מנת שהוא יהיה יותר פופולרי, ופרס עשה קנוניה כדי שיחליפו את הכדורים על מנת שרבין יירצח.

משה שחל: אני אומר לכם, איפה אתם?

משה שחל: איפה אתה, רובי ריבלין, למחרת?

משה שחל: ואז, בדיון בממשלה, קמים שני שרים, אחד שואל שאלות, ואני נדהם.

משה שחל: אני נדהם מפני שאני מכבד את האיש – תאמינו לי, אנחנו ידידים הרבה שנים.

משה שחל: הוא היה יכול לפנות, לקחת את החומר של ועדת-שמגר ולקרוא את החלק הסודי על כל המשתמע ממנו.

משה שחל: הוא פונה, הוא רוצה לדעת, ושר שני בא ומפתח את התיאוריה של הקונספירציה.

משה שחל: והוא אומר שהנה צריך לבדוק מי יודע מה היה.

משה שחל: אני הייתי בחקירה של יגאל עמיר מייד אחרי הרצח, כי אז לא היה ברור – לא למשטרה ולא לשירותי הביטחון – האם מדובר ברוצח אחד, האם מדובר בחיסול של הממשלה כולה; היו כל מיני הערכות.

משה שחל: אני אומר לכם – אני בימי חיי לא הרמתי אצבע.

משה שחל: אני לא יכולתי להתאפק, יחד עם המפכ"ל, עם אסף חפץ, ושמענו את הדברים.

משה שחל: באים היום ומדברים על קונספירציה?

משה שחל: מישהו יכול לבוא ולומר זאת?

משה שחל: מישהו רציני יכול לבוא ולהגיד את הדברים האלה?

משה שחל: ותחשבו שזה ילך כאילו לא קרה כלום, ויושבי הספסלים האלה ישמעו זאת ויגידו: שום דבר לא קרה.

משה שחל: על מה אתם מדברים?

משה שחל: הרגו לנו ראש ממשלה, הרגו לנו מנהיג של תנועה.

ראובן ריבלין: – – –

משה שחל: רצחו אותו בדם קר.

משה שחל: כל האולם הזה, כל הבית הזה, היה צריך לקום ולהגיד דבר אחד: אנחנו מזה נלמד לקח, אנחנו נימנע מהמשך ההסתה מפני שהיא עלולה להביא, חס וחלילה, לדברים שאני אומר לכם – העם הזה לא יוכל, לא יוכל, בשום פנים ואופן, לקבל אותם.

דוד טל: תודה.

משה שחל: ולכן, לפני שיהיה מאוחר, חייב להיות בדק בית, חייבת להיות פנייה לממשלה.

משה שחל: זה לא פסול.

משה שחל: אותו להט וכשרון שלך, חבר הכנסת רובי ריבלין, תפנה אותו לאותם שרים ותגיד להם: תרפו, תפסיקו.

משה שחל: אתם שרים היום, אתם לא יכולים להתנהג כך.

משה שחל: תקופת ההסתה נגמרה.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת שחל.

דוד טל: הודעות יושב-ראש הכנסת.

שמריהו בן-צור: – – –

דוד טל: חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

דוד טל: "ראש הממשלה ביקשני להודיע על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר אליהו סויסה ימלא את מקומו של שר העבודה והרווחה בעת היעדרו מהארץ מיום כ"ח בתשרי התשנ"ח, 29 באוקטובר 1997, עד ליום ז' בחשוון התשנ"ח, 7 בנובמבר 1997.

דוד טל: "

דוד טל: מערכת החינוך במגזר הערבי

דוד טל: אנחנו עוברים כרגע לדובר הבא.

דוד טל: חבר הכנסת פיני בדש, בבקשה, עשר דקות.

שמריהו בן-צור: – – –

דוד טל: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, חבר הכנסת בן-צור.

דוד טל: חבר הכנסת בן-מנחם, זה לא הזמן להטיח האשמות בחבר הכנסת בן-צור.

דוד טל: בבקשה, חבר הכנסת פיני בדש.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת גנדי, אני קצת רוצה לדבר גם אל חבר הכנסת שחל – אני מעריך מאוד אותו, את יושרו ואת מה שאמר, אך יש לי הערה אחת שמאוד פגעה בנו שם.

פיני בדש: לך אולי זה נפלט.

פיני בדש: הוא אמר – אתם רצחתם.

משה שחל: אני מייד אמרתי – הסתתם.

משה שחל: אני מבקש סליחה.

פיני בדש: זה הקפיץ את כולנו.

משה שחל: חבר הכנסת פיני בדש, שלא תהיה אי-הבנה.

משה שחל: נדמה לי שמייד אחרי כן – – – ואני מתנצל.

משה שחל: לא רק מתנצל; לא היתה כוונה לרגע באמירה הזאת.

פיני בדש: כולנו מזועזעים מהרצח.

אלי בן-מנחם: הסתתם.

ראובן ריבלין: – – – זה לא פרוידיאני שאתם פונים אלינו כל פעם ומצביעים באצבע מאשימה.

פיני בדש: זה מה שאני רוצה להגיד לחבר הכנסת שחל.

ראובן ריבלין: אני לא מתבייש בזה שאני בעד ארץ-ישראל.

דוד טל: חבר הכנסת רובי ריבלין.

תמר גוז'נסקי: – – –

ראובן ריבלין: – – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין.

דוד טל: חבר הכנסת רובי ריבלין קיבל רשות לדבר?

דוד טל: בבקשה, חבר הכנסת בדש.

פיני בדש: חבר הכנסת שחל, חבר הכנסת גנדי, כולנו, עד לאחרון שבנו, מזועזעים בבית הזה – ולא משנה מאיזה צד – מרצח של ראש ממשלה.

אלי בן-מנחם: לא בטוח.

פיני בדש: אל תגיד לא בטוח.

פיני בדש: אני מודיע לך: בבית הזה, בוודאות, כולנו מזועזעים מהרצח של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

פיני בדש: זו לא אותה מדינה.

פיני בדש: מדינה שנרצח בה ראש ממשלה ברצח פוליטי היא כבר לא אותה מדינה.

פיני בדש: תמיד חשבנו שאנחנו מדינה נאורה ואנחנו שונים ממדינות העולם השלישי – הטראומה נשארה, לצערי הרב, ואנחנו אולי נסוגונו אחור והצטרפנו פה ושם, בתחום הזה, למדינות העולם השלישי.

פיני בדש: אי-אפשר להאשים חלק גדול מהעם ברצח אם יש רוצח נתעב – ואתה דיברת הרבה מאוד על ההסתה שקדמה לרצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

פיני בדש: אבל אני אומר לך: בזמן האחרון אני מרגיש שיש פה מסע הסתה נגד ראש הממשלה, ולא תמיד אתה שומע את הדברים החדים שנאמרים.

פיני בדש: ראיתי באזור שלי מודעה שקוראת לחיילי מילואים שלא להתגייס לצה"ל כל עוד ראש הממשלה המטומטם והאידיוט יושב בראש; מודעות שצילמו אותן והדביקו בכל פינה.

פיני בדש: זו לא הסתה?

פיני בדש: ואם אכפת לכם, ואם אתם רוצים להציל את המדינה, צריך להעיף את המטומטם מראשות הממשלה.

פיני בדש: זו לא הסתה?

אלי בן-מנחם: אם אומרים על מישהו מטומטם, אז אף אחד לא מתכוון להרוג אותו.

פיני בדש: סלח לי, ישבו כאן חברי כנסת.

דוד טל: חבר הכנסת בן-מנחם, משם זה מתחיל.

פיני בדש: בדיוק.

פיני בדש: אתה לא יודע איפה זה מתחיל ואיפה זה נגמר.

פיני בדש: כשיושב כאן חבר כנסת ואומר: קפד ראשו של ראש הממשלה, והשני אומר: צריך לירות בכל הכיוונים – זה פתאום מותר?

פיני בדש: זו התבטאות, תסלח לי, מהסיעה שלך.

אלי בן-מנחם: – – –

פיני בדש: אני חושב, שכל דבר כזה הוא הסתה, והסתה מתחילה בקו מסוים ומסתיימת בקו אחר.

פיני בדש: אתה לא יודע, כשמתחילה הסתה מסוג זה, הקו האדום כל הזמן נע וזז ונע, וזה ממשיך בארונות מתים וכל מיני דברים אחרים, וזה נגמר בירי.

פיני בדש: אני חושב שאנחנו במדינה דמוקרטית, יש חופש ביטוי, אבל יש גם גבול לחופש הביטוי.

פיני בדש: אני זוכר, שאחרי רצח רבין, כל מי שאמר משפט כזה או אחר – "בום", עצרו אותו.

פיני בדש: עברו לקיצוניות השנייה, מקיצוניות לקיצוניות.

פיני בדש: צריך להיות שפויים בעניין הזה, ואי-אפשר לראות רק הסתה של צד אחד.

פיני בדש: שכחתם שבמלחמת לבנון עמדו גם חבר הכנסת שריד וגם שולמית אלוני עם שלטים – שרון רוצח, שרון רוצח.

פיני בדש: יש תמונות.

פיני בדש: הם עמדו מול הבית של שרון עם ססמאות: שרון רוצח.

פיני בדש: לא קרה רצח אז, לשמחתנו הרבה, אבל כל הסתה מתחילה באיזו נקודה.

פיני בדש: אני אומר לך – אני רואה בזמן האחרון בכל פינת רחוב, בכל צומת, שלטים והסתה והסתה ורדיפה, והתקשורת נותנת לזה גם קצת תחמושת, קצת שמן למדורה, כי זה עושה קצת – – –.

פיני בדש: בתקשורת, כשיש קצת יותר אש זה מעניין יותר, זה תקשורתי יותר, והעסק תופס תאוצה ככדור שלג.

פיני בדש: זה מתגלגל, ואני לא יודע איפה זה ייגמר.

פיני בדש: ראש ממשלה צריך להסתובב היום, לצאת מהמשכן, או להגיע לכל מקום עם כוחות כאלה – רק במדינות העולם השלישי יש דבר זה.

אלי בן-מנחם: הוא נהנה מזה.

פיני בדש: אל תגיד לי שהוא נהנה מזה.

פיני בדש: תאמין לי, אף אחד לא נהנה מזה.

פיני בדש: חבר הכנסת בן-מנחם, היתה לי תקופה של חודשיים-שלושה חודשים, כשהיו האירועים בדרום, והציבו שמירה על הבית ועלי.

פיני בדש: תאמין לי, אף אחד לא יכול ליהנות מדבר כזה.

פיני בדש: זה בכלל לא נעים, זאת הרגשה מזופתת.

פיני בדש: ובמדינה נאורה כמו שלנו לא צריך לקרות דבר כזה.

פיני בדש: לכן אני קורא לכם להפסיק, ולמתן את זה; לעבור לביקורת עניינית ולהפסיק את כל הדברים הקטנים.

פיני בדש: אתם מדברים על מה שהוא אמר בנושא של היהדות?

פיני בדש: חבר הכנסת ברק, תאמין לי, הוא היה מפקד שלי בצבא, ואנחנו ידידים טובים.

פיני בדש: גם הוא אמר דבר שהוא חשב; יכול להיות שהוא צודק, שצריך להתרחק קצת ממרצ, כי התרחקו מהיהדות והפסידו את הבחירות בגלל זה.

פיני בדש: ואני לא חושב שהוא אמר אמירה שצריך להכות אותו עליה.

פיני בדש: אז מה הוא אמר?

פיני בדש: גם פרס כתב ואמר, ואני לא חושב שהוא אמר דבר רע.

פיני בדש: אותו דבר ראש הממשלה.

פיני בדש: הוא הבהיר את דבריו כאן מעל הדוכן ואמר: אם מישהו נפגע מהעניין הזה או חשב שאמרתי שהוא לא יהודי – אני מתנצל.

פיני בדש: הוא אמר את זה.

פיני בדש: הוא אמר את זה גם כאן.

פיני בדש: אי-אפשר להמשיך ולגלגל כל הזמן, ולגלגל את הנושא הזה עד אין סוף.

פיני בדש: לכן אני אומר שתחשבו קצת על העניין הזה ותיקחו קצת אחריות.

פיני בדש: מה שקרה עם פעולת המוסד בירדן – איזו חגיגה עשו בגלל העניין הזה.

פיני בדש: לפחות דבר אחד היה בבית הזה – בענייני ביטחון היה איזה קונסנסוס.

פיני בדש: היה איזה קונסנסוס בענייני ביטחון, המוסד, שב"כ.

פיני בדש: תמיד נתנו גיבוי.

פיני בדש: פעם היה קונסנסוס גם על הצבא.

פיני בדש: פעם הצבא היה פרה קדושה.

פיני בדש: היום אתם יודעים למה בצבא כל אחד עבר להיות "ראש קטן"?

פיני בדש: אני מדבר עם מפקדים והם אומרים: אני "ראש קטן".

פיני בדש: למה?

פיני בדש: פעם הייחודיות של צה"ל היתה של הראש הפתוח, של התעוזה, של החשיבה המתקדמת, של האלתורים.

פיני בדש: היינו עושים את זה והיינו מצליחים בכל פעולה.

פיני בדש: היום, ברגע שאתה עושה את הדברים האלה ויש לך איזו פשלה הכי קטנה, אז ישר בתי-משפט; אתה צריך לקחת עורכי-דין מכיסך.

פיני בדש: ואתה אומר: רגע, סליחה; אני – בשביל לעשות משימות כאלה ולסכן את חיי וכו' וכו' ואת החיילים שלי כדי להצליח במשימה; אחר כך אני צריך לקחת עורכי-דין ולתת את הדין?

פיני בדש: בשביל מה?

פיני בדש: אני אעבוד "ראש קטן", לפי הספר.

פיני בדש: וכשאתה עובד לפי הספר, גם הצד השני מכיר את עבודת הספר.

פיני בדש: ואז קורה מה שקורה בלבנון וכל הפעולות שקורות בזמן האחרון.

פיני בדש: למה?

פיני בדש: כי גרמנו לזה בשיטה של הביקורת העצמית וההלקאה העצמית והפגיעה בצבא והפגיעה בשב"כ והפגיעה במוסד.

פיני בדש: כי כל אחד רוצה כותרת כזו או אחרת, כותרת פוליטית, או כותרת בעיתון, ולא משנה מה המחיר שזה עולה למדינה.

פיני בדש: אנחנו גרמנו לשיטת "הראש הקטן" וזה יוריד אותנו שאולה.

פיני בדש: תאמינו לי.

פיני בדש: בנושא הזה אנחנו צריכים להיות זהירים; וצריך קצת באחריות.

פיני בדש: קצת אחריות גם מצד האופוזיציה.

פיני בדש: אני אומר לך, גם אני הייתי באופוזיציה, בקדנציה הקודמת – לפחות בדברים האלה הרגשתי, וכולנו הרגשנו, אחריות.

פיני בדש: גם אם כאב לנו לפעמים ב"ענבי זעם", גם אם אנשים פה כעסו או משהו לא הלך בסדר, אמרנו: זה צבא, זה ביטחון, זה כוחות ביטחון.

פיני בדש: אנחנו שותקים.

פיני בדש: שותקים גם כי מי שלא עושה לא טועה.

פיני בדש: ויש טעויות ויש תקלות בדרך.

פיני בדש: וצריך לתת את הגיבוי וצריך לתת את העידוד וצריך לעודד אותם, כדי להמשיך הלאה, כדי שלא ניכשל בדברים האלה.

פיני בדש: אני חוזר ואומר: שנתיים עברו, וזה יום קשה לכולנו, יום הזיכרון הזה.

פיני בדש: כי אמרתי שזה החזיר אותנו אחורה.

פיני בדש: אני קורא לכולם להפסיק עם ההסתה משני הצדדים, ולא חשוב אם הסכנה לראש הממשלה היא מהימין או מהשמאל – זו סכנה לראש ממשלה.

עמנואל זיסמן: אף אחד מכם לא – – – יש שתי הצעות אי-אמון לא בנושא הזה.

עמנואל זיסמן: אני שמח מאוד שאתה עונה – – –

דוד טל: חבר הכנסת זיסמן, אדוני בוודאי יודע שיש הנושאים על סדר-היום והנואם על הדוכן יוכל לומר את כל אשר חפץ לבו.

עמנואל זיסמן: הוא לא אומר מה דעתו על זה שברק – – –

דוד טל: כבר לא נשאר לו זמן לומר את דעתו.

פיני בדש: חבר הכנסת זיסמן, הנושא של החינוך הערבי, שדיברו עליו, הוא בדיוק הנושא השני שאני הולך לדבר עליו.

פיני בדש: כאחד שגר בדרום, אני חושב שנעשה הרבה מאוד בנושא הבנייה וההשקעה בחינוך הערבי, ולפחות 30% מבניית הכיתות השנה ובשנה הבאה מתבצעים בסקטור הערבי.

פיני בדש: אני רוצה להגיד לך, שיש בסקטור הערבי בעיה של כוח אדם, של מורים טובים.

פיני בדש: כשמביאים מורים ברמה טובה, מורים עם תארים מצפון הארץ לדרום הארץ, כדי ללמד ולשמור על הרמה – אני יודע את זה לפחות ממנהל המחוז – מתחילה מלחמת החמולות: מה פתאום מביאים לנו אחד מהצפון?

פיני בדש: אנחנו רוצים אחד משלנו.

פיני בדש: גם אם הוא לא גמר עשר כיתות הם רוצים את המורה הזה, ולא רוצים את המורה עם התואר השני.

פיני בדש: יש בעיות פנימיות במערכת, ובגלל המצוקה של מורים בסקטור הערבי לפעמים מגיעים לאבסורדים.

פיני בדש: הגיע אלי בשבוע שעבר בדואי ואמר לי: תשמע, הבת שלי בת עשר, היא חזרה מבית-הספר ואומרת לי: המורה אמרה – היהודים לקחו לנו את האדמות והיהודים צריכים להוציא אותם מהמדינה וכו' וכו'.

פיני בדש: הסתה מטורפת.

פיני בדש: הוא אומר: הלכתי לראות איך יכול להיות, מי המורה הזאת.

פיני בדש: משרד החינוך מחזיק מורות שמסיתות?

פיני בדש: הוא אומר שזאת בחורה מעזה שהתחתנה לפני שלוש שנים עם בדואי; קיבלו אזרחות ישראלית.

פיני בדש: יש לה יכולת הוראה כזו או אחרת.

פיני בדש: משרד החינוך משלם לה משכורת ללמד, ותראה מה היא מלמדת.

פיני בדש: צריך להסתכל גם על הדברים האלה.

פיני בדש: אגב, אני בעד יישובי הקבע.

פיני בדש: את הנושא הזה הפניתי לשר החינוך, ואני נותן גם את שם בית-הספר הזה לשר החינוך, כי הוא צריך לבדוק את הנושא הזה בחומרה רבה.

פיני בדש: זה דבר אחד.

פיני בדש: דבר שני – אני חושב, שביישובי הקבע, שהם יישובים חוקיים, צריך להשקיע; צריך להשקיע את המירב בבתי-הספר וליישר אותם לפי הרמה של בתי-הספר היהודיים, ושיהיו מחשבים כמו שדיברו, וכל דבר.

פיני בדש: אבל אני נגד מצב שנוצר, שבונים בתי-ספר בלתי חוקיים בפזורות.

פיני בדש: לא יכול להיות, שהמדינה או גופים ממשלתיים בונים בניגוד לחוק, גם מרפאות, אדוני סגן השר, וגם בתי-ספר – –

דוד טל: חבר הכנסת בדש, אני מבקש לסיים.

פיני בדש: – – במבנים בלתי חוקיים.

פיני בדש: לא יכול להיות דבר כזה – או שיש חוק או שאין חוק.

פיני בדש: לא יכול להיות שיאמרו: נעקוף את החוק ונבנה על הגבעה הזאת בית-ספר ועל הגבעה הזאת בית-ספר בלי היתרי בנייה בלי אישורים בלי שום דבר.

פיני בדש: במקום שצריך לתת – צריך לתת את המקסימום; במקום שלא צריך לתת – לא צריך לתת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אפשר לשאול אותך שאלה?

דוד טל: רק שאלה אחת אני מרשה לחבר הכנסת וליד צאדק.

פיני בדש: עוד משפט אחרון.

פיני בדש: חבר הכנסת וליד צאדק, צריך לדעת שעושים מאמץ גדול מאוד ליישר קו.

פיני בדש: השנה אני יושב-ראש ועדת המשנה של ועדת הכספים לענייני הרשויות המקומיות.

פיני בדש: השנה 60% מתקציב הפיתוח ברשויות המקומיות הולכים לרשויות הערביות, שמהוות לא יותר מ-20%.

פיני בדש: ואני אומר לכם: תעשו גם בדק בית.

פיני בדש: ממוצע השכר הגבוה ביותר ברשויות המקומיות נמצא בסקטור הערבי.

פיני בדש: כל אחד שם לוקח משכורות עתק, וכולם מחלקים את הקופה ביניהם, ולא נשאר כסף להשקיע בחינוך ובדברים אחרים.

פיני בדש: כדאי שהם יעשו בדק בית ויראו מה קורה.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת בדש.

דוד טל: חבר הכנסת וליד צאדק, בקצרה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מסכים אתך, חבר הכנסת בדש, שיש ליקויים בניהול, ומה שאמרת נכון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל זו לא הסיבה היחידה שכאילו היא שמעיקה על החינוך הערבי.

פיני בדש: אני לא אמרתי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הדוגמה של המורה הזאת, אתה בעצמך תגיד את זה בפני כל העם בישראל כאילו המורים הערבים מסיתים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שיש בזה טעם לפגם.

פיני בדש: אני נתתי דוגמה של מחסור של מורים ברמה טובה בסקטור.

פיני בדש: אני אומר לך לגבי המורה שדיברתי עליה, המנהל בחורה – פשוט הביאו מנהל בעל תואר שני והבריחו אותו באיומים ובסוף לקחו מנהל בלי שום תואר.

פיני בדש: ואחר כך צועקים שרמת החינוך נמוכה.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת בדש.

דוד טל: חבר הכנסת סגן השר שלמה בניזרי – בבקשה, אדוני.

דוד טל: אחריו, חבר הכנסת שמריהו בן-צור; אחריו – חבר הכנסת וליד צאדק אג'-יחיא, ואחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אכן חלפו שנתיים, ואני מאותם חברי הכנסת שזכו להיות פה בקדנציה הקודמת, וכשאני מנסה לבדוק האם חל איזה שינוי באווירה בכנסת, באלימות המילולית, בשנאה, בקצב הדיבור; האם חל פה שינוי, שכולם דיברו עליו למעשה לאחר הירצחו של ראש הממשלה; כשאני מנסה לבדוק, האם מישהו מאתנו אכן למד – כי אז אני שומע כל הזמן מהצד השמאלי:

שלמה בניזרי: אתם לא למדתם, ומהצד הימני משיבים: גם אתם לא למדתם.

שלמה בניזרי: ואני הקטן שיושב באמצע אומר: כולנו לא למדנו, כי זו המציאות שאתה רואה פה.

שלמה בניזרי: ראיתי את הדיון שהתקיים פה בשבוע שעבר, בנוכחותו של ראש הממשלה.

שלמה בניזרי: יושבת פה מפלגה מאוד חשובה, מפלגת העבודה, והיא נהגה בצורה קטנונית ביותר.

שלמה בניזרי: כשעמדתי פה, ממש התביישתי.

שלמה בניזרי: אמרתי: איזו "פדיחה" זאת להיות חבר הכנסת, כשיושבים פה כמה אנשים שמתנהגים כמו ליצנים.

שלמה בניזרי: מרימים כל מיני דברים.

שלמה בניזרי: פעם צחקו על חבר הכנסת בא-גד, אמרו שהוא ליצן, והיו עוד חברי כנסת אחרים שלעגו להם.

שלמה בניזרי: נו, וזאת לא ליצנות לשמה?

שלמה בניזרי: האם כך מתנהגים?

שלמה בניזרי: זה בניין שאמור לכבד את נציגי העם הנבחרים?

שלמה בניזרי: ואתה רואה פה את כובד השנאה, ההתלהמות, שבהן מדברים זה אל זה, ואלה, רבותי, דברים שמשדרים אל העם.

שלמה בניזרי: תדעו לכם שהאלימות והשנאה ממשיכות עד היום בעם.

שלמה בניזרי: לפני כחודש וחצי התבטאתי בשם הרב עובדיה יוסף והעברתי מסר לגבי הבנייה בראס-אל-עמוד.

שלמה בניזרי: הרב הביע את דעתו שלא מן הראוי לגור שם.

שלמה בניזרי: אתם יודעים, יומיים-שלושה לאחר מכן כל הבית שלי רוסס באיומים: מוות לבניזרי, נהרוג אותך, נרצח אותך.

שלמה בניזרי: שמא תאמרו שזה רק מן הימין הקיצוני, כמו שיוסי שריד מתפאר תמיד שמאיימים עליו במכתבים ובאיומים?

שלמה בניזרי: אז אני אגיד לכם, שעד היום כולנו, חברי כנסת דתיים אפילו וחרדים, מקבלים איומים מהשמאל במדינת ישראל: נרצח אתכם, נהרוג אתכם, נגרש אתכם מן המדינה.

שלמה בניזרי: רבותי, אם אנחנו רוצים להעביר מסרים לעם, שימו לב מה העם עושה.

שלמה בניזרי: הוא מחזיר לנו.

שלמה בניזרי: הם מסתכלים עלינו, על הפרצוף שמצטייר פה בתוך הכנסת, על ההתלהמות.

שלמה בניזרי: פה חברי הכנסת – לא כולם, חלק גדול מהם – חושבים על הכותרות, איך הם ייראו למחרת בעיתון; איך הם יצליחו להיכנס למהדורת חדשות ולשידור טלוויזיה; איך הם יזכו בקולות כאשר הם יגיעו לבחירות בפריימריס.

שלמה בניזרי: אני מודה לקדוש-ברוך-הוא, שאצלנו, במפלגתנו, אין הבחירות הללו.

שלמה בניזרי: יש מועצת חכמים שמחליטה מי ייבחר לכנסת ומי לא.

שלמה בניזרי: אתה יכול להיות מרוצה יותר, מרוצה פחות, אבל לפחות אני לא נמצא באותה תחרות שבה נמצאים כל הזמן חברי הכנסת, כדי להוכיח את עצמם.

שלמה בניזרי: כשאני רואה לפעמים את ההתנהגות פה, אני אומר: מסכן העם שאלו הם שלוחיו.

שלמה בניזרי: כאשר אני רואה פה את ההתנהגות הקטנונית, את שנאת האחים שהמקום הזה משדר אל העם, אני שואל: זה המקום להגיד את הדברים הללו, במלאות שנתיים להירצחו של ראש הממשלה?

שלמה בניזרי: הרי הרצח לא נולד ביום אחד, ואל יספר לנו אף אחד סיפורים שלא היתה הסתה.

שלמה בניזרי: היתה הסתה נגד השמאל והיתה הסתה נגד המפלגות הדתיות, נגד מפלגה דתית שהיתה בתוך הממשלה.

שלמה בניזרי: מול ביתי היו כל יום הפגנות, הפגנות של אנשים חובשי כיפות סרוגות ושל מתנחלים.

שלמה בניזרי: הם באו והפגינו מול בתינו וצעקו: די לאלמנות, די ליתומים, די לממשלת הדמים.

שלמה בניזרי: השמיעו נגדנו איומים ברצח, הביאו לנו חזירים מול הבית.

שלמה בניזרי: שלא יספרו סיפורים כאילו זה נולד באוויר.

