ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 178, 1998-02-11 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת.

דן תיכון: היום יום רביעי, ט"ו בשבט התשנ"ח, 11 בפברואר 1998, ישיבת הכנסת פתוחה.

א' האן: אני מבקש לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא מדינת ישראל.

א' האן: )

א' האן: בבקשה לשבת.

א' האן: נפתח בשני קטעי נגינה של ה"רביעייה הירושלמית" – שיר ערש של סשה ארגוב ופרק מתוך רביעייה של היידן.

א' האן: בבקשה.

דן תיכון: ישיבה מיוחדת לציון מלאות 49 שנים לכינונה של הכנסת ויובל למדינת ישראל.

דן תיכון: כבוד נשיא המדינה, חברי הכנסת ואורחינו היקרים, חברי הכנסת לשעבר, בט"ו בשבט, היום לפני 49 שנים, נפתחה בירושלים במעמד חגיגי האספה המכוננת הראשונה.

דן תיכון: הבחירה בירושלים היתה ברורה – ביטוי לנחרצות.

דן תיכון: למרות העובדה שהעיר חצויה ומבותרת, זוהי בירת הנצח האחת והיחידה של עם ישראל.

דן תיכון: רבים מהנוכחים, בהם שרידי הקונגרס הציוני הראשון ואלה שכונו בהערצה "האבות המייסדים", מחו דמעה.

דן תיכון: פתיחת הפרלמנט הראשון במדינת ישראל היתה התגשמות חלום דורות.

דן תיכון: מימוש הריבונות הישראלית במשטר דמוקרטי.

דן תיכון: יומיים לאחר מכן שבה והתכנסה האספה המכוננת כדי להחליף את שמה ל"כנסת".

דן תיכון: לצירי הבית ניתן השם "חבר כנסת".

דן תיכון: הכנסת החדשה החלה, ללא שהיות, לעסוק בדיונים ובחקיקה.

דן תיכון: ירחי הלידה היו קשים.

דן תיכון: הכנסת הראשונה אישרה את הסכמי שביתת הנשק עם מדינות ערב, שהביאו לסיום מלחמת העצמאות; היא קיבלה את חוק השבות; היא גם קבעה, שאין לעשן באולם המליאה, ונאומים יש לשאת מהדוכן.

דן תיכון: אולם, בעיקר היתה הכנסת "עם הפנים" לקליטת העלייה – האתגר הציוני הגדול שקיוו לו כמו לנס.

דן תיכון: החזון היה למציאות, והכנסת הפכה לבמה לבעיות שהמדינה הצעירה התלבטה בהן.

דן תיכון: זו היתה תקופת הבראשית.

דן תיכון: ומאז, בימי שלום כבימי חירום, שנה אחר שנה, מקיימת הכנסת את ישיבותיה כסדרן, והדברים הלוא הם מונצחים בכרכים התכולים של "דברי הכנסת".

דן תיכון: 14 כנסות היו לנו; אין האחת דומה לחברתה.

דן תיכון: דור הראשונים כבר איננו, ובכנסת הנוכחית יושבים קרוב לשליש מחבריה שנולדו לאחר הקמת המדינה.

דן תיכון: הכנסת הארבע-עשרה, כקודמתה, היא הוכחה, כי מהפך, חילופי שלטון בהיסטוריה הפוליטית שלנו, אינם תקדים חד-פעמי או רעידת אדמה פוליטית, אלא חלק מהתהליך הדמוקרטי.

דן תיכון: חברי הכנסת, בכנסת הנוכחית עלינו על דרך חדשה.

דן תיכון: שוב אין ראש הממשלה נבחר מכוח אמון הכנסת, אלא מבחירתו על-ידי העם.

דן תיכון: לשיטה זו השפעה עמוקה על הכנסת.

דן תיכון: אולם, נדמה לי שלא כולם עיכלו את התמורה החוקתית, והמחלוקת באשר להצלחת השינוי בעינה עומדת.

דן תיכון: המחזה הקבוע של הבעות אי-אמון בממשלה אומנם נמשך כדבר שבשגרה, אולם שוב לא ניתן להפיל את הממשלה ברוב רגיל של חברי הכנסת; גם אם יצביעו 60 חברי כנסת נגדה, היא לא תיפול – צריך רוב של 61.

דן תיכון: אולם הכנסת לא מצויה בכיסה של הממשלה; כל ממשלה.

דן תיכון: שיטת הבחירות שברה את העליונות של המפלגות הגדולות.

דן תיכון: מפלגות קטנות חשות בעוצמה שהתגלגלה לידיהן ולמדו לנצלה.

דן תיכון: הן מייצגות אינטרסים ספציפיים ונאבקות להשגתם.

דן תיכון: הכנסת הנוכחית משקפת את הזרמים השבטיים של הציבור הישראלי.

דן תיכון: הנבחרים באים מארצות מוצא רבות.

דן תיכון: יש לנו מפלגת עולים, מפלגה חרדית ספרדית, מפלגה חרדית בעלת גוון אשכנזי, וכמובן, מפלגות על בסיס פוליטי ערבי.

דן תיכון: הייצוג של האזרחים הערבים גדול מבעבר.

דן תיכון: בכנסת יש בליל שפות.

דן תיכון: אם פעם שלטו במזנון הכנסת היידיש והפולנית, היום אפשר להאזין לצלילי שפות זרות.

דן תיכון: מיתוס, שהתנפץ, גרס, שהכנסת היא חותמת גומי של הממשלה.

דן תיכון: כוחה של הזרוע הפרלמנטרית גובר והולך, והיא אף מכתיבה לממשלה מהלכים.

דן תיכון: חלון ההזדמנויות גדל והולך.

דן תיכון: עבודת החקיקה היא "שפת הדיבור" של הכנסת.

דן תיכון: פעם הוזנה החקיקה בשיעור גבוה על-ידי הממשלה.

דן תיכון: היום היא יותר ויותר פרי יוזמתם הפרטית של חברי הכנסת.

דן תיכון: רבותי, חברי הכנסת, אני מודאג מאוד מהירידה בדימוי בית-הנבחרים בעיני הציבור.

דן תיכון: תופעת המליאה הריקה נגררת מכנסת לכנסת כמו דבשת.

דן תיכון: התקשורת חושפת תמונה עגומה זו, ואנו עושים מאמצים לשיפור המצב והדימוי.

דן תיכון: אין זו בעיה ייחודית לבית-הנבחרים של מדינת ישראל.

דן תיכון: אולם, כשבפרלמנט הבריטי משתתפים בישיבה 60-50 צירים מתוך 630, יש בה נוכחות.

דן תיכון: כשאצלנו מתייצבים לדיון ארבעה-חמישה חברי כנסת, המליאה נראית ריקה ומפהקת.

דן תיכון: התלונות מגיעות אלי בגלים.

דן תיכון: הייתי רוצה שראש הממשלה לא יסתפק בהופעות נדירות במליאת הכנסת, וגם השרים יפגינו נוכחות קבועה יותר במליאה ובוועדות, בעיקר כשנדונים עניינים הקשורים במשרדיהם.

דן תיכון: הכנסת היא מוקד הדמוקרטיה.

דן תיכון: תרבות הדיון בכנסת משמשת נושא ביקורת בתקשורת ובקרב הציבור.

דן תיכון: חבל שלא אחת מושפע הדיון משפת הרחוב.

דן תיכון: אני סבור, כי דיון בכנסת המסוקר על-ידי התקשורת, איננו דיון בבית-קפה, והוא מחייב שמירת כבודו של הפרלמנט.

דן תיכון: עיני הציבור נשואות אלינו.

דן תיכון: כולנו שותפים להרמת קרנה של הכנסת.

דן תיכון: אנחנו לא חסינים בפני ביקורת.

דן תיכון: מן העם באנו ואל העם נלך.

דן תיכון: אמינות הכנסת, שהיא אמינותה של השיטה הדמוקרטית, תלויה בנו.

דן תיכון: על סדר-יומנו יעמדו בקרוב הכרעות מדיניות מהקשות ביותר בתולדות המדינה.

דן תיכון: יש חילוקי דעות.

דן תיכון: יש מחלוקות ערכיות עמוקות.

דן תיכון: צפויים לנו מאבקים פוליטיים מסעירים, ואפשר לומר גם מרתקים.

דן תיכון: ננהל את הדו-קרב מתוך כבוד הדדי איש אל רעהו.

דן תיכון: ביום חג זה אני קורא לכולנו להיזהר שלא לדרדר את מעמדה של הכנסת.

דן תיכון: הבית הזה מסמל את הריבונות ואת הדמוקרטיה שכולנו גאים בה.

דן תיכון: נשמור עליו מכל משמר.

דן תיכון: הכול אפשרי, שהרי הכול ואולי כמעט הכול מצוי בידי כנסת ישראל, אזרחיה וממשלתה.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, בזה אחר זה יעלו שמונה חברי כנסת ותיקים מן הכנסות הראשונות על-פי סדר האל"ף-בי"ת.

דן תיכון: כל אחד ידבר שש דקות בלבד.

דן תיכון: זה קשה, אבל אנחנו חייבים לעמוד בלוח הזמנים.

דן תיכון: ראשון הדוברים – ד"ר יוסף בורג, בבקשה.

יוסף בורג: אישי הנשיא, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת היקרים, היום ט"ו בשבט, ראש השנה לאילנות.

יוסף בורג: בספרי המוסר כותבים אצלנו על הפסוק "כי האדם עץ השדה", שגם בחג של אילנות האדם צריך לחשוב על עצמו.

יוסף בורג: אבל לא רק האדם הוא עץ השדה, גם עם הוא עץ השדה, שיש בו שורשים ויש בו פירות; ובמידה שהעם שומר על השורשים, יש גם סיכוי לפירות.

יוסף בורג: אני עומד כאן, וראשית אני רוצה לומר מה שילד יהודי למד לומר בבוקר: "מודה אני לפניך, מלך חי וקיים, שהחזרת בי נשמתי בחמלה רבה אמונתך".

יוסף בורג: זכיתי להיות סגן יושב-ראש בכנסת הראשונה, ומסגן לזקן – שכן פתחתי בתור זקן חברי הכנסת את הכנסת העשירית והכנסת האחת-עשרה.

יוסף בורג: לכן אני רואה חלק מהביקורת שהיושב-ראש השמיע כאן, ובמידה מסוימת זה לפי הפתגם הצרפתי: CHOSE.

יוסף בורג: אני מאלה שקצת חיוך היה על שפתם.

יוסף בורג: חבר הכנסת הרב נורוק, זיכרונו לברכה, פנה, כשהוא קיבל את רשות הדיבור, ואמר "בית גבוה".

יוסף בורג: ובכל זאת, בשביל חברי הכנסת הראשונה זה היה "בית גבוה", ויש לזכור את זה ולא לשכוח.

