ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 96, 1997-04-30 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, היום יום רביעי, כ"ג בניסן התשנ"ז, 30 באפריל 1997.

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: חברי הכנסת, במשכן הכנסת מצויים 60 חברי כנסת.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, לפני כשבועיים הלך לעולמו נשיא המדינה השישי, חיים הרצוג, זיכרונו לברכה, והובא למנוחת עולמים בבית-העלמין שבהר-הרצל בירושלים.

דן תיכון: חיים הרצוג, זיכרונו לברכה, ייצג את סיעת העבודה בכנסת העשירית והיה חבר בוועדת החוץ והביטחון ובוועדת החוקה, חוק ומשפט.

דן תיכון: הוא היה ממקימיה של ועדת האתיקה של הכנסת, אלוף בצה"ל, ראש אמ"ן; נמנה עם משחררי מחנה הריכוז ברגן-בלזן; היה מושלה הצבאי הראשון של ירושלים.

דן תיכון: נזכור את נשיאה השישי של מדינת ישראל, חיים הרצוג, זיכרונו לברכה, כיהודי אשר קיבל את ערכיו בבית אביו, הרב הראשי לישראל, ואשר הקרין בכל מעשיו אחריות לאומית וכבוד עצמי של יהודי גאה וישראלי יפה כאשר ייצג את מדינת ישראל למופת בכל מקום בעולם.

דן תיכון: חיים הרצוג מיזג באישיותו ספרא וסייפא.

דן תיכון: בכל תפקידיו הציבוריים ביקש להשרות אווירה של מתינות ויישוב דעת, אחווה ולא פילוג.

דן תיכון: לאורך כל תחנות חייו הגשים חיים הרצוג את ערכי הציונות ואהבת ישראל; נצר למשפחת רבנים, עולה לארץ, חייל, משפטן, בוגר ישיבה, דיפלומט, סופר, מדינאי, חבר כנסת ונשיא.

דן תיכון: נזכור לעולם את תפקידו כ"מסביר הלאומי" ואת דברי ההרגעה שלו במלחמת ששת הימים.

דן תיכון: ישראל איבדה אישיות חשובה.

דן תיכון: בינתיים נוספו עוד שלושה חברי כנסת – 63 חברי כנסת במשכן הכנסת.

דן תיכון: על-פי שתי דרישות של יותר מ-30 חברי כנסת מתכנסת הכנסת לישיבה מיוחדת בפגרה.

דן תיכון: הנושא הראשון: הפרשה שנחשפה בדוח פרקליטת המדינה והיועץ המשפטי לממשלה.

דן תיכון: יציג את ההצעה חבר הכנסת משה שחל, בבקשה.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, אפשר לבקש לזמן את סיעתי, סיעתנו?

דן תיכון: ברשותך, חבר הכנסת שחל, אני אנוס על-פי תיקון בתקנון שנעשה בקדנציה הקודמת, שאינו מאפשר להעלות נושאים שונים ומגוונים; כך יוצא שאנחנו מכנסים את מליאת הכנסת לארבע הצעות לסדר-היום ולא יותר.

דן תיכון: זה המקסימום.

דן תיכון: בבקשה.

משה שחל: אני רק רוצה לתקן: ארבע הצעות ולא ארבעה הצעות.

דן תיכון: אמרתי ארבע הצעות.

משה שחל: נשמע ארבעה הצעות.

מיכאל איתן: תגיד חמש וגמרנו.

שבח וייס: יש איזו בדיחה, יום רביעי ויום חמישי.

דן תיכון: גם אני אספר בדיחה בעניין הזה.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין בתולדות המדינה מקרה דומה לנוכחי.

משה שחל: אלה הדברים שכתב היועץ המשפטי לממשלה מר אליקים רובינשטיין.

משה שחל: אין כאמור בתולדות מדינת ישראל מקרה הדומה לנוכחי מבחינת הרגישות, דרג המעורבים וגם החשד הכבד המטיל צלו על החקירה, כי היה כאן איום על שלטון החוק בנוסח המוכר ממדינות מסוימות.

משה שחל: קרי, מינוי יועץ משפטי לממשלה, ראש התביעה הכללית העלול להיות כבול בקוריהם של אישים שלא אינטרס הציבור ושלטון החוק לנגד עיניהם, אלא אינטרס פרטי או אינטרסים פרטיים.