שלמה בניזרי: אבל, רבותי, גם אם יירצח היום ראש ממשלה מצד הימין, אני לא אתפלא.

שלמה בניזרי: אתה רואה את גודש ההסתה, יום ולילה לא ישבותו, הן אמצעי התקשורת והן חברי הכנסת מהאגף השמאלי שמתלהמים פה, שמדברים כל היום בגנותו של ראש הממשלה.

שלמה בניזרי: לא שהוא לא עושה כל מיני שטויות יום ולילה.

שלמה בניזרי: אוהו, בלי סוף.

אלי בן-מנחם: תישאר כאן, זה מספיק.

שלמה בניזרי: אנחנו לא באים עכשיו להגן על צד אחד.

שלמה בניזרי: אבל, רבותי, תדעו לכם, שההדדיות והסימטריות האלה בשנאה יביאו לעוד רצח ועוד רצח, ולכו תדעו לאן אנחנו יכולים להוביל את עצמנו.

שלמה בניזרי: הקריאה צריכה להיות אל חברי הבית פה, אנחנו שמשמשים דוגמה לעם; אנחנו, שצופים בנו כל הזמן.

שלמה בניזרי: לא לחפש רק את הכותרת.

שלמה בניזרי: תאמינו לי שתזכו לכותרות חיוביות גם אם תדברו בשם הנימוס, בשם הדרך-ארץ, בשם הטפת מוסר.

שלמה בניזרי: קשוט עצמך ואחר כך קשוט אחרים.

שלמה בניזרי: ורק משפט אחד לגבי הטענה של ראש הממשלה, שאמר שבשמאל שכחו מה זה להיות יהודים.

שלמה בניזרי: נדמה לי שזה היה גם נושא אחת ההצעות לסדר-היום, אבל כמעט לא שמעתי דבר בנושא הזה.

שלמה בניזרי: תדעו לכם, שראש הממשלה בדבריו עשה הכללות, אבל אם נבדוק את הדברים קצת לעומק, אולי אנשים יתבוננו לפעמים בדברים שראש הממשלה התכוון אליהם.

שלמה בניזרי: מה זה "שכחו מה זה להיות יהודים"?

שלמה בניזרי: אצלי להיות יהודי זה לדעת יהדות, זה לקיים יהדות.

שלמה בניזרי: הוא אמר, שהם לא לומדים יהדות ולא מקיימים יהדות.

שלמה בניזרי: האם זה שקר?

שלמה בניזרי: בואו נבדוק בבתי-ספר ונראה – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: והוא כן מקיים?

שלמה בניזרי: זה מה שאני רוצה להגיד במשפט הבא, אל תדאג.

שלמה בניזרי: כשאני עושה חשבון, אני עושה חשבון עם כולם, אני לא נושא פנים לאיש, כי אני באמת לא מתחשבן עם אף אחד באופן פרטי, אני עושה את החשבון עם הקולקטיב.

שלמה בניזרי: רבותי, כשראש הממשלה דיבר – שכחו את זה – הוא אמר אמת.

שלמה בניזרי: אף אחד שלא יתעלם.

שלמה בניזרי: תסתכלו כמה שיעורי תנ"ך מלמדים בבתי-ספר, כמה יהדות כבר יודעים הילדים שלנו בבתי-הספר שלהם.

שלמה בניזרי: אולי יש להם שעה-שעתיים שבועיות בתנ"ך, ולפעמים כבר עדיף שלא תלמדו בהן, עם כל הארס והשנאה שמכניסים נגד קודשי ישראל ונגד גדולי האומה.

שלמה בניזרי: אז האם צדק ראש הממשלה?

שלמה בניזרי: – צדק בדבריו.

שלמה בניזרי: מה יש?

שלמה בניזרי: צריך להגיד את האמת.

שלמה בניזרי: אלא שכמו שאמר חבר הכנסת צדיק – – –

דוד טל: וליד צאדק.

שלמה בניזרי: סליחה, וליד צאדק.

שלמה בניזרי: אנחנו מדברים על צדיקים עכשיו.

שלמה בניזרי: הוא אמר: האם ראש הממשלה בעצמו מקיים?

שלמה בניזרי: האם ראש הממשלה עצמו יודע יהדות?

שלמה בניזרי: קשוט עצמך.

שלמה בניזרי: היה ראוי אולי לאנשים שבאמת מקיימים ושומרים ויודעים שיגידו את הדברים.

שלמה בניזרי: ועוד צביעות אחת, ובזה אני אסיים.

שלמה בניזרי: כשנשיא מדינת ישראל ביטא את עצמו בשבוע שעבר בכנס שעניינו לימוד התנ"ך ואמר בפני אנשים דתיים דברים נוראים, מה באנו וביקשנו?

זאב בוים: אילו דברים נוראים הוא אמר?

שלמה בניזרי: בוא נקבע לנו כללים אחרים.

שלמה בניזרי: הנה שאלת יפה, אענה לך יפה, בדרך-ארץ.

עמנואל זיסמן: – – –

שלמה בניזרי: תראה, כשאני נמצא פה, לפחות אני משרה איזו אווירה נינוחה, אבל אין לי כוח לשוק מחנה-יהודה.

דוד טל: חבר הכנסת זיסמן, אני אודה לאדוני אם הוא לא יפריע לסגן השר לסיים את דבריו.

שלמה בניזרי: חבר הכנסת זיסמן, אין לי כוח לסגנון הזה.

זאב בוים: – – –

שלמה בניזרי: אין לי כוח לסגנון של השוק, תאמין לי.

שלמה בניזרי: אני אוהב לדבר לאט לאט ובדרך-ארץ.

שלמה בניזרי: אני רק רוצה לומר: מה היתה הטענה שלנו?

שלמה בניזרי: כשאני שמעתי את דבריו, כשהוא דיבר על סלקטיביות מסוימת, כשהוא אמר שיש דברים לא סימפתיים שאותם לא צריך לקרוא, אני אמרתי: תשמע, אם זה כשל לשוני, אני מצפה שהוא יתנצל; אם זה כשל רעיוני-מוחי, אני בעד אחד כזה לא אצביע, אך לא איימתי או משהו כזה.

שלמה בניזרי: אחר כך עשו מזה איום.

שלמה בניזרי: בואו ואסביר לכם בפשטות מה הנקודה.

שלמה בניזרי: אצלנו הרמב"ם פוסק: מאי אפיקורוס?

שלמה בניזרי: זה אחד שאומר: אות אחת אינה מן התורה.

שלמה בניזרי: אנחנו לוקחים את כל התנ"ך בשלמותו, לטוב ולרע, בין שזה מוצא חן בעיני ובין שזה לא מוצא חן בעיני.

שלמה בניזרי: כשבא נשיא מדינת ישראל ואומר: את זה תקראו, ואת זה לא תקראו – זו השיטה הרפורמית.

שלמה בניזרי: הרפורמים אמרו בהתחלה: ההלכה הזאת לא נראית והמצווה הזאת לא נראית; את הדף הזה תורידו.

שלמה בניזרי: וכך הם התחילו לתלוש דפים מהיהדות.

שלמה בניזרי: אתם יודעים מה קרה להם בסוף?

שלמה בניזרי: הם נשארו רק עם הכריכה, בלי שום דף פנימי, בלי שום תוכן ביהדות שלהם.

שלמה בניזרי: למעשה, הנשיא קרא פה לכל האזרחים: רבותי, תהיו אפיקורסים.

שלמה בניזרי: אני מצפה מנשיא שישמור על קונסנסוס בעם.

שלמה בניזרי: אל תביע את עצמך.

שלמה בניזרי: נכון, יש לך דעות פרטיות.

שלמה בניזרי: הרי מה היתה הטענה כנגד ראש הממשלה?

שלמה בניזרי: אמרו שהוא דיבר בינו לבינו, בינו לבין הרב כדורי.

שלמה בניזרי: אז כל המדינה נזדעקה: איך הוא אומר כך?

שלמה בניזרי: שיתנצל, הרי הוא פגע בי.

שלמה בניזרי: אבל הוא מאמין כך, ובשיחה פרטית הוא אמר מה שאמר, אלא שיש דברים שפוגעים, ואפילו אתה מאמין בהם אתה לא צריך להגיד אותם.

שלמה בניזרי: גם נשיא המדינה היה בין אותם אנשים שנזדעקו כנגד ראש הממשלה וביקשו שיתנצל, ואני חושב שהוא עשה בחוכמה רבה כאשר הוא בא והתנצל ואמר לפחות – ואולי הוא ממשיך להאמין בדבריו, אין לי ספק בכך, כי אני לא מאמין שבן-אדם משתנה ביום אחד – אם פגעתי, אני מתנצל.

שלמה בניזרי: בואו נאמץ לנו את הדרך.

שלמה בניזרי: זה מתקשר לתחילת דברי: רבותי, בואו נאמץ לעצמנו את הדרך לא לחפש רק איך לפגוע באחר, אלא נחפש את הדרך למצוא את השווה בינינו, כי תדעו לכם שהדרך הזאת תביא להרס של העם.

שלמה בניזרי: אני מדבר עם אזרחים מהשורה, והם אומרים: היום אנחנו נמצאים פשוט במצב של אי-ודאות, לא יודעים מה יהיה בסופה של המדינה הזאת, מה יהיה בסופו של עמנו.

דוד טל: חבר הכנסת בניזרי, אני מבקש לסיים.

שלמה בניזרי: לכן הקריאה אליכם, רבותי: במלאות שנתיים לרצח, בואו נתעשת ונחפש את המכנה המשותף, ואני מקווה שדברי ייפלו על אוזניים קשובות.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, בבקשה.

דוד טל: יש אנשים באולם שמודדים את הזמן שאני מקצה לכל חבר כנסת, אבל כבר אמרתי פעם: אני לא נוהג במשוא פנים.

דוד טל: כפי שנתתי לנציגי העבודה, נתתי לנציגי צומת.

דוד טל: יש זמנים שבהם אני מקפיד, ואז אני מקפיד לגבי כולם, וכשניתן לאפשר לאנשים לשאת דברים זמן רב יותר, אני מאפשר גם אז לכולם.

דוד טל: בבקשה, חבר הכנסת בן-צור.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת בניזרי – – –

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ההצעה להביע אי-אמון בראש הממשלה היא של הסיעות: העבודה, מד"ע-רע"ם, מרצ וחד"ש-בל"ד.

שמריהו בן-צור: עם כל הכבוד, חבל שהם לא נמצאים כאן.

שמריהו בן-צור: הם הציעו הצעת אי-אמון שהם אינם מאמינים בה כלל.

שמריהו בן-צור: אומנם יושב-ראש מפלגת העבודה נמצא פה, ואנחנו מברכים על כך שהוא נמצא פה, אבל שאר הסיעות שהגישו הצעות אי-אמון לא מאמינות – – –

דוד טל: גם חבר הכנסת תאופיק חטיב נמצא פה.

שמריהו בן-צור: הם לא מאמינים בהצעות האי-אמון שהם הגישו והם אפילו לא מתייחסים אליהן.

שמריהו בן-צור: הם לא יושבים פה כלל.

שמריהו בן-צור: לפי דעתי, צריך להתקין איזה חוק שלפיו כל מי שמציע הצעת אי-אמון, ולא משנה מי, צריך לשבת ולשמוע את הדברים.

שמריהו בן-צור: יתר על כן, לפי דעתי ומחשבתי, הנושאים שהם מעלים הם מיותרים, משום שהדברים של ראש הממשלה נגד השמאל, במלאות שנתיים לרצח יצחק רבין, הם דברים שכבר דיברנו עליהם בישיבה שפתחה את המושב הזה.

שמריהו בן-צור: לכן, הם מיותרים.

שמריהו בן-צור: הדברים נאמרו.

אלי בן-מנחם: איפה נציג הממשלה?

שמריהו בן-צור: אתה צודק, אתה צודק.

שמריהו בן-צור: אני מסכים אתך.

שלמה בניזרי: בינתיים אני פה, כסגן שר.

שמריהו בן-צור: סגן שר, סגן שר.

דוד טל: אתם כבר קיבלתם את זה שסגן שר יכול לייצג את הממשלה.

שמריהו בן-צור: נכון, נכון.

דוד טל: ועיניכם הרואות, יושב פה סגן שר הבריאות.

שמריהו בן-צור: סגן השר נמצא פה.

אלי בן-מנחם: בניזרי כאן ואנחנו מקבלים אותו.

אלי בן-מנחם: אבל לא בתור סגן – – –

דוד טל: בסדר.

שמריהו בן-צור: אבל ההצעה הזאת באמת מיותרת.

שמריהו בן-צור: גם הדברים שאמר ראש הממשלה באוזניו של הרב כדורי לא היו צריכים להיאמר.

שמריהו בן-צור: לפי דעתי, הם מיותרים, אף כי יש בהם משהו.

שמריהו בן-צור: הדברים שלו באמת עומדים על בסיס, כמו שאמר קודמי סגן שר הבריאות.

שמריהו בן-צור: בכל אופן, הנוער שלנו מנותק, ואני אומר לכם את זה מתוך השדה.

שמריהו בן-צור: הנוער שלנו מנותק ויש אצלו ניכור כלפי ערכי היהדות.

שמריהו בן-צור: הדברים צריכים להיות ברורים ומובנים.

שמריהו בן-צור: אתם לא יודעים בכלל באיזה מצב אנחנו נמצאים.

שמריהו בן-צור: יש בני נוער שאינם יודעים מאומה, לצערי הגדול, אין להם שום מושג ביהדות, לצערי הגדול.

דוד טל: אבל ראש הממשלה לא דיבר על הנוער, הוא דיבר על המבוגרים שביניהם.

שמריהו בן-צור: סליחה, אדוני היושב-ראש, בדברים שלו אולי לזה הוא התכוון.

שמריהו בן-צור: בזה אני מסכים אתו.

שמריהו בן-צור: לכן, משרד החינוך באמת בעד הקמת המינהל לחינוך ערכי, כדי לתת יהדות למערכת.

אחמד סעד: חבר הכנסת בן-צור, אנחנו מאמינים ועוד איך במה שאמרנו היום.

שמריהו בן-צור: זה לא על חשבון זמני.

שמריהו בן-צור: כן?

דוד טל: אדוני ימשיך לדבר ויישא את דבריו.

שמריהו בן-צור: בכלל, אני חושב, ואני באמת מאוד שמח שחבר הכנסת אהוד ברק שומע את הדברים.

שמריהו בן-צור: אתה נמצא פה.

שמריהו בן-צור: אני פונה אליך, חבר הכנסת ברק, יושב-ראש מפלגת העבודה.

שמריהו בן-צור: אני פונה אליך: באמת, שנתיים לרצח רבין, בואו נחזיר את השקט.

שמריהו בן-צור: נכון, צריך לתקוף, צריך לבקר, אבל יש עניין של גבולות.

שמריהו בן-צור: באמת, האמן לי, ניתן להציב גבולות, כדי לא לעבור אותם, חס ושלום, ולהגיע אל אותה תהום שהגענו אליה.

שמריהו בן-צור: הראיתי במקרה מודעה לחבר הכנסת זאבי.

שמריהו בן-צור: הייתי מזועזע.

שמריהו בן-צור: התפרסמה מודעה של גוף מסוים שמסביר איך לתקוף את הממשלה, איך לתקוף את ראש הממשלה.

שמריהו בן-צור: הוא אפילו פונה לצבא, למילואים, לסדיר, איך להעביר מסר בכל צו מילואים, או איך קצינים בסדיר ובקבע ינהגו, והוא אומר להם: אל תשתקו.

שמריהו בן-צור: קציני מודיעין, קציני הערכה, מפקדים – והוא מסביר להם מה לעשות.

שמריהו בן-צור: מערבים כאן את הצבא.

שמריהו בן-צור: אני מאמין שאתה, כרמטכ"ל לשעבר, לא תסכים לדבר כזה.

שמריהו בן-צור: הייתי מצפה לשמוע ממך שאתה מתנגד למודעה הזאת שהתפרסמה, מודעה המערבת את הצבא בנושא הזה.

שמריהו בן-צור: מכניסים את הצבא לנושא הזה.

שמריהו בן-צור: דבר כזה לא היה מעולם.

שמריהו בן-צור: אעבור לנקודה האחרונה, הנוגעת לסעיף השני: מערכת החינוך במגזר הערבי.

אלי בן-מנחם: חבר הכנסת בן-צור, קראת את כל מה שכתוב שם?

אלי בן-מנחם: אני מבקש לשמוע את דעתך.

שמריהו בן-צור: כן, זה כתוב לי.

שמריהו בן-צור: אני קורא גם בלי ניקוד.

אלי בן-מנחם: אני רוצה שתאמר את דעתך.

דוד טל: יש לו עוד דקה והוא יאמר את דעתו.

סופה לנדבר: תן לו עוד כמה דקות.

דוד טל: אם הוא יבקש.

אלי בן-מנחם: מה עם הקונספירציה?

אלי בן-מנחם: שנתיים להירצחו של רבין.

שמריהו בן-צור: אני מאמין, שהרמטכ"ל לשעבר, חבר הכנסת אהוד ברק, ביושר שלו, אם הוא יקרא את המודעה הזאת הוא יגיד בפירוש: אני מתנגד לפרסום הודעה כזאת, שמערבת את הצבא בעניין פוליטי.

שמריהו בן-צור: אני מאמין בזה.

שמריהו בן-צור: דבר שני, אני רוצה לומר כמה דברים לגבי הסעיף הנוגע למגזר הערבי.

אלי בן-מנחם: עיתון "הצופה".

אלי בן-מנחם: למה לא?

שמריהו בן-צור: את עיתון "הצופה" תשאיר.

שמריהו בן-צור: יהיה עליו דיון.

אלי בן-מנחם: אני רוצה לשמוע את עמדת המפד"ל.

אלי בן-מנחם: אתם כמו בת יענה.

שמריהו בן-צור: אתה מכוון את הדברים שלי?

אלי בן-מנחם: כל הזמן אתם מחממים את האווירה מלמטה.

שמריהו בן-צור: אם אתה, אדוני היושב-ראש, נותן לי עשר דקות, אענה על עיתון "הצופה".

שמריהו בן-צור: בבקשה.

דוד טל: בבקשה.

שמריהו בן-צור: עשר דקות, כן?

דוד טל: לא עשר דקות.

שמריהו בן-צור: קודם כול, אני רוצה לסיים את התייחסותי לנושא החינוך במגזר הערבי.

דוד טל: אז תסיים.

שמריהו בן-צור: מה קרה היום?

שמריהו בן-צור: זה מעיד שלמפלגות האופוזיציה אין נושאים כדי לתקוף את ראש הממשלה.

שמריהו בן-צור: לכן הם מעלים את נושא החינוך במגזר הערבי.

שמריהו בן-צור: מה קרה היום?

שמריהו בן-צור: כמו שאמר סגן שר החינוך, התקיים דיון בוועדת החינוך של הכנסת, בראשותו של חבר הכנסת זיסמן, בנושא החינוך במגזר הערבי.

שמריהו בן-צור: ומה התברר?

שמריהו בן-צור: התברר שכל הסיעות, כולן ביחד, שיבחו והיללו את מערכת החינוך.

שמריהו בן-צור: בואו נראה מה נעשה.

שמריהו בן-צור: קרוב ל-380 כיתות נבנות במגזר הערבי; 380 כיתות מתוך 1,400 כיתות בכלל.

שמריהו בן-צור: כאשר יפעילו את יום חינוך ארוך, חלק גדול מאוד ילך לחינוך הערבי, משום שיש להם כוח אדם.

אחמד סעד: אני מזמין אותך לבקר.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת וליד צאדק יכול להעיד שכך הדבר.

שמריהו בן-צור: יש העניין של הקמת ועדת חומש שתבדוק את המצב בחינוך הערבי.

שמריהו בן-צור: זו ועדה שהוקמה על-ידי השר המר, כדי לבדוק את הנושא וכדי לשפר את המערכת, מתוך רצון כן לשפר ולהשוות את התנאים.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

שמריהו בן-צור: אני רוצה לומר שאני בטוח שמצב החינוך במגזר הערבי יהיה טוב יותר מזה שהיה לפני שנים מספר.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת בן-צור.

שמריהו בן-צור: ברשותך, עוד משפט.

שמריהו בן-צור: לכן, להצעת האי-אמון אין שום בסיס.

שמריהו בן-צור: אלה סתם דברים בטלים שאין להם שום תוכן.

שמריהו בן-צור: זו נקודה אחת.

שמריהו בן-צור: נקודה שנייה, השביתה במגזר הערבי, שיזמו עסקנים מסוג ג' או ד', גרמה לביטולם של שלושה ימי לימודים.

שמריהו בן-צור: זה שהילדים הפסיקו ללמוד – זה פשע חמור ביותר, וזאת כדי לזכות בכותרת מסוימת.

דוד טל: תודה.

דוד טל: רשות הדיבור לחבר הכנסת וליד צאדק חאג'-יחיא, ואחריו – לחברת הכנסת מרינה סולודקין; אחריה – לחבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – לחבר הכנסת משה גפני.

דוד טל: בבקשה, אדוני, במסגרת הזמן המוקצב והקבוע, חמש דקות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כחבר כנסת בקדנציה הקודמת – וגם הייתי סגן שר החקלאות בממשלתו של רבין – אני מרגיש שגם אני שותף לגרימת רציחתו של יצחק רבין.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה לא שמענו במליאת הכנסת?

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה לא עשו, ועשו כל מאמץ, כדי לעשות דה-לגיטימציה של ממשלת רבין בגלל הישענותה על קולות ערביים?

וליד צאדק חאג'-יחיא: שמענו זאת בתוך הכנסת הזאת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: שמענו את הדברים האלה מפי חברי כנסת במבצר הדמוקרטי של מדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה לא אמרו?

וליד צאדק חאג'-יחיא: – תסתכל עם מי אתה מצביע, אתה מצביע עם חברי הכנסת הערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כך אמרו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל ההחלטות שניתנות ומועברות בכנסת הזאת הן לא תקפות משום שאין רוב יהודי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה לא התנוסס בחוצות ישראל?

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה לא אמרו?

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא אמרו שרק רוב יהודי יכול להכריע בדברים לאומיים?

וליד צאדק חאג'-יחיא: כלומר, אין לערבים זכות להיות חלק מההכרעות הלאומיות במדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כך אמרו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: גם שמענו ברחובות מדינת ישראל: מוות לערבים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ומ"מוות לערבים" ל"מוות ליהודים" הדרך מאוד מאוד קצרה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני עובר לחינוך הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: שנת הלימודים במגזר הערבי נפתחה בשלושה ימי שביתה, כמחאה על המצב העגום שבו שרוי החינוך הערבי במדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מאלפי תלמידים נשללה חוויית היום הראשון על לא עוול בכפם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא רצינו בשביתה, חבר הכנסת בן-צור.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא רצינו בשביתה הזו, והיא לא נערכה מתוך שמחה.

שמריהו בן-צור: – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני אישית התנגדתי לשלושה ימים, אני אומר לך את האמת, אבל המצב ששרוי בו החינוך הערבי מחייב מחאה וצעקה, ואני חושב שפה אני צריך לשבח שני אנשים: את חבר הכנסת עמנואל זיסמן, יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, שמקיים, באופן עקבי, מעקב אחרי החינוך הערבי, וגם לשבח בצורה חיובית ביותר את השר רובינשטיין – –

דוד טל: השר לשעבר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – שאני רואה חובה נעימה לציין את פועלו – –

דוד טל: אולי בעתיד.

דוד טל: אני לא רוצה לקבוע כמה זמן, אבל אולי גם בעתיד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – שהביא לחינוך הערבי כמה החלטות עקרוניות והישגים שבעקבותיהם נשם החינוך הערבי לרווחה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: עד היום הזה, כאשר מתהללים במה שעשו במשך שלוש-ארבע שנים, אנחנו מציינים בסיפוק רב מה שעשה חבר הכנסת דהיום אמנון רובינשטיין, השר לשעבר, מה שעשה במשך שלוש שנים; אבל לא די במה שהוא עשה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הוא עשה דברים עקרוניים ביותר.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אחד העקרונות החשובים ביותר שהוא מימש היה, שמאותו יום כל שינוי, כל תוכנית לימודים שמוכנסת במערכת החינוך הכללית, תוכנס בשוויוניות גם למגזר הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הוא ביטל את המינויים הפוליטיים, הוא מינה ועדה מייעצת לשר החינוך והתרבות, וקיבל מאתנו בתודה את הקמת המכללה בנצרת, שבינתיים בוטלה, לצערי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום סגן שר החינוך והתרבות – – –

ענת מאור: – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא רוצה לדבר על 1,200 מחנכים, 60,000 שעות לימוד, 20 מפקחים שהוכנסו מבחינה מקצועית וכו' וכו'.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני שומע את השעון מצלצל, ואני באמת – מכל לבי – שולח לו את ברכתי ואת ברכת המגזר הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל מי שגורע ממנו – אני חושב שהוא לא אוהב את המגזר הערבי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: באמת נמאס לנו לשמוע על הקמת ועדות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה ששמענו היום – לא שמענו על סעיפים תקציביים שהוכנסו למשרד החינוך והתרבות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: שמענו על הבטחות, על הקמת ועדה – ואני מברך על כך, באמת מברך, בירכתי יחד עם כולם היום בישיבת ועדת החינוך והתרבות, אבל אני משתוקק וצמא לתוצאות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני רוצה לראות את הדברים האלה מתורגמים לשפה תקציבית במשרד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא רוצה שנגיד: הקמנו ועדה, הקמנו ועדה מייעצת שמתכנסת שנה וחצי אחרי כינונה של הממשלה הזאת, אף ששר החינוך והתרבות הקודם מינה אותה ומינה את יושב-ראשה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: היום אנחנו בבעיה, לדעתי, והבעיה החמורה ביותר היא במגזר הערבי בדרום – – –

דוד טל: בקצרה, חבר הכנסת חאג'-יחיא.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני שמח מאוד על שקיבלנו הבטחות וכבר יש כמה התחלות בנייה, אבל לא די בכך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא צריכים להסתפק בהשוואת התקציבים שניתנים היום למגזר הערבי למה שהיה לפני שנה, שנתיים או שלוש שנים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו צריכים להשוות את הצרכים שלנו עם המשאבים שניתנים – – –

דוד טל: תודה רבה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש לנו צרכים רבים מאוד – – –

דוד טל: תודה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – – יש הרבה דברים – – – ובסופו של דבר אני רוצה להגיד – –

דוד טל: תודה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – שהליקויים בחינוך הערבי מתבטאים בשיעור גבוה מאוד של עבריינות נוער, של סמים, וזה פוגע לא רק בחברה הערבית אלא בחברה כולה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב, שבעקבות הרצח של רבין אנחנו צריכים לדאוג לחינוך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו צריכים לדאוג לחינוך כדי לחיות זה לצד זה, לדור זה עם זה בשלום, כשאנחנו שונים אבל שווים.

דוד טל: תודה לחבר הכנסת וליד צאדק.

דוד טל: חברת הכנסת – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש – – –

דוד טל: בבקשה, אדוני.

חיים אורון: אני לא מצפה שהממשלה תהיה כאן, אבל ההידרדרות של העניין – – – סגן שר עונה במקום ראש הממשלה, סגן שר עונה במקום שר.

חיים אורון: אף אחד – – –

דוד טל: אף לא אחד.

חיים אורון: אף לא אחד, וזה לא משנה את העובדה שאין – – – אני לא מבקש להפסיק את הדיון כי – – – אבל אני מבקש מיושב-ראש הישיבה לפנות ליושב-ראש הכנסת שישלח בפעם האלף לממשלה, לראש הממשלה, את תלונותיהם של חברי הכנסת על מה שקורה פה.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת – – –

חיים אורון: הכנסת צריכה להיות מכובדת על-ידי הממשלה שיש לה בעיות.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת אורון.