יוסף בורג: אני זוכר את הוויכוח כשמסינמה "קסם" היו צריכים לבוא לירושלים, ואחד המתנגדים אמר: מה פתאום לבוא לירושלים – איך בונים פרלמנט כל כך קרוב לגבול?

יוסף בורג: חבר הכנסת ד"ר בדר ענה: השאלה היא איך עושים גבול כל כך קרוב לפרלמנט.

יוסף בורג: אם כן, יש שאלות שהן עתיקות ויש שאלות שהן מודרניות ביותר, ואנחנו חיים בתוך העניין הזה וצריכים להבין אותו.

יוסף בורג: ה"ספיקר" הראשון, היושב-ראש יוסף שפרינצק, זיכרונו לברכה, דאג שיהיה דקורום, שיהיה דיגניטי לדיונים.

יוסף בורג: לא תמיד זה הלך, אבל העיקרון היה לראות שאינסידנט שקרה יישאר אקסידנט, ולא ייהפך להיות פרצדנט.

יוסף בורג: אני מקווה שגם היום זה נר לרגלי היושב-ראש שיש לנו היום, והיושבי-ראש אשר יהיו.

יוסף בורג: היו מומנטים קשים והיו מומנטים גדולים בכל הכנסות השונות.

יוסף בורג: אני זוכר את הוויכוח על השילומים, כאשר בן-גוריון לא רצה לעזוב את האולם אף שזרקו אבנים.

יוסף בורג: הוא אמר: אם אני עוזב לפני סיום הישיבה, זה סוף הדמוקרטיה במדינת ישראל.

יוסף בורג: אני זוכר, זה היה עוד בבניין הקודם, את הידיעה שצורר היהודים אייכמן נתפס.

יוסף בורג: ואני זוכר בבניין הזה, שעמדנו במרתף, במקלט למטה, עד שאשכול היה יכול לומר, ששמי המזרח הקרוב הם שמים לישראל, ואני תיקנתי, כי כתוב, כמובן: "השמים שמים לה' והארץ נתן לבני אדם", ואת הארץ הזאת נתן לבני ישראל.

יוסף בורג: זה לא כתוב, על זה אנחנו דנים.

יוסף בורג: אני רוצה לומר משפט אחד לכנסת הזאת.

יוסף בורג: פה דנים בפוליטיקה, אבל כאן לא "פופוליטיקה" – אחד המחזות הבלתי-מחנכים ביותר שיש היום במדינה.

יוסף בורג: אני חושב שעל הרצינות והאחריות שיש לנו אנחנו צריכים לשמור בכל הנסיבות.

יוסף בורג: גם אם יש ויכוחים באיזו מידה אנחנו דת ובאיזו מידה אנחנו לאום, לא יכול להיות ויכוח על כך שאנחנו קהילייה של גורל משותף.

יוסף בורג: ועל זה צריך לשמור, שהכוח המאחד יהיה יותר חזק מכל הכוחות המפרידים והמפלגים.

יוסף בורג: אני מקווה שהאפילוג של הוותיקים כאן יהיה פרולוג גם להבא.

יוסף בורג: אני רוצה לסיים במלים מפסוקים בתהילים פרק פ"ה: "רצית ה' ארצך שבת שבות יעקב – – – אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף – – – גם השם יתן הטוב וארצנו תיתן יבולה".

דן תיכון: תודה לד"ר יוסף בורג.

דן תיכון: מר יצחק בן-אהרון, בבקשה.

לשעבר יצחק בן-אהרון: כבוד הנשיא, כבוד יושב-ראש הכנסת, עמיתי לשעבר, עמיתי להווה, עמיתי לעתיד, הכנסת הראשונה, לפי רשמים שלי, יצאה לדרך ברגל ימין.

לשעבר יצחק בן-אהרון: ואתה, היושב-ראש, אולי תפסוק, למה כל התחלה כושלת מיוחסת לימין.

לשעבר יצחק בן-אהרון: האמת היא, שאנחנו נבחרנו לאספה מכוננת.

לשעבר יצחק בן-אהרון: כלומר, לכתוב חוקת יסוד.

לשעבר יצחק בן-אהרון: אבל היה הגמון בכנסת הראשונה, והוא נשאר בכנסות רבות, שהדבר לא היה לטעמו, והוא עשה מה שהבורא עשה לפניו עם יעקב, ואמר שהאספה המכוננת תיהפך לכנסת.

לשעבר יצחק בן-אהרון: הכה על הירך, ובאמת היה בזה מום, והמום הזה מלווה את הכנסת מאז ועד היום הזה.

לשעבר יצחק בן-אהרון: עד שתבוא כנסת אשר תכתוב ותחתום חוקת יסוד.

לשעבר יצחק בן-אהרון: אבל ההתנגדות של בן-גוריון ושל מפא"י לא היתה עקרונית.

לשעבר יצחק בן-אהרון: היה בזה ההסדר הראשון של הקואליציה והתשלום הראשון לקואליציה.

לשעבר יצחק בן-אהרון: ואז עקרו מהדמוקרטיה הישראלית סלע יסודי – דיני האישות, החוויה הרגשית ביותר של האדם מן העריסה ועד הפטירה נלקחה מן הכנסת ומן הדמוקרטיה ונמסרה לממסדים חיצוניים, כאלה שראו בהם קדושה וכאלה שראו בזה חילול כבוד האדם, חירותו וחופשו.

לשעבר יצחק בן-אהרון: הכנסת יצאה לדרך על אף המומים האלה, המולדים, ושתי הכנסות הראשונות, אפשר לומר במשך שני עשורים של שנים, היתה זו כנסת שבמרכזה עמדה תנועת הפועלים הציונית הסוציאליסטית.

לשעבר יצחק בן-אהרון: כך זה נקרא באותם ימים.

לשעבר יצחק בן-אהרון: ומעבר לוויכוחים האידיאולוגים המחודדים בין בני-בית ובני-ברית, אחים, שהם כרגיל תמיד הכי קשים והכי מסוכנים, היה בכל זאת בכנסת, בכנסות האלה, דבר אחד יסודי.

לשעבר יצחק בן-אהרון: היה יסוד המגן, ההתלכדות להגנה על המדינה הצעירה, אשר אוימה מבחוץ במשך שנים רבות, ויסוד הבניין, העשייה.

לשעבר יצחק בן-אהרון: ואז תנועת העבודה הציונית הסוציאליסטית במשך שתי עשרות שנים הניחה את התשתית הגדולה, תשתית של התיישבות, של בניין חברה חדשה עם אידיאלים חברתיים גדולים, לעתים גדולים מכוחו של אדם, ואשר נגעו בשמים.

לשעבר יצחק בן-אהרון: אבל, אחרי שתי העשרות האלה, המתלהמות, רמות הסבר ורמות הביטוי, הכתה הטרגדיה, ואותו הכוח הגדול כשל ונפל.

לשעבר יצחק בן-אהרון: כמות גדולה אשר לא רק בנתה, אלא גם נבנתה בממדים בלתי סבירים, הכוח הזה התרוקן אולי מרוחו, מנשמתו, מטעמו, ובאו מהפכים על גבי מהפכים.

לשעבר יצחק בן-אהרון: הכנסות שבאו בעקבות המהפך הזה, היתה להן כבר דמות אחרת.

לשעבר יצחק בן-אהרון: כבר ניכרו יותר עניבות, יותר בלייזרים, היתה רטוריקה הרבה יותר גבוהה, פחות מחייבת, והיה קרע מעמיק והולך בין חילונים לדתיים, בין ימין לשמאל, בין מגשימים לנהנים, בין בונים לטפילים.

לשעבר יצחק בן-אהרון: כנסת נכבדה, אחרי השנים האלה, אנחנו עומדים היום לפני כמעט אותן בעיות היסוד שידענו אותן בראשית דרכנו, וכל כנסת היא בעצם בראשית חדשה, ובמרכז חיינו היום הפתיחה הזאת האפשרית, הפתיחה לשלום, להתפייסות, להורדת המחיצות ואולי לקיום משהו מן הנבואה של גדולי ישראל.

לשעבר יצחק בן-אהרון: אם אני עומד כאן בכנסת הזו, ברשותי לברך אותה, לברך אותה שהיא תזכה לכתוב ולחתום את בשורת השלום עם בעלי-בריתנו, שכנינו הבלתי-אמצעיים, הפלסטינים, ואולי עם כל מרחבי המזרח הזה.

לשעבר יצחק בן-אהרון: אני מברך את הכנסת הזו, אם היא תאריך ימים עד הסוף, ואם לא – הכנסת שתבוא אחריה, שהיא תקרא את קריאת השלום והיא תזכה לתהודה חוזרת ב"סלאם עליכום".

לשעבר יצחק בן-אהרון: אני מקווה שעוד אזכה, ואין זה חזון לימי המשיח, שכנסת ישראל זו תביא את השלום לעמנו ותפתח את הדרך לכנסת הבאה, שתוכל לרכז את כוחה בעיצוב פני האומה, עיצוב של צדק, יושר, שוויון, ניקיון כפיים וטוהר מידות, שכה השתבשו וכה התקלקלו במשך עשרות השנים.

לשעבר יצחק בן-אהרון: אני מאחל לך, היושב-ראש, שתכהן בתפקיד הזה ותוכל להכריז מעל הבמה הזאת – רבותי אזרחי ישראל, יהודים, פלסטינים, מכל הגוונים, אזרחי ישראל מכל האמונות והשקפות העולם – הפציע יום השלום, ושלום ו"סלאם עליכום" על כולם.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הגברת שרה דורון, בבקשה.

שרה דורון: אדוני כבוד הנשיא, אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי הכנסת מכל חלקי הבית, עובדי הכנסת שתרומתם רבה מאוד להצלחת האירוע ולהצלחת העבודה כולה, נציגי העם היושבים כאן, בראשית דברי, אדוני היושב-ראש, תודה רבה על היוזמה המאוד-יפה להזמין את אלה שהיו, אבל שעדיין אכפת להם, שעדיין שמחים וכואבים את השינויים ולפעמים את האי-שינויים בציבוריות הישראלית, במדיניות הישראלית, בהווי הישראלי.

שרה דורון: טוב שהבית הזה קיים, על מגרעותיו – וביקורת יש לכל אחד, אבל זהו מבצר הדמוקרטיה, וגם כשהיו חברים שב-1977 לא אהבו את השינוי ונתנו לכך ביטוי, כוח הדמוקרטיה גבר.

שרה דורון: וכאן, זהו מוסד, זה מושג, וזה הסמל של דמוקרטיה במדינת ישראל, עם השינויים הרצויים והבלתי-רצויים, כל אחד לפי ראות עיניו.

שרה דורון: אני מאוד מברכת על השינוי, ואני חושבת שהוא יפה, הוא נכון.