משה שחל: הקורא את הדוח של היועץ המשפטי ופרקליטות המדינה אינו יכול אלא להתרשם, כי מדובר במקרה החמור ביותר שידענו מקום המדינה ועד היום.

משה שחל: התוצאה והתרגום של הדוח מעלים אף הם תחושה, כי גם כאן, בנורמות ההתנהגות ובהתייחסות של ראש הממשלה, שר המשפטים וממשלתו – גם כאן לא היה בתולדות המדינה מקרה דומה להתנהגות הזאת.

משה שחל: ממשיך היועץ המשפטי לממשלה ואומר, כי התמיהות מעלות חשש שאותם שיקולים שעליהם מסר ראש הממשלה אינם בלעדיים וכי היה מניע נוסף לרצון למנות את עורך-הדין בר-און דווקא.

משה שחל: אכן, קיים חשש ממשי שהמניע הזה הוא מניע פסול והוא רצונו של חבר הכנסת דרעי שהשפיע ולחץ על ראש הממשלה בעניין זה, ואף מסר לראש הממשלה – – –

אריה גמליאל: מה עם בן-יאיר?

משה שחל: אני מבקש, אדוני סגן השר, לא להפריע לי.

משה שחל: יתירה מזו, הוא מסר לראש הממשלה שחבר הכנסת דרעי רומז שהוא יפיל את הממשלה אם לא תמומש ההבטחה.

משה שחל: כללו של דבר, ממשיך היועץ המשפטי, התוצאה היא, כי יש חשדות בנושא דנן הבאים לידי ביטוי בחומר החקירה, אך אין הם מגיעים לכלל ראיות מספיקות, בראש ובראשונה במישור המודעות הנחוצה.

משה שחל: הוא מסכם את הפרק הזה, שממנו אני רוצה לצטט, בכך שהוא אומר: ביסודן מעורבות נאשם או נאשמים במשפט פלילי, בניסיון למנות את ראש התביעה הכללית מדאיגה, ודין הוא כי הלקח יופק.

משה שחל: על זה כותב היועץ המשפטי, אחרי שהוא אומר שההאשמות, החשדות אינם מספיקים כדי להביא להרשעה פלילית.

משה שחל: הוא במפורש מפנה אותנו למישור הציבורי בכך שהוא אומר, כי התופעות שנתגלו וביסודן – ניסיון של הנאשם או הנאשמים במשפט פלילי למנות את ראש התביעה הכללית – מדאיגות והדין הוא כי הלקח יופק.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בכל מקרה ראש ממשלה אינו יכול לצאת זכאי מחמת הספק, או אפילו זכאי מחמת מחלוקת בין הפרקליטות לבין המשטרה לגבי מידת הראיות הנדרשת בבית-המשפט.

משה שחל: פורמלית, יש כמובן, גם לראש הממשלה, כמו לכל אדם, חזקת החפות בבית-המשפט, והיא תעמוד לו כמו לכל נאשם אחר.

משה שחל: אבל מבחינה ציבורית חזקת החפות של ראש הממשלה שונה.

משה שחל: לטוב ולרע מדובר בראש ממשלה.

משה שחל: אם נכון לומר שבמקרה רגיל אדם יוצא נקי, והייתי אומר אף ללא רבב אם תיק שנפתח בעניינו נסגר, מכל סיבה שהיא, הרי כאן זה מקרה לא רגיל.

משה שחל: ואני מציע לשכוח את ההבחנה בין מקרה בעל היבט ציבורי כה מובהק לבין מקרה שאין לו מרכיב כה מובהק.

משה שחל: לגבי אזרח רגיל איש לא יהרהר, אבל משראש ממשלה קיבל על עצמו תפקיד ציבורי, הוא יכול לצאת זכאי רק בתנאי אחד – אם היה ממצא חיובי של המשטרה, של הפרקליטות, של היועץ המשפטי לממשלה, שאומר כי לא מצאנו בהתנהגותו דופי.

משה שחל: משטרת ישראל אומרת בצורה ברורה, כי יש להעמיד לדין את ראש הממשלה על חשד במרמה.

משה שחל: לא סעיף 284, אלא חשד במרמה.

משה שחל: הסעיף בא לתת תשובה משפטית, אבל מבחינה עובדתית אומרת המשטרה: האיש החשוד במרמה הוא ראש ממשלת ישראל.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, פרקליטת המדינה אומרת אף היא דברים חמורים בהמלצה שלה.