דוד טל: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

חיים אורון: – – –

דוד טל: שמעתי, אדוני, ואדוני מכיר אותי מקדמת דנה.

חיים אורון: – – –

דוד טל: רשמתי את הדברים לפני, ואני אעלה אותם בישיבת הנשיאות הבאה, ובעזרת השם אני מקווה שהדברים ילכו וישתפרו.

חיים אורון: תאמין לי, שלממשלה הזאת אפילו השם לא יעזור.

דוד טל: חבר הכנסת אורון.

עמנואל זיסמן: ההצגה נגמרה – – –

דוד טל: חבר הכנסת זיסמן.

דוד טל: חברת הכנסת ענת מאור.

דוד טל: חבר הכנסת אורון, אולי אדוני יישאר אתנו ויפתור לנו את הבעיה?

דוד טל: נתכבד בנוכחותו של אדוני.

דוד טל: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, ברצוני להגדיר מה היא לגבי המשמעות של רצח ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

מרינה סולודקין: אני רואה ברצח הזה דמיון רב לרצח נשיא ארצות-הברית אברהם לינקולן.

מרינה סולודקין: לינקולן נרצח משום שהפך לבלתי חוקית את העבדות במדינות דרום ארצות-הברית.

מרינה סולודקין: הוא נרצח במהלכה של מלחמת אזרחים בין הצפון לבין הדרום.

מרינה סולודקין: אלה מאתנו שקושרים את רצח רבין אך ורק להסתה מצד הימין, רואים באופן שטחי בלבד את בעיית הפילוג החברתי.

מרינה סולודקין: ניתוח כזה ממעיט מערכו של רצח רבין.

מרינה סולודקין: למעשה יש משמעות עמוקה הרבה יותר לרצח הזה בתולדות העם היהודי.

מרינה סולודקין: בתקופה שבה התנהל משא-ומתן אינטנסיבי עם הפלסטינים להשגת הסדר שלום – כוונתי לשנים 1995-1994-1993 – הגיע השבר בחברה הישראלית לשיא; על גבול מלחמת אזרחים.

מרינה סולודקין: רובו הגדול של הציבור הישראלי לא היה מוכן, פסיכולוגית, לקצב של המשא-ומתן, וכן לא היה מוכן חברתית למחיר הכבד שהיה צריך לשלם בעד השלום.

מרינה סולודקין: התחושות הרדיקליות בחלקים של הציבור, תחושות של תסכול וייאוש, לא זכו להבנה או למענה ממפלגות השלטון.

מרינה סולודקין: וכך, כאשר ההסברה לקויה וכאשר אין דו-שיח עם האופוזיציה, נוצר הבסיס לוואקום שמתוכו הגיע הרוצח.

מרינה סולודקין: אין לי שום עניין להצדיק את התבטאותו של ראש הממשלה לגבי השמאל, אולם נראה לי שמייחסים חשיבות מוגזמת לשיחה פרטית.

מרינה סולודקין: שני הצדדים, בוויכוח הפוליטי במדינה, משתמשים בהכללות ובהפשטות, שמורידות את רמת הוויכוח הציבורי ומקשות מציאת פתרונות אמיתיים לבעיות הקיומיות של ישראל.

מרינה סולודקין: אני רוצה לפנות הן לימין והן לשמאל ולומר לכולנו, שכל אחד מאתנו משלם מחיר אישי וציבורי כבד על העדר תרבות פוליטית בישראל, העדר תרבות שתתאים למדינה דמוקרטית מתקדמת ובעלת ערכים יהודיים.

מרינה סולודקין: מצב המבוי הסתום שהולך ומתגבש בין ימין לבין שמאל, בין דתיים לבין חילונים, בין אשכנזים לבין יוצאי עדות המזרח ובין עולים לבין ותיקים עלול להביא את כולנו למצב שבו מלים כבר לא יפתרו את הבעיות.

מרינה סולודקין: בתוך כל השערוריות והסקנדלים הבלתי-נגמרים כולנו שוכחים מה הם האינטרסים הלאומיים האמיתיים שלנו.

מרינה סולודקין: אני קוראת לכולנו לחזור לבסיס של אחריות משותפת לגורל המדינה.

דוד טל: תודה רבה, גברתי.

דוד טל: אני מודה לך מאוד.

דוד טל: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, גברתי.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה: מטעם הממשלה – הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון מס' 2) (תיקון מס' 3), התשנ"ח–1997; ומטעם ועדת הכנסת – הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 32) (סייג לאיסור לכהן כנבחר ציבור), התשנ"ח–1997, של חבר הכנסת יוסי כץ.

ש' כרם: תודה.

דוד טל: תודה, גברתי סגנית מזכיר הכנסת.

דוד טל: מערכת החינוך במגזר הערבי

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד.

דוד טל: אחריו, כאמור, חבר הכנסת משה גפני, אחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן, אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב, ויסיים חבר הכנסת בני אלון.

דוד טל: חבר הכנסת מחאמיד, בבקשה, חמש דקות.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חשבתי להגיד "אדוני השר" אבל אין שר, מובן ש"אדוני ראש הממשלה" אני לא יכול לומר, אבל אדוני היושב-ראש.

עמנואל זיסמן: – – –

האשם מחאמיד: הוא מגיע?

עמנואל זיסמן: לא, אבל יש מועמדים לתפקיד שר.

האשם מחאמיד: רבותי המועמדים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, כפי שרואים כאן על-פי מצב הספסלים, באמת אין ממשלה.

האשם מחאמיד: אני תוהה במי להביע אי-אמון.

ראובן ריבלין: אל תאמין למה שאתה רואה.

האשם מחאמיד: אבל אין, אין.

ראובן ריבלין: לא צריך להאמין תמיד למה שאתה רואה.

האשם מחאמיד: לא היתה ממשלה כזו בישראל מאז אני בכנסת ולפני.

האשם מחאמיד: היסטורית לא היה דבר כזה.

האשם מחאמיד: איפה קורה שאין שר שיקשיב לחברי הכנסת?

האשם מחאמיד: אנשים מדברים בשם העם אל העם, ויש טלוויזיה ואנשים רואים את ערוץ-33.

ראובן ריבלין: כל אחד מהם צופה בך עכשיו בטלוויזיה בשקיקה רבה.

ראובן ריבלין: כל אחד הפסיק את עבודתו ורוצה לשמוע מה יש לך לומר בהצעת האי-אמון.

האשם מחאמיד: מה זה משנה, אבל אין ממשלה, כולם רואים שאין ממשלה.

דוד טל: חבר הכנסת מחאמיד, יש לי הרושם שאדוני מתכוון להתפלפל וזמנו עוד מעט יסתיים, ורק אז הוא יתחיל את הנאום.

דוד טל: אנא, בוא נעבור לעיקר.

האשם מחאמיד: אני מבקש לא להפריע לי.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לדבר על תהליך השלום, שנתקע ונהרס.

האשם מחאמיד: ראש הממשלה, ביום שני שעבר, בשעה זו, הודיע על קבורתו של תהליך אוסלו; הוא דיבר על כך, ואין לי מה להוסיף על מה שהוא אמר.

האשם מחאמיד: אבל בעניין החינוך הערבי, אין מאן דפליג שאנחנו נמצאים במצב של קטסטרופה.

האשם מחאמיד: אני לא רוצה לדבר על אוניברסיטה בנצרת.

האשם מחאמיד: אנחנו מדברים על זה כל-כך הרבה שנים.

ראובן ריבלין: למרות כל מה שהממשלה הזו עושה, לא תמכת בנו אף פעם.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני לא יכול לדבר.

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, אני מאוד מבקש מאדוני לא להפריע לחבר הכנסת מחאמיד.

דוד טל: בבקשה, האשם.

האשם מחאמיד: לכן, אדוני היושב-ראש, היו שביתות והפגנות של האוכלוסייה הערבית, של תלמידים ערבים, אבל שום דבר לא זז, ואף אחד לא יגיד שלא קיימת אפליה בין ילד לילד במדינה הזו.

האשם מחאמיד: בין ילדים, ד"ר אחמד סעד, לא בין מבוגרים.

האשם מחאמיד: תאר לעצמך, במדינה דמוקרטית מפלים בין ילד לילד.

האשם מחאמיד: איפה הדמוקרטיה?

האשם מחאמיד: במה היא מתבטאת?

האשם מחאמיד: אגיע לעובדות, לא אברח.

האשם מחאמיד: במצב כזה, מה שנעשה הוא אספירין.

ענת מאור: – – –

זאב בוים: – – –

דוד טל: חבר הכנסת בוים.

דוד טל: חברת הכנסת ענת מאור.

האשם מחאמיד: כאשר מה שדרוש הוא ניתוח.

האשם מחאמיד: צריך ניתוח, לא אספירין.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת דראושה, ברוך הבא.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להסביר.

דוד טל: לא צריך להסביר.

דוד טל: חבר הכנסת מחאמיד, חבר שלך, מנסה להסביר, ואתה מנסה להפריע לו.

דוד טל: חבר הכנסת דראושה, אני לא מאפשר לך, וגם ממך, גברתי חברת הכנסת מאור, אני מבקש לא להפריע.

ענת מאור: – – –

דוד טל: לא, אני לא מקבל את זה בכלל, כמו שאני לא מקבל את דבריו של חבר הכנסת זאב בוים.

דוד טל: אני מבקש, אל תלהטו את האווירה, עד עכשיו הדיון התנהל על מי מנוחות, בואו נסיים.

דוד טל: חבר הכנסת מחאמיד, בבקשה.

דוד טל: חברת הכנסת מאור, אנא ממך.

האשם מחאמיד: לכן, אדוני היושב-ראש, אני לא מאמין באספירין או באקמול במקום בניתוח מעמיק.

האשם מחאמיד: כ-2,000 כיתות חסרות במגזר הערבי.

האשם מחאמיד: כאשר אומרים: קיצוץ על-פי אותה פרופורציה, הרי אתה ואני יודעים, שבקיצוץ שווה לאוכלוסייה דפוקה ולאוכלוסייה ברמה אחרת, נקודת הזינוק של הקיצוץ אינה אחידה.

גדעון עזרא: אני מסכים.

האשם מחאמיד: לכן, זה לא נכון.

דוד טל: חבר הכנסת עזרא, אני מבקש בכל לשון של בקשה.

גדעון עזרא: לא הערתי עד עכשיו שום הערה.

דוד טל: לא היית כאן אז לא הערת.

דוד טל: הערה פה, הערה שם, אני מוכן לקבל.

דוד טל: בואו נאפשר לו לסיים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, 15,000 שעות חסרות בחינוך המיוחד.

האשם מחאמיד: 30 בתי-ספר לחינוך מיוחד מתוך 36 בתי-ספר, נמצאים במבנים שכורים.

גדעון עזרא: אין כסף, מאיפה אתה רוצה שייקחו?

האשם מחאמיד: הכסף בהתנחלויות.

האשם מחאמיד: יש כסף להתנחלויות, אבל אין כסף לציבור בתוך מדינת ישראל.

זאב בוים: אתה לא מדבר על חינוך, אתה מדבר על פוליטיקה.

האשם מחאמיד: אתה לא מדבר על חינוך, לכן אין כסף.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, 5% בלבד מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי – שפ"י – הם ערבים.

האשם מחאמיד: ירידה של 30% במספר הסטודנטים הערבים באוניברסיטאות.

האשם מחאמיד: 50 שנה לקיום המדינה, 50 שנה, חבר הכנסת עזרא, וילדים מופלים לרעה.

האשם מחאמיד: איך אתה מקבל את זה?

גדעון עזרא: אם כולם היו משלמים מס הכנסה – – –

האשם מחאמיד: תכל'ס, לא ססמאות.

האשם מחאמיד: משלמים מס הכנסה, בוא אראה לך את התלוש שלי.

האשם מחאמיד: בתלוש שלי 50% למס הכנסה.

האשם מחאמיד: אל תספר לי סיפורים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר מלה טובה על מר זיסמן, שלא מקשיב לי כלל.

נעמי חזן: הוא מקשיב לכל מלה.

דוד טל: כולו אוזן.

האשם מחאמיד: יש לי מלה טובה לוועדת החינוך.

נעמי חזן: הוא שומע כל מלה.

האשם מחאמיד: יש לו מסננת להקשבה, הוא מקשיב כשהוא רוצה.

האשם מחאמיד: לאמיתו של דבר, אדוני היושב-ראש, נכון שיש הבטחות על גבי הבטחות וכו', אבל היום נשמתי קצת לרווחה, הרגשתי שאיזו רוח קלילה נושבת, במקום הרוח המזרחית החמה ששרפה אותי כל הזמן.

האשם מחאמיד: פתאום אני מרגיש איזו הקלה, כאשר מדברים על 326 כיתות שתיבנינה ב-1998.

ראובן ריבלין: משב הרוח המרענן בא מהממשלה.

האשם מחאמיד: למה אתה מפריע לי?

ראובן ריבלין: להיפך, אני רוצה לעזור.

ראובן ריבלין: משב הרוח המרענן בא אליך מהממשלה.

דוד טל: זה משב של רוח צפונית.

ראובן ריבלין: אז אולי תסיר את הצעת האי-אמון.

האשם מחאמיד: דרך אגב, זה לא נעשה מפני שהם טובי לב, אלא בגלל לחץ של חברי הכנסת הזו.

האשם מחאמיד: אני מציין את העובדה, שבוועדת החינוך היה לחץ מאוד קונסטרוקטיבי, מאוד טוב.

האשם מחאמיד: אני חייב לציין אותו.

האשם מחאמיד: אני מקווה שוועדת החינוך, אדוני היושב-ראש, תמשיך לעמוד על המשמר, כדי שאפילו ההישגים שהשגנו, שגם הם לא מי-יודע-מה, ימומשו.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, בשל המצב הזה, בוודאי אצביע אי-אמון בראש הממשלה.

דוד טל: תודה רבה; אני מודה לך מאוד.

דוד טל: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

זאב בוים: למה אי-אמון?

זאב בוים: אם בעזרת ועדת החינוך השגת מה שהשגת, היא הנותנת.

זאב בוים: השורה התחתונה היא, שהממשלה הזו נותנת השנה יותר מבעבר.

זאב בוים: תצביע אי-אמון לא בגלל החינוך אלא בגלל הפוליטיקה.

דוד טל: עמיתי חברי הכנסת, הנואם הבא עומד על הדוכן, אני מבקש להפסיק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבין את הצעת האי-אמון שהוגשה בנושא החינוך הערבי, וזהו בעצם אי-אמון שאיננו בראש הממשלה או בממשלה הנוכחית, אלא זהו אי-אמון שמתפרס על פני 50 שנה.

משה גפני: אני חש ומרגיש הזדהות עם הטענה הזו.

משה גפני: אני כיהודי חרדי, כאשר אני רואה כיצד מתחנך ילד ערבי וכיצד מתחנך ילד חרדי – אני חרד.

משה גפני: אני יהודי חרד.

משה גפני: אני חושב, שהטענה נגד הממשלה, נגד כל הממשלה, על קיפוח בעניין הזה, היא טענה מוצדקת.

משה גפני: אני שמח על שיש איזה תהליך שבא לתקן עיוות מתמשך.

משה גפני: אני לא מבין את הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון בראש הממשלה, בגלל ההסתה של ראש הממשלה, במלאות שנתיים להירצחו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

משה גפני: לא מבין.

משה גפני: אני חושב, שמפלגת העבודה טובלת ומרצ בידה, סליחה – ושרץ בידה.

משה גפני: ואני רוצה להתחיל קודם במה שאמר השותף הבכיר של מפלגת העבודה לא מכבר: צריך להקים יחידות של "שמשון" ו"דובדבן" כדי לטפל באינתיפאדה של החרדים; זאת אומרת בכולנו.

משה גפני: כל מי שמוכר כחרדי במדינת ישראל, צריך לטפל בו ביחידות "שמשון" ו"דובדבן".

משה גפני: להזכירכם – – –

האשם מחאמיד: מי אמר את זה?

משה גפני: חבר הכנסת יוסי שריד, יושב-ראש מפלגת מרצ, כאן בכנסת.

זאב בוים: זו לא הסתה, זו ביקורת בונה.

האשם מחאמיד: אני לא – – –

משה גפני: אני רוצה להזכיר לכם, רבותי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בהיותו שר הביטחון, הוא אמר שצריך לשבור את העצמות לאלו שרצו להרוג חיילים, שוטרים, גברים, נשים וטף – – –

עבד-אלוהב דראושה: הוא אמר על האינתיפאדה.

משה גפני: על האינתיפאדה.

משה גפני: יחידות "שמשון" ו"דובדבן", אמר חבר הכנסת שריד, אלה יחידות חיסול, צריך לבטל אותן.

משה גפני: חבר הכנסת שריד אומר עכשיו, לא מכבר: צריך להקים יחידות חיסול לטפל באינתיפאדה של החרדים.

משה גפני: אז תבוא היום מפלגת העבודה, ששותפתה הבכירה מרצ, ראשה אומר היום, שנתיים לאחר הירצחו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שצריך להקים יחידות חיסול ולחסל חלק מהעם בישראל, ואין פוצה פה ומצפצף.

סופה לנדבר: אתה מתבלבל.

משה גפני: מי?

סופה לנדבר: יוסי שריד הוא לא ממפלגת העבודה.

רפאל פנחסי: הוא אומר: שותף בכיר.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: יוסי שריד הוא השותף הבכיר של מפלגת העבודה.

זאב בוים: הוא הממריץ את מפלגת העבודה.

סופה לנדבר: תרשה לנו לבחור לבד.

דוד טל: אבל יושב-ראש מפלגת העבודה כבר התנער ממרצ, מה אתם עוד רוצים שהוא יעשה?

עמנואל זיסמן: הוא אמר שהוא רוצה להתנער.

דוד טל: לא, הוא התנער.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כאשר מדברים על הסתה במישרין: לפגוע, לחסל, לרצוח – זאת ההסתה.

משה גפני: כאן זה כבר לא קונספירציה, כאן זה כבר לא דברים שבעקיפין, אלא במישרין.

משה גפני: דמם של החרדים, לטעמו של יושב-ראש תנועת מרצ, הותר.

משה גפני: עכשיו אני רוצה לומר למפלגת העבודה מה אמר ראש הממשלה.

משה גפני: אני רוצה להזכיר לכם, אמר לפני שנים מספר הרב שך: במה אתם יהודים?

נעמי חזן: אנחנו נגלוש חמש דקות.

משה גפני: במה אתם יהודים?

משה גפני: ואני אינני סבור שדיון על "במה אתם יהודים" הוא דיון בהסתה.

משה גפני: ואני אביא לכם דוגמה.

משה גפני: הרבה פעמים שואלים אותי: נתניהו צדיק יותר גדול?

משה גפני: אז אני רוצה להביא לכם דוגמה.

משה גפני: יש סיפור של הרפורמים – – –

סופה לנדבר: אתה אומר שנתניהו – – –

משה גפני: לאחרונה היה דיון כאן בכנסת.

משה גפני: הם רוצים להביא לארץ את טומאת הגויים, מה שנקרא, להשיא חד-מינית.

משה גפני: הם רוצים לעשות את כל התועבות שראו אצל הגויים, במידרדרים שבגויים, הם רוצים להביא את זה לארץ.

משה גפני: כאשר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, הביא לכאן להצבעה את חוק הבשר, לשמור על הסטטוס-קוו, הופיע בנימין נתניהו, שהיה באופוזיציה, והצביע עם הממשלה, כדי לשמור על הסטטוס-קוו, ואתו מספר לא קטן של חברי הליכוד, כדי שיוכלו להעביר את חוק-היסוד הזה, כי היה צריך לשם כך למעלה מ-61 חברי כנסת.

משה גפני: הליכוד – ואינני חסיד של הליכוד, אני אתו בקואליציה, ואני אומר לכם מדוע, מפני שאני אומר עכשיו מה קרה בצד השני.

משה גפני: אני ניהלתי, כמו רבים מחברי, דיונים עם מפלגת העבודה על הנושא של חוק ההמרה.

משה גפני: ואני אומר לכם, רבותי חברי הכנסת, יש רבים במפלגת העבודה שדעתם המצפונית, האישית, הציבורית היא, שצריך להעביר את חוק ההמרה כדי לשמר את הסטטוס-קוו במדינת ישראל, ואין מקום להאריך עכשיו מדוע צריך לשמור על הסטטוס-קוו.

משה גפני: הוא לא טוב לאף אחד מהצדדים, אבל אם רוצים לחיות יחד חייבים לחיות יחד.

משה גפני: והנה קרה תהליך הפוך: בנימין נתניהו בשלטון והוא מביא את החוק הזה להצבעה, ומפלגת העבודה היתה צריכה לנהוג לפחות כמוהו.

משה גפני: אם אתם שואלים למה תוקפים אתכם, במה אתם יהודים?

משה גפני: לפחות תנהגו כמוהו.

משה גפני: יבואו חלק ממפלגת העבודה שהם נגד חוק ההמרה ויצביעו נגד, יבואו חלק ממפלגת העבודה שהם בעד ויצביעו בעד.

משה גפני: אומרת מפלגת העבודה, שותפתה של מרצ, של יוסי שריד, אומרת: לא.

משה גפני: כולם, ללא יוצא מן הכלל: משה שחל, חיים רמון, איתן כבל, אפי אושעיה, יונה יהב, כל מי שהיה בעד החוק, נעיף אתכם מהמפלגה אם לא תצביעו נגד היהדות.

משה גפני: על מי אתם באים בטענות, רבותי במפלגת העבודה?

משה גפני: על ראש הממשלה שאומר ששכחתם מה זה יהודי?

משה גפני: אני לא מסכים עם דבריו, זה לא נוגע לביטחון.

משה גפני: יהדות לא התחילה לפני 50 שנה, היא לא עומדת, חלילה, להסתיים בעוד 50 שנה, היא התחילה הרבה שנים קודם, אבל אתם באים בטענות שאומרים לכם במה אתם יהודים, ומטילים משמעת סיעתית כדי לפגוע ביהדות.

משה גפני: תנו לחברים שלכם, שומרי המסורת, שיצביעו כפי מצפונם.

משה גפני: לא, אצלכם יש כפייה אנטי-דתית.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

משה גפני: בכל מחיר להילחם נגד היהדות, בגלל זה ירדתם מהשלטון.

אלי בן-מנחם: לא נכון.

אלי בן-מנחם: אתם כופים כפייה דתית.

משה גפני: אל תבואו היום בטענות כאשר מישהו מזכיר לכם במה אתם יהודים.

אלי בן-מנחם: אנחנו לא אנטי-דתיים.

סופה לנדבר: – – –

משה גפני: כאשר היתה החלטה במפלגת העבודה להטיל משמעת סיעתית בכל נושא הקשור לסטטוס-קוו בענייני דת, אתם הכרזתם ששכחתם מהו יהודי.

משה גפני: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת משה גפני.

נעמי חזן: המונופול של יהדות התורה.

דוד טל: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – חבר הכנסת בני אלון.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד טל: למי שרצה לראות נציג של הממשלה – יושב אתנו פה השר לאיכות הסביבה.

סאלח סלים: במקרה הוא כאן.

דוד טל: אני מבקש, אין שום דבר שהוא במקרה.

זאב בוים: גם סגן שר החינוך.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש מהיושב-ראש להפריד בין שתי ההצבעות היום.

דוד טל: אנחנו אכן נפריד.

עמנואל זיסמן: אני אצביע, יחד עם חברי בדרך השלישית, נגד הצעת האי-אמון בנושא מערכת החינוך במגזר הערבי, כי לפי דעתי היא לא אקטואלית, היא מיותרת, ואחרי כל הדברים שהושמעו היום, גם על-ידי נציגים אותנטיים של המפלגות שבהן יש חברי כנסת ערבים, אין שום הצדקה להצעת אי-אמון בנושא הזה.

עמנואל זיסמן: אני לא רוצה לפרט, כי יש לי בסך הכול עוד ארבע דקות, אבל אני רק מבטיח לכם, שוועדת החומש תביא את המלצותיה בחודש פברואר, ואנחנו נעשה הכול כדי לצמצם את הפער המשמעותי, ויש פער משמעותי – – –

משה פלד: חבר הכנסת זיסמן.

עמנואל זיסמן: ואנחנו, אני מקווה, ביחד, נראה את 2,000 הכיתות שיוקמו וחייבות להיות מוקמות במגזר הערבי.

עמנואל זיסמן: עכשיו אני עובר לנושא השני, הוא הנושא של הצעת האי-אמון – – –

סאלח סלים: בנושא השני – – –

עמנואל זיסמן: יש לי בעיה עם זה.

עמנואל זיסמן: אני תומך בממשלה, אני מאמין שהשר דוד לוי וחברי הוועדה שאתו, שמייצגים את מדינת ישראל ומתחילים במשא-ומתן הערב, יקדמו את תהליך השלום, ואני מאחל להם הצלחה, ולא חושב מראש שהם ייכשלו, ולכן אני תומך בממשלה, גם בגלל – – –

סאלח סלים: אבל אין לו סמכויות.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח סלים – – –

עמנואל זיסמן: אבל אני לא יכול לתמוך – אני מכבד רבנים, ובעיקר אני מכבד את הרב כדורי; בכלל, צריך להיוועץ ברבנים, בגלל חוכמתם, בינתם, תבונתם, כמו שצריך להיוועץ גם במי שאיננו רב והוא מומחה.

עמנואל זיסמן: מה שעשה ראש הממשלה, לא מקובל עלי, כי ראש הממשלה למעשה העביר את הפוליטיקה לתחום המאגיה.

עמנואל זיסמן: ואני מתנגד לכך שבמדינת ישראל יחפשו את הדרך הזו, לקבל ברכה מהרב כדורי או מרבנים אחרים.

עמנואל זיסמן: ולכן פתחתי במה שאני חושב באמת ובתמים על הרבנים, ברמתם ובדירוגם.

עמנואל זיסמן: ומה שעשה ראש הממשלה – – –

סופה לנדבר: זו ברכה פוליטית.

עמנואל זיסמן: מה שהוא אמר, אסור היה שייאמר לא בקול רם ולא בלחש.

עמנואל זיסמן: אבל, אינני מקבל גם את הפוליטיקה הבלתי-שפויה של יושב-ראש מפלגת העבודה, ברק.

עמנואל זיסמן: מה רוצה ברק?

עמנואל זיסמן: שהוא ילך לכדורי וגם לו ישימו מיקרופון?

עמנואל זיסמן: זה מה שאתם רוצים?

עמנואל זיסמן: הגיע הזמן – חבר הכנסת בן-עמי, אני רוחש לך כבוד והערכה מיוחדים.

עמנואל זיסמן: הגיע הזמן לחזור לפוליטיקה שפויה.

עמנואל זיסמן: לא הרב כדורי ולא רב אחר.

עמנואל זיסמן: לכבד אותם – כן, להיוועץ בהם – כן; להפוך אותם לאלה שבגללם תקבלו קולות – לא תקבלו קולות, גם אם הוא יברך אתכם.

עמנואל זיסמן: קראתי באיזה עיתון – 1,000 קולות לפחות הפסדנו.

עמנואל זיסמן: לא הפסדתם שום דבר; הגיע הזמן שנתנהג בהתאם.

עמנואל זיסמן: אם אתם עושים אותו דבר, אתם למעשה גורמים להתבזות.

עמנואל זיסמן: כי מה שהיה, זו התבזות.

עמנואל זיסמן: אני רואה בזה התבזות.