שרה דורון: קשה קצת לדבר אחרי שני נואמים כל כך גדולים, אבל אני אדבר קצת פחות על נוסטלגיה וקצת גם על דברים שאני, כמי שחיה במדינה, כמי ששירתה שנים רבות בבית הזה, רואה אותם כחשובים.

שרה דורון: אם מדברים על שינויים, אני חושבת ששינויים אינם צריכים להיות דגל; לפעמים הקיים הוא גם הטוב, וכוונתי כרגע לנושא השנוי במחלוקת – נושא הסטטוס-קוו.

שרה דורון: זקנתי, פרשתי מהכנסת.

שרה דורון: לא שיניתי לא את דעותי ולא את עמדותי בנושא שמסעיר – אחד הנושאים – את מדינת ישראל, נושא הסטטוס-קוו, היחסים בין הזרמים.

שרה דורון: אני אומרת – בעיות?

שרה דורון: בעיות יש למדינת ישראל ולעם ישראל מלוא החופן.

שרה דורון: בואו לא נגדיל את המחלוקות, את החיכוכים, ונשאיר גם כמה בעיות לדורות הבאים.

שרה דורון: אני רוצה לדבר על כמה בעיות שמטרידות אותי, ולאו דווקא – אני זוכרת כאן ישיבות שטיילתי עם מסכת האב"כ, בוודאי הדברים יחזרו והכנסת תתכנס שוב; עם ישראל חזק ומדינת ישראל חזקה, ונתגבר, אבל יש דברים שמטרידים את העם.

שרה דורון: נושא אחד הוא – אבטלה, תעסוקה.

שרה דורון: אני חושבת, שעם כל הבעיות המדיניות-הביטחוניות, אסור לשכוח, ולו גם ליום אחד, את ההתמודדות עם הבעיה של אבטלה או תעסוקה, ויש לאפשר לכל מי שחי כאן להתפרנס בכבוד ולתת למשפחתו את המינימום המגיע לו.

שרה דורון: אני רוצה לומר מלה על עלייה וקליטה.

שרה דורון: גם אני הייתי עולה, אומנם בגיל 11, וחבלי הקליטה לחלק מהאנשים קשים מאוד, והכנסת צריכה להיות מודעת, קשובה ונכונה לעשייה בנושא העלייה, שהיא חשובה מאוד, פן נאחר את המועד במקומות אחדים, וגם בנושא הקליטה, כי אם לא תהיה קליטה, רבים מהעולים יתייאשו ויעזבו.

שרה דורון: בנושא החינוך, בחלקה המדינה היא גם בבואה למה שקורה כאן, ומה שקורה במקומות אחרים משתקף בבניין הזה.

שרה דורון: אני חושבת, שהחינוך, שצריך להתחיל בגן-ילדים, בבית-הספר, ולהימשך באוניברסיטה, הוא חינוך לשמירה על חופש דיבור, על כיבוד דעה אחרת, גם אם אנחנו מתנגדים לה בחריפות, להגיע לוויכוח הוגן, תרבותי ויפה, עם כל הבדלי הגישות.

שרה דורון: הבעיות לא נפתרות מעצמן.

שרה דורון: הביאה אותי לכאן – ושמחתי מאוד – אחת מסדרניות הבית.

שרה דורון: הייתי הרבה יותר שמחה אם הסדרנית היתה מביאה לכאן חבר כנסת לשעבר וסדרן היה מביא אותי.

שרה דורון: אני רואה שהנורמות, המסגרות – איך אמרת, מר בורג?

שרה דורון: PLUS CACHANGE, PLUS C'EST LA MEME CHOSE.

שרה דורון: תמר גוז'נסקי, ידידתי, חברת הכנסת, הזכירה לי בבואי לכאן איך הקימונו את הוועדה למעמד האשה ונלחמנו ונאבקנו.

שרה דורון: אז טוב שיש שרה בממשלה, ושרה טובה מאוד, ויש כמה חברות כנסת – נו, השינוי הוא לא גדול.

שרה דורון: הייתי רוצה לראות שינוי הרבה יותר גדול.

שרה דורון: ואני רוצה לסיים את דברי דווקא בנושא שמאוד מאוד מכאיב לי, ואני מתביישת בו, וזה מותו של הסמל ניקולאי רפופורט, שנפל השבוע והובא לקבורה ברוסיה.

שרה דורון: אני, כשנבחרתי לראשונה לכנסת ב-1977, כשעליתי בפעם הראשונה להישבע אמונים, לפני כניסתי למשכן נעצרתי בחוץ, ליד אש התמיד, ועמדתי לבדי וחשבתי: לאלה אנחנו חייבים את הריבונות שלנו, את הכוח שלנו; לאלה שהלכו ולאלה שחיים.

שרה דורון: אני הרגשתי מאוד מבוישת, בזויה, וחשבתי: לא כך היה צריך לקרות לציוני אמיתי, התגלמות הציונות; אותו בחור שטרם מימש את זכות הבחירה, עלה לישראל, נתן את חייו למדינה, ולא ידענו – אנחנו יודעים איך הוא מת, אבל איך הוא חי, לא ידענו.

שרה דורון: אני חושבת שהכנסת צריכה לתת את דעתה על העניין – זה חוצה את כל חלקי הבית, את כל ההשקפות והדעות – ולדאוג שדבר כזה לא יוכל להיות.

שרה דורון: "ואהבת לרעך כמוך" – זה לא רק פסוק.

שרה דורון: יש ארגונים ויש מוסדות ויש תקציבים.

שרה דורון: אף-על-פי-כן, טרגדיות כאלה קורות.

שרה דורון: אני משוכנעת, אדוני יושב-ראש הכנסת, שאתה תעשה, עם כל חברי הבית, על כל חלקיו, הכול כדי שאנחנו ניתן את הכבוד הראוי לחיילים הנלחמים, לחיילים הנופלים.

שרה דורון: בזכותם אנחנו כאן.

שרה דורון: תודה רבה.

דן תיכון: מר תופיק טובי, בבקשה.

תופיק טובי: כבוד הנשיא, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת לשעבר, חברי הכנסת הנכבדים, הנני מברך את הכנסת בחגה, ועם כניסתנו ליובל לישראל, מברך אני את עם ישראל ומאחל לו שיגיע בהקדם אל השלום עם העם הערבי הפלסטיני ועם כל המדינות הערביות, ויזכו כל תושבי ישראל בשלום, בביטחון וברווחה.

תופיק טובי: לא באתי כדי להטיף, אלא להגיד דברים שהשמעתי בעבר, והזמן לא ביטל את חיוניותם ביחס לכנסת, לחיים הפנימיים בישראל, לדמוקרטיה ולקידום השלום.

תופיק טובי: כפי שאמר קודמי, מר בן-אהרון, הכנסת הראשונה נבחרה לחוקק חוקה למדינה, אבל עדיין נשארנו בלי חוקה, וזה בעוכרי שלטון החוק והדמוקרטיה, והדבר השאיר ללא שריון חוקתי את זכויות האזרח, חירותו ושוויונו.

תופיק טובי: זכויותיה האזרחיות והלאומיות של האוכלוסייה הערבית נשארו ללא הגנה חוקתית, טרף למדיניות האפליה הלאומית הקיימת עד היום בצורות שונות.

תופיק טובי: העדר חוקה גם תרם להורדת מעמדה של הכנסת, וכך הגענו לחוק-יסוד: הממשלה, חוק הבחירה הישירה של ראש הממשלה, והקשור בזה.

תופיק טובי: הטיעונים של יוזמי החוק, שהוא יבטיח כביכול יציבות לממשל ויפחית סחטנות, הוכחו מופרכים על-ידי הפרקטיקה שהתנסינו בה.

תופיק טובי: מצד אחר, נחלשת סמכותה של הכנסת מול ראש הממשלה, גם כשאבד מזמן האמון במי שמוליך במדיניותו לדרך המלחמה.

תופיק טובי: בצלה של ממשלת נתניהו מתבצעת מדיניות חברתית-כלכלית המוכתבת על-ידי אינטרסים – לא של המוני העם בישראל, לא של העובדים; סימני ההיכר שלה: מיתון, פיטורי עובדים, אבטלה מתרחבת, פגיעה בשירותי הבריאות ובביטוח הסוציאלי והידרדרות רמת חייהם של המוני העובדים.

תופיק טובי: לדעתי, יהיה זה מפעל הצלה עצמית, אם הכנסת תבטל בהקדם את חוק הבחירה הישירה לראש הממשלה ואם תקדים את הבחירות לכנסת החמש-עשרה.

תופיק טובי: חברי הכנסת, מגילת העצמאות קראה להבטיח שוויון זכויות חברתי לכל אזרחי ישראל, ללא הבדל דת, גזע ומין.

תופיק טובי: היא קראה לבני העם הערבי, תושבי מדינת ישראל – ואלה דברי מגילת העצמאות – ליטול חלקם בבניין המדינה, על יסוד אזרחות מלאה ושווה ועל יסוד נציגות מתאימה בכל מוסדותיה.

תופיק טובי: ציפיות אלה של מגילת העצמאות עדיין רחוקות מלהיות ממומשות.

תופיק טובי: האפליה כלפי האוכלוסייה הערבית בכל התחומים קיימת, ויודעים מה שהיה במשך כ-50 שנה של ממשל – אפליה ושלילת זכויות, הפקעת אדמות, טבח כפר-קאסם, יום האדמה, ועכשיו טרגדיית הבדואים.

תופיק טובי: על אלה מיתוספת התופעה הגזענית של ערעור על מעמדם השווה של חברי הכנסת הערבים, ערעור שבלט במיוחד בכנסת השלוש-עשרה.

תופיק טובי: צו השעה לעבור מהכרה בקיום האפליה הלאומית – והיא מוכרת כיום על-ידי כמעט כל סיעות הבית – אל מעשים רציניים להבטחת שוויון אמיתי בכל מגזרי החיים.

תופיק טובי: יש להכיר במעמדה של האוכלוסייה הערבית כמיעוט לאומי גם על-ידי חקיקה, ועל-ידי שילוב נציגים מכל מוסדות המדינה, לרבות הממשלה, כדי שמדינת ישראל תהיה על-פי חוק ופרקטיקה מדינת כל תושביה, יהודים וערבים.

תופיק טובי: חברי הכנסת, השאיפה הנעלה ביותר שאפשר להביע במלאות 50 שנה לישראל היא כינונו ללא דיחוי של שלום-אמת צודק ויציב בין ישראל לעם הפלסטיני.

תופיק טובי: מדינת ישראל קמה לפני 50 שנה, בהסתמך על החלטת עצרת האומות המאוחדות מ-29 בנובמבר 1947, שהניחה את היסודות לפתרון הבעיה הפלסטינית על בסיס חלוקת הארץ והקמת שתי מדינות עצמאיות לשני העמים.

תופיק טובי: כשלה

תופיק טובי: קמת מדינת ישראל התלווה הרס חייו הלאומיים של העם הפלסטיני, ונמנעה ממנו, מסיבות שונות, הקמת מדינתו העצמאית בצדה של ישראל, התמוטט נדבך אחד משני הנדבכים שעליהם נשען פתרון הסכסוך, והשלום התרחק מאתנו.

תופיק טובי: מאז קום המדינה עמדנו לבדנו במשך שנים, מצביעים על הדרך היחידה לשלום – דרך חלוקת הארץ לשתי מדינות לשני העמים.

תופיק טובי: דבקנו בנאמנות בעיקרון זה מול חצים מכל הצדדים, גם מצד המדינות הערביות וגם מישראל, אך ניסיון 50 שנה של איבה, שפיכות דמים ומלחמות מלמד, שאין פתרון אחר, מזה שהשלום ייכון רק כשנציגי שני העמים יכבדו באופן הדדי את זכותו של כל עם להגדרה עצמית ולמדינתו הסוברנית.

תופיק טובי: על כן, רק כשנציגי שני הצדדים, ממשלת ישראל ואש"ף, קיבלו את עקרון חלוקת הארץ, הגיעו לשיחות שלום אמיתיות ולהסכם אוסלו והעלו את שני העמים אל נתיב השלום והתקדמו לפתרון הקבע.

תופיק טובי: אך כשממשלת ישראל, כיום בראשות מר נתניהו, חוזרת למעשה מעקרונות הסכם אוסלו – – –

חיים דיין: באת לכאן לבקר את הממשלה או לברך את הכנסת?

דן תיכון: חבר הכנסת דיין.

תופיק טובי: בחייך, כמה שנים אתה בכנסת הזאת?

חיים דיין: אני יום אחד בכנסת – – –

דן תיכון: רבותי, להירגע.

דן תיכון: חבר הכנסת דיין.

תופיק טובי: אתה רוצה שאני אגיד "הידד" לראש הממשלה?

דן תיכון: מר טובי, אני כמעט נזכר בישיבות שאני ניהלתי.

חיים דיין: – – – 50 שנה.

דן תיכון: רבותי, בבקשה.

תופיק טובי: ממשלת נתניהו כיום חוזרת בה מכל העקרונות של הסכם אוסלו ושוללת את מימוש זכותו של העם הערבי הפלסטיני לממש את זכותו למדינה בצדה של ישראל.

תופיק טובי: זה ירחיק הלאה והלאה את השלום בין שני העמים ואת השלום בין ישראל לבין העם הפלסטיני והמדינות הערביות.

תופיק טובי: אדוני ראש הממשלה, ועידת מדריד וגם הסכם אוסלו קבעו: ויתור על הכיבושים תמורת שלום.

תופיק טובי: זה נקבע ביחס לסוריה, ביחס ללבנון וביחס לפלסטינים.

תופיק טובי: את זה אתם מנסים לבטל, ולכן כמה שממשלת נתניהו תתמרן ותתחמק, כמה שתדבר באופן דמגוגי על ביטחון או על אינטרסים לאומיים, האמת היא שממשלת נתניהו חוזרת למדיניות ארץ-ישראל השלמה, ועושה כדי למנוע מהעם הערבי הפלסטיני את חייו הלאומיים הנורמליים שהוא זכאי להם, וחייבים לכבד אותם אם רוצים שלום אמת.

תופיק טובי: חברי הכנסת, אפשר לדחות ולעכב את בואו של השלום הצודק בין ישראל ובין העם הפלסטיני על-ידי מדיניות הכוח, או במחיר של דם ודמעות, אך השלום הצודק בוא יבוא, כי זה האינטרס ההיסטורי של שני העמים.

תופיק טובי: רק חבל על השנים העוברות בלי פירות השלום; חבל על קורבנות שייפלו.

תופיק טובי: בסופו של דבר תקום מדינת פלסטין בצדה של ישראל וייפתח עידן של שיתוף פעולה לתועלתם ההדדית של שני עמינו.

תופיק טובי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להוסיף, ברשותך, משפט אחד על סכנה גדולה שמרחפת על אזורנו אם תממש ארצות-הברית את תוכניותיה לפתיחת מלחמה הרסנית נגד עירק.

תופיק טובי: האינטרס של ישראל האמיתי, כמו האינטרס של כל עמי האזור, הוא שלא תהיה מלחמה באזור הזה.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, אמרת חמש דקות לכל דובר.

דן תיכון: חבר הכנסת דיין.

תופיק טובי: תעשה הכנסת לפי אינטרס ישראל אם תנחה את הממשלה להצטרף למאמצים הבין-לאומיים למנוע את ההתקפה האמריקנית על עירק וכדי לפתור את המשבר בדרכי שלום.

תופיק טובי: אני מברך שוב את הכנסת ומאחל לכל חברי הכנסת אריכות ימים ועבודה פורייה למען השלום, הדמוקרטיה וזכויות המוני העם בישראל.

תופיק טובי: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מר שלמה לורינץ, בבקשה.

שלמה לורינץ: כבוד הנשיא, כבוד היושב-ראש, ראש הממשלה, חברי ממשלה וחברי הכנסת, 47 שנה חלפו מאז השמעתי כאן את נאומי הראשון ו-13 שנים עברו מאז נאומי האחרון.

שלמה לורינץ: כשאני מסכם את 33 שנות פעילותי בכנסת, מודה אני שאף שהייתי פעיל בכל המישורים, שבע שנים יושב-ראש ועדת הכספים – ודן יכול להעיד, בתקן מלא, בלי להחסיר אף לא ישיבה – ובכל זאת, את תכלית שליחותי ראיתי בהבטחת קיומנו כעם ישראל עד עולם.

שלמה לורינץ: כאשר אני מתבונן היום, לאחר יובל שנים, במאזן החיובי מול השלילי בנושא המרכזי של חיינו, דהיינו היהדות – היידישקייט של העם היושב בציון – יכול אני לקבוע מתוך תחושה של נחת, שיש שינוי לטובה.

שלמה לורינץ: עם הקמת המדינה חששנו מאוד שמא יצליחו מנהיגי המדינה ליצור טיפוס חדש של עם השונה מעמנו המקורי.

שלמה לורינץ: החשש הזה התבסס על התפיסות האידיאולוגיות שהביעו בזמנם ראשי ממשלה, שרים וחברי כנסת, שהשתמע מהן במישרין או בעקיפין הרצון להביא למציאות של "להשכיח תורתך", חס וחלילה.

שלמה לורינץ: כיום, לאחר כיובל שנים, יכול אני, ברוך השם, לקבוע, כי החששות לא התאמתו.

שלמה לורינץ: למרות הכאב והצער על מה שעדיין לא בסדר, הרי שהרבה תורה ניתוספה במהלך התקופה הזאת.

שלמה לורינץ: הרבה ספסלים נוספו בכל מוסדות התורה.

שלמה לורינץ: ואם בתחילת היובל בלטה התופעה שבניהם של שומרי תורה ומצוות נתרחקו מתורה, הרי במהלך היובל התהפך הגלגל במידה מסוימת, וגם בנים ובני-בנים של מנהיגים בולטים במחנה החילוני, חזרו אל המקור ולומדים תורה בישיבות.

שלמה לורינץ: לפני זמן הזדמנתי למשפחת ציזלינג – יש כאן עוד מישהו שזוכר את שר החקלאות הראשון, ממנהיגי מפ"ם ומראשי האידיאולוגים שלה – והופתעתי לשמוע ששניים מנכדיו, ילידי וחניכי עין-חרוד – הפכו להיות שומרי תורה והם לומדים בישיבה.

שלמה לורינץ: גם יצחק גרינבוים – אתם שומעים?

שלמה לורינץ: – זכה שהנכד שלו לומד בישיבה.

שלמה לורינץ: נמצא בארץ נינו של לאון טרוצקי, מראשי וממנהיגי המהפכה הקומוניסטית ברוסיה.

שלמה לורינץ: הנין הזה שומר תורה ומצוות.

שלמה לורינץ: אזכיר גם את הבעל-תשובה המפורסם והנפלא, הרב אורי זוהר, המרביץ תורה זה שנים רבות בישיבת "אש התורה".

אופיר פינס-פז: יש גם אסיר משוחרר אחד שחזר בתשובה.

רפאל פנחסי: גם הבן של חבר הכנסת זאבי חזר בתשובה.

אופיר פינס-פז: יש גם כמה שחזרו בשאלה, איזה שלושה, חמישה או שישה.

שלמה לורינץ: התופעות האלו הן הוכחות מובהקות לכך שנצח ישראל לא ישקר, והן מעידות בחוש על קיום ההבטחה האלוקית: "לא ימושו מפיך ומפי זרעך ומפי זרע זרעך, אמר ה', מעתה ועד עולם".

שלמה לורינץ: הניצוץ היהודי הנמצא בלבו של כל יהודי, ללא יוצא מן הכלל, גם אם הוא רדום למשך דור או שניים, אינו כבה, והוא חוזר ומתעורר אצל דור הבנים או הנכדים, ובמיוחד כאן, בארץ האבות.

שלמה לורינץ: כאן כל פיסת אדמה, כל אבן, כל גרגיר ורגב מזכירים את ייחודו של עמנו ומכריזים: אתה אחד ושמך אחד ומי כעמך ישראל.

שלמה לורינץ: מה שדרוש הוא להטות אוזן ולרצות לשמוע.

שלמה לורינץ: כשליח ציבור העומד לשירות העם כ-60 שנה, ומתוך אהבה לכל אחד ואחד מהעם הנפלא שלנו, חש אני חובה לומר, שכל מי שקיומו ונצחיותו של עם ישראל יקרים בעיניו, צריך לדאוג שבניו ובני בניו ילמדו את תורתנו הקדושה.

שלמה לורינץ: שאם לא כן, הרי חס ושלום מתנתקים מאילן החיים הנצחי של עם ישראל, ומאידך – ואתם הדבקים בה' אלוקיכם, חיים כולכם היום.

שלמה לורינץ: אדוני היושב-ראש, אסיים בסיפור שמסופר בגמרא במסכת סנהדרין: היה זה בזמן חורבן ירושלים, ואליהו הלך לעזור לרעבים הנמצאים בעיר.

שלמה לורינץ: הוא מצא ילד אחד שהיה מוטל באשפה ובטנו נפוחה מרעב והוא עומד למות.

שלמה לורינץ: אמר לו אליהו: בני, אתה רוצה לחיות?

שלמה לורינץ: אני אלמד אותך משהו ואתה תחיה, אם אתה מסכים.

שלמה לורינץ: הילד אמר: הן.

שלמה לורינץ: אמר לו אליהו: תגיד "שמע ישראל, ה' אלוקינו, ה' אחד".