רפאל פנחסי: חבר הכנסת זיסמן, אם הוא יברך אותנו, נקבל קולות?

עמנואל זיסמן: כן.

עבד-אלוהב דראושה: הוא יברך ערבים, אנחנו יכולים ללכת אליו?

יהודה הראל: הוא יברך.

עמנואל זיסמן: עכשיו אני עובר לנושא השלישי.

עמנואל זיסמן: חבר הכנסת פנחסי, הבהרתי את עצמי בצורה ברורה.

דוד טל: חבר הכנסת פנחסי.

דוד טל: חבר הכנסת הראל.

עמנואל זיסמן: אני עובר לדבר השלישי – הוא לא בסדר-היום, אבל אי-אפשר שלא להתייחס אליו, וזה היה ברור לי, כי מחר ימלאו שנתיים לרצח.

עמנואל זיסמן: כולנו בתחושה, שהיד הפושעת שקיפדה את חייו של יצחק רבין, האיש הציוני הלוחם, המצביא לעתות מלחמה ושלום, כיוונה את אקדח הרצח, לא פחות, ואולי אף יותר, ליסודות החיים של כולנו – אל המדינה ואל המשטר הדמוקרטי של המדינה הזאת, כמסגרת היחידה לקיום יחד ולהכרעה במחלוקות.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לומר, שלי אין שום צל של ספק בדבר הזה, ואני מפנה את תשומת לבכם למאמר של עיתונאי, אחד מן הטובים שיש למדינת ישראל, שהוא בעל דעות, מה שקוראים, שמאלניות – עוזי בנזימן.

עמנואל זיסמן: למעשה, הוא אומר במאמר שלו: הגיע הזמן שגם האופוזיציה תרפה מזה.

עמנואל זיסמן: אני, שהבאתי לכאן שני חוקים בחודשים האחרונים – האחד, להקים את המרכז על-שם יצחק רבין; כן, אני תמכתי בעיקרון; אני – הנץ, הטורף, כפי שמכנים אותי – תמכתי בהצעה של מרצ לגבי הכרזת יום אבל לאומי.

עמנואל זיסמן: קראתי מעל הבמה הזאת: תפסיקו את ההסתה ההדדית, תפסיקו את השיסוי.

עמנואל זיסמן: קיבלתי מכתב בלתי ישיר מגברת רבין, ואני אומר לגברת רבין: הייתי קשור לבעלך יותר ממך בתחום האידיאולוגי והפוליטי.

עמנואל זיסמן: הייתי תלמידו.

עמנואל זיסמן: וכשרבתי אתו, איש לא יכול לומר שאני או קהלני או יהודה הראל, או מישהו מאלה שייסדו את הדרך השלישית – איש יכול להגיד שלא ניהלנו את המאבק האידיאולוגי והפוליטי הזה על בסיס של כבוד הדדי, בלי שיסוי.

עמנואל זיסמן: לכן אני אומר לכם: הגיע הזמן, גם לכם, חברי ממפלגת העבודה, לעשות חשבון נפש.

עמנואל זיסמן: אם נמשיך בדרך הזאת, שכל הזמן מישהו חייב להפסיק – אולי אנחנו, תנועת העבודה, צריכים להפסיק לפני תנועות הימין.

עמנואל זיסמן: אם לא נפסיק – נידרדר.

דוד טל: אני מודה לך מאוד, חבר הכנסת זיסמן.

דוד טל: חבר הכנסת תאופיק חטיב, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת בנימין אלון.

זאב בוים: מה סדר הדוברים, אדוני היושב-ראש?

דוד טל: אדוני, קראתי וסיימנו.

תאופיק חטיב: חברי הכנסת, תחילה הרשו לי להתייחס לחלק מהדברים שנאמרו כאן, מהאגף השמאלי, בשאלות; אם המצב במגזר הערבי כל כך טוב, מדוע צריך להביע אי-אמון לממשלה?

תאופיק חטיב: השאלה אולי לגיטימית.

תאופיק חטיב: אבל אני אקדים ואומר, חבר הכנסת זאב בוים – – –

עבד-אלוהב דראושה: חבר הכנסת שטרית, למה אתה מפריע?

דוד טל: חבר הכנסת דראושה, עכשיו אתה מפריע לו יותר.

תאופיק חטיב: ההתבטאויות.

תאופיק חטיב: קודם כול, ההתבטאויות של השר רפול.

תאופיק חטיב: אולי ולו רק בגלל ההתבטאויות האלה, שווה שהממשלה הזאת תלך מן העולם.

יהודה הראל: מהשלטון, לא מהעולם.

טלב אלסאנע: מהעולם הפוליטי.

תאופיק חטיב: כן, כן.

תאופיק חטיב: אנחנו נמצאים בעולם פוליטי; בוודאי.

תאופיק חטיב: חבר הכנסת אלסאנע, אני מאחל להם עד מאה-ועשרים, לא בממשלה הזאת.

תאופיק חטיב: שנית, סגן שר החינוך דיבר כאן על תוכנית חומש, ובצדק.

תאופיק חטיב: היתה תוכנית חומש שהסתיימה, והעריכו אז שהתוכנית ההיא תביא שוויון.

תאופיק חטיב: עכשיו מתכננים תוכנית חומש חדשה.

סאלח סלים: מקימים ועדה.

תאופיק חטיב: ועדה שתכין תוכנית חומש שאולי תביא לשוויון.

תאופיק חטיב: לצערי, הצעדים שנעשו, אומנם שיפרו את המצב במקצת, אבל לא הביאו לשוויון.

תאופיק חטיב: ואת זה היו צריכים להשיג כבר היום.

עבד-אלוהב דראושה: לא אומרים – שתביא לשוויון, אומרים – תצמצם את הפערים.

דוד טל: חבר הכנסת דראושה, אתה גוזל מזמנו של חברך.

תאופיק חטיב: אני מקווה שאכן תביא לצמצום הפערים, וחלק מהפערים אמנה כאן.

תאופיק חטיב: יש לי מאמר מעיתון "אל-סנארה", שעשה סקר, והוא מביא את התוצאות האחרונות.

תאופיק חטיב: 1997 – אחוז הסטודנטים הערבים באוניברסיטאות הוא 5.6 בלבד.

תאופיק חטיב: בשנת 1987 היה האחוז 7.9.

תאופיק חטיב: משמע, שבעשר השנים האחרונות היתה ירידה של 30% במספר הסטודנטים הערבים באוניברסיטאות.

תאופיק חטיב: אולי זה יכול להצביע על הלוקסוס של החינוך הערבי, שניסו להראות כאן מעל הבמה.

תאופיק חטיב: הסקר גם מצביע על מחסור ביועצים חינוכיים ובפסיכולוגים כמעט בכל בתי-הספר הערביים.

תאופיק חטיב: אין תוכנית כוללת ויסודית לחינוך הערבי.

תאופיק חטיב: אחוז נשירה גבוה מאוד, אסטרונומי יחסית לאחוזי הנשירה במגזר היהודי.

תאופיק חטיב: ואם כבר רוצים חינוך של שנות האלפיים, וחושבים לעבור לחינוך הקבוצתי, במקום החינוך הפרונטלי, אזי יחסרו למגזר הערבי 15,000 שעות רק למעבר עצמו; למעבר לחינוך מודרני בקבוצות במקום חינוך פרונטלי מסורתי.

תאופיק חטיב: כל זה על-פי הלוקסוס ששמענו עליו כאן.

תאופיק חטיב: סגן השר דיבר על מדיניות שוויונית והקצאה שווה של משאבים.

תאופיק חטיב: הייתי מייחל לכך ויורד מהבמה מייד.

תאופיק חטיב: שתהיה הקצאה שוויונית של משאבים ושיעור התלמידים והסטודנטים באוניברסיטאות לא ירד ב-30% בעשור הבא – מ-7.9% ל-5.6% בלבד.

תאופיק חטיב: סגן השר, זה יעניין אותך – הבנייה.

תאופיק חטיב: אומנם, בשנתיים האחרונות נבנו 26% מסך כל הכיתות שנבנו בארץ, וזה קצת יותר מאחוז התלמידים הערבים בארץ.

תאופיק חטיב: אבל צריך לציין, שבשנתיים האלה ניסו כביכול לצמצם פערים של 47 שנים.

תאופיק חטיב: ולכן מזכירים את השנתיים האלה כשנתיים הגואלות ביותר, שבאו לגאול את המגזר הערבי.

תאופיק חטיב: ומה עם הנגב?

תאופיק חטיב: נתנו 70 חדרים לנגב.

תאופיק חטיב: וגם זה נכון.

תאופיק חטיב: אבל בנגב יש 70,000 תושבים שלומדים בצריפים, בתת-רמה, ברמה שאיננה יכולה להיות רמה של בני אדם היום.

תאופיק חטיב: 70,000 בדואים שגרים בפזורה, לומדים בצריפים.

תאופיק חטיב: אני לא מדבר על מזגנים, על מחשוב ועל חשמל ועל מים, בצריפים, בחדרים מפח, שבקיץ אין יכולים לגור בהם בני אדם, ובחורף – בוודאי.

תאופיק חטיב: וכבר בחורף הראשון בנגב נוכחנו לדעת, שכל הפזורה נמצאת בסכנת הכחדה, לא ירידה ברמת החינוך.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

דוד טל: אני מודה לך, חבר הכנסת תאופיק חטיב.

דוד טל: חבר הכנסת בנימין אלון, אחרון הדוברים.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד טל: אחריו – סגן שר החינוך והתרבות, אלא אם כן גם סגן השר סילבן שלום ירצה לשאת דברים.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שתי הצעות אי-אמון בראש הממשלה, אחת בעניין מערכת החינוך במגזר הערבי, והשנייה – דבריו נגד השמאל במלאות שנתיים לרצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

בנימין אלון: אותן סיעות מצביעות על שני הנושאים, כנראה.

בנימין אלון: אני לא מבין, רבותי חברי הכנסת ממפלגת העבודה, מה הנושא הזה: דבריו נגד השמאל במלאות שנתיים לרצח יצחק רבין.

בנימין אלון: כשדיבר ראש הממשלה באוזנו של הרב כדורי, הוא היה מודע לתאריך?

בנימין אלון: הקישור של שני הדברים, אם תכריחו אותי אני אקשר, אבל אני לא רואה את הקשר.

בנימין אלון: אני דווקא חושב, שיש אתגר – – –

נסים זוילי: תקשר.

אורי אור: תעשה את זה בשבוע הבא.

בנימין אלון: לא, אחרים קישרו.

בנימין אלון: אני חושב, שיש אתגר גדול ליושב-ראש האופוזיציה, יושב-ראש מפלגת העבודה.

בנימין אלון: מזה הייתי מסיק כמסקנה הגיונית פוליטית שתטהר ותעלה את הרמה.

בנימין אלון: אם באמת יש ויכוחים תרבותיים בין תנועות בבית הזה ובעם הזה, זה לא רע.

בנימין אלון: יש אפילו מלחמת תרבות, זה לא רע.

בנימין אלון: מלחמת תרבות לא צריכה ליהפך למלחמת אזרחים.

בנימין אלון: אני לא רואה דבר פסול בכך.

בנימין אלון: אבל כשהכול מופיע בסגנון האישי, אם יש דבר שאני אישית – אני לא מדבר עכשיו על אחרים – מכה על חטא עליו, כשאני זוכר את המאבק שניהלתי וניהלנו, חברים בממשלה הקודמת, זה היה הכרח שחשנו אז לגעת בסגנון האישי, לדבר על יצחק רבין ראש הממשלה המנוח, ואפילו להתייעץ.

בנימין אלון: אני זוכר שאפילו היו התייעצויות איך להחליש אותו אישית, פסיכולוגית, מה הנקודות שמפריעות לו.

בנימין אלון: אם יושב-ראש מפלגת העבודה יקום ויאמר: קצה נפשי בסגנון הזה של בחירות אישיות, של הזוג שעומד ומחייך עם שיניים לבנות נוסח אמריקה, אני רוצה לחזור לוויכוחים אידיאולוגיים, לתנועות שנאבקות על רעיון – זו המסקנה העקרונית שאני מסיק.

בנימין אלון: אני רק שמחתי לראות איך כולם נזעקו ואמרו: אנחנו יהודים, אנחנו יהודים ואנחנו יהודים, במין גאווה כזאת, אני יהודי גא.

קריאה: – – –

בנימין אלון: אתה התביישת להרים את הפלאקט, אבל פה כולם הרימו, וזה לא רק פה, אלא באופן כללי.

בנימין אלון: היה מין מירוץ כזה להראות את העניין הזה.

בנימין אלון: אבל פה באה הנקודה.

בנימין אלון: הנה יש רוב בבית.

בנימין אלון: אם אתה, אדוני, יושב-ראש מפלגת העבודה, תיתן אפילו חופש הצבעה במפלגה שלך, או תעודד ביטול הבחירות האישיות האלה לראשות הממשלה, שלא מיטיבות עם השלטון, שמכניסות סגנון של פרסונליזציה, והיום גם כן המודעות, לא משנה אם אתה שמאל או ימין: ביבי הוא סיכון לאומי – אני מבין את זה, כי ראש הממשלה נתניהו רץ בבחירות ישירות, המותג שהוא שיווק היה הוא עצמו, כי זה הסגנון של הבחירות, אז הכול עובד ישירות.

בנימין אלון: זה סגנון זול, אלו הן בחירות שנעשות, לדעתי, בצורה שלא מתאימה לסגנון הישראלי.

בנימין אלון: אם באמת אפשר היה להגיע – ואגע רק בנקודה הזאת – לאיזו מסקנה: הייתי רוצה לראות את הבית הזה ואת המדינה חוזרים לתנועות, לאידיאולוגיות, לוויכוחים – יש הרבה על מה להתווכח – ומשנים את הסגנון הזה של בחירות ישירות לראשות הממשלה, על כל הקלקלות הדמוקרטיות בסגנון השלטון ובתרבות הוויכוח שפרסונליזציה כזאת יוצרת, גם בסיכון שיכול לבוא אחר כך.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת אלון.

דוד טל: אדוני סגן שר החינוך משה פלד, בבקשה.

נעמי חזן: סגן שר החינוך או סגן השר המקשר.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, מי עונה על הצעות האי-אמון בכנסת?

דוד טל: גברתי, סגן שר החינוך נמצא כרגע על דוכן הנואמים, ואני מבקש מגברתי שתאפשר לו לשאת את דבריו.

נעמי חזן: – – –

דוד טל: גברתי, אני מבקש ממך לא להפריע.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לסכם את הדיון על הצעת האי-אמון בנושא החינוך במגזר הערבי, ואעשה זאת בקיצור.

משה פלד: יש לי פה שלושה כתבי מינוי של שלוש ועדות שמינה השר ב-14 במאי 1997.

משה פלד: הוועדות עובדות.

משה פלד: כתבי המינוי עוסקים בתוכנית חומש של אחד ממגזרי המשנה של המגזר הערבי כולו, גם של המגזר הערבי בדרום וגם של המגזר הערבי בצפון וגם של המגזר הערבי בכללותו.

משה פלד: הוועדות עובדות ואמורות להגיש את מסקנותיהן לשר בפברואר 1998, היינו בעוד שלושה-ארבעה חודשים.

עבד-אלוהב דראושה: מי הם יושבי-ראש הוועדות?

משה פלד: ועדה ראשונה בראשותו של ד"ר יעקב כץ, ועדה לבדיקת המערכת הבדואית בנגב להכנת תוכנית חומש, וכו'; ועדה שנייה – בראשותו של ד"ר יוסף גולדשטיין, לבדיקת המערכת הבדואית בצפון; ועדה שלישית – בראשותה של פרופסור מרים בן-פרץ, שעוסקת במגזר הערבי כולו.

משה פלד: הבוקר התקיימה ישיבה ארוכה ויסודית של ועדת החינוך של הכנסת בראשותו של חבר הכנסת זיסמן.

משה פלד: אני רוצה לקרוא שלוש מובאות מסיכום הוועדה: 1.

משה פלד: ועדת החינוך והתרבות – – –

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת זיסמן, אדוני שר החינוך.

משה פלד: לא, לא, בואו אתנו, חבר הכנסת זיסמן.

דן תיכון: חשוב שתהיה בפנים ולא בחוץ.

משה פלד: אני רוצה לקרוא שלוש מובאות, או שלושה ציטוטים, של סיכום ישיבת ועדת החינוך.

משה פלד: חבר הכנסת זיסמן.

משה פלד: 1.

משה פלד: ועדת החינוך והתרבות מציינת בסיפוק ובהערכה את הקמתה של ועדת החומש של פרופסור בן-פרץ; 2.

משה פלד: הוועדה שמעה בהערכה את הודעת מנכ"ל משרד החינוך, כי שיעור הבינוי למגזר הערבי ב-1998 יהיה מעל לשיעור באוכלוסיית התלמידים; 3.

משה פלד: הוועדה מציינת בסיפוק את הודעת המנכ"ל, כי השלמת 2,000 כיתות למגזר הערבי – – –; 4.

משה פלד: הוועדה משבחת את תוכנית הבינוי של משרד החינוך למגזר הערבי ל-1998.

משה פלד: נדמה לי, שלאור סיכומי ישיבת ועדת החינוך שהתקיימה הבוקר – זה הסיכום בכתב ידו של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת זיסמן – אין שום צורך בהצבעת האי-אמון, ההצעה איננה רלוונטית.

משה פלד: לכן אני קורא לכל חברי הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון בעניין מערכת החינוך.

משה פלד: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת סילבן שלום, סגן השר.

דן תיכון: רבותי, מי משיב בשם הממשלה על הצעת האי-אמון?

חיים רמון: אין לה תשובה לממשלה.

נעמי חזן: שסגן השר ישיב.

חיים אורון: חבר הכנסת סילבן שלום, אין שרים בממשלה הזאת, רק סגנים?

סילבן שלום: מה לעשות?

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, נא לשבת.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: נו, אני צריך להעיר לשרת התקשורת?

דן תיכון: לא אכפת לה בכלל, היא לא שומעת.

דן תיכון: גברתי שרת התקשורת.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום, עברת מצד לצד?

דן תיכון: חברת הכנסת בלומנטל, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר.

דן תיכון: חבר הכנסת דיין.

דן תיכון: חבר הכנסת הלפרט.

דן תיכון: חבר הכנסת גפני.

דן תיכון: חבר הכנסת יצחק כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית.

דן תיכון: רבותי, כל העוזרים הפרלמנטריים, שקט, אם לא – כולם יוצאים.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני כשעתיים עמדתי כאן על הדוכן ואמרתי, שאני חושב שיום הזיכרון לרציחתו של יצחק רבין צריך להיות יום מאחד, יום שכולנו ניתן בו כתף כדי שמאורע כזה לא יקרה.

סילבן שלום: אבל הנה לא ידעתי, אדוני ראש הממשלה, שאולי שעה קודם לכן הועלתה בסיעת העבודה הצעה או החלטה – אני כבר לא יודע מה – כך נאמר עכשיו, בחדשות השעה 18:00, ולפיה סיעת העבודה מבקשת, דורשת, תובעת, אני לא יודע מה המינוח, שראש הממשלה לא ינאם בדיון בכנסת לזכרו של יצחק רבין.

סילבן שלום: אני רוצה לשאול: אין גבול?

סילבן שלום: למה בדיוק אתם מתכוונים כשאתם עושים את זה?

רענן כהן: על איזה גבול אתה מדבר?

קריאות: – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אין גבול?

סילבן שלום: כאשר אתם מדברים על סליחה, זה מזכיר לי סליחה שביקש לא מזמן חבר הכנסת אהוד ברק – – –

חיים רמון: – – –

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת בייגה שוחט, מה קרה?

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן.

מיכה גולדמן: לא היתה החלטת סיעה.

סאלח טריף: ממי שמעת?

סאלח טריף: למה אתה מסית?

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

סאלח טריף: – – –

סילבן שלום: חבר הכנסת סאלח טריף – – –

סאלח טריף: אני שואל אותך – – –

סילבן שלום: קודם כול אל תקפוץ, היתה הצעה.

סילבן שלום: כשדיברו על סליחה, זה הזכיר לי את בקשת הסליחה של חבר הכנסת אהוד ברק.

סילבן שלום: כאשר שמעתי את הסליחה הזאת נעלבתי, בתור בן עדות המזרח.

סילבן שלום: כי מה אמר חבר הכנסת ברק?

סילבן שלום: – אני רק אבקש סליחה, ואתם, בני עדות המזרח, תרוצו ותצביעו עבורי.

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי אתם מצביעים מהבטן.

סילבן שלום: כשאנחנו מצביעים עבור השמאל, אנחנו מצביעים מהראש, אנחנו בודקים את הספרים, את המצעים, את האידיאולוגיה; בימין אתם לא מצביעים מהראש, לכם אין מחשבה, אתם מצביעים מהבטן, כי מישהו בשנות ה-50 עשה לכם עוול.

סילבן שלום: אני רוצה להודיע לך, חבר הכנסת ברק, אתה פשוט לא מבין את המציאות.

סילבן שלום: לא בקשת סליחה אחת ולא עשר בקשות סליחה, כי אלה שמצביעים עבור הליכוד, עבור המחנה הלאומי, מצביעים עבור הדרך שאומרת: ארץ-ישראל, מסורת, יהדות.

סילבן שלום: חבר הכנסת ברק, את זה פשוט אין לכם ולעולם לא יהיה לכם.

סילבן שלום: לכן, כל בקשת סליחה מסוג כזה לא תעזור, אתם פשוט מעליבים את הציבור כאשר אתם מאמינים שהוא ילך להצביע מפני שמישהו ביקש ממנו סליחה.

אלי בן-מנחם: – – –

מיכה גולדמן: מסורת?

מיכה גולדמן: חצי ממשלה – – – ביום שישי.

סילבן שלום: כאשר אתם מעלים בקשה שראש הממשלה לא יופיע כאן, אתם פוגעים בזכרו של יצחק רבין.

סילבן שלום: תודה רבה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: אדוני שר התחבורה, אנחנו ניגשים להצבעה, לא יעזור, לא תהיה הצבעה חוזרת.

דן תיכון: רבותי, לפי בקשת הדרך השלישית נצביע פעמיים.

דן תיכון: הצעת סיעות העבודה–מד"ע-רע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל דבריו נגד השמאל במלאות שנתיים לרצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעות העבודה–מד"ע-רע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה – 47 נגד – 53 נמנעים – 1 הצעת סיעות העבודה–מד"ע-רע"ם להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 47, נגד – 53, נמנע אחד.

דן תיכון: הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

אלי בן-מנחם: – – –

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: אחר כך נתקן, נעשה לזה סוף.

דן תיכון: אנחנו מצביעים פעם שנייה.

דן תיכון: הצעת סיעות מרצ–חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה בשל מערכת החינוך במגזר הערבי – מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעות מרצ–

דן תיכון: חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה – 48 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעות מרצ–חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 48, נגד – 55.

דן תיכון: הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

דן תיכון: רבותי, לגבי אלה ששוגים – – –

מיכאל איתן: האמון גדל והולך.

חיים רמון: כמה אמון היה לכם בראש הממשלה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-עמי טוען בוודאי שהוא לחץ לא נכון.

דן תיכון: אם הוא לחץ לא נכון, אז יש להוריד קול ולהוסיף קול.

דן תיכון: אבל, רבותי, הגיע הזמן – חברת הכנסת דליה איציק, חבר הכנסת מקסים לוי שאיננו, וחבר הכנסת אושעיה, לתשומת לבכם: בפעם הקודמת ההצבעה שלכם לא נקלטה, אבל היא לא נקלטה באשמתכם.

דן תיכון: אם אתם לא לוחצים בבת אחת, זה פשוט לא קולט.

דן תיכון: בדקנו את המכשיר, ורבותי, יש לדייק: לוחצים בשתי האצבעות בעת ובעונה אחת, רבותי.

דן תיכון: תודה, אנחנו ממשיכים.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

דן תיכון: הצעת חוק יישום מזכר ההבנה בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית (שימוש משותף בשדה התעופה עקבה) (הוראת שעה), התשנ"ח–1997.

דן תיכון: יציג את החוק שר התחבורה יצחק לוי.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום, מה אתך היום?

דן תיכון: אדוני שר המשפטים, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת יהלום, חברת הכנסת בלומנטל, אם רוצים לדבר – – –

יאיר לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לקריאה ראשונה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום, האם אתה שם לב שאתה מפריע לשר יצחק לוי?

דן תיכון: חבר הכנסת סלומינסקי.

יאיר לוי: הנני מתכבד להביא לקריאה ראשונה את הצעת חוק יישום מזכר ההבנה בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, מהבוקר אני מקבל הודעות שאתה מגיע ללשכה שלי.

דן תיכון: השרה לבנת.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום.

יאיר לוי: – – (שימוש משותף בשדה התעופה עקבה) (הוראת שעה), התשנ"ח–1997.

יאיר לוי: שלושה ראשי ממשלה בישראל הגיעו להסכם עם מלך ירדן להפעיל שדה תעופה משותף עקבה-אילת: ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, וייבדלו לחיים ארוכים ראש הממשלה לשעבר שמעון פרס וראש הממשלה הנוכחי, בנימין נתניהו.

יאיר לוי: בעקבות הסכמים אלו החל משרד התחבורה בעבודה מאומצת להפעלת שדה התעופה עקבה כשדה משותף עקבה-אילת שייקרא "שדה תעופה השלום עקבה-אילת".

יאיר לוי: שדה התעופה אמור לשרת את הציבור הישראלי ואת הציבור הירדני, והוא אמור לשרת את התיירים הבאים לשתי הארצות.

יאיר לוי: חבר הכנסת שחל, אנחנו דנים בנושא שאתה מעוניין בו, בוודאי, בשדה התעופה עקבה-אילת.

יאיר לוי: הוא אמור לשרת את התיירים המגיעים לארץ, גם לאילת וגם לעקבה.

יאיר לוי: לאחר שבחנו את הצדדים המשפטיים, המסחריים, התיירותיים והמדיניים, העמידה בפנינו הפעלת שדה התעופה כמה שאלות לא קטנות.

יאיר לוי: אני חייב לומר, שעד היום יש המפקפקים בתבונה ובתועלת שבהפעלת שדה התעופה המשותף.

יאיר לוי: המפקפקים הם בעיקר התיירים באילת, ובראשם ראש עיריית אילת, אשר חוששים, שהאפשרות הזו לא מועילה ולא טובה למדינת ישראל.

יאיר לוי: מכיוון ששדה התעופה נמצא בטריטוריה ירדנית, בעקבה, חלק גדול מהתיירים אשר יגיעו לאזור יפנו באופן טבעי לירדן ופחות לאילת.

נסים דהן: זו לא הבעיה, הבעיה – – –

יאיר לוי: לא, אנחנו לא מדברים על תחלופת המשטר, אנחנו מדברים כרגע על חוזה שלום שיש לנו עם ירדן והתחייבויות שהיו.

יאיר לוי: אני מדבר כרגע על הפן הכלכלי-התיירותי.

נסים דהן: כן, אבל מתחלפים אנשים, לא מתחלפת השיטה.

נסים דהן: זו לא דמוקרטיה.

יאיר לוי: חבר הכנסת דהן, ממשלת ישראל החליטה להתקדם בפרויקט הזה וכן לבצע אותו, על אף החששות שיש, בתקווה שהפרויקט יביא, בסופו של דבר, לשינוי אווירה שתביא לפריחה תיירותית במפרץ ים-סוף לשתי המדינות – גם למדינת ישראל וגם לירדן.