שלמה לורינץ: הילד ענה: הס מלהזכיר את שם ה', כי לא לימדני אבי.

שלמה לורינץ: הילד מוותר על חייו, אך אין הוא מוכן לומר שמע ישראל, ולמה?

שלמה לורינץ: כי אביו לא לימדו.

שלמה לורינץ: חברי הכנסת, אחריות כבדה מוטלת עלינו, דור האבות, שכל בנינו ידעו את הפסוק שהיה תמיד על שפתותיהם של אבות אבותינו, פסוק שהיה על שפתיו של כל יהודי ברגע האחרון של חייו, ובפסוק זה אני מסיים היום את נאומי בכנסת, כמסר לכל יהודי ויהודי באשר הוא שם.

שלמה לורינץ: הפסוק הוא: "שמע ישראל, ה' אלוקינו, ה' אחד".

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מר יצחק נבון בבקשה.

יצחק נבון: כבוד הנשיא, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה לך, כבוד היושב-ראש, על ההזמנה לומר דברים במליאת הכנסת, ביום הולדתה של הכנסת.

יצחק נבון: חזקה עליך שתנקוט את המהלכים הנדרשים לבל תשמש הזמנה מקורית זו תקדים.

יצחק נבון: הרי אתה מכיר אותנו, חברי הכנסת לשעבר: רמז קטן, ומייד נתייצב כולנו ונתבע את חלקנו בעוגת הזמן של המליאה.

יצחק נבון: אל תשכח שאנחנו גם רוב.

יצחק נבון: בדרך הטבע צפים ועולים ביום זה זיכרונות לא רק מקרוב, מ-20 שנות כהונתי בכנסת, אלא גם מעשר השנים שקדמו לכך, בהיותי מזכירו של משה שרת, שר החוץ, בן-גוריון, ראש הממשלה, וישבתי באחד המקומות של היועצים כאן או בבניין הקודם ובידי תשובות על שאילתות רבות והצעות לסדר-היום.

יצחק נבון: נכחתי באירועים שונים: נכחתי כאשר הושבעתי לנשיא פה; נכחתי כאשר בשעתו התנהל דיון נוקב וסוער במשפט הרופאים היהודים במוסקבה – מי שזוכר זאת; נכחתי, כמו ד"ר בורג, כאשר נזרקו אבנים ונופצו שמשות בהפגנה נגד השילומים מגרמניה; ראיתי כיצד קמה הכנסת בשירה ספונטנית של "התקווה" בתום מבצע סיני; גם שמעתי את ההמיה הבוקעת מלב חברי הכנסת כאשר מסר בן-גוריון את הודעתו הדרמטית על לכידת אייכמן והעמדתו לדין.

יצחק נבון: בחלוף השנים היתה כאן הזירה שבה הופיעו סאדאת ומנחם בגין ודיברו שלום לעיניו המשתאות של העולם כולו, ולאחר שנים מביא יצחק רבין לאישור את ההסכם עם הפלסטינים, שאיננו חדל להעסיקנו, הסכם אוסלו.

יצחק נבון: גם קוריוזים היו.

יצחק נבון: זכור לי כאשר באה משלחת פרלמנטרית מאורוגוואי, בן-גוריון דיבר אליה, בתור מחווה, בספרדית.

יצחק נבון: קם אחר כך ערי ז'בוטינסקי, ובתור מחאה דיבר צרפתית.

יצחק נבון: התכנסה ועדת הכנסת ופסקה: במליאה מדברים חברי הכנסת בשתי שפות, או עברית או ערבית.

יצחק נבון: נזכרתי שאחת ההצעות הראשונות שהגשתי למליאה, כחבר כנסת, עסקה במצוקתן של המשפחות ברוכות הילדים.

יצחק נבון: נתון אחד זכור לי עד היום, שאז, ב-1967-1966, 44% מכלל הילדים בישראל גדלו בחיקן של 13% מכלל המשפחות.

יצחק נבון: מכאן כל ההשלכות של פער בדיור, בהשכלה, בכלכלה ובתנאים אחרים.

יצחק נבון: הכנסות הראשונות היו מורכבות ברובן מאנשים שנבחנו בכור המצרף של עשרות שנים של פעילות פוליטית וציבורית במפלגותיהם בארץ או בתנועה הציונית בגולה.

יצחק נבון: כדי להעיד על רמתם ועל כושרם הרטורי של רובם, של הראשונים לגמרי – אני לא ביניהם – אציין, כי כאשר דיברו במליאה, המזנון היה מתרוקן.

יצחק נבון: היש עדות מאלפת מזו?

יצחק נבון: רבותי, אין הכנסת אלא בבואה של העם, ואין בה אלא מה שיש בו.

יצחק נבון: לבד מילידי הארץ, הרי האוכלוסייה היהודית מורכבת מעולים שהגיעו לכאן מלמעלה מ-120 ארצות, הדוברים למעלה מ-80 שפות.

יצחק נבון: מה שחוללנו כאן, מה שהעם חולל כאן במשך דורות מעטים, אין לו אח ורע בשום אומה ולשון, בשום זמן ומקום, גם אם אין בעל הנס מכיר בנסו.

יצחק נבון: על קיבוץ גלויות, כבר אמר רבי יוחנן כי הוא גדול כיום שנבראו בו שמים וארץ.

יצחק נבון: אך שאלת השאלות היא, האם יגובשו כל העולים הללו לעם אחד.

יצחק נבון: היש לכך סיכוי?

יצחק נבון: כזכור, אחד העם במאמרו "עבר ועתיד" כתב, בין היתר, כי פילוסוף גדול היה אדם הראשון בשעה שביטא לראשונה את המלה "אני", כי כשאומר אדם "אני", איננו מכוון בזה לשערות ראשו ולציפורניו, שהיום הן כאן ומחר מתגוללות באשפה, אלא לחיבור זיכרונו עם רצונו.

יצחק נבון: מה שאדם זוכר מן העבר ומה שהוא שואף לעתיד, זה מה שמהווה את הברייה השלמה האורגנית, זה ה"אני" האישי, זה ה"אני" הלאומי.

יצחק נבון: אם נקבל הגדרה זו, הייתי אומר שיש לנו "אני" משותף.

יצחק נבון: אני מדבר על האוכלוסייה היהודית, אם באו ממרוקו, אם מפולין, מתימן או מרומניה – לכולם יש זיכרון היסטורי משותף – זה אברהם, משה, דוד, שלמה, החורבן, התנ"ך והמסורת.

יצחק נבון: ככל שיכירו יותר את העבר הזה ויזדהו אתו, כך יתחזק הדבק המאחד את ה"אני" הלאומי של כולנו.

יצחק נבון: בלעדי העבר לא היינו לעם, אבל רק אתו, אם נדרוך במקום, לא נתקדם.

יצחק נבון: חברתנו איננה מקשה אחת, כידוע, ויש בה קיטובים מפרידים.

יצחק נבון: אני רואה ארבעה קיטובים מרכזיים: האחד – הקיטוב הפוליטי, המדיני, לשם נוחות אומרים ימין ושמאל, ועכשיו זה מתמקד בעניין הסכמי אוסלו בעיקר.

יצחק נבון: אבל, לפני זמן לא רב הקיטוב הזה נשא פנים איומות, מכוערות ומבהילות, שהביאו, על-ידי אותו רוצח נתעב, לרצח של יצחק רבין, ראש ממשלה בישראל.

יצחק נבון: עלינו לנהוג איפוק רב בוויכוחים האלה, אם כי הם נוגעים בעניינים שהם בנפשנו, במהותנו.

יצחק נבון: קיטוב שני הוא בין עדות אשכנז ומזרח.

יצחק נבון: פה אני מאוד אופטימי.

יצחק נבון: זה ייקח זמן, אבל אני חושב שבגלל ריבוי הנישואין הבין-עדתיים וצמצום הפער ההשכלתי, הבעיה הזאת, לפי דעתי, בתוך 40-50 שנה תיפתר, אם כי יש חוגים שמעוניינים בקיומה.

יצחק נבון: אבל בסופו של דבר הבעיה הזאת תיפתר.

יצחק נבון: עניין הפער הכלכלי אף הוא לא גזירה מן השמים, אלא נוכל לטפל בו.

יצחק נבון: דומני שהבעיה העיקרית בתחום של הקיטובים היא הפער שיש בין דתיים לחילונים.

יצחק נבון: אומנם חבר הכנסת לשעבר לורינץ, ידידי, מנה כאן כמה צאצאים של חילונים שחזרו בתשובה.

יצחק נבון: בסופו של דבר מתברר לך, שהחינוך של החילונים לא היה כל כך גרוע.

אברהם רביץ: – – –

יצחק נבון: כן, קלטתי זאת.

יצחק נבון: רבותי, הקיטוב בין דתיים לחילונים הוא הקשה מכולם.

יצחק נבון: זה בא לידי ביטוי גם בכנסת, הן משום שמדברים על דברי יסוד – מה מקור הסמכות, אם זה החוק או ההלכה.

יצחק נבון: יש גם הבעיה שבאה כאן לידי ביטוי בעניין גיוס בחורי ישיבה.

יצחק נבון: אני אומר: רבותי, בזהירות אדירה, לא לכבוש רווחים.

יצחק נבון: בסופו של דבר, זה שמשנה – ידו על התחתונה.

יצחק נבון: אני שמעתי את הצלצול; אני רוצה לסיים.

יצחק נבון: קדמונינו הזהירונו תמיד, כי בגאולה כרוכים גם ייסורים גדולים.

יצחק נבון: ברצוני להציע לראש הממשלה ולאדם הממונה על חגיגות היובל, נדמה לי שעכשיו זה בידי ראש הממשלה, כי במסגרת 50 שנה למדינה יוענק אות כבוד לכל מי שהיה במעברה.

יצחק נבון: הוא יישא את אות המעברה, לא בתסכול ובזעם אין-אונים, אלא בגאווה.

יצחק נבון: כמו אותם חלוצים שחלו בקדחת ובמלריה והיו גאים על קורבנם, אף יושבי המעברה יתגאו בתרומתם ליישוב הארץ, לפיתוחה, תוך כדי מצוקה וסבל.

יצחק נבון: רבע מיליון איש – ב-113 מעברות.

יצחק נבון: חברי כנסת נכבדים, ביום חגכם זה, חגנו כולנו, ברצוני להביע לכם שני איחולים: האחד – כי תשכילו לשמש לא רק בבואה של העם, אלא גם מופת מחנך בתרבות הוויכוח וביחסי אנוש; ואיחול שני – כי תזכו לאשר במהרה הסדר קבע נאות עם הפלסטינים והסכם שלום יציב עם סוריה ולבנון.

יצחק נבון: בזאת תיכנסו לספר דברי הימים של ישראל.

יצחק נבון: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת לשעבר, כמובן, ויקטור שם-טוב.