שלום שמחון: מה יהיה עם השדה של אילת?

יאיר לוי: השדה של אילת – תיכף אפרט, לא אשכח אותו.

יאיר לוי: אני רק רוצה לתאר בפני הכנסת את הצעדים שנקטנו, בסופו של דבר, כדי להביא לידי גיבושה של הצעת החוק הזו.

יאיר לוי: התלבטנו בכמה שאלות בסיסיות: א.

יאיר לוי: מבחינת ישראל, האם להעביר את כל הטיסות שמגיעות לדרום לעקבה, או להשאיר חלק באילת וב"עובדה"?

יאיר לוי: בבקשה, חבר הכנסת שוחט.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מתנצל על ההפרעה.

יאיר לוי: ההחלטה במשרד התחבורה, שאומצה על-ידי הממשלה, היתה, שאנחנו נעביר לעקבה-אילת רק את הטיסות הבין-לאומיות, ואילו הטיסות הפנימיות ימשיכו לטוס, לנחות ולהמריא מאילת.

יאיר לוי: הסיבה העיקרית היתה, שהטיסות האלה מלאות חיילים שבאים לבסיסים שלהם עם כלי נשק.

יאיר לוי: כלומר, זה יוצר הרבה מאוד בעיות.

יאיר לוי: אני חושב, שגם יש אינטרס לאומי בכך ששדה התעופה אילת ימשיך לפעול, שהעובדים ימשיכו לעבוד שם, שהשדה יהיה מסוגל, ליום סגריר, חלילה, אם יהיה צורך, גם לקלוט את כל מה שהוא צריך לקלוט, ולכן שדה התעופה באילת ימשיך לפעול בטיסות פנים-ארציות כרגיל, ואילו הטיסות שיכוונו לשדה התעופה המשותף עקבה-אילת תהיינה רק הטיסות הבין-לאומיות שמגיעות לאילת.

יאיר לוי: הסכמנו גם בקווים עקרוניים, שהטיסות המגיעות לעקבה-אילת – בשלב הראשון, לפחות – תהיינה טיסות מיועדות, ולא תהיינה טיסות מעורבות.

יאיר לוי: כלומר, כל טיסה תהיה טיסה או לעקבה או לאילת – לצורך ביטחון, לצורך התארגנות.

יאיר לוי: יכול להיות שבבוא הזמן יהיה אפשר לראות שבאותו מטוס חלק מהאנשים טסים לאילת וחלק לעקבה, אבל בשלב ראשון – – –

נסים דהן: הם לא יגיעו.

יאיר לוי: בשלב ראשון דובר על כך שהטיסות הן טיסות מיועדות.

יאיר לוי: כלומר, אדם בצרפת, בארצות-הברית, בגרמניה, בכל מקום, שקונה כרטיס טיסה, קונה כרטיס טיסה לאילת או כרטיס טיסה לעקבה.

יאיר לוי: הוא עולה למטוס שטס לאילת או שטס לעקבה, אלא ששני המטוסים נוחתים באותו שדה, שהוא שדה עקבה-אילת.

יאיר לוי: שוחחנו גם על ניהול משותף, וכשהתחלנו את השיחות על ניהול משותף ראינו שהעניין די מורכב.

יאיר לוי: מדובר בהקמת חברות משותפות, מדובר בשינויי חקיקה בשתי המדינות לגבי אגרות, מדובר בניסיון של השוואת שכר עבודה, דבר מאוד לא פשוט.

יאיר לוי: יעבדו באותו שדה עובדים ישראלים ועובדים ירדנים, כאשר שכר העבודה של אלה שונה לגמרי משכרם של אלה.

יאיר לוי: צריך לראות איך אנחנו מתמודדים עם הבעיה הזאת.

יאיר לוי: מדובר בחלוקה שווה של הוצאות והכנסות.

יאיר לוי: ראיתי שאנחנו נכנסים לדיונים שיכולים לארוך שנה, שנתיים, שלוש שנים.

יאיר לוי: לכן הצעתי לשר התחבורה הירדני ולסגן ראש הממשלה, בפגישה ברבת-עמון: בואו נצא לדרך עם פיילוט, לתקופה ניסיונית, ובתקופה הניסיונית הזאת נצמצם את כל השאלות המסובכות יותר של דרך הפעלה, את כל הדברים האלה נשים בצד; בואו נגיע להסכמות מסוימות לגבי ארבעה חודשים, נניח, חצי שנה, ונתחיל להפעיל את השדה.

יאיר לוי: בואו נתחכך יחד בכמה בעיות, ולאחר הפיילוט הזה, או תוך כדי, נמשיך ונדון ונראה איך השדה יופעל בצורה קבועה.

יאיר לוי: אבל יש בעיה אחת שאי-אפשר לדלג עליה, וזה נושא הביטחון.

יאיר לוי: בעיות הביטחון היו צריכות להידון ולהיפתר גם כאשר אנחנו מדברים על שלב ניסויי, על פיילוט.

יאיר לוי: נעשתה עבודה של שירותי הביטחון שלנו מול שירותי הביטחון של הירדנים והגיעו להבנות.

יאיר לוי: אני יכול לומר לכם, פחות או יותר, שהיום, בתקופת הניסיון, רוב ההפעלה יהיה על-ידי הירדנים, חלק מההפעלה יהיה על-ידי הישראלים, חלק קטן יותר ממה שאמור להיות כאשר נגיע להבנה רחבה יותר של הפעלת קבע.

יאיר לוי: הנוסעים והכבודה ינחתו בעקבה ויוסעו מיידית לשדה התעופה אילת.

יאיר לוי: כרגע אנחנו עדיין לא מקימים מתקנים קבועים לא במעבר ולא שם.

יאיר לוי: אנחנו רוצים לראות איך הדברים עובדים.

אופיר פינס-פז: מה עם מעבר הגבול?

יאיר לוי: מעבר הגבול יהיה כזה שאנשים יוצאים יבואו לשדה התעופה אילת, יעשו את כל ה-check in, את כל הבדיקות, יעלו על אוטובוס, האוטובוס הזה נוסע הישר למטוס.

יאיר לוי: זו נסיעה של שבע-שמונה דקות, אולי עשר דקות.

יאיר לוי: וכן בחזור.

נסים דהן: במשך הזמן זה יכול להיות – – –

יאיר לוי: יכול להיות.

יאיר לוי: אני מקווה שבמשך הזמן מעבר הגבול הקרוב יותר לעקבה יהיה המסוף.

יאיר לוי: כלומר, לא נצטרך להביא את האנשים עד שדה התעופה באילת לעשות את כל הסידורים, אלא נמצא מקום יותר קרוב.

שבח וייס: זה כמו בשדות תעופה גדולים, שמובילים אותנו לפינת היהודים שם, לפינת "אל על".

שבח וייס: לפעמים זה גם כן שבע-שמונה דקות.

יאיר לוי: בינתיים נצטרך לעשות את זה, מכיוון ששדה התעופה עקבה הוא שדה תעופה פתוח למטוסים אירניים, למטוסים עירקיים, לכל המטוסים.

יאיר לוי: אני רוצה להגיע לכך שאוכל לומר למי שטס לעקבה-אילת: אתה מקבל אותם תנאי ביטחון שהיית מקבל אם היית נוחת באילת.

יאיר לוי: כלומר, זה אינו דומה לנחיתה בפריס או בלונדון, אפילו לא לנחיתה בפריס או בלונדון במטוס "אל על".

יאיר לוי: כדי שהתיירות לא תיפגע וכדי שהבאים לאילת לא ייפגעו, אנחנו חייבים למסור מסר לחברות התעופה, לחברות השכר, לסוכני הנסיעות, לתיירים עצמם, שאותה רמת ביטחון שיש להם באילת, יש להם גם בשדה התעופה עקבה-אילת.

יאיר לוי: ולכן צריך פה הרבה מאוד זהירות.

יאיר לוי: הממשלה החליטה, שבשלב ראשון, כל זמן שהחברה המשותפת לא מוקמת, רשות שדות התעופה תפעיל את כל השירותים התעופתיים שיש צורך בהם.

יאיר לוי: לשם כך יהיה שינוי בחקיקה, כי רשות שדות התעופה מוסמכת לפעול רק בגבולות הארץ.

יאיר לוי: אנחנו זקוקים גם לשינויי חקיקה נוספים בנושא ביטוח אישי, בנושא נפגעי פעולות טרור, בנושאים מספר.

יאיר לוי: אנחנו רוצים שהפרויקט הזה יפעל עם כל החוקים שנותנים הגנה לנוסע, לטס או לתייר במדינת ישראל.

יאיר לוי: על כן, לפני כחודשיים נחתם מזכר הבנה בשדה התעופה עקבה, על-ידי שר התחבורה הירדני ועל-ידי, ומזכר ההבנה עוסק בתקופת הניסוי.

יאיר לוי: לאור מזכר ההבנה הזה אני מביא תיקוני חקיקה.

יאיר לוי: תיקוני החקיקה כוללים הסמכות מסוימות לראש המינהל לתעופה אזרחית של מדינת ישראל לגבי השדה עקבה-אילת, הסמכות לרשות שדות התעופה, הסמכות לבתי-המשפט בישראל לדון באירועים מסוימים, אם יקרו בעקבה-אילת, הסמכות בנושא ביטוח, ביטוח נפגעים, ביטוח תאונות דרכים, ביטוח נפגעי טרור, שורה של הסמכות שאנחנו זקוקים להן כדי להתיישר עם הקו שקבענו, שאותו נוסע יהיה נוסע ישראלי לכל דבר מבחינת התנאים שלו ורשויות המדינה יוכלו לפעול שם בהסמכה על-פי חוק.

יאיר לוי: אנחנו רוצים להתחיל להפעיל את הטיסות האלה כבר בשבוע הבא.

יאיר לוי: יש לנו כבר ביום שישי זה טיסה שיכולה לנחות בעקבה.

יאיר לוי: אני אתיר, לפי התקדמות החוק בוועדת הכלכלה, אפשרות של סיום החוק, כיוון שאני חושש לאפשר נחיתות כל זמן שהחקיקה לא הסתיימה, אם חלילה, חלילה, יקרה איזה דבר ואנחנו לא מכוסים.

יאיר לוי: על כל פנים, אני רוצה להודות מראש ליושב-ראש ועדת הכלכלה של הכנסת, חבר הכנסת אברהם יחזקאל, על כך שהואיל כבר השבוע לנסות ולסיים את הכנת החוק, כך שביום שני הבא נוכל להביא אותו לקריאה שנייה ושלישית בכל מקרה, ונוכל להתחיל להפעיל אותו ניסוי.

יאיר לוי: אנחנו קבענו במזכר ההבנה שנעשה זאת מוקדם ככל האפשר.

יאיר לוי: היתה פגרה, משפטנים עבדו על הצעת החוק.

יאיר לוי: אנחנו נמצאים בשבוע הראשון של כנס החורף בכנסת.

יאיר לוי: אני מקווה מאוד, שהכנסת כולה תסייע לנו להתחיל להפעיל את הפרויקט הזה.

יאיר לוי: אני לא רוצה להאריך בחשיבות שממשלת ישראל ומדינת ישראל רואות ביחסים עם ירדן ועם המלך חוסיין.

יאיר לוי: אני לא רוצה להאריך בזה, בעיקר נוכח האירועים האחרונים שהיו בירדן.

יאיר לוי: אני חושב שחשוב מאוד לקדם פרויקטים משותפים שיביאו ליותר הבנות וקשר בין שתי המדינות.

יאיר לוי: אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעביר אותה לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר התחבורה.

שבח וייס: כן, חבר הכנסת שלום שמחון.

שלום שמחון: באיזה נפח זה מגדיל את הפעילות של נמל אילת, וכמה עולה לנו הסיפור הזה?

יאיר לוי: לגבי הנפח, הנפח לא מתבטא כל כך בנמל אילת כמו ב"עובדה", מכיוון שכידוע חלק גדול מהטיסות הבין-לאומיות שמגיעות לדרום נוחתות ב"עובדה" ולא באילת, חלק קטן מהטיסות נוחתות באילת.

יאיר לוי: כך שלגבי אילת אין שינוי משמעותי.

יאיר לוי: לגבי "עובדה", יהיה שינוי משמעותי, אבל לא בפיילוט, כי את הפיילוט אנחנו עושים רק לגבי "אל על" ו"ארקיע".

יאיר לוי: אנחנו לא רוצים לעשות ניסוי על חברות זרות.

יאיר לוי: כלומר, בחודשי הפיילוט, מדובר על כך שהנחיתות שיהיו בעקבה-אילת יהיו רק של מטוסים ישראליים ולא של מטוסים של חברות אחרות.

יאיר לוי: לגבי העלות, אני חייב לומר, שאין לי תחשיב מדויק.

יאיר לוי: משרדי האוצר והתחבורה יושבים בימים אלה כדי לסכם את העלות וגם כדי לסכם מי יישא בה.

יאיר לוי: כמובן מדובר בממשלה.

יאיר לוי: אנחנו קצת מתווכחים בתוכנו, אבל זה לא משנה, בכל מקרה הממשלה היא זו שתישא בעלות של פרויקט הניסוי.

יאיר לוי: תודה רבה, אדוני.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר התחבורה.

שבח וייס: חברי הכנסת, אתם לא אשררתם, אז אני אנהג כאילו אשררתם, ואלה שבאולם, אני יכול לראות אותם כמי שמבקשים לאשרר את ההשתתפות שלהם.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם שוחט – שלוש דקות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אפרים סנה, אם הוא יהיה כאן.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, טרם אכנס לנושא אני רוצה להגיב במלה על מה שאמר פה סגן שר הביטחון, חבר הכנסת סילבן שלום, שיצא בהתקפה על החוצפה של מפלגת העבודה או חברים בה, שבאו בדרישה כי ראש הממשלה לא ידבר מעל דוכן הכנסת בישיבת הזיכרון ליצחק רבין, זיכרונו לברכה, אלא ידבר חבר ממשלה אחר.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא הייתי נדרש לעניין הזה אלמלא דיבר חבר הכנסת סילבן שלום.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני רוצה להגיד לכם, כי בדיוק באותה מידה שיצחק רבין יצא החוצה, כאשר חבר הכנסת אז ויושב-ראש האופוזיציה ביבי נתניהו עלה להסביר מה קרה בכיכר-ציון – חבר הכנסת שבח וייס ישב אז בראש הישיבה ואני ישבתי במקום ההוא.

 אברהם-בייגה שוחט: יצחק רבין לא רצה לשמוע את ההתנצלות של ביבי נתניהו.

 אברהם-בייגה שוחט: אין התנצלות על שלטים עם בגדי אס.

 אברהם-בייגה שוחט: אס.

 אברהם-בייגה שוחט: אין על זה התנצלות.

 אברהם-בייגה שוחט: ויצחק רבין קם ממקומו ברגע שביבי נתניהו עלה לדוכן ויצא החוצה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שוחט, במטותא ממך, לגבי הנושא, אם ראה ראש הממשלה או לא ראה – ודאי שאנשי ליכוד לא שמו את הדברים האלה – – –

 אברהם-בייגה שוחט: לא אמרתי את זה.

ראובן ריבלין: יש עוד פעם ריטואל שבא וחוזר – – –

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היקר, חבר הכנסת ריבלין, אני מציע לממשלה ולכם לכבד את מה שאנחנו רוצים בעניין זה.

 אברהם-בייגה שוחט: ראש הממשלה הוא ראש הממשלה של עם ישראל, הוא נבחר בצורה דמוקרטית, אבל במקרה הזה, ברגע הזה, באירועים שהיו, אני מציע לכם לשקול את הדברים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מאוד כיבדתי את העובדה שהדרך השלישית לא הצביעה נגד הצעת האי-אמון בעניין ההתקפות ובעניין מה שקרה בנושא של אמירת ראש הממשלה על השמאל.

 אברהם-בייגה שוחט: חברים בקואליציה לא הצביעו נגד הצעת האי-אמון.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לסיים ולומר, שאני מציע לראש הממשלה ולממשלה לשקול את הדברים.

 אברהם-בייגה שוחט: זה לא מקרה רגיל.

 אברהם-בייגה שוחט: אשר לעניין החוק, אפתח את דברי ואומר שאני שמח על החוק.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו נתמוך בחוק.

שבח וייס: חברים, אני מבקש מאחד המועמדים למזכיר מפלגת העבודה לא להפריע.

 אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת רענן כהן, כל אלה שיושבים כאן כבר החליטו בעד מי הם יצביעו למזכ"ל המפלגה.

 אברהם-בייגה שוחט: לכן חבל על הזמן שלך.

 אברהם-בייגה שוחט: שב ותשמע.

 אברהם-בייגה שוחט: כל השלושה כבר החליטו בעניין זה.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, מה שחבר הכנסת שוחט רוצה לומר לך הוא, שכבר יש לך עודף – אתה כבר יכול להעביר למועמד השני.

רענן כהן: אני כל הזמן מקשיב לך.

 אברהם-בייגה שוחט: לא, זה מפריע לי באמת, חבר הכנסת רענן כהן.

רענן כהן: אבל לא הבנתי מה הקשר למזכ"ל מפלגת העבודה.

 אברהם-בייגה שוחט: כבר אמרתי, ששלושת האנשים האלה כבר החליטו, ככל הנראה, בשביל מי הם יצביעו.

 אברהם-בייגה שוחט: אז זהו – כבר לא צריך לשכנע אותם.

רענן כהן: אני לא משכנע אותם.

רענן כהן: הם כבר אמרו שהם מצביעים בעדי.

שבח וייס: הוא משכנע אותם שיצביעו בעד המועמד האחר, כי יש לו עודף.

 אברהם-בייגה שוחט: אני הולך להצביע בעד החוק.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רק רוצה לשאול את חבר הכנסת רובי ריבלין ואולי גם לשאול חברים אחרים מהקואליציה: האם הטיסות המשותפות בשדה התעופה של עקבה הן לא משהו ממזרח תיכון חדש?

 אברהם-בייגה שוחט: האם אלו ימים ררגילים?

 אברהם-בייגה שוחט: האם מזרח תיכון חדש לא בנוי מעוד דבר ומעוד דבר?

 אברהם-בייגה שוחט: איפה כל הלגלוג שהיה על מזרח תיכון חדש?

ראובן ריבלין: יש הבדל גדול בין מזרח תיכון חדש של רבין לבין מזרח תיכון חדש של פרס.

ראובן ריבלין: גם אתה – – –

 אברהם-בייגה שוחט: רובי ריבלין, אני מברך על ההחלטה של הממשלה, אני מברך על ההסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: זה נדבך קטן, זה חלק ממבנה; זה לא ייקח שבוע, זה לא ייקח שנה, אבל לגבי האמירה הטוטלית: על מה הוא מדבר?

 אברהם-בייגה שוחט: על מה הם חולמים, על מה פרס חולם?

 אברהם-בייגה שוחט: חלומות באספמיה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אומר לכם, שהיום הזה הוא יום גדול, הוא יום שמוכיח כאלף עדים שהאמירה בדבר מזרח תיכון חדש היא לא אמירה נבובה, היא לא אמירה ריקה; היא אמירה שיש בה מן הדברים שכל כך רצינו אותם.

 אברהם-בייגה שוחט: הייתי אומר שיש בכך אפילו מן הסמליות.

 אברהם-בייגה שוחט: בשבוע הבא נקיים פה אזכרה לראש הממשלה שנרצח, ליצחק רבין, ואני מאוד מקווה שעד יום הזיכרון הזה החוק יעבור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ומטוס שלנו, או מטוס שמביא תיירים או אזרחים למדינת ישראל, ינחת בעקבה.

 אברהם-בייגה שוחט: ואני חושב, שזה אחד הדברים שמסמלים יותר מכול את מה שיצחק רבין רצה בחייו, ולצערי הרב לא זכה לראות.

 אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שוחט.

שבח וייס: חבר הכנסת אופיר פינס, בבקשה.

שבח וייס: לאחר מכן – חבר הכנסת אפרים סנה.

שבח וייס: ואני כבר מודיע, שכל אלה שלא כאן – כאילו לא אשררו.

שבח וייס: לכן אנחנו מגיעים לאחר מכן לחבר הכנסת חיים רמון.

אפי אושעיה: אני מבקש לדבר ב-19:50.

שבח וייס: הבנתי את הרמז.

אפי אושעיה: שלא יעשו מה שעושים לך בדרך כלל.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קצת צרוד היום.

רענן כהן: גם אני רוצה לדבר.

אופיר פינס-פז: לכן החלטתי להימנע מנושאים מעוררי מחלוקת ואעסוק אך ורק בהצעת החוק; הצעת החוק שבעצם מבטאת את היוזמה המשותפת לנמל המשותף בעקבה.

אופיר פינס-פז: אני, כמובן, מברך על הצעת החוק הזאת.

אופיר פינס-פז: אני מצטער שלקח זמן לגבש את ההסכם, אבל זה לא הסכם קל.

אופיר פינס-פז: זה הסכם מורכב, יש לו השלכות לא מעטות, וזה לא שכיח ששתי מדינות עושות שימוש משותף בשדה תעופה שנמצא בשטח של אחת מהן.

אופיר פינס-פז: זה לא דבר של מה בכך, וזה דבר שבהחלט ראוי לציון.

אופיר פינס-פז: אני עקבתי אחרי הצעת החוק הזאת.

אופיר פינס-פז: זו הצעת חוק מאוד מורכבת, היא נותנת תשובות על הרבה מאוד מצבים לא מוכרים שקשורים בקבלת תיירים, בהעברתם ממדינה למדינה דרך גבול – וגבול לכל דבר – וזה לא עניין פשוט.

אופיר פינס-פז: אני מקווה, שהשר אכן הביא בחשבון את כל המרכיבים ואת כל הדברים שעשויים להתפתח כתוצאה מההסכם הזה.

אופיר פינס-פז: דבר אחד, אדוני השר, לא שמעתי בדברים שלך, והוא ההתייחסות לעיר אילת עצמה; או שמעתי, אבל לא שמעתי מספיק.

אופיר פינס-פז: נכון שבשלב הראשון יש שמירה והקפדה על איזה סטטוס-קוו בין אילת לעקבה, אבל הרי לא נכחיש שאנחנו רוצים לעזור לירדנים ליהנות מפירות השלום ולפתח את עקבה.

אופיר פינס-פז: הרי ההבדל בין עקבה לאילת הוא כמו בין שמים לארץ, אבל אנחנו מניחים, מתוך ראיה כלכלית ריאלית, שעקבה תתפתח, בין היתר, גם כתוצאה משדה התעופה בעקבה, ואז נשאלת השאלה, אם כתוצאה מזה לא עלולה להתפתח גם פגיעה בעיר אילת, שהיא עיר שמבוססת כל כולה על תיירות – גם תיירות פנים, אבל בעיקר תיירות חוץ.

אופיר פינס-פז: נכון שהמרחק בין אילת לעקבה הוא עדיין מרחק גדול, ויידרשו לירדנים אולי עשור ואולי שניים כדי לסגור את הפער, אבל אני מציע לממשלת ישראל, שעשתה את המהלך הנכון, המתבקש, לא לשכוח שאילת היא עיר חזקה, היא עיר מתפתחת, היא עיר צומחת, אבל היא עיר שמבוססת על ענף אחד.

אופיר פינס-פז: וכשעיר מבוססת על ענף אחד, אם קורה, חלילה, פנצ'ר בדרך, כי אז תהליך הקריסה יכול להיות מאוד מאוד מאוד מהיר.

אופיר פינס-פז: לכן אני מציע לממשלה ללוות בתשומת לב מיוחדת את עניין הקרבה.

אופיר פינס-פז: אין לנו אלף ערי אילת, אין לנו הרבה ערים שנקראות "אילת"; זו פנינה עולמית, חשובה לכולנו, והייתי מצפה ומקווה, שבמקביל להתפתחות של עקבה – ואני מייחל להתפתחות של עקבה ואני מקווה שכולנו נעשה הכול כדי שעקבה תתפתח – לא תיפגע העיר אילת.

אופיר פינס-פז: וזה יעד שניתן להשיג אותו: גם את פיתוח עקבה, גם את המשך פיתוח אילת.

אופיר פינס-פז: זו מהות השלום – אמר בייגה, בצדק – אלה פירות השלום, זה המזרח התיכון החדש.

אופיר פינס-פז: מי ייתן ותבואו אלינו במהלך הקדנציה הזו עם חוקים רבים כמו החוק הזה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת אופיר פינס.

שבח וייס: אני מאחל לך גם הבראה.

שבח וייס: חבר הכנסת אפרים סנה, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני; ואחר כך – חבר הכנסת חיים רמון.

שבח וייס: בהתחלה לא ראיתי את חבר הכנסת גפני.

שבח וייס: הוא פשוט הסתתר שם.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, אני מברך אותך ואת משרדך על כל עבודת המטה והמאמץ שנעשו כדי להגשים את ההסכם הזה.

אפרים סנה: הוא הסכם חשוב מאוד, אבל אני מציע לחשוב על המשך הסדר התעופה עם ירדן לכיוון נוסף, ואומר לך פה מעל הדוכן לאיזה כיוון אני מתכוון.

אפרים סנה: צריך להגיע עם ירדן להסכם, שעל-פיו תסיר ירדן את התנגדותה לתפעול שדה התעופה עטרות על-ידי ישראל.

אפרים סנה: זה אנכרוניסטי, זה לא עולה בקנה אחד עם הסכם השלום.

אפרים סנה: ההתנגדות של ירדן היא זו שגורמת לכך שארגוני התעופה הבין-לאומיים מסרבים לראות בעטרות שדה בין-לאומי.

אפרים סנה: ובתמורה תקבל חברת התעופה הירדנית, Royal Jordanian, זכות להטיס נוסעים מעטרות, כחיבור – מה שנקרא "feeding" בלעז – לטיסותיה הבין-לאומיות מעמאן; הווי אומר, ירדן תוכל לנקז את הנוסעים מהגדה המערבית בצורה נוחה, מהירה, אל טיסותיה שלה, ותרוויח מהעניין, כי פוליטית חשוב להוכיח לציבור הירדני שגם ירדן מרוויחה מהשלום.

אפרים סנה: לזה יש עוד שלב אחד.

אפרים סנה: כידוע לך, שדה התעופה עטרות גובל ממש בשטח הרשות, הוא גם קרוב מאוד לשטח A.

אפרים סנה: השלב הבא צריך להיות בגבולו של השדה, בגבול שלו עם תחום האוטונומיה, להקים טרמינל לנוסעים הפלסטינים, שיתופעל במשותף על-ידי הרשות הפלסטינית בפיקוח ביטחוני של ישראל.

אפרים סנה: נוכל ליצור פה, במסגרת הפרויקט התחבורתי הזה, שיתוף ירדני-פלסטיני-ישראלי, שישפר את הכלכלה ואת הקשרים בין שלוש הישויות האלה.

אפרים סנה: משרד התחבורה צריך להוביל זאת, לפי דעתי, אם יהיו לכך התנאים הפוליטיים המתאימים.

אפרים סנה: את כל הנושא הזה אי-אפשר לנתק מההקשר הפוליטי הכולל.

אפרים סנה: הברכה שכולנו מברכים את ההסכם הזה היא ברכה כנה, אבל היא לא יכולה להתעלם מהעובדה, שהממשלה שאתה חבר בה הרסה בעצם את הברית האסטרטגית שהיתה לנו עם ירדן – ברית חשובה מאוד.

ראובן ריבלין: אם תאמרו זאת הרבה פעמים, אולי הם ישתכנעו, הירדנים.

אפרים סנה: הם כבר השתכנעו, ואני מציע לך, חבר הכנסת ריבלין – תשיג את גיליון ה"וושינגטון פוסט" מלפני ארבעה ימים, תקרא את הריאיון עם הוד מלכותו המלך חוסיין, מה הוא אומר על ראש מפלגתך, איך אין לו אמון, איך הוא לא מאמין בו.

אפרים סנה: אם אתה שואל אותי מה באמת גרם להרס הברית האסטרטגית, זה חוסר האמון.

אפרים סנה: חצי יובל שנים היו יחסי אמון אישי בין המלך חוסיין לבין כל ראשי הממשלות, שרי החוץ והביטחון של ישראל, משתי המפלגות.

אפרים סנה: מי שהצליח ביהירות, בחוסר חוכמה, בחוסר הבנה אסטרטגית, להרוס זאת, היה האיש שיושב או כרגע איננו יושב בראש השולחן הזה – נתניהו, ראש מפלגתך.

שבח וייס: תודה רבה.

אפרים סנה: אם היו צריכים למצוא עוד סיבה, למה הוא צריך ללכת – הרי לך.

אפרים סנה: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אפרים סנה.

שבח וייס: חבר הכנסת משה גפני, אחריו – חבר הכנסת חיים רמון, ואחריו – חבר הכנסת נסים דהן.

קריאה: – – –

שבח וייס: תיכף נבדוק.

שבח וייס: כן, אתה רשום, חבר הכנסת דהן.

שבח וייס: אומנם לא אשררת את השתתפותך, אבל אנחנו נאשרר.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר התחבורה.

משה גפני: אני מברך על ההסכם הזה ועל החוק.

משה גפני: סיעתנו תמכה, גם בעת היותנו באופוזיציה, בהסכם עם ירדן.

משה גפני: אנחנו סבורים, אני סבור, שיש לקדם כל תהליך מדיני, כל תהליך שיש בו משום התקדמות לקראת מניעת שפיכות דמים, לקראת מצב נורמלי יותר במזרח התיכון, שבו אכן יוכלו לחיות כל העמים בשלום.

משה גפני: אני חושב, שכל תהליך שיש בו משום קידום הנושא הזה הוא דבר שיש לברך עליו, ואני מברך אותך על החוק הזה.

משה גפני: אני רוצה לומר לך, אדוני שר התחבורה, גם כשר התחבורה וגם כשר בממשלה: אנחנו מדברים על הסכמים, וכולנו מעוניינים – מי פחות ומי יותר, זאת אומרת, יש מי שרוצה זאת מהר יותר ויש מי רוצה זאת עם סעיפים רבים יותר – אבל כולנו רוצים בקידום התהליך המדיני, ואנחנו רוצים להגיע להסכמים.

משה גפני: בין יתר הדברים, אנחנו מדברים עכשיו על פתיחת מעברים עם הרשות הפלסטינית, שאנשים יוכלו לעבור מצד לצד – גם פלסטינים לכאן וגם אנחנו לצד השני, ואנחנו מדברים על שני עמים.

משה גפני: לכל עם יש העקרונות שלו, לכל עם יש הדברים המקודשים לו, וכאשר עושים הסכם בין עמים, הצד האחד צריך להתחשב בצד השני.

משה גפני: אם יש למוסלמים דברים שמקודשים להם – כאשר אנחנו עושים הסכם, צריכים להתחשב בהם.

משה גפני: אני גם מצפה, שהצד הפלסטיני יבין שלעם היהודי יש גם דברים מקודשים.

טלב אלסאנע: הוא לא יודע שיש דברים מקודשים?

יאיר לוי: – – –

נסים דהן: – – – פחות חילול שבת.

ראובן ריבלין: הוא לא מדבר על נושא מדיני.

יאיר לוי: הוא לא מדבר על עקבה-אילת.

שבח וייס: הוא מדבר על היחסים בין מדינת ישראל לבין מדינת פלסטין.

טלב אלסאנע: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלסאנע, אני ממש תמה על כך שאתה מעיר לו, כי הוא בהחלט דיבר על שתי מדינות – פלסטין וישראל.

שבח וייס: זה קצת אבסורד.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: דיברתי על שני עמים.

שבח וייס: אתה רואה, אתה לא מאפשר לו להצטרף להשקפות שלך.

טלב אלסאנע: אני משלים את הרעיון, ואני אומר לו, ששמעתי מהרשות הפלסטינית שהם מבטיחים חופש דת...

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, אם חבר הכנסת גפני יתמוך בהקמת מדינה פלסטינית, אני משוכנע שהוא יוכל להגיע אתם להסכם ששבת יהיה יום הקודש.

משה גפני: אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, כי זה מה שאמרו לי, בקשר למעבר הבטוח.

משה גפני: בשבת הוא צריך לעבוד, ואסור שהוא יעבוד.

חיים רמון: אל תדאג, הוא לא יעבוד לא בשבת, לא ביום ראשון וגם לא ביום שני.

משה גפני: על-פי הדת היהודית, אסור שהוא יעבוד בשבת.

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: רבותי, נא לאפשר לחבר הכנסת גפני לסכם.

משה גפני: אמרו לי בממשלה שההסכם שנחתם אומר – – –

יאיר לוי: לא נחתם שום הסכם.

משה גפני: זה מה שנאמר, שזה מופיע בהסכם המקורי, מלבד שלושה – – –

חיים רמון: לא ייחתם.

חיים רמון: תירגע, חבר הכנסת גפני.

חיים רמון: ראש הממשלה לא יעשה כלום.

חיים רמון: אל תדאג.

שבח וייס: חבר הכנסת גפני, אתה צריך לסיים למרות הסיוע של חיים רמון.

שבח וייס: זה לא פשוט לסיים עם סיוע כזה.

נסים דהן: – – –

שבח וייס: רבותי, חבר הכנסת גפני צריך לסיים תוך חצי דקה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: אדוני שר התחבורה – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רמון, תאפשר לאנשים כאן להתבטא.

שבח וייס: זו זכות המוקנית על-פי תקנון הכנסת.

משה גפני: אדוני שר התחבורה, כמייצג הממשלה וכזה שמביא גם את החוק הזה אני מבקש, מכיוון שהתפרסם – אני לא רוצה להיכנס לפרטים – שהפלסטינים דורשים – על-פי ההסכם, או על-פי מזכר ההבנה, או על-פי מה שסוכם בעל-פה – שהמעברים יהיו פתוחים, חוץ משלושה ימים בשנה – יום כיפור, יום העצמאות ויום הזיכרון.

משה גפני: אני רוצה לומר לך, ומיותר אפילו לומר לך, אתה יודע זאת כמוני – – –

שבח וייס: אתה צריך לסיים.

משה גפני: שבת הוא יום קדוש לעם היהודי, לא עובדים בו.

משה גפני: למה המעברים האלה קיימים?

משה גפני: הם קיימים על מנת לעבוד כאן בארץ, בעיקר.

משה גפני: לא עובדים בשבת.

משה גפני: המשרדים סגורים, מפעלי התעשייה סגורים, ואני מבקש – – –

שבח וייס: נא לסיים.

משה גפני: כפי שאנחנו, בכל הסכם כזה שהוא דו-צדדי, מתחשבים במוסלמים, אני מבקש שאנחנו נתחשב בעצמנו ונבקש מהם שהמעברים יהיו סגורים בשבת.

משה גפני: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת גפני.

שבח וייס: חבר הכנסת רמון.

שבח וייס: חבר הכנסת גפני, אתה מוזמן עכשיו להפריע לו כמו שהוא הפריע לך.

חיים רמון: אני עזרתי לו.

שבח וייס: חבר הכנסת רמון, לשם שינוי – הפעם שלוש דקות.

חיים רמון: לא, לא.

שבח וייס: כדי שחברים אחרים יוכלו גם כן להתבטא עד 20:00.

שבח וייס: לפני שבוע לקחת להם את זה.

שבח וייס: בבקשה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר – –

שבח וייס: חבר הכנסת דהן.

חיים רמון: – – יכול להיות שהמעבר, שדה התעופה המשותף הזה יתחיל לפעול.

חיים רמון: אני רוצה לומר לך, שלהערכתי הוא לא יפעל לאורך ימים.

חיים רמון: ולמה הוא לא יפעל לאורך ימים?

חיים רמון: מכיוון שהממשלה הזאת לא מבינה, שהשלום בינינו לבין ירדן לא יימשך ולא יתקיים אם לא נתקדם בתהליך השלום בינינו לבין הפלסטינים.

חיים רמון: כשם שהשלום עם ירדן יכול היה בכלל לבוא אל העולם רק לאחר הסכם אוסלו, הוא לא ישרוד אם הסכם חברון – לא הסכם אוסלו, הסכם חברון – שחתם בנימין נתניהו, לא יתקיים.

חיים רמון: מכיוון שהא בהא תליא ואם יהיה משבר – – –

זאב בוים: למה?

חיים רמון: אני אגיד לך מה אני מציע, חבר הכנסת בוים, הרבה פחות ממה שאתה חתמת בהסכם ביילין-איתן; הרבה פחות.

חיים רמון: כל מה שאני חושב שצריך לעשות זה מה שאתה חושב שצריך לעשות.

חיים רמון: זה הכול.

חיים רמון: אבל ראש הממשלה חושב כמו השר לוי, לכן השר לוי כל כך רגוע.

ראובן ריבלין: אני מודיע לך, שיישום הסכם ביילין-איתן, אוי ואבוי לנו, לא יקיים לפי דבריך את שדה התעופה באילת.

חיים רמון: יכול להיות.

זאב בוים: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בוים, נא לאפשר לחבר הכנסת רמון.

ראובן ריבלין: ארץ-ישראל – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, נא לאפשר לו להמריא סוף סוף.

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, עם חבר הכנסת בוים הגעתי להבנה, ואתך קשה לי, כי אתה רוצה לחזור לעזה, ואתה מודה בכך.

חיים רמון: עם מי שרוצה לחזור לעזה ומי שמתגעגע לקסבה של שכם באמת קשה לי.

חיים רמון: אלא מה הבעיה, הייתי רוצה שראש הממשלה, שחושב כמוך ופועל כמוך, רק יגיד את זה לציבור ולא ישקר לו ולא ירמה אותו.

חיים רמון: זה כל מה שאני רוצה.

חיים רמון: אני בא ואומר לכם, שלא יהיו אי-הבנות, ואני אומר את זה גם לשר לוי, זוהי אשליה, היא לא תחזיק מים.

חיים רמון: לא יהיה שלום חם רק עם ירדן אם לא נתקדם בתהליך השלום עם הפלסטינים.

חיים רמון: פה עמד ראש הממשלה לפני שבוע והודיע חד-משמעית, שלא זו בלבד שהוא מתכחש להסכמי אוסלו ולא זו בלבד שהוא מתכחש להסכם אוסלו ב', אלא הוא אמר כאן שהוא מתכחש להסכם חברון, שהוא חתם עליו, ואמר שלא יהיו עוד הסכמי ביניים.

חיים רמון: הוא חתום על הסדר ביניים, הוא התחייב להסדר ביניים, אז פתאום הוא מדבר על הביטחון?

חיים רמון: מאה אחוז.

חיים רמון: אני מאוד בעד שאנחנו נעמוד על דרישות הביטחון ככתבן וכלשונן.

חיים רמון: אבל הוא אומר: זה לא חשוב.

חיים רמון: אנחנו תובעים להפסיק את כל המשאים-ומתנים על הסדרי הביניים.

חיים רמון: את כולם.

חיים רמון: מאה אחוז, תגיד שאתה מסתלק מהסכם חברון ואתה שולח את שר החוץ דוד לוי.

ראובן ריבלין: עובדה שיושבים בארצות-הברית.

חיים רמון: עובדה שיושבים רק על דבר אחד.

חיים רמון: זה כל הרעיון, חבר הכנסת ריבלין.

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, אתה קורא קריאת ביניים על זמן שכבר אין לו.

חיים רמון: חבר הכנסת ריבלין, על מה בדיוק יושבים בוושינגטון?

חיים רמון: ראש הממשלה רוצה לשבת על דברים לא רציניים, על דברים לא מהותיים, שהם שוליים לעניין.

חיים רמון: הוא בורח מארבעת הנושאים המרכזיים, שעליהם סוכם אך לפני חודש בחסות שרת החוץ האמריקנית.

חיים רמון: הוא רוצה, הוא התחייב שיהיה דיון על הפריסה מחדש.

חיים רמון: הוא התחייב שיהיה דיון על זה, והוא משקר ומרמה.

חיים רמון: כל שרי הממשלה מהליכוד יודעים, אבל הם שותקים כל זמן שהדברים נוגעים לאינטרסים ביטחוניים חיוניים של מדינת ישראל, אבל ברגע שראש הממשלה מנסה לגעת בהם, בפריימריס שלהם, אז הם קמים כאריות ונלחמים על גורלם האישי ולא על גורלה הפוליטי של מדינת ישראל.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת רמון.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, אילו היו מצרפים את כל קריאות הביניים שלך, זה נאום ארוך ארוך ארוך.

שבח וייס: חבר הכנסת נסים דהן.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

שבח וייס: ואחר כך – חבר הכנסת שלום שמחון, אם הוא יהיה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק המונחת בפנינו ליישום מזכר ההבנה בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית, שעיקרו תפעול שדה התעופה אילת-עקבה, היא הצעת חוק מבורכת, אפילו שהיא רק הוראת שעה.

נסים דהן: אני מאוד מקווה, כמו שהסביר כאן כבוד השר, שזה פיילוט, ניסיון, ואני מתאר לעצמי שמתוך הניסיון יגיעו למסקנות האמיתיות מה ראוי להשאיר בתיקון כחוק קבוע, מה צריך אולי למחוק ומה צריך אולי להוסיף לתיקון הזה.

נסים דהן: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, השלום עם ממלכת ירדן הוא לא רק שלום של הצהרות, לא רק שלום של ניירות.

נסים דהן: חשוב מאוד לבנות את השלום בצורה כזו שיהיה לשני הצדדים מה להפסיד אם הם יחזרו בהם.

נסים דהן: כמו שאמר כאן חבר הכנסת רמון, ואני קצת חולק עליו, שממלכת ירדן תתקדם בתהליך השלום רק אם תהיה התקדמות בתהליך השלום עם הפלסטינים.

נסים דהן: תרשה לי, חבר הכנסת רמון, לחלוק ולומר לא "רק אם" אלא "גם אם".

נסים דהן: זאת אומרת, בראש ובראשונה הממלכה הירדנית תעשה את השיקול העצמי שלה, כי ראינו שכשהשיקולים העצמיים שלה התנגשו עם האינטרסים של הפלסטינים – "ספטמבר השחור", אנחנו לא שכחנו אותו.

נסים דהן: אז הממלכה הירדנית תעשה קודם כול את השיקולים שלה, את השיקולים הכלכליים, את הכדאיות בהתקדמות בנושא השלום.

נסים דהן: ואם זה יהיה כדאי לה וחשוב לה, גם אם הנושא הפלסטיני לא ייסגר עד הסוף, היא תמשיך להתקדם ותמשיך לדבוק בשלום.

נסים דהן: לכן, הצעד הזה הוא צעד חשוב, וכדאי לעודד אותו, כדאי להוסיף לו נדבכים.

נסים דהן: אבל, חברי חברי הכנסת, יש לי כאן "אבל" אחד גדול.

נסים דהן: אנחנו הולכים – ולך, אדוני שר התחבורה, כדאי להעיר את תשומת לבך – להקים שדה תעופה, או יותר נכון בשדה תעופה קיים, עקבה, להרחיב את הפעילות שם.

נסים דהן: בד בבד אנחנו לא מפסיקים את הפעילות בנמל אילת, כמו שאדוני אמר.

נסים דהן: נמל התעופה דהנייה, במוקדם או במאוחר יתחיל לפעול.

נסים דהן: יש ועדה שבודקת הקמת שדה תעופה בדרום, בסביבות זיקים, ניצנה פלוס מינוס, אני לא יודע איפה זה יהיה בסופו של דבר.

נסים דהן: המרחב האווירי הקטן יחסית של הנגב, אף שיחסית למדינת ישראל זה המרחב הגדול ביותר שיש לנו בשביל נמלי תעופה בין-לאומיים – –

שבח וייס: אני מבקש שנשאיר מקום גם לשיכונים.

נסים דהן: – – במרחקים כאלה, יש כאן סכנה בטיחותית.

נסים דהן: אני לא יודע אם כל הדברים האלה נבדקו עד הסוף, מכיוון שאם היית אומר לי שבמקום אילת מפעילים את עקבה, נו, אז את פעילות שדה התעופה באילת אנחנו לא מפסיקים, בינתיים לפחות, בשנים הראשונות, בעשור הראשון, עד שנראה שנמל עקבה-אילת עונה על כל הציפיות ולא נימצא במצב שאולי יש נסיגה ממנו.

נסים דהן: זאת נקודה אחת שצריך לתת עליה את הדעת.

נסים דהן: נקודה שנייה, הזכיר זאת קודמי, חבר הכנסת גפני.

נסים דהן: אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת.

נסים דהן: במדינת ישראל חוקק חוק, שחברת התעופה הלאומית לא טסה בשבת.

נסים דהן: ממילא היא לא משתמשת בנמל התעופה הלאומי של מדינת ישראל, בן-גוריון.

נסים דהן: היא לא טסה לשם, אז היא לא מקבלת שם שירותים.

נסים דהן: היא גם לא יכולה לנחות ולהמריא משם.

נסים דהן: מה יהיה בנמל התעופה עקבה-אילת?

יאיר לוי: – – –

נסים דהן: אדוני עונה לי בעל-פה, זה לא כתוב בחוק.

יאיר לוי: זה גם כתוב בחוק.

נסים דהן: הייתי מצפה, שכל המגבלות שחלות עליה במדינת ישראל יחולו עליה בחוץ-לארץ.

נסים דהן: הייתי מצפה אולי לנצל את הזדמנות הפז הזאת של שיתוף פעולה ישראלי-ירדני ולפתור אולי בעיות מסוימות של הלכה.

נסים דהן: שכשהירדנים מפעילים אין לנו בעיה הלכתית גם לגבי שירותים שניתנים לישראלים, למשל.

נסים דהן: למשל, שהם יהיו אחראים לנושא התפעול בנמל בשבת.

חיים רמון: ושם כולם יהיו גויים?

נסים דהן: כדאי שתיקחו בחשבון, אדוני השר, שאנחנו בכל אופן תומכים, אנחנו שמחים שזה עוד נדבך בתהליך השלום ומקווים שזה יחזק את תהליך השלום בין ממשלות ישראל וירדן, אף שבנושא הפלסטיני אנחנו לא כל כך שבעי רצון.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דהן.

שבח וייס: חבר הכנסת אחמד סעד, ואחריו – חבר הכנסת שלום שמחון.

שבח וייס: חבר הכנסת סעד ידבר שלוש דקות, כדי שחבר הכנסת שמחון עוד יעלה לדוכן בזמן סביר, והמבין יבין.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה הרב יצחק לוי, אני רוצה להגיד לך, שאני לא נגד החוק הזה, להיפך, אני בעדו ומברך שתהיה התקדמות בנורמליזציה ובשיתוף הפעולה בין מדינת ישראל ובין כל מדינות הערביות.

אחמד סעד: המכשול העיקרי, הבעיה העיקרית בדרך לנורמליזציה ולשיתוף פעולה, זו מדיניות הממשלה.

אחמד סעד: היא נתפסת כמי שלא מיישמת הסכמים.

אחמד סעד: ב-30 ביוני 1996 היתה החלטה במועצת הליגה הערבית.

אחמד סעד: הם קשרו בין ההתקדמות בנורמליזציה כלכלית לבין השאלה איך ישראל מיישמת את ההסכמים, וקודם כול עם הפלסטינים.

אחמד סעד: בעוד פחות משבועיים צריכה להתקיים הוועידה הכלכלית בקטאר.

אחמד סעד: כבר היום הודיעו סוריה, מצרים ורוב המדינות הערביות, שהן לא משתתפות בוועידה הזאת.

אחמד סעד: למה?

אחמד סעד: משום שישראל לא מיישמת את ההסכמים בתחום הפוליטי.

אחמד סעד: לכן אי-אפשר להתקדם בצורה רצינית בתחום הנורמליזציה הכלכלית אם לא תהיה התקדמות בנורמליזציה הפוליטית.

אחמד סעד: לכן, יש היום כמה ארצות, וביניהן ירדן, שמחכות לראות מה יהיה במפגש בוושינגטון.

אחמד סעד: אנחנו מייחלים לכך שהמפגש יצליח.

אחמד סעד: אבל, לצערי הרב, אני בספק גדול.

אחמד סעד: אם השיחות לא יתרכזו בעניינים העיקריים, כמו הפסקת ההתנחלות, הפעימה השנייה – לא יצא כלום מהפגישה הזאת.

אחמד סעד: ולכן, אם באמת אנחנו רוצים שתהיה אווירה טובה, אווירה של שיתוף פעולה במזרח התיכון בין מדינות ערב ובין מדינת ישראל, בין מדינת ישראל ובין המדינה הפלסטינית שתקום – המדיניות של הממשלה הזאת צריכה להשתנות, כי בלי התקדמות בעניין הפוליטי לא תהיה התקדמות ממשית בתחום הכלכלי.

אחמד סעד: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת סעד.

שבח וייס: חבר הכנסת שלום שמחון.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

שלום שמחון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר התחבורה, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאתה יושב פה כחבר הממשלה כדי לומר משהו על איזה עיתון מאוד מפואר במדינת ישראל, והוא עיתון "הצופה".

שלום שמחון: בדרך כלל הוא מהווה לגבינו מפלט לכל מיני הודעות לעיתונות שאנחנו לא מצליחים להכניס במקומות אחרים.

שלום שמחון: היום היתה לנו פגישה עם שר האוצר, חברך לממשלה, והוא סיפר לנו על מכתב שהוא כתב לראש הממשלה כדי לבדוק את התיאוריה שהופיעה באותו עיתון מפואר.

שלום שמחון: אותי מדאיגה מאוד העובדה, ששר בכיר בממשלת ישראל, משפטן, אינו בטוח שוועדה מכובדת שבדקה את העניין הגיעה למסקנות אשר הגיעה; וכרגע הוא אכן מטיל ספק, כי זה בעצם המכתב.

שלום שמחון: אם הוא אכן בודק ומבקש מראש הממשלה לבדוק אם התיאוריה הזאת נכונה, ואם אף אחד מהשרים – ואני פונה אליך בהזדמנות הזאת כשר – לא יכול לקום ולמחות על דבר מסוג זה, גם על הכתבה בעיתון, וגם על העובדה שמישהו בכלל מעלה בדעתו אפשרות מהסוג הזה – – –

יאיר לוי: למה למחות?

שלום שמחון: למה למחות?

יאיר לוי: יש ראיונות ב"ידיעות אחרונות", ב"הצופה" ובעיתונים אחרים על כך שאבישי רביב אמר:

יאיר לוי: אני עשיתי כך, אני עשיתי כך.

יאיר לוי: למה לא לבדוק?

יאיר לוי: מה ביקש השר נאמן?

יאיר לוי: – לבדוק.

שלום שמחון: אדוני, האם אתה שם לב למה שאתה אומר?

שלום שמחון: אולי עוד מישהו עכשיו רואה אותנו עכשיו בבית.

יאיר לוי: מה ביקש השר נאמן?

יאיר לוי: לבדוק.

שלום שמחון: אתה שם לב למה שאתה אומר כרגע?

שלום שמחון: זאת אומרת – אתה מעלה ספק.

יאיר לוי: אני בא ואומר, שכשיש שיטות חדשות שמתגלות, צריך לבדוק אותן.

יאיר לוי: זה לא עניין של ספק או לא ספק.

יאיר לוי: במדינה דמוקרטית, מותר לבדוק כל דבר.

שלום שמחון: אתה יודע מה?

שלום שמחון: אני חייב לומר, אדוני השר, שאתם פשוט מדהימים, לפחות אותי באופן אישי, עם כיוון החשיבה שלכם, מתוך ניסיון של אמת לטשטש את מה שהיה, ולנסות לבנות איזו תיאוריה חדשה לגבי מה שהיה.

שלום שמחון: עצם השאלה – – –

יאיר לוי: מי מטשטש?

יאיר לוי: אסור לערער?

שבח וייס: רגע, אדוני השר, בוא נשאיר לו את הבמה.

שבח וייס: הרי הוויכוח ודאי יימשך.

שלום שמחון: העובדה שיושבת כרגע בישראל ממשלה שחושבת שבטכניקה מהסוג הזה היא תצליח לטשטש את מה שהיה בעצם העלאת השאלות דווקא בימים האלה, במלאות שנתיים ימים להירצחו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה – אם אתם חושבים שזאת הטכניקה לטשטש את מה שהיה, אני חושב שאתם נוקטים טכניקה פסולה.

שבח וייס: חבר הכנסת שמחון, ברשותך, אני רוצה לומר מלה באותו עניין.

שבח וייס: אנחנו פה בפורום קטן.

שבח וייס: נדהמתי כאשר מינו את ועדת-שמגר, ודווקא לא הממשלה הזאת.

שבח וייס: מדוע בין יתר העניינים בכתב הסמכות לא ביקשו מהם לבדוק את הקשר לסביבה ואווירת ההסתה לרצח, למשל?

שבח וייס: זה מה שקומם אותי מאוד.

יאיר לוי: אני חושב שאתה צודק, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: כדאי שתבדקו זאת.

יאיר לוי: זה בהחלט חלק מהעניין.

שבח וייס: לא בהקשר של אבישי רביב, אלא בהקשר טוטלי, עד למרפסת.

שבח וייס: קדימה, כבודו.

יאיר לוי: אבל גם זה.

יאיר לוי: אתה צודק.

שלום שמחון: זה לא חלק מהעניין, העובדה שאתה מטיל חשד בזה שיושב פה אחריך – – –

יאיר לוי: אני לא הטלתי שום חשד, אבל זה שקר וכזב.

יאיר לוי: אף אחד לא הטיל חשד.

יאיר לוי: זה חמור מאוד, מה שאתה אומר.

שלום שמחון: אבל זה מה שנשמע מתוך הדברים.

שלום שמחון: זה לא נשמע אחרת.

יאיר לוי: זו טעות.

יאיר לוי: זו לא תיאוריה.

שבח וייס: אדוני השר – – –

יאיר לוי: מה שנאמר פה חמור מאוד.

שלום שמחון: התיאוריה שמופיעה בעיתון "הצופה" היא כזאת, ואם שר מבקש לבדוק זאת – כולם יודעים לאן זה הולך.

שבח וייס: אדוני, לא נעים לי לקרוא את השר לסדר.

שלום שמחון: אבל לעצם העניין, אדוני השר – – –

יאיר לוי: נאמר דבר חמור.

שבח וייס: נו, בסדר.

שבח וייס: כאן נאמרים דברים הרבה יותר חמורים.

שלום שמחון: נאמרו דברים הרבה יותר חמורים.

שבח וייס: אני זוכר טקסטים איומים כשהייתי יושב-ראש הכנסת.

שלום שמחון: מאחר שזמני תם, והייתי חייב להוציא את אשר על לבי, אני רוצה לומר שני דברים לגבי הצעת החוק הזאת.

שבח וייס: הזמן נגמר, אבל תקבל דקה נטו לנושא הזה.

אפי אושעיה: תן לו, עד שיתחילו החדשות.

שבח וייס: עד 20:00, קדימה.

שלום שמחון: אחרי שאמרתי שאני באופן אישי תומך, גם אתמוך בוועדת הכלכלה, ואעשה את כל מה שדרוש על מנת שההצעה תעבור בזמן הראוי, כפי שאתה היית רוצה.