דן תיכון: חבר הכנסת לשעבר ויקטור שם-טוב כבוד הנשיא, ראומה יקרה, חברי הכנסת, מלווה אותי תחושה, שבישיבה זו, כל כך בלתי שגרתית, מתקיימת פגישה מרתקת בין הכנסת המכהנת לבין כל הכנסות שבעבר.

דן תיכון: מחלל האולם מביטים אלינו היום, כך נדמה לי, כל חברות וחברי הכנסת שכיהנו בעבר ובמשך כמה עשרות שנים עיצבו את דמותו של הפרלמנטריזם הישראלי הצעיר.

דן תיכון: לכן מתבקשות שתי שאלות: במה דומות הכנסות של העשור האחרון לכנסות הבראשית של העשור הראשון לאחר קום המדינה, ובמה הן שונות?

דן תיכון: הכנסת היום צעירה בהרבה מהכנסת הראשונה ומאלה שבאו מייד אחריה, אך אף שהדבר נשמע פרדוקסלי אומר, שהכנסת הנוכחית אומנם צעירה יותר, אך היא גם בוגרת יותר.

דן תיכון: הכנסת הראשונה היתה ללא ספק זקנה בחתך גיליה, אך ברוחה היא היתה צעירה מאוד.

דן תיכון: היא היתה ספוגת חזון, היה בה תום אידיאולוגי והרבה אידיאליזם.

דן תיכון: היא נישאה על כנפי ההיסטוריה; היתה בה גם מידה מסוימת של רומנטיקה פוליטית; היא היתה גם סנטימנטלית משהו – כנסת עם נשמה.

דן תיכון: איך אפשר לשכוח למשל את אברהם הרצפלד, שבשעות הקטנות של הלילה בעת הדיונים על התקציב ריכז מסביבו במזנון הכנסת עשרות חברי כנסת מכל הסיעות, וכולם שרו ניגונים חסידיים מבית אבא.

דן תיכון: גם אני, הספרדי, למדתי אצל הרצפלד את הניגונים החסידיים, שלא היו מוכרים לי.

דן תיכון: כל הכנסות שכיהנו במשך 49 שנים היו פולמוסיות כמו היום; כולן היו צעקניות ורגזניות כמו היום; אני זוכר שגם אולם המליאה בבניין "פרומין" היה לעתים ריק כמו שקורה היום.

דן תיכון: אך בכמה וכמה דברים הכנסת היום שונה לחלוטין.

דן תיכון: אינני יודע לומר אם השוני הוא תמיד לחיוב או תמיד לשלילה, אך ברור הוא שהיום יש לנו כנסת אחרת.

דן תיכון: בעשור האחרון הפרלמנט שלנו מקצועני יותר.

דן תיכון: הסטטיסטיקה מלמדת, שמכהנים בו יותר משפטנים, יותר כלכלנים, יותר אקדמאים – ומישהו בוודאי יוסיף ויאמר, שמכהנים בו גם יותר רבנים, וזה נכון.

דן תיכון: אך רבים בציבור שואלים היום, אם למקצוענות זו, החיובית כשלעצמה, איננו מתלווה שינוי ברמת המנהיגות הלאומית, בסמכותיות שלה, באוטוריטה; אם לא חל שינוי בסולם הערכים, באמות המידה של הנורמות האתיות והאסתטיות בחיים הציבוריים בכלל ובחיים הפרלמנטריים בפרט.

דן תיכון: סוגיות אלה כולן הן נשמת אפו של פרלמנט שרוצה לדבר אל לבו של העם.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, הבה נעזוב את העבר.

דן תיכון: עם מבט אל העתיד מתבקשת השאלה: למה מצפה העם מהכנסת ביובל ה-50 של המדינה?

דן תיכון: עם ישראל מצפה, שהכנסת תדע לעמוד באתגרים המרכזיים הניצבים היום בפני האומה.

דן תיכון: הציונות היא סיפור הצלחה מרשים, כי היא חוללה למעשה בו-זמנית שתי מהפכות:

דן תיכון: מהפכה לאומית, שהביאה להקמת מדינתו של העם היהודי, כדי שיוכל, כעם אחד, להיות אדון לגורלו, ומהפכה חברתית, שכתוצאה ממנה נוצרה יש מאין חברה עובדת, יצרנית, מדעית, שבמשך שנות דור נשאה בלבה חזון של צדק חברתי, שביסודו אמונה הומניסטית גדולה בשוויון הערך של כל יצורי אנוש עלי אדמות.

דן תיכון: חברי הכנסת, בשנים האחרונות מתחוללת לנגד עינינו מהפכת-נגד, גם אנטי-לאומית וגם אנטי-חברתית.

דן תיכון: ביחסים בין חילונים לדתיים חלה הידרדרות – ואני אומר זאת כנכד של רב ראשי בעיר שאמי נולדה בה.

דן תיכון: ביחסים בין חילונים לדתיים חלה הידרדרות, שאם לא נבלום אותה בעוד מועד היא תיהפך להיות סכנה אסטרטגית לקיומו של עמנו כעם אחד במדינתו הריבונית.

דן תיכון: נוצרת דינמיקה של נתק בין חילונים לדתיים.

דן תיכון: הכנסת חייבת לפעול ללא דיחוי על מנת ליצור דינמיקה שונה, דינמיקה של אנטי נתק.

דן תיכון: לא הפרדה, אלא רב-שיח אמיתי וכן – זה מה שדרוש למדינת ישראל היום.

דן תיכון: אשר למהפכת-הנגד החברתית המתחוללת אף היא בעוצמה רבה, רצוני לומר, שבעידן ההפרטה המוצגת כתרופת פלא לכל חולי, חשוב שהכנסת תזכור שמדינת ישראל לא נבנתה ביוזמה פרטית בלעדית ובסטיכיה קפיטליסטית גורפת בלתי מבוקרת.

דן תיכון: כל הישגינו המרשימים הושגו בזכות פלורליזם מבורך, כלכלי, פוליטי ותרבותי, ובזכות מעורבותה של המדינה במשק הלאומי כגורם מכוון ומווסת.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, האתגר הגדול וההיסטורי שהכנסת עומדת בפניו הוא ללא ספק אתגר השלום, והרי כולם לפני הדגישו זאת.

דן תיכון: בוועידת מדריד נפתח תהליך מדיני.

דן תיכון: בהמשכו הושג בבירה הנורבגית הסכם, ושני העמים, עם ישראל והעם הפלסטיני, הכירו בו-זמנית בזכותו של כל אחד מהם להיות אדון לגורלו.

דן תיכון: אין דרך חזרה מהסכם זה.

דן תיכון: עדיין מלווה אותנו התקווה, שהכנסת תישמע לקול התבונה ותעשה כול שביכולתה למען חתימת הסכם שלום בטרם תתרחש פורענות ובטרם ניאלץ כולנו לשלם את מחיר המלחמה.

דן תיכון: אני רוצה לומר עכשיו מלים מספר שהייתי מבקש שיחדרו ללבם של חברי הכנסת מכל הסיעות, מהקצה השמאלי עד הקצה הימני: כוחו של הפרלמנט בכל מדינה דמוקרטית טמון ביכולתו לא רק להיות בית-מחוקקים, אלא גם מוסד עליון, האחראי לרמתו הערכית, המוסרית והפוליטית של העם.

דן תיכון: אל מול החומרנות הרכושנית, אל מול הפרגמטיות הצינית לפעמים, אל מול דלות המחשבה האידיאולוגית, חייבת הכנסת לגלות יחס רציני ועמוק לעולם האידיאות, ועם זאת לא לקבל בעיניים עצומות שום אידיאולוגיה – לא לאומית, לא חברתית ולא דתית.

דן תיכון: הכול טעון הוכחה.

דן תיכון: הכול צריך לעמוד במבחן הביקורת.

דן תיכון: תודה רבה, אדוני.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מר יצחק שמיר, בבקשה.

דן תיכון: קצת סבלנות, רבותי, זה ארוך.

יצחק שמיר: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, כבוד הנשיא, אסיר תודה אני היום על הזכות והכבוד שניתנו לי לברך את בית-הנבחרים של מדינת היהודים העצמאית ביום הולדתו ה-49, ביום ט"ו בשבט התשנ"ח.

יצחק שמיר: ביום מיוחד זה, הטבוע עמוקות בתולדות מדינתנו, שעודנה צעירה לימים, מקיימים חברי הכנסת, יחד עם נציגי כל שכבות העם, את המנהג היפה והמרגש של נטיעת שתילים ועצים באדמת ירושלים הנצחית, משוש לבנו ומהות חיינו.

יצחק שמיר: ביום זה, ראש השנה לאילנות, אנו מביעים, כולנו, את הזדהותנו המוחלטת עם אדמת ארץ-ישראל, ואומרים לעצמנו ולזולתנו, כי כולנו מאוחדים בעיקרה של משאת הנפש להשתרשות ולהתבססות באדמת המולדת ולהצמחתו של עתיד טוב יותר ובטוח יותר לעם ישראל במולדתו.

יצחק שמיר: בכנסת, בית-המחוקקים של המדינה, חייב למצוא את ביטויו כוח החיים של האומה והמאמץ המתמיד להתקדם, להתחזק ולעלות.

יצחק שמיר: על אף כל התלאות והמכשולים, זכאים חברי הכנסת של היום ושל אתמול להתברך ולהתגאות בכל אשר הושג במשך השנים שעברו מאז כינון הכנסת הראשונה.

יצחק שמיר: אך מעבר ומעל לכל הסכנות, האתגרים ושפע הנושאים של ימי הקטנות, חייבות עינינו להיות נשואות לעתיד, לימים הגדולים, הקוראים ומדרבנים מרחוק, שבהם נגיע לגולת הכותרת, לשיא של הגשמת חזון הגאולה: קיבוץ כל הגלויות, כינוסם של רוב בני עמנו במולדתו.

יצחק שמיר: בלעדי זאת מלאכתנו לא תושלם, וחלומות הדורות עלולים להישאר בעולם הדמיון וההזיות.

יצחק שמיר: בכמה תקופות ומפנים בפרקי תולדותינו הרגשנו במקצת מטעם הנס של שיבת ציון: בשנות ראשית עצמאותנו, כאשר החלו לנהור אלינו אנשי שארית הפליטה; ולאחר מכן, כאשר הבקיעו ובאו המוני אחים אוהבי ירושלים מכל ארצות ערב; ובשנים האחרונות ידענו את הנס הגדול וחשנו בו ובשפע הברכה שהביא אתו זרם העלייה ההמונית, מיליון היהודים – כן ירבו – מברית-המועצות וחבר העמים, אשר רבים מאתנו כבר חשבום לאבודים.

יצחק שמיר: היינו כחולמים כאשר מעיין העלייה הפגיש אותנו לאחר אלפי שנים עם השבט הנשכח והמרוחק של יהודי אתיופיה, ששמרו אמונים לצור מחצבתם מקדמת הימים.