שלום שמחון: עם זאת, אני רוצה לקוות, לנוכח השאלות ששאלתי והתשובות שענית כאן, שהכלכלה באילת לא תיפגע כתוצאה מהמהלך הזה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שמחון.

שבח וייס: חבר הכנסת תאופיק חטיב.

אפי אושעיה: ומי אחריו?

שבח וייס: אחריו זה פחות חשוב, כי יש לו דקה וחצי עד לחדשות.

שבח וייס: אחריו – ראובן ריבלין, אפי אושעיה, שבח וייס, חיים אורון, וכו'.

אפי אושעיה: חבר הכנסת ריבלין, למה תמיד כשיש חדשות בשעה 20:00 אתה מדבר?

שבח וייס: זה אני, זה לא הוא.

שבח וייס: אני התורן.

שבח וייס: אני שולח לכולם שמחות.

תאופיק חטיב: חברי הכנסת, כבוד השר, אני חושב שזו בשורה טובה, שסוף סוף צומחים דברים טובים עם ירדן, עם הסכם השלום, ולא רק דברים של קלקולים וחיסולים.

תאופיק חטיב: טוב שסוף סוף אנשים יטוסו.

תאופיק חטיב: לדעתי, היה רצוי אם ממשלת ישראל היתה יכולה להתקדם גם בכיוון הפלסטיני ולהביא את החוק הזה יחד, לרבות שדה התעופה בדהנייה, שדה התעופה בעקבה והשותפות באילת, ויחד יראו מר נתניהו וממשלתו שיש להם כיוון אמיתי לשלום כולל במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: זה לא שדה התעופה בדהנייה, זה שדה התעופה בפלסטין.

תאופיק חטיב: דהנייה זה המקום.

תאופיק חטיב: דהנייה זה לא שם המדינה.

תאופיק חטיב: אולי אתה מתכוון לחברת התעופה.

טלב אלסאנע: לא, גם שם שדה התעופה הוא לא דהנייה.

תאופיק חטיב: זה שנה שלמה שוררת באזור אווירה קשה מאוד, שהממשלה הזאת מקרבת מלחמה.

תאופיק חטיב: יש הזדמנות להראות גם לעולם, גם לעולם הערבי, גם לתושבי המדינה, שהממשלה אכן כנה בדרכה לשלום, כפי שראש הממשלה הצהיר במערכת הבחירות.

תאופיק חטיב: צריך להדגיש עוד נקודה שאמר כאן חבר הכנסת רמון, והתנגדו לו.

תאופיק חטיב: בלי שתהיה התקדמות במישור הפלסטיני, קשה מאוד להגשים שלום עם מדינות ערב.

תאופיק חטיב: את זה שמעתי בירדן לפני זמן לא רב; את זה שמעתי לפני שישה חודשים בקטאר כשהייתי שם.

תאופיק חטיב: אתם כממשלה יכולים להעיד גם, שהנציג שלכם מבודד זה שנה שלמה בקטאר; גם הוא יכול להעיד על הסיבה לבידוד.

תאופיק חטיב: ומדוע הוא נמצא שם במצב קשה, עד כדי כך שהוא לא יכול לשכור משרד כדי לעבוד בו?

תאופיק חטיב: – רק בגלל המדיניות שהממשלה הזאת אצה רצה בה.

תאופיק חטיב: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת חטיב.

שבח וייס: חבר הכנסת ראובן ריבלין, חבר הכנסת חטיב השאיר לך חצי דקה עד החדשות, אבל אנחנו רגילים לזה, נכון?

שבח וייס: תושבי הקבע של המליאה רגילים לשעות כאלה.

שבח וייס: אחרי חבר הכנסת ריבלין יבוא חבר הכנסת אפי אושעיה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, מיותר לציין, שיש לברך את הממשלה ואת אדוני השר על הגשת חוק זה ועל ההישג של ההסכם עם ירדן, משני טעמים.

ראובן ריבלין: הטעם הראשון – טוב עשתה הממשלה ועשה אדוני השר, שבימים אלה, שהם ימי הזיכרון לראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, מציבים אנו מצבה נוספת לפעולתו ולדברים הנפלאים שהוא עשה למען עם ישראל.

ראובן ריבלין: מאידך גיסא, חשוב להביא את החוק הזה בימים אלה על-ידי שר המחזיק באמונה שלמה, מבחינה דתית ומבחינה לאומית, בדעה ובאמונה שארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, והשר הזה הוא שבא במשא ומגע על סמך ההסכם שהתחיל בו יצחק רבין, שהיה המשך להסכם שהתחיל בו ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

ראובן ריבלין: ובא שר המחזיק בצורה גאה בעמדות ברורות הידועות גם לשכנינו – אם יהיו אלה שכנינו הירדנים, אם יהיו אלה שכנינו המצרים, אם יהיו אלה שכנינו השוכנים אתנו בארץ-ישראל, בני העם הפלסטיני – הם יודעים היטב את דעותיו של השר.

ראובן ריבלין: והנה השר חותם על הסכם ואמות הספים לא נעות ואיש לא בא ואומר: איננו רוצים לשבת עם ממשלת ישראל, כי השר הנכבד יצחק לוי, שאנחנו מכבדים אותו מאוד באופן אישי, מחזיק בדעות כאלה בתוך ממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: נהפוך הוא.

ראובן ריבלין: רבותי, הישגיו של יצחק רבין ברורים.

ראובן ריבלין: האסון שנפל עלינו הוא אסון נוראי.

ראובן ריבלין: לא אני אבוא ואומר דבר נגד החרפה שנפלה על ראשו של עם ישראל ביום רצח רבין.

ראובן ריבלין: עם זאת, לא יעזור מאומה – כאיש המחזיק בדעה שארץ-ישראל שייכת לעם ישראל, כאיש המחזיק בדעה ובהשקפה של ארץ-ישראל השלמה, אינני רואה עצמי אשם, חס וחלילה, באותו רצח נתעב, רק משום שאני איש הימין, רק משום שאני איש החושב שהסכם אוסלו עלול לדרדר אותנו חלילה למסלול התרסקות שממנו אנחנו עלולים להשיג לא שלום אלא מלחמה שתטפח על ראש כולנו, משום שגם על-פי אותה השקפת עולם – – –

אפי אושעיה: לא מתווכחים על השקפת עולם – –

ראובן ריבלין: תסלח לי רגע – – –

אפי אושעיה: – – אלא על הסתה אישית.

ראובן ריבלין: חס וחלילה.

ראובן ריבלין: הסתה אישית נגד מי?

ראובן ריבלין: יצחק רבין?

ראובן ריבלין: היום אתם באים ומאשימים כל אחד בימין – – –

אפי אושעיה: לא היתה הסתה אישית?

אפי אושעיה: לא הלבישו אותו במדי קלגס גרמני?

ראובן ריבלין: אני אומר לך בצורה מפורשת, שאיש מאנשי הימין המוכרים לי ולחברי לא הלביש אותו בלבוש של קלגס.

ראובן ריבלין: אם היו שם אנשים שהשתלחו או שעשו זאת בצורה מגמתית, או שאנחנו שמענו, אחר כך, שהיו להם קשרים גם עם כוחות הביטחון והם יצרו פרובוקציות איומות ונוראות – אני מצר על כך שתנועתי שיתפה פעולה בכלל עם איזה גורמים שהם.

ראובן ריבלין: באנו אז למפד"ל ואמרנו להם: בואו נעשה את ההפגנות – אנחנו, יש"ע, מפד"ל, התנועה הדתית-לאומית, הליכוד, נוציא מאתנו את כל אותם פרובוקטורים נוראים, המביאים חרפה על עמנו, המביאים חרפה על אמונתנו.

ראובן ריבלין: עם זאת, אני מוכרח להגיד לחיים רמון, שההסכם בינינו לבין ירדן – ואני מסיים, אדוני – הוא נושא של זהות אינטרסים.

ראובן ריבלין: הסכמים בין עמים, שלום בין עמים נובע מזהות אינטרסים.

ראובן ריבלין: ההסכם עם מצרים עומד שריר וקיים בגלל האינטרס המשותף של ישראל ומצרים לקיים שלום.

ראובן ריבלין: השלום עם ירדן הוא בגלל אינטרס וזהות אינטרסים מובהקים בינינו לבין המדינה ההאשמית.

ראובן ריבלין: אני מקווה שנגיע, בעתיד, ויהיה זה עתיד קרוב או רחוק, להסכם עם סוריה מתוך זהות אינטרסים, מתוך הבנה והכרה שהשלום טוב לשני העמים.

ראובן ריבלין: אני גם מקווה, שנגיע להבנה עם שכנינו הנמצאים בתוכנו, עם הישות הפלסטינית וערבי ארץ-ישראל, על מנת שיבינו שכולנו צריכים לחיות בארץ הזאת יחד.

ראובן ריבלין: אבל, לפי רמון, אם לא היינו נותנים לערפאת את כל תאוותו בידו – –

שבח וייס: כבודו.

ראובן ריבלין: – – הרי היינו מביאים למצב שבו לא היינו מגיעים, או חלילה מסלול עקבה היה נסגר.

שבח וייס: תודה.

ראובן ריבלין: תודה, אדוני השר, על כך שהבאת את עם ישראל למצב שבו הוא מקיים יחסי שלום לא במזרח תיכון חדש אלא במזרח תיכון שהיה הווה ויהיה מזרח תיכון שיש בו הזדמנות לכל החיים בו לחיות באחווה, בשלום ובשיתוף פעולה, כאשר עם ישראל יושב לבטח בארצו, ארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

שבח וייס: זה בכל זאת חדש.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת ריבלין.

שבח וייס: חבר הכנסת אפי אושעיה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת שבח וייס.

יאיר לוי: הוא מסיים את הדיון?

שבח וייס: לא.

שבח וייס: יש לנו עוד כמה משתתפים, אדוני.

שבח וייס: מה לעשות?

אפי אושעיה: אדוני השר רוצה להסביר כבר – – –

שבח וייס: אתה מסכים שד"ר לנקרי יחליף אותי?

אפי אושעיה: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שמח שיש נושאים שמגיעים למליאה ויש בהם תמימות דעים בין חברי הכנסת להסכמה עם הממשלה.

אפי אושעיה: ודאי שהנושא הזה, של שיתוף פעולה עם הירדנים לשימוש במסלול התעופה שלהם בעקבה, הוא ביטוי נוסף לשיתוף הפעולה ולמזרח התיכון החדש, חבר הכנסת ריבלין, שבאזורנו.

אפי אושעיה: אדוני השר ודאי מודע למצוקות ולחששות של התיירנים ושל אזרחי העיר אילת, ואני שמח שהצעת החוק הזאת היא הצעה שנקראת: הצעה לזמן מוגבל, הוראת שעה, ותיבדק ותיבחן, וזה מסר לתושבי אילת.

אפי אושעיה: תושבי אילת ותושבי מדינת ישראל צריכים לדעת, שאם באמת יהיה לנו שיתוף פעולה גם עם הירדנים וגם עם הפלסטינים וגם עם הסורים וגם עם אחרים הגרים במזרח התיכון, יבואו הרבה יותר תיירים למדינת ישראל, וודאי שתושבי אילת ייהנו מזה.

אפי אושעיה: יכול להיות שבטווח הקצר ינחתו הרבה מאוד תיירים בעקבה, ובמקום להיות באילת שלושה, ארבעה, חמישה ימים, הם יהיו גם בעקבה וגם באילת.

אפי אושעיה: אבל אנחנו, כמדינה, צריכים להסתכל לטווח ארוך.

אפי אושעיה: קודם כול, יש הסכמים, ובהסכמים הללו התחייבנו ורצינו ללכת בדרך משותפת.

אפי אושעיה: ואין לנו הרבה דרכים משותפות לבדוק את הדו-קיום בינינו לבין הירדנים, וזאת הזדמנות יוצאת מן הכלל שהמטוסים הגדולים, הכבדים, שלא תמיד יכולים לנחות באילת, ינחתו בעקבה, ואם באמת יישא שיתוף הפעולה בינינו לבין הירדנים פרי ותהיה לנו הצלחה ושיתוף הפעולה יעמיק – לא נצטרך את שדה התעופה באילת ונוכל לעשות שימוש בשדה התעופה הממוקם בתוככי העיר כרגע לצרכים תיירותיים אחרים.

אפי אושעיה: שדה התעופה באילת, היום, מפריע; מפריע מאוד.

אפי אושעיה: אפשר לקיים שיתוף פעולה גם בנושא הנמל.

אפי אושעיה: בעקבה יש נמל אוניות עמוק מאוד, גדול מאוד.

אפי אושעיה: נכון שיש בזה סכנה לנמל שלנו, אבל זאת כבר החלטה אסטרטגית, האם אנחנו רוצים נמל ברשות מדינת ישראל או נמל שעושים בו שיתוף עם מדינת ירדן.

אפי אושעיה: אני אומר, שהגיע הזמן שנהיה מדינה מתוקנת ככל המדינות, מדינה שהגבולות בה פתוחים, ואם אנחנו יכולים לעשות זאת עם הירדנים – זאת פעולה יוצאת מן הכלל.

אפי אושעיה: אומנם התיירים המגיעים מחוץ-לארץ יצטרכו לחצות לכיוון הישראלי, ושם יעשו את כל הבדיקות, אבל אני תקווה שאכן יגיע היום שהגבול יהיה פתוח לגמרי; הוא יהיה ללא בדיקות, ונהיה מדינה כמו רבות ממדינות אירופה.

אפי אושעיה: אני מקנא בשר התחבורה, אין לי היכולות לקרוא דף גמרא וללמוד בזמן שחברי הכנסת מדברים – – –

יאיר לוי: למה אתה מלשין?

אפי אושעיה: אני מגלה, כי אתה עושה דבר חיובי.

אפי אושעיה: אני בטוח שאתה מסכן את חברי הכנסת, אולי את עם ישראל, בעצם הקריאה של דברים חשובים במקום להאזין לנו, אבל היות שאתה עושה דבר כל כך חשוב ואתה רב, ולרבנים יש כשרון גם להאזין וגם לקרוא ולפעמים גם לכתוב – לך מותר.

אפי אושעיה: אדוני השר, אני מאחל לך בהצלחה.

אפי אושעיה: תודה.

יהודה לנקרי: תודה לחבר הכנסת אפי אושעיה, ובזכות חבר הכנסת שבח וייס אני הולך לנהל לאת הישיבה זמן מועט.

יהודה לנקרי: בבקשה חבר הכנסת וייס.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה קודם כול לומר דברי ברכה.

שבח וייס: אומנם כבר ניהלת ישיבה מסוימת זמן קצר, אבל לא היתה לי הזדמנות לברך אותך, ואני רוצה שמשהו גם יירשם בפרוטוקול.

יהודה לנקרי: תודה רבה.

שבח וייס: אתה קיבלת את תפקיד סגן היושב-ראש לפני חודשים אחדים, ונועצנו קצת כחברים קרובים כבר שנים רבות, והצעתי לך לקפוץ ישר, קפיצה נחשונית אל זירת המליאה, ואתה בחרת דווקא בדרך אחרת, ללמוד את העניין, לצפות בסגנונות שונים של ניהול ישיבה.

שבח וייס: אני לא בטוח שהעצה שלי היתה טובה, אבל היא היתה עצה מהלב.

שבח וייס: ייתכן מאוד שאתה נהגת נכון יותר.

שבח וייס: אני חושב, שיש מעט חברי כנסת ומעט אנשים בחיים הפוליטיים שמתאפיינים במצבור הזה של ההגינות והמתינות שאתה מסמל, וממש לעונג לי ולכבוד לשרת יחד אתך בנשיאות.

יהודה לנקרי: אני מאוד מודה לך על השבח הזה, שלא יילקח משלוש הדקות העומדות לרשותך.

שבח וייס: ביקשתי רשות דיבור בנושא שהוא לכאורה טכני, אבל רציתי להתבטא בעניין הזה דווקא בהקשר של תהליכי השלום.

שבח וייס: במהלך הדיון עלתה בעיני רוחי דמותו של יצחק רבין בערבה יחד עם שועי עולם, כאשר נחתם ההסכם החשוב הזה עם ירדן, ואנחנו, חברי הכנסת, הדרמנו וירדנו אל הערבה, אנחנו ובני משפחותינו עד כמה שאפשר היה.

שבח וייס: עמדתי על כך שגם בני נועם יבוא לשם, כי רציתי שיחזה פנים אל פנים בהולדת שלום חשוב מאוד.

שבח וייס: אחר כך היתה לי הזכות להיות מוזמן על-ידי ראש הממשלה המנוח יצחק רבין לארוחת צהריים וארוחת עבודה בארמון הקיץ של המלך חוסיין בעקבה, כמובן, יחד עם הנשיא קלינטון ואישים אחרים, והחוויה נמשכה.

שבח וייס: למחרת היום אירחנו כאן בכנסת את נשיא ארצות-הברית, הנשיא קלינטון, ואת רעייתו.

שבח וייס: הוא נאם כאן וכולנו ישבנו באולם הזה, והיתה זו שעה גדולה, שעת רצון של עשיית שלום, כן, של מזרח תיכון חדש.

שבח וייס: הדמוקרטיה גרמה לכך, שאתם מגשימים פרקים מסוימים בתוכו, ועל כך אני לא מלין.

שבח וייס: זו דרכו של עולם, מי שמנצח בבחירות – בוודאי אם אתם מאמצים דברים שנראים לי כל כך חיוביים.

שבח וייס: בקטע הזה אימצתם, בקטע אחר לא אימצתם, לדאבוני.

שבח וייס: אני רוצה כאן בכל זאת לומר משהו; לא היו לי הזכות והאפשרות להשתתף היום בדיון וגם לא יהיו לי בקרוב.

שבח וייס: אני רוצה לדבר על הנושא המרכזי שהעסיק אותנו היום, ברשותך, דקה או שתיים.

שבח וייס: השר לוי, אני האחרון שרוצה לעשות הכללות, אני לא אומר שהימין כולו היה שותף ליצירת אווירת האימה שבתהומה נרצח יצחק רבין.

שבח וייס: גם לא אומר שהליכוד כולו היה שותף לאווירה הזו, מה שלדאבון לב עשה ראש הממשלה כאשר דיבר על השמאל כולו.

שבח וייס: אני נגד כל סטריאוטיפ, אבל אני לא מכיר אומה דמוקרטית אחת בעת הזאת, שבה בשעה היסטורית מסובכת וחשובה, אני אומר נוראת הוד, אם תרצה, מתוך האופוזיציה הלגיטימית כאן בפרלמנט נוצרה תנועת התנגדות כל כך קטלנית, כל כך דמונית, כל כך פרסונלית, כל כך מאיימת על ראש הממשלה.

שבח וייס: אני אוסף עכשיו את הפרוטוקולים של הכנסת לצורך כתיבת ספר על הכנסת באותה תקופה.

שבח וייס: איזו תעשייה של שנאה.

שבח וייס: היו פה שבעה-שמונה מנהלי חרושת של שנאה, וזה הקרין החוצה והחוץ הקרין פנימה.

שבח וייס: לא כולם – שבעה, שמונה או תשעה חברים, אבל הם השפיעו.

שבח וייס: עכשיו להפגנות: ההפגנה היא זכות לגיטימית, היא כורח לפעמים, השאלה היא מה אתה אומר בהפגנה הזאת.

שבח וייס: נניח שיצאתם להפגנה אחת ושם הושמעו ססמאות המוות, רקוויאם המוות, שירת מקהלת המוות שכמו בישרה את המוות שיבוא: "בדם ואש את רבין נגרש", או הצווחות האלה של "מוות לערבים", שלי כניצול שואה הזכירו צווחות אחרות מעולם האופל.

שבח וייס: ונניח שחלק מההנהגה של הימין והמפד"ל בא לשם וראה שזה קורה – אסור היה לכם לבוא בפעם השנייה.

שבח וייס: אסור היה לכם להתחבר, כי ברגע שאותה הנהגה, ובנימין נתניהו בראשה, באה פעם ועוד פעם ועוד פעם, הוא הפך למאמץ, הוא הפך מרצון לאב החוקי של ממלכת השנאה והשטנה, וזה מה שמכאיב לנו.

שבח וייס: אז אתם באים ואומרים שאנחנו הופכים את האבל לאבל פוליטי?

שבח וייס: זה היה רצח פוליטי, אז בוודאי האבל הוא פוליטי.

שבח וייס: אני רוצה לומר לך משהו, אדוני שר התחבורה, דוגמה אחת מתחום שאתה עוסק בו עכשיו.

שבח וייס: כאשר קורות תאונות – זאת לא היתה, דרך אגב, תאונה, זה היה רצח מתוכנן בנבזות, עם רשת שלמה של תכנון – אתה בודק את כל הסביבה: השפעה פסיכולוגית, חום, מצב הכבישים.

שבח וייס: כאן לפתע לא רוצים לבדוק את הסביבה.

שבח וייס: חיפשו להם אנשים פתחי מילוט וברחו, כאשר הרוצח היה שליח אולטימטיבי, כך הוא חש את עצמו, של עמדת שטנה שהוצגה בשער בת רבים.

שבח וייס: זה הדבר הבלתי-נסלח.

שבח וייס: כיהודי אני לא סולח על עוד דבר.

שבח וייס: חברה קדישא מבקשים סליחה על כל מת; איזה קטע מדהים ואנושי בתיאולוגיה היהודית.

שבח וייס: מדוע כאן אנשים שהיו שותפים לשטנה, לא לרצח אלא לאווירת השטנה וההסתה, לא מצאו צורך נפשי, מוסרי ויהודי, לאיזו בקשה של מחילה?

שבח וייס: כלום לא קרה.

שבח וייס: לכן קשה לצבוע את העסק בצבעי פיוס וסימטריה.

שבח וייס: התהום היא נוראה, ועל מנת לגשר עליה צריך להיטהר.

שבח וייס: תודה רבה.

יהודה לנקרי: תודה רבה לחבר הכנסת וייס.

יהודה לנקרי: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, ראשית אני רוצה לצרף את ברכותי לברכות קודמי.

חיים אורון: זו הפעם הראשונה שאתה יושב-ראש הישיבה ואני מדבר, ואני בטוח שנועם הליכותיך, גישתך האנושית וגם השורשים – השורשים המשותפים ב"שומר הצעיר" – יקרינו.

יהודה לנקרי: חן-חן על האזכור.

ראובן ריבלין: אנחנו מוכנים לעסקת חליפין.

חיים אורון: למה עסקת חליפין?

חיים אורון: אני מדבר על שורשים משותפים.

ראובן ריבלין: אתה מתכוון לשורשים משותפים שלך ושלו?

חיים אורון: כן.

חיים אורון: אני מקווה שהם יקרינו על תפקידך כסגן יושב-ראש הכנסת.

חיים אורון: אדוני השר, היות שאני מעריך שאנו נמצאים עכשיו באווירה די קאמרית, אני משנה את מה שהתכוונתי לדבר עליו, בקשר לסיכויי השלום ותהליך השלום.

חיים אורון: אני מרשה לעצמי לקרוא לך ידידי יצחק – הופתעתי מכמה תשובות על קריאות ביניים שלך, וחטאתי כמו עוד חברי כנסת וראיתי את כותרות "מבט".

חיים אורון: אני מודה שעד עכשיו לא ידעתי מה קורה בחוץ, הייתי כל היום בתוך הוועדה ובתוך הבית.

חיים אורון: ראיתי ב"מבט" שארבעה שרים מבקשים לחקור את תיאוריית הקונספירציה.

חיים אורון: ארבעה שרים: שר האוצר, שר המדע, השר לביטחון פנים ואני לא זוכר כרגע מי השר הרביעי.

ראובן ריבלין: נדמה לי שמה שהם דרשו הוא רק שייחקר אבישי רביב.

חיים אורון: אני רוצה לומר בהקשר זה באופן הברור ביותר – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרביעי הוא ראש הממשלה.

חיים אורון: אה, וראש הממשלה עצמו אומר: אין מה לחקור, הנושא הוא מאוד מסובך.

חיים אורון: הוא ממונה על השב"כ והוא אומר: הנושא הוא מאוד מסובך, הוא מאוד מורכב.

חיים אורון: זאת אומרת, שגם פה יש אמירה, שניתן להבין ממנה שצריך לחקור.

חיים אורון: ואני רוצה לשאול אתכם, אלוהים אדירים, היום, השבוע, מה לחקור?

חיים אורון: שבארץ יש מנגנון חושך, שיש מישהו בשב"כ שאתה ואני מכירים אותו, שהוא שותף למשהו כזה – אתם מעלים את זה על הדעת – לקונספירציה?

חיים אורון: אדיר זיק כתב 50 שאלות שהמשמעות שלהן היתה – – –

ראובן ריבלין: הוא מייצג אותי?

ראובן ריבלין: מה ההכללות האלה?

יאיר לוי: מה לחקור?

יאיר לוי: יש כאן דיסאינפורציה נוראית.

יאיר לוי: אף אחד לא דיבר על קונספירציה ואף אחד לא דיבר על האשמות.

יאיר לוי: אבישי רביב עצמו בא לעיתון ואומר: אני אמרתי להפוך דוכנים בקריית-ארבע, אני אמרתי לתת תמונות של יצחק רבין במדי אס.

יאיר לוי: אס.

יאיר לוי: , אני סוכן השב"כ.

חיים אורון: אז מה זה קשור לרצח רבין?

צבי הנדל: באמת.

חיים אורון: הנה אתה רואה את התגובה.

חיים אורון: היה לך פה, אחד לאחד – תגובתו של חבר הכנסת הנדל.

חיים אורון: יצחק, היתה לך עכשיו פה התגובה אחד לאחד.

חיים אורון: תנו לי לדבר בשקט.

צבי הנדל: מה זה קשור, באמת?

יהודה לנקרי: חבר הכנסת דיין.

יהודה לנקרי: חבר הכנסת ריבלין.

חיים דיין: כל הזמן, כשבאו עם השלטים של רבין במדי האס.

חיים דיין: אס., אמרו – הימין בא עם זה.

חיים דיין: בן-אדם אומר לך, אני הסתתי, והוא לא איש ימין.

יאיר לוי: צריך להפריד בין שני הדברים.

חיים אורון: כבוד השר יצחק לוי, אני אומר לכם, שמה שמתרחש בימים הללו, ואנחנו יודעים – הסיפור הזה מסתובב בארץ זה שנתיים.

חיים אורון: ויש מי שכל הזמן מפיח בו רוח חדשה.

חיים אורון: והוא עומד בניגוד מוחלט למה שאתה היית שותף לו, ואני השתתפתי בלא מעט שיחות כאלה.

חיים אורון: אמרתי: יש מקום לחשבון נפש, יש מקום לשאול שאלות, ואנחנו נזהרנו בלשוננו.

חיים אורון: כי שאלת הקונספירציה, כמו שאלת השלוחות, וקרקע הצמיחה, ואיך צמח המקרה הזה, ואיפה הוא צמח, והאם הוא מקרה יחיד, ומה קורה על הקבר של ברוך גולדשטיין, ומה קורה – אומרים את זה אנשי רוח דתיים, אני קורא אותם כי אני מחפש את זה, שיש פה בעיה.

חיים אורון: ואנחנו מאוד נזהרנו, יצחק, נזהרנו כל הזמן להגדיר את הבעיה במקומות האמיתיים שלה.

יאיר לוי: הדברים לא קשורים.

חיים אורון: הם קשורים במובן הזה, משום שאם תיאוריית הקונספירציה צריכה להקטין את החלק של קרקע הצמיחה, אוי ואבוי לנו, כי קרקע הצמיחה קיימת, היא ממשיכה להתקיים.