יצחק שמיר: כל גל של עלייה המריץ את זרימת דמנו, והגדיל והאדיר את כוחנו ומרצנו לעשייה ולהישגים נוספים.

יצחק שמיר: היו גלים של עולים, אשר באו לגבולנו בעיצומן של התקפות והסתערויות עלינו ונגדנו, והם, הגלים האלה, שכנעו אותנו ואת תוקפינו, כי מאומה לא יעצור בעדנו מלפרוץ קדימה ולהתגבר על כל אשר עומד בדרכנו.

יצחק שמיר: אך טרם הגענו לשיא.

יצחק שמיר: כל עוד יש יותר יהודים מחוץ לארצנו מאשר בתוכה פנימה, לא הפכנו להיות עם נורמלי היושב לבטח בתוך מולדתו.

יצחק שמיר: יותר מ-8 מיליונים של אחים יהודים עודם חיים ושרויים בארצות נכר, ואל לנו לשכוח אף לרגע, שתפקידנו ומשימתנו הם להביאם במהרה בימינו לארצנו, ככתוב בשירו הבלתי-נשכח של חיים נחמן ביאליק, כדי לחונן את עפרות ארצנו, בכל עבריה, בכל פינה שבה, בכל הריה, עמקיה, גיאיותיה וחבליה.

יצחק שמיר: בעשור השנים לפני בוא השואה למדנו להכיר בריכוזי היישובים היהודיים הגדולים באירופה את הכוח המגנטי העצום שמשך וקישר את תלמידי בתי-הספר העבריים לארץ-ישראל.

יצחק שמיר: מכנסת ישראל בירושלים צריכה לצאת הקריאה הגדולה ולהגיע למרחקים בכל מקום שבו חיים ושוכנים יהודים וחולמים על ירושלים, לפתוח את לבותיהם, ולרתום את כולם למאמץ משותף של אזרחי ישראל ויושבי הגולה, להקים ברחבי העולם רשת ענקית של בתי-ספר ובתי-אולפנה עבריים, שבהם יתחנכו ומהם יבואו המחנות הגדולים של שבי ציון מכל הסוגים, השבטים, הכיתות והזרמים לארץ-ישראל, לישבה, לפתחה, לאכלסה ולקדמה, להופכה לפאר היצירה של עמנו הגדול השב בהמוניו לציון.

יצחק שמיר: הגלים הכבירים האלה יפיחו בנו רוח גדולה אשר עוד לא ידענו כמוה, ובעזרתה של הרוח הגדולה הזאת נתגבר על כל אויבינו ומשנאינו ועל כל מעצור ומכשול.

יצחק שמיר: יהי רצון שהרוח הגדולה אשר תצא מהבית הזה תדריך ותוביל את העם השב למולדתו ולא תחדל לעולם, עד אשר יתקבצו כל גולי ישראל ויגידו פה אחד: אשרינו, ברוך שהחיינו וקיימנו וזיכנו לרגע הגדול והנשגב הזה שבו הגענו למחוז חפצנו.

יצחק שמיר: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אנחנו מתקרבים לסוף.

דן תיכון: חבר הכנסת אהוד ברק, ואחריו – ראש הממשלה.

אהוד ברק: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הייתי בן שבע כאשר ד"ר יוסף בורג ויצחק בן-אהרון ותופיק טובי נכנסו בשערי הכנסת הראשונה.

אהוד ברק: וכנציג חברי הכנסת של היום, כנציג הקבוצה הקטנה יותר בתוכם, שהם פעם ראשונה חברי כנסת, אני רוצה לומר לכולכם, שהתרחב לבבנו כאשר שמענו אתכם עם להט האמונה והעוצמה הפנימית, החדות ובהירות המסרים, האירוניה וההומור.

אהוד ברק: הבאתם אלינו היום משהו מרוחן של כל כנסות ישראל בעבר.

אהוד ברק: הכנסת היא לב לבה של הדמוקרטיה,והיא גשר עיקרי בין ישראלים מכל הקבוצות, בין ערבים ליהודים, בין דתיים לחילונים, בין אשכנזים לספרדים, בין ותיקים לעולים.

אהוד ברק: מי שפוגע בה – פוגע בלב.

אהוד ברק: מי שפוגע בה – מרסק את הגשר.

אהוד ברק: הכנסת היא גם מכשיר עיקרי לפתרון חילוקי דעות דרך החוק, התקנון וההצבעה החופשית, וכל פגיעה בה היא פגיעה ביסודות הדמוקרטיה, היא פתח לאנרכיה, וחלילה לאלימות.

אהוד ברק: תולדות עמנו, לאורך כל הדורות, תולדות עמנו בדור הזה ובשנים הבודדות האלה, גם בשלוש השנים האחרונות, הראו לנו לאן אנחנו עלולים להידרדר ולאן אנו יכולים להגיע כאשר מתפוקקים חישוקי הדמוקרטיה וחישוקי מרות החוק.

אהוד ברק: חסר לי היום, ביום הולדתה ה-49 של הכנסת, ראש הממשלה לשעבר וחבר הכנסת בכמה כנסות, יצחק רבין שנרצח, איש שתרם לביטחון ישראל, לעוצמתה ולעובדה שכנסת חופשית תוכל לשבת בירושלים בכל מרחק שהגבול עובר ממנה, אולי יותר מכולנו.

אהוד ברק: הכנסת היא גם מוקד להצגת חלופות פוליטיות וחברתיות.

אהוד ברק: אנחנו כאן שומעים את המחאות של היום, שכבר נאמר עליהן שהן תיהפכנה, בהרבה מקרים, לתוכניות הפעולה של מחר.

אהוד ברק: שומעים, מקשיבים ומוציאים אותן מכאן אל הציבור כולו.

אהוד ברק: אנחנו שליחי הריבון, שליחי הציבור ולא אדוניו, וראוי שלא נשכח זאת אף לא לרגע אחד.

אהוד ברק: החוק החדש לבחירת ראש הממשלה החליש מאוד את הכנסת ביחסה מול הממשלה, מול הרשות המבצעת ומול ראש הממשלה, החלישה יותר מאשר אתם, חברי הכנסת מהכנסות בעבר, ידעתם אי-פעם, וראוי שהכנסת הזאת תיתן את דעתה על הצורך ועל הדרך לתקן את הדבר.

אהוד ברק: חברי הכנסת, אנחנו אלה שנצטרך להבטיח שהוויכוח הדמוקרטי לא יידרדר.

אהוד ברק: עיני הציבור כולו נשואות אלינו.

אהוד ברק: כאשר מורה בכיתה ג' בכל מקום בארץ אומרת לילדים מתפרעים: שקט ילדים, פה זה לא הכנסת, גם לנו, חברי הכנסת, יש מה להקשיב, ואולי, טיפה, גם מה ללמוד.

אהוד ברק: אנחנו מקרינים אל הציבור כולו, דרך תוכני עבודתנו ואיכותה, דרך רוחה של הכנסת ותרבות הדיון בתוכה.

אהוד ברק: מכאן אנחנו יכולים להמחיש, אם נרצה בכך, את עוצמתה של הדמוקרטיה הישראלית, את רוח הסובלנות, את רוח הפתיחות, את האחדות הפנימית ואת אהבת ישראל.

אהוד ברק: בפרוס שנת ה-50 לישראל ובמלאות 100 שנה לציונות, מאחורינו הישגים שאין, אכן, דוגמתם בתולדות העמים, אבל לפנינו גם אתגרים שמעטים העמים שניצבים בפני שכמותם.

אהוד ברק: מכאן אני רוצה להביא את ברכתנו, ברכת העבודה וברכת האופוזיציה, לעבודת חקיקה פורייה, ומי ייתן ובמהרה בימינו נדע להביא ביטחון, שלום, צדק חברתי, שוויון ואהבת ישראל ברוח מגילת העצמאות.

אהוד ברק: כן יהי רצון.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: יסכם ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, ותיקי הכנסת, כנסת נכבדה, בית-הנבחרים הזה צעיר כמעט בשנה מהמדינה, ובעוד אנו פותחים, היום, את חגיגות היובל למדינה, הכנסת תהיה רק בת 49.

בנימין נתניהו: אבל, אם תרצו, אפשר להתייחס אל שני המועדים הללו כאל מועד אחד ארוך – מה' באייר התש"ח עד ט"ו בשבט התש"ט.

בנימין נתניהו: בה' באייר הוכרזה עצמאותנו ובט"ו בשבט נשתל עץ הדמוקרטיה שלנו; עץ ארז, בעל שורשים עמוקים מאוד וענפים לתפארת.

בנימין נתניהו: מיותר כמעט לציין, שהעצמאות שלנו היתה מתרוקנת מתוכן אילולא התממשה בסופו של דבר גם הדמוקרטיה שהבית הזה הוא לבה והערובה העיקרית לקיומה.

בנימין נתניהו: ישעיהו ברלין כתב, שיש שני סוגי חירות בעולם, ואם אני עושה פראפרזה, הסוג הראשון הוא החירות החיצונית מפני שלטון זר, ואילו הסוג השני הוא החירות הפנימית מפני שלטון עריצות.

בנימין נתניהו: מה הטעם של האחד בלי האחר?

בנימין נתניהו: באמצע המאה הזאת נתנו אומות את מעייניהן בעיקר לסוג הראשון של החירות, חירות משלטון זר, וגם אנחנו; אבל רק עכשיו, בסוף המאה הזאת, אנשים נותנים את דעתם על סוג החירות השני, החירות הפנימית, והדמוקרטיה הולכת ומתפשטת ברחבי העולם.

בנימין נתניהו: אצלנו שני הסוגים נוצקו באותה עת, ופרנסי המדינה דאז, בהתש"ח, לא ניצלו את העובדה שהיינו במהלך קרבות עם תמרות עשן ואש מסביב, לא ניצלו את המצב כדי לומר: עלינו לקיים כאן משטר צבאי פרמננטי, אלא כוננו את האספה המכוננת ואת הכנסת בד-בבד עם שחרורנו הלאומי.

בנימין נתניהו: כלומר, הם באו לומר, שפיקוח נפש איננו דוחה דמוקרטיה, לפחות לא כשמדובר בעם היהודי.

בנימין נתניהו: אני חייב לומר, שהקמת הכנסת בהתש"ט בישרה את הייחודיות של המדינה במרחב של המזרח התיכון.

בנימין נתניהו: לעומת עמים אחרים שזכו באותה תקופה לעצמאות מדינית, עמים אשר בהם מתקיים עד עצם היום הזה משטר יחיד, הרי שאנחנו מנהלים פה משטר השואב תעצומות מהעם ונתון למרותו הבלבדית.

בנימין נתניהו: הכנסת הזאת איננה מיצג שווא של דמוקרטיה, ויש כאלה בפרלמנטים השונים בסביבתנו.