חיים אורון: הביצה הזאת לא יובשה.

חיים אורון: היא לא יובשה – על-פי האחוזים במחקרים שהתפרסמו עכשיו, על-פי פרסומים שאנחנו מכירים, על-פי התבטאויות, על-פי מכתבים שאנו מקבלים, על-פי מה שאנחנו שומעים במשיבונים שלנו אחרי כל נאום כזה.

חיים אורון: אז לא רק שהביצה לא יובשה, אלא יש פה משהו עמוק מאוד, שמפרה באופן קבוע, ואם לא נלחמים בו ביחד בצורה הקיצונית ביותר – בלי שום אבלים, בלי שום אולי.

חיים אורון: הוא הביא את הכרוזים.

חיים אורון: אז אם הוא הביא את הכרוזים, 10,000 איש שעמדו פה ברחוב, הוא הביא אותם.

חיים אורון: לא יודע אם הוא הביא, לא מעניין אותי אם הוא הביא, אני יודע היום?

חיים אורון: אז ידעתי?

חיים אורון: עכשיו אומרים את זה כדי שנוכל לשמוע.

חיים אורון: יש פוטנציאל של רצח פוליטי בארץ גם היום.

חיים אורון: אמרו את זה השבוע, לא אנחנו אמרנו.

חיים אורון: והפוטנציאל הזה צומח ממקום מסוים.

חיים אורון: ויש מי שדואג, חס וחלילה לא אתה, לא אתם, יש מי שדואג שהפוטנציאל הזה יהיה כל הזמן.

ראובן ריבלין: מי?

ראובן ריבלין: אותו פרובוקטור, אותם אנשים.

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, לצערי הרב אי-אפשר יותר לדבר בלשון יחיד; לא כולם, חס וחלילה.

חיים אורון: יש פרובוקטורים – – –

ראובן ריבלין: אתם כל הזמן לכל בודד אומרים: זה לא אתה, ומצביעים באצבע מאשימה על כולנו.

ראובן ריבלין: ואני מוכרח לומר לך, שאני שומע זאת מפי משפחת רבין, באים ואומרים ומצביעים, שכל אדם שהוא למעשה לא "רודף שלום", על-פי גישתם, הוא אדם – – –

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין, אני מעולם לא אמרתי, אינני חושב, אני לא מתכוון שכל אדם, שלא רק שאיננו רודף שלום, כל אדם שהוא חלוק עלי באופן הקיצוני ביותר בעמדותי באשר לשלום, הוא מטפח, חס וחלילה, רצח פוליטי.

חיים אורון: אבל אני אומר, לא מדובר ביחיד.

ראובן ריבלין: בכל השאר אני מסכים אתך.

חיים אורון: אם הייתי חושב שמדובר ביחיד, זאת היתה בעיה רק של סוכנים, למצוא אותם.

חיים אורון: לנו לא היה תפקיד.

חיים אורון: לא מדובר ביחיד, מדובר בקרקע צמיחה, ובקרקע הצמיחה הזאת, אם לא עוסקים כל הזמן בעיקורה, בסירוסה, אם אנחנו בעצם לא פועלים באופן אקטיבי – הסכנה הזאת רובצת לפתחנו, ואנחנו לא יודעים, עובדה שאנחנו לא יודעים, חס וחלילה, במי היא יכולה לפגוע.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אורון.

שבח וייס: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע, אחריו – חברי הכנסת חיים דיין וענת מאור, וחבר הכנסת רענן כהן יסיים.

שבח וייס: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, הדיון בראשיתו מכוון לעניין אישור הסכם הקמת שדה תעופה משותף, הסכם שאפשר להגיד שהוא פרי תהליך השלום עם ירדן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הדיון גלש גם לעניין רציחתו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, ולא בכדי, יש מן המשותף לשני הנושאים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשני המקרים מדובר על שלום, על פירות השלום ועל תוצאות תהליך השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למרבה הצער, בעניינו של ראש הממשלה המנוח אי-אפשר להחזיר את העגלה אחורה, מה שבוצע – בוצע, נשאר אומנם להפיק את הלקחים, ואנחנו ערים לוויכוח הכואב איך באמת צריך להפיק את הלקח הנכון ולשים קץ לסכנות ולאפשרויות מסוכנות עוד יותר, שחס וחלילה תוכלנה להיגרם בעתיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לעניין תהליך השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שבעניין הזה באופן מיוחד הממשלה נושאת באחריות כבדה מאוד, והאחריות כבדה מנשוא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הממשלה הזאת איננה רוצה לעשות שלום, ואכן איננה מקדמת את תהליך השלום, תפקידה לומר זאת במפורש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה צריך לגנוב את דעת העם, למה צריך לרמות את הציבור, למה צריך להגיד שאנחנו הבאנו או נביא שלום טוב יותר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איך תביאו שלום טוב יותר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה התקדם בתהליך השלום בכלל מאז קמה הממשלה הזאת?

חיים דיין: אמרו שלום בטוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בטוח יותר, וטוב יותר, וזול יותר, במחיר קל יותר.

חיים דיין: יותר בטוח לתושבי מדינת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם את זה אמרו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל עיקר התעמולה של הליכוד היה, שאנחנו נעשה את זה במחיר קל יותר ובתנאים הרבה יותר טובים.

תאופיק חטיב: ועד עכשיו זה בטוח?

חיים דיין: עד עכשיו יש פחות פיגועים ממה שהיה בממשלה הקודמת.

צבי הנדל: אל תפתח פה לשטן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המצב איננו יותר בטוח.

שבח וייס: חבר הכנסת הנדל צודק, חלילה יקרה משהו.

שבח וייס: ..

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איננו יותר בטוח והשלום בכלל איננו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוץ מהעניין של הסכם חברון, שכבר היה חתום וגמור והיה אמור להתבצע לפני הבחירות, הממשלה הזאת לא זזה בשום דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא אומנם חתמה על ההסכם הזה בחתימה משלה, בדרך משלה, עם הסכם חדש משלה, עם טענות שעשינו תנאים טובים יותר, משופרים יותר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חוץ מנקודת האור הזאת, בכל ההיסטוריה של הממשלה הזאת היה רק חושך, בניגוד לתהליך השלום ובסתירה לכל מהלכי השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני שואל: עד מתי?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם לא היה נכון יותר ומכובד יותר להביא אלינו, לכנסת היום, שנה וחצי אחרי שהממשלה עלתה לשלטון, לאישור את הסכם השלום עם המדינה הפלסטינית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שצריך לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לכאורה מה שכן נחוץ.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לכאורה מה שהממשלה הזאת גם הבטיחה לעשות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הממשלה הזאת, תחת להביא לנו סיכום של התקדמות של ממש בתהליך השלום, ואפשר להתקדם בצעדים אדירים, חונקת הכול ושולחת את המשלחות – פעם לוושינגטון, פעם מביאה את וושינגטון הנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: סתם דיונים וסתם טחינת מים, כאשר כל הכוונה היא לאחז את עיני העם ולא להתקדם במאומה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברשות כבוד היושב-ראש, אני רוצה לסכם בשני משפטים בערבית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בערבית; להלן תרגומם לעברית: שלום לכם, רבותי הנכבדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נושא הדיון הערב הוא החוק לביצוע הסכם שדה התעופה של עקבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במסגרת הסכם השלום עם ירדן, נדרש בית-הנבחרים הזה לחתום על הסכם זה ולהעניק לו אופי של חוק מחייב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לדעתנו, לא ייתכן שהסכם זה, ותהליך השלום בכללותו, יתממשו בהצלחה, כל עוד מתעלמים מתהלים השלום עם העם הפלסטיני וממדינת פלסטין לעתיד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי ייתן ותשוב ממשלת ישראל לדרך הנכונה, תעניק לתהליך השלום את היחס הראוי לו ותתקדם בתהליך השלום עם העם הפלסטיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שכן השלום עם העם הפלסטיני הוא המפתח לשלום עם כל המדינות השכנות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בלעדיו לא יהא לעולם שלום במזרח התיכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלום לכם ותודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת דהאמשה.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – לחבר הכנסת חיים דיין.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לדעתי, הבעיה של תהליך השלום היא, שלפני שמדברים על כן לחתום הסכם, כן לקיים את ההסכם, צריך להפנים את משמעות המושג שלום.

טלב אלסאנע: צריך לאמץ סוג אחר של מחשבה.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, 40 שנה מערכת החינוך, התקשורת, כל שטיפת המוח היתה בנויה בצורה של מלחמות ועוינות ושנאה ומטען שהיה טמון בכל אחד משני הצדדים.

טלב אלסאנע: ביום בהיר אחד מתחילים לדבר על תהליך השלום, מבלי לנסות, לדעתי, לשנות את מערכת החינוך בתוך מדינת ישראל בצורה שתתאים למפנה המדיני-הפוליטי, כאילו שהתהליכים הפוליטיים מתרחשים במנותק מהעם, במנותק ממערכת החינוך, וממשיכים לחנך באותן דעות ובאותה גישה קדומה, שכל הערבים נגד מדינת ישראל; יש מלחמת חורמה בין היהודים לבין הערבים, ונגזר עלינו לחיות במלחמה כזו.

טלב אלסאנע: המושג שלום הפך מלת גנאי.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, מי שמדבר על שלום הוא בוגד, או כנוע, או לא פטריוט, או פחות לאומי, ואז המושג הזה מתחיל לקבל משמעות שלילית.

טלב אלסאנע: מדוע?

טלב אלסאנע: כי במשך שנים טענו את האנשים כך שכל ניסיון התקרבות לערבים הוא רק ריגול או בגידה, ולא אמרו שמדובר במצב של קונפליקט, והפתרון האחד והיחיד שלו והתכלית והמטרה הנעלה שלו הם להגיע להבנה, להגיע לדו-קיום, לחיות ביחד במזרח התיכון.

טלב אלסאנע: אי-אפשר לחיות כל הזמן במלחמות.

טלב אלסאנע: לעומת זאת, אי-אפשר להגיע למטרה הנעלה הזו, לשלום הזה, כשאנחנו שולטים בעם אחר, כשאנחנו מנשלים את העם האחר מהזכויות שלו.

טלב אלסאנע: זו הגישה – לראות את העם השני כמו שאתה רואה את עצמך, לראות את זכויותיו כמו שאתה רואה את זכויותיך ולהתחיל לחשוב במושגים האלה של כמונו-כמותם.

טלב אלסאנע: כמו שרוצים שתהיה כאן מדינת ישראל, צריך שתהיה להם הגדרה עצמית משלהם ולהתחיל לאמץ מושגים אחרים, מושגים קונסטרוקטיביים לכל המשמעות של שלום.

טלב אלסאנע: דבר כזה לא התרחש, וממשיכים לדבוק באותה גישה, שבמסגרת השלום צריך להשיג את הכול ולנשל את הצד השני מהכול.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, שאם אנחנו רוצים לנהל משא-ומתן טוב, אנחנו צריכים, במשא-ומתן עם הפלסטינים, שכל הדרישות שלנו יתקבלו וכל הדרישות של הצד השני יידחו, וכאילו זאת הדרך הטובה לנהל משא-ומתן.

טלב אלסאנע: זו דרך טובה לניהול מלחמות, דרך טובה ללכת להילחם על מנת לנצח, והצד השני יפסיד.

טלב אלסאנע: אבל בתהליך שלום צריך לחשוב, שגם אתה תרוויח וגם השני ירוויח.

טלב אלסאנע: כי ברגע שהוא מרוויח, יש לו ממה לפחד, ויש לו מה להפסיד.

טלב אלסאנע: אבל ברגע שאתה מנשל אותו מהכול, אז אין לו מה להפסיד.

טלב אלסאנע: וכשאין לו מה להפסיד – זו הסכנה.

טלב אלסאנע: טוב, לדעתי, שבממשלה – יכול להיות שבאופן מקרי, או לא מקרי, יוצא ממנה, כבוד השר, לפעמים אני לא יודע למה, צריך לאנוס אותה ולאלץ אותה לעשות דבר טוב.

יאיר לוי: למה מקרי?

טלב אלסאנע: אני מקווה, שההסכם הזה נעשה מתוך רצון ולא מתוך אונס, על מנת לרצות את המלך חוסיין – –

יאיר לוי: מי אנס?

יאיר לוי: ברצון.

טלב אלסאנע: – – אלא מתוך שכנוע פנימי, שהשלום מחייב אינטרסים משותפים, פרויקטים משותפים.

טלב אלסאנע: היום נעשה זאת עם ירדן, מחר נעשה זאת עם הפלסטינים, כמו שגרמניה וצרפת, לאחר כל כך הרבה מלחמות ושפיכות דמים הגיעו למסקנה, שאינטרסים משותפים מאחדים שני עמים, ויש להם אינטרס משותף אחד.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים דיין.

שבח וייס: נראה שהוא הנואם האחרון.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התחבורה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהחוק כשלעצמו הוא חוק יפה, וגם אני אתמוך בו.

חיים דיין: אני דווקא רוצה לחזור קצת להיסטוריה.

חיים דיין: כשהביאו לנו את הסכם השלום עם ירדן, התמיכה היתה מכל חלקי הבית, תמיכה אדירה מאוד – קואליציה ואופוזיציה, שתמכו בהסכם השלום עם ירדן.

חיים דיין: אני זוכר את היום שבו כל חברי הכנסת קיבלו הזמנות לעקבה, להגיע למפגש הנשיאותי עם המלך חוסיין, להיות במעמד המרגש, שלא מש מזיכרוני, עם ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, עם נשיא ארצות-הברית.

חיים דיין: כולנו עמדנו בשמש והתרגשנו, ואנחנו עדיין נזכרים בבלונים שהופרחו אז.

חיים דיין: והנה התהליך הזה הולך ומתקדם ומתחזק, ירידות ועליות בו.

חיים דיין: לא פעם, כחבר כנסת מהקואליציה, אני עומד ושואל את עצמי שאלות לגבי המהלכים של מדינת ישראל בתוך ירדן, כמו האירוע האחרון, שהיה, לדעתי, אירוע מביש, אירוע שלא היה צריך להתרחש.

חיים דיין: אני בהחלט מסכים שצריך לרדוף אחרי הטרור ולחסל אותו בכל מקום בעולם.

חיים דיין: אבל, כשיש לנו אותו שותף, ממלכת ירדן, שמוכיחה יום-יום, משנה לשנה, את רצונה לשלום האמיתי, מוכיחה שיתוף פעולה, מוכיחה את רצונה לקדם מהלכים בין המשרדים – באמת, כל אחד מאתנו חש שירדן היא מדינה אמיתית, שדרכה לשלום.

חיים דיין: הלוואי שהייתי רואה אותה דרך גם עם הרשות הפלסטינית.

חיים דיין: אבל אנחנו יודעים, שמה שקרה עם הרשות הפלסטינית, כל הסכם אוסלו – בעצם התרענו ואמרנו, וגם מי שחתם עליו ידע, שבהסכם הזה, וכך נאמר, יש יותר חורים מאשר גבינה.

חיים דיין: ולא איחרו הימים לבשר לנו רעות ולא איחרו הימים להראות לנו את מה שאמרנו כאן, שיהיה כאן חוסר שליטה בביטחון שיפגע ישירות באזרחי מדינת ישראל, ויש שם כל מיני קבוצות שיערערו את הסכם השלום ויפגעו בו קשות מאוד.

חיים דיין: והנה היום אנחנו רואים, שאף שההסכם הזה אסר על הרשות הפלסטינית להקים נמל – הם מקימים נמל; להתקדם בהקמת שדה התעופה – אז הם מקימים שדה תעופה.

חיים דיין: הם הולכים נגד מדינת ישראל בהסכמים, ואחר כך באים בטענות שאנחנו אלה שמפירים את ההסכם.

חיים דיין: אדוני שר התחבורה, הייתי מוכן להתחלף אתך וללמוד גם גמרא.

צבי הנדל: – – –

חיים דיין: אני רוצה לומר לך דבר אחד, אני מקנא בך שנפלה בחלקך הזכות להיות שותף בהקמת שדה תעופה עם מדינה שבאמת דרכה לשלום.

חיים דיין: למרות כל המחלוקות, אני מאמין שאנחנו נצליח לגשר על כל הפערים.

חיים דיין: מפחיד אותי רק דבר אחד, מי יטפל בנושא הביטחוני של כל אותם מטוסים שיגיעו גם ממדינות עוינות שאין לנו קשרים דיפלומטיים אתן.

יאיר לוי: – – –

חיים דיין: בכל זאת הם ינחתו והם יסתובבו, ומי ישלוט שם, איך יופרדו האנשים שבאים לכאן או לכאן?

חיים דיין: יש כאן שאלות – – –

שבח וייס: אתה תראה שבסוף השלום עם פרס, עם מדי ועם עירק ייחתם שם.

יאיר לוי: – – –

חיים דיין: הלוואי, הלוואי.

חיים דיין: אנחנו רק גמרנו את פרשת נח, שבישר לנו יונה עם עלה זית, ומאז הפרשה הזאת הוכיחה על שלום היקום כולו.

חיים דיין: אני מקווה שיבואו ימים כאלה על היקום.

חיים דיין: כל אחד רוצה בשלום.

חיים דיין: לא ראיתי אמא אחת בעולם שרוצה לאבד את בנה היקר, שגידלה וטרחה והביאה אותו לאן שהביאה אותו.

חיים דיין: אני כל בוקר מתפלל, שבעזרת השם, בכל עם שלא יהיה, יהודים וערבים כאחד, שלא ייפלו קורבנות על שנאת חינם.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת חיים דיין.

שבח וייס: חברת הכנסת ענת מאור, בבקשה.

שבח וייס: לא ידענו – קודם כול חמש דקות, זה בסדר, זה צלצל נכון.

שבח וייס: כאשר צלצלנו, לא ידענו אם היא תצטרף אלינו, בבקשה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שהצעת החוק המובאת לפנינו, ליישום מזכר ההבנה בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית, בדבר פתיחת שדה תעופה, פחות או יותר משותף, שנותן שירות לשני העמים, היא צעד מאוד חשוב לשלום, וכמובן אני, כמו שאני מאמינה שכל חברי הכנסת, אתמוך בשמחה רבה בהצעת החוק.

ענת מאור: אולם איני יכולה שלא להקדיש בדקות שעומדות לרשותי ולא לדבר על החוק, אף שבדרך כלל אנחנו מקפידים בבית הזה להבחין בין עימות פוליטי, כמו שהיה לנו באי-אמון, לבין חקיקה.

ענת מאור: אבל בעתות אלה, ובתיאטרון האבסורד, כשמצד אחד אנחנו מאשרים את שדה התעופה, בבית-דין מאשרים, וכשעוד לא נתייבשה הדיו על פרשת עסק הביש, שהיא בעצם "ביבי ביש", של פרשת משעל עם הנזקים העצומים שלה, אז אי-אפשר להביא הצעת חוק כל כך חיובית, וזאת מדיניות כל כך שלילית.

ענת מאור: אני רוצה לומר, ויושבים פה רק אנשי האופוזיציה, שהסתירה הגדולה בין ההליך – – –

יאיר לוי: אמרת אנשי האופוזיציה.

ענת מאור: הקואליציה, אתה צודק.

ענת מאור: הייתי רוצה מאוד שתהיו באופוזיציה, אתה צודק שאתם כעת בשלטון וזה הדבר המדאיג, כי השלטון הזה – – –

צבי הנדל: יש אנשים – – –

יאיר לוי: – – –

ראובן ריבלין: מדאיג אותך שאנחנו בשלטון.

ענת מאור: פרט לפרשת ה"ביבי ביש" של עסק הביש בירדן, זה שלטון שלצערנו הרב קטע את תהליך השלום עם הפלסטינים.

ענת מאור: הציניות, שלפיה נוסעים היום לארצות-הברית לשיחות, מה שמציעים שם זה הסכם שלפיו לא ירחיבו את ההתנחלויות, שימו לב, דבר שמראש היה בתוך הסכם אוסלו, תמורת מה?

ענת מאור: תמורת הפסקת הפעימה השנייה.

ענת מאור: ואז עוד רוצים שלא תהיה ציניות ואי-אמון מהצד הפלסטיני, מצד ארצות-הברית ומצד העולם כולו.

ענת מאור: זה לקטוע את תהליך השלום, לומר שהצבענו בטעות נגד הסכם אוסלו רק לפני שבוע בכנסת, וזו היתה כנראה טעות פרוידיאנית.

יאיר לוי: יש הצעה ללכת להסדר הקבע.

ענת מאור: הסדר הקבע, אם יש בו באמת רצון לפשרה הוא דבר מצוין, אבל אם זה הסדר קבע על מנת לתקוע את תהליך השלום, על מנת להטיל את האשמה – – –

יאיר לוי: מי אמר?

ענת מאור: מי אמר?

ענת מאור: מי שיודע מה הדעות של ראש הממשלה ושלכם על שלום.

ראובן ריבלין: עוד לא – – –

ענת מאור: מי שיודע מה שהסכם אוסלו אומר, מי שיודע שזה הסדר שהוא כמעט הסכם השלום, זה הסדר הקבע.

ענת מאור: זאת אשליה, ואותו דבר כלפי סוריה.

ענת מאור: להפסיק את תהליך השלום – – –

יאיר לוי: גם יודעים את – – –

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: להפסיק את תהליך השלום, לגרום לביצה הלבנונית המחודשת, ולא צר לכם על מה שקורה שם, כי יש מצב שאי-אפשר להתמודד אתו, בגלל הפסקת תהליך השלום עם סוריה לגרום לבידוד מדיני שעוד לא היה מעולם פה.

חיים דיין: סליחה, חברת הכנסת ענת מאור, משפט מסכם.

ענת מאור: אני מסיימת מייד, אדוני היושב-ראש.

ענת מאור: לכן, אדוני השר, הצעת החוק שאתה מביא מבורכת ביותר.

ענת מאור: הגיע הזמן שהממשלה הזו לא תיצור לנו תהום כל כך גדולה בין הצעה כל כך חיובית לבין מצב כל כך שלילי שבו היא מידרדרת, עד כי הנקודה בעקבה, שיש בה אור, עומדת בניגוד משווע למה שהובלנו את המלך חוסיין לומר, שהוא איבד את כל האמון בראש הממשלה.

ענת מאור: אין לו אמון מינימלי בראש הממשלה נתניהו.

צבי הנדל: חברת הכנסת ענת מאור – – –

ראובן ריבלין: – – – יודע היטב מה דעותיו של השר יצחק לוי, הוא מכיר אותו במשך 12 שנות שירותו בכנסת ישראל ובממשלת ישראל, הוא חתם אתו הסכם.

ענת מאור: ההסכם הוא מבורך ביותר, הרי זו לא חבורת מתאבדים.

ענת מאור: אני מברכת מאוד את ההסכם.

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת ריבלין, אתה לא שמעת את דברי הפתיחה שלי.

ענת מאור: אני מברכת מאוד על החוק, על היוזמה ועל העובדה שהולכים קדימה.

ענת מאור: אני אומרת, שאי-אפשר לצעוד צעד אחד קדימה ומאה צעדים אחורה, וזה מה שהממשלה הזו עושה.

ענת מאור: ואני רוצה להגיד מלה אחרונה – – –

שאול יהלום: חברת הכנסת ענת מאור, איך הצבעת אתמול במועצת מרצ?

ענת מאור: בעניין הזה אתה תהיה מרוצה מעמדתי, כי אני חושבת שהייתי בשני-שלישים, כי אני חושבת שירושלים המאוחדת היא בירת ישראל – – –

ראובן ריבלין: אבל בלי ירושלים לא יהיה שלום.

ענת מאור: חבר הכנסת ריבלין, הקשב שנייה בתור ירושלמי.

ראובן ריבלין: אבל בלי ירושלים לא יהיה שלום.

חיים דיין: חבר הכנסת ראובן ריבלין, שאלתם שאלה, ואני מאריך קצת את זמנה כדי שתיתן תשובה.

חיים דיין: אם אתם רוצים שאני אפסיק אותה עכשיו, אני אפסיק אותה.

ענת מאור: חבר הכנסת יהלום, הגם שאנחנו חלוקים בעניין ירושלים, אני כן מסכימה, ולכן הייתי בשני-שלישים, וזו עמדת מרצ הרשמית, שירושלים היא עיר אחת, מאוחדת, בירת ישראל – –

ראובן ריבלין: אבל לא יהיה שלום.

ענת מאור: – – שצריכה לתת תשובה לשני העמים, בהסכמה, בהסדר הקבע, ואנחנו מאוד בעד הסדר הקבע.

ענת מאור: צריך לדון בזה, על-פי הסכמי אוסלו, רק בסוף התהליך, ולא לשים את זה בראש התהליך, לפני שיש הבנה ויש אמון.

ענת מאור: תוכנית חזן, יעקב חזן, זיכרונו לברכה, על הסדר ייחודי ומיוחד בירושלים, היא דעתי.

צבי הנדל: – – –

ענת מאור: מכל מקום, אני בשני-השלישים שלא נתנו להחליט שירושלים תחולק.

יאיר לוי: זה צעד אחד קדימה מול מאה אחורה שעשיתם.

ענת מאור: אנחנו לא עשינו שום צעד, חבר הכנסת יצחק לוי, ותאמין לי, שאם היינו בשלטון – וכשנחזור לשלטון, נוכל אף לקדם את התהליך.

חיים דיין: עשיתי לך פרוטקציה מיוחדת, שבע דקות.

ענת מאור: משפט אחד מסכם.

חיים דיין: זו כבר פרוטקציה, ויגידו שאני מפלה אחרים.

חיים דיין: את נואמת כבר שבע דקות.

ענת מאור: ערב התאריך שיש עליו הסכמה לאומית, התאריך הכאוב של 4 בנובמבר, שבו נרצח – – –

יאיר לוי: אנחנו מעלים את זכרו של ראש הממשלה לשעבר בי"ב בחשוון.

ענת מאור: ולכן י"ב בחשוון יהיה יום האבל הלאומי.

ענת מאור: מכל מקום, אני רוצה להגיד את המלה, שנדמה לי שבתאריך כזה כל העיסוק בתיאוריות, בקונספירציה ובהעלאת הנושא הוא מעידה ענקית, שאני באמת מקווה שנעשתה מחוסר תשומת לב, ואני מקווה שכל הבית כולו יתלכד כדי שלא נחזור לדברים חשוכים אלה, אלא למחלוקת שהיא לגיטימית, איך להפיק את הלקחים, איך לקדם את השלום.

חיים דיין: תודה רבה לחברת הכנסת ענת מאור.

חיים דיין: האם אדוני השר רוצה להשיב?

חיים דיין: לא.

חיים דיין: ובכן, אדוני השר, לפני ההצבעה, האם יש לו עמדה לאיזו ועדה אדוני השר רוצה שזה – – –

יאיר לוי: ועדת הכלכלה.

חיים דיין: ובכן, חברי הכנסת, הצעת חוק יישום מזכר ההבנה בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית (שימוש משותף בשדה התעופה עקבה) (הוראת שעה), התשנ"ח–1997, בקריאה ראשונה – ההצבעה החלה.

חיים דיין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יישום מזכר ההבנה בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית (שימוש משותף בשדה התעופה עקבה) (הוראת שעה), התשנ"ח–1997, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חיים דיין: ובכן, חברי הכנסת, בעד – 7, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חיים דיין: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה והיא תעבור לוועדת הכלכלה להמשך דיון.

חיים דיין: הישיבה הבאה, בעזרת השם, מחר יום שלישי, ד' בחשוון, 4 בנובמבר 1997, בשעה 16:00.

חיים דיין: הישיבה הזו נעולה.

חיים דיין: תודה רבה.