בנימין נתניהו: היא הדמוקרטיה בהתגלמותה ובמובנה הקלאסי.

בנימין נתניהו: היא ממחישה את היותנו העוגן הכמעט-יחיד של העולם החופשי בחלק זה של כדור הארץ.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הבית, בימים אלה ממש אנו מקבלים במפרץ הפרסי הדגמה מצמררת מה עלול לקרות כשלמדינה אין בית-מחוקקים ריבוני והשליט הוא גם המחוקק, גם השופט וגם הזרוע המבצעת.

בנימין נתניהו: אין לי ספק, שאילו היתה יותר דמוקרטיה סביבנו, היינו משלימים את מעגל השלום עם שכנינו לפני שנים רבות, כי כפי שכבר אמר קאנט לפני, לפני 200 שנה, הלחץ של האזרחים, הלחץ של האמהות שאינן רוצות בשליטים תאבי מלחמה, היה מכריע את הכף לכיוון התמתנות, התפייסות ושלום; ואילו אנחנו נאבקים כדי להשיג שלום בעולם לא דמוקרטי, ואין לי ספק שגם נשלים זאת.

בנימין נתניהו: אני מוכן גם לומר, שאנחנו נשיג עוד הסכם שלום במושב הכנסת הזאת, זו מטרתנו; אבל לא הכנסת הישראלית, לא כנסת ישראל על חילופי השלטון שבה, לא היא מעכבת את בוא השלום.

בנימין נתניהו: אני רוצה להזכיר לחבר הכנסת טובי, שהרטוריקנים, כפי שהגדרת אותם, כשהם עלו לשלטון, הם שעשו את הסכם השלום עם מצרים, הפריצה הגדולה לשלום באזורנו, הם שעשו את ועידת השלום במדריד – הפעם הראשונה שישבנו עם כל שכנינו למשא-ומתן ישיר לשלום; ואנחנו נשלים את השלום הזה, אני מקווה, גם עם הפלסטינים, ואם אפשר – גם עם הסורים והלבנונים.

בנימין נתניהו: לא הכנסת ולא חילופי השלטון בארץ הם המכשול לשלום, אלא להיפך.

בנימין נתניהו: היא מבטאת את השאיפה לשלום, שיוקדת בתוך כל אחד מאתנו, והיא נותנת לה ביטוי במדיניות המתמשכת של ממשלות להשיג שלום – כל אחת בדרכה.

בנימין נתניהו: איננו באים גם לנשל אף אחד.

בנימין נתניהו: אנחנו באים לעשות את השלום הזה בעיניים פקוחות, ואיננו יכולים להתעלם מהמראות שאנו רואים בימים אלה ומהקולות שאנחנו שומעים – מהסגידה לסדאם חוסיין, מהקריאות לחיסולה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: כשאנחנו מדברים על שלום, אנחנו רוצים הסתלקות מוחלטת מהקריאות הללו, משום שהכשרה לשלום דרושה גם בצד השני.

בנימין נתניהו: איננו מוכנים לעבור על כך לסדר-היום.

בנימין נתניהו: כפי שאיננו מוכנים בהסדר שלום להפקיר את ביטחוננו, לא נפקיר אותו, משום שזו חובתנו כממשלה ואני חושב שגם ככנסת.

בנימין נתניהו: דובר כאן על השוני הגדול במצבו של העם היהודי.

בנימין נתניהו: העם היהודי היה עם יוצר בגולה; היו לו סוחרים, היו לו תעשיינים, היו לו בנקאים, היו לו עשירים, היו לו סופרים, היו לו יוצרים, היו לו משוררים והיו לו פילוסופים מן הגדולים שידעה האנושות.

בנימין נתניהו: הוא היה עם יוצר.

בנימין נתניהו: דבר אחד הוא לא היה – הוא לא היה עם שיכול היה להגן על עצמו ולשמור על ביטחונו, משום שהוא היה חסר את הריבונות, את הארץ, את המדינה ואת הצבא.

בנימין נתניהו: זה מה שעשינו כאן.

בנימין נתניהו: את הדברים הללו, את יסודות קיומנו ויסודות ביטחוננו, לא נפקיר בהסכמי שלום, משום שנקבל לא שלום ולא ביטחון.

בנימין נתניהו: על כן, אנו ממשיכים בדרך הזו באמונה עמוקה ומתוך תקווה ששכנינו, ובראשם הפלסטינים, יבינו שאין אפשרות לעשות שלום שווא.

בנימין נתניהו: אין אפשרות לדבר אתנו על דו-קיום ולשלול מאתנו את יסודות הקיום ואת יסודות הביטחון.

בנימין נתניהו: כשיכירו בכך – זהו תהליך קשה של הורדת ציפיות, התפכחות והתעשתות, ואני מקווה שהוא מתרחש בימים אלה – אני בטוח שנצליח להשיג את השלום הנכסף, השלום האמיתי.

בנימין נתניהו: הכנסת הזאת, כשהיא חוקקה את חוקי היסוד שלה, שמרה על מורשת ישראל.

בנימין נתניהו: אין מום במורשת ישראל.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת לשעבר יצחק בן-אהרון, אין מום במורשת ישראל.

בנימין נתניהו: זו גאוותנו – –

אלי גולדשמידט: הוא לא אמר שיש.

בנימין נתניהו: – – זה צור קיומנו.

בנימין נתניהו: כפי שלא נפקיר את מורשתנו, גם לא נפקיר את מחויבותנו לשוויון מלא בין אזרחינו.

בנימין נתניהו: במהלך השנים הללו, כשהיינו מוקפים באויבים במלחמות נוראיות ובטרור בין המלחמות, לרגע אחד לא הפקרנו את מחויבותנו לדמוקרטיה אמיתית, שאין כדוגמתה בעולם בהקפדתה תחת התנאים הללו על עקרון שוויון הזכויות.

בנימין נתניהו: לא קיומה של חוקה או היעדרה הוא שקובע.

בנימין נתניהו: יש אמצעים פרלמנטריים אחרים.

בנימין נתניהו: בבריטניה, אם הדמוקרטיות, אין חוקה היום – יש שוויון זכויות; וכך גם בישראל.

בנימין נתניהו: על כך נקפיד תמיד ונמשיך להקפיד.

בנימין נתניהו: הדמוקרטיה שלנו מפוארת.

בנימין נתניהו: כשאנחנו מונים, לרגל היובל המתקרב, את ההישגים הבולטים של המדינה, עלינו לכלול בהם גם את ההישג הגדול שבעצם כינונה של הכנסת ובאופן פעולתה מאז ועד עתה.

בנימין נתניהו: אמר יצחק נבון בצדק: אין בעל הנס מכיר בנסו.

בנימין נתניהו: לפעמים, כשאני שומע את הקינות הדיכאוניות על מצבנו היום, מתחשק לי לקום ולומר: אינכם רואים?

בנימין נתניהו: אינכם זוכרים?

בנימין נתניהו: הקמנו פה צבא חזק ומנצח, בנינו משק כלכלי איתן, קלטנו 2 מיליוני עולים.

בנימין נתניהו: אתמול רעייתי ואני אירחנו 50 עולים לרגל 50 שנות המדינה.

בנימין נתניהו: העיניים דומעות לשמוע אותם.

בנימין נתניהו: הם העדות לשינוי היסודי במצבו של העם היהודי.

בנימין נתניהו: הם מתארים כמה הם קמו, קומתם הזדקפה, חייהם נתמלאו בתוכן ובמשמעות ובגאווה על היותם כאן, עם כל הבעיות שלנו.

בנימין נתניהו: יצרנו תשתית חינוכית משוכללת, הפרחנו שממות וגם בנינו בירושלים את מעוז הדמוקרטיה, הלוא הוא כנסת ישראל.

בנימין נתניהו: מדרך הטבע, אני מבין שככל שנקפו השנים, נהיה הלב של כולנו גס קצת בהישג הזה.

בנימין נתניהו: אמרתי, שמאוד פופולרי היום לקונן על הפיחות כביכול במעמד הכנסת, ללעוג לה, לנוד לה ולנבא לה שחורות.

בנימין נתניהו: אולם, אני אומר לכם: עם כל המגרעות שהן נגלות לעין, מדובר בקינה לא מוצדקת ובלעג מופרך.

בנימין נתניהו: הסתכלו על שיעורי ההצבעה, בדמוקרטיה הישראלית, בכנסת ישראל.

בנימין נתניהו: הם מן הגבוהים בעולם, משום שאנשים יודעים שהבית הזה איננו ריק מתוכן.

בנימין נתניהו: לפעמים דרושים תיקונים בסגנון, ולגבי זה אני מסכים.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, חזקה עלינו, שבתחילת היובל השני לקיומה של מדינת ישראל נדע למצוא דרכים לשפר את הטעון תיקון ולשכלל את עבודת הבית, וזאת במאמץ לצמצם פגמים שנפלו בו במשך הזמן – אומרים לי שהיו בו מלכתחילה – וכמובן, לשפר על-ידי כך את דימוי הבית בעיני האזרחים, מקור הסמכות שלנו.

בנימין נתניהו: אני בטוח, שאזרחי ישראל – אני שומע זאת מהם – היו רוצים שנרחוש יותר כבוד זה לזה, שנשפר את אורחות הדיבור שלנו.

בנימין נתניהו: הם בוודאי מעוניינים שנעסוק באיחוי הקרעים ולא ביצירתם; שנתמקד בעיקר, ולא בטפל; שנתרכז יותר בפתרון הצרכים הציבוריים מאשר בהגשמת שאיפות פוליטיות.

בנימין נתניהו: אני מאמין, שכל אזרחי ישראל מתברכים בלבם על עצם קיומה של הכנסת, אשר בט"ו בשבט הבא תציין יובל שנים לכינונה.

בנימין נתניהו: בעזרת השם, בעזרת כולנו, נפעל להגדיל עד אז את עוצמת גאוותם בה.

דן תיכון: תודה.

א' האן: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את נשיא המדינה בצאתו מאולם המליאה.

א' האן: )

א' האן: אפשר לשבת.

דן תיכון: רבותי, חברי הכנסת, הישיבה המיוחדת לציון מלאות 49 שנים לכינונה של הכנסת ויובל למדינת ישראל מסתיימת.

דן תיכון: תודה רבה לכולכם.

דן תיכון: הכנסת תתכנס ביום שני הבא בשעה 16:00.

דן תיכון: רבותי, טקס הנטיעות מתקיים בשעה 14:15 ליד שואבה, ומשם ממשיכים לקריית-גת.

דן תיכון: תתקיים תפילת מנחה.

דן תיכון: תודה רבה לכל חברי הכנסת, לכל עובדי הכנסת ולכל אלה שטרחו בגין האירוע.

דן תיכון: הישיבה נעולה.