משה שחל: היא אומרת: לסיכום, כל התמיהות הללו בקשר לראש הממשלה מעוררות חשד שמא המניע העיקרי לרצונו של ראש הממשלה למנות את בר-און נעוץ היה בטעם נסתר שראש הממשלה לא גילה.

משה שחל: רבותי, אלה מלים עדינות שמשתמשים בהן משפטנים כדי לומר שהאיש פשוט לא אמר אמת בעדות שלו.

משה שחל: בדרך כלל בפסיקה, בחוות-דעת משפטיות, השימוש הוא במונחים מינוריים.

משה שחל: אבל כשאומרת יועצת משפטית, פרקליטת המדינה, שהיתה שופטת: נעוץ היה בטעם נסתר שראש הממשלה לא גילה, היא למעשה אומרת: ראש הממשלה לא אמר את כל האמת למשטרה.

משה שחל: והיא ממשיכה ואומרת: אלא שכידוע, לצורך הוכחת עובדה מסוימת בבית-משפט פלילי אין די בהשערות, אף אם הגיוניות הן ואף אם מיישבות הן תמיהות רבות העולות בפרשה.

משה שחל: כדי להוכיח עובדה במשפט פלילי נדרשות ראיות קבילות המספיקות להוכחת אותה עובדה.

משה שחל: ראש הממשלה אינו יכול לצאת זכאי מחמת הספק, או אפילו זכאי מחמת מחלוקת בין הפרקליטות לבין המשטרה לגבי מידת הראיות הנדרשות, כי כאן לא נקבע במסקנות של שלושה גורמים – משטרת ישראל אומרת באופן חד-משמעי: האיש פשוט חשוד במרמה.

משה שחל: היועץ המשפטי לממשלה אומר במפורש: לא מצאנו ראיות מספיקות להעמידו לדין, אבל צריך להפיק לקח ציבורי, כי יש תמיהות שאין עליהן תשובה.

משה שחל: והפרקליטה אומרת דבר הרבה יותר חמור.

משה שחל: היא אומרת:

משה שחל: התמיהות קיימות מפני שהיה טעם נסתר שראש הממשלה לא גילה, שהוא לא אמר את האמת.

משה שחל: רבותי, מה ההבדל?

משה שחל: יש בעלי תפקידים שהם מחויבים על-פי אופי תפקידם לא רק להגיד: לא הוכיחו נגדי, התיק לא עלה לבית-המשפט מפני שלא היו ראיות מספיקות – זה לא ניקוי.

משה שחל: אני אומר את זה גם בקשר לאזרחים רגילים, לא כל שכן ראש ממשלה.

משה שחל: ראש ממשלה יכול היה לצאת נקי רק אם היו ממצאים חיוביים שהיו קובעים כי ידו לא היתה בכל הנושא הזה, כי כאן נמצא שהוא נקי מכל חשד.

משה שחל: הוא ושר המשפטים.

משה שחל: ההיפך, פרקליטת המדינה למעשה משאירה צל כבד לגבי מידת האמת שנמסרה בעדויות של אישים חשובים כמו ראש ממשלה, ובמיוחד שר המשפטים.

משה שחל: שרת התקשורת, שתשיב על ההצעות לסדר-היום, היתה הראשונה שהטילה סימן שאלה על הדברים שאמר שר המשפטים בדיון בממשלה במינויו של היועץ בר-און, ולדעתי היא האירה בזמנה נורה, הייתי אומר, צהובה.

משה שחל: היתה הכחשה, היו דיונים של שר המשפטים.

משה שחל: דוח המשטרה קובע בצורה מפורשת מה הם הדברים.

משה שחל: אבל פרקליטת המדינה אומרת דברים חמורים מאוד לגבי שר המשפטים, שממנו בהחלט נדרשת מידה הרבה יותר גבוהה של אמינות בקשר לדברים שהוא מוסר.

משה שחל: אחרי הכול הוא מסמל את שלטון החוק במדינת ישראל, ולכן לא יעלה על הדעת שבמקרים אלה כאילו דבר לא קרה.

משה שחל: גברתי שרת התקשורת, אני אומר דבר אחד.

משה שחל: אני לא חושב שיש לנו חזקה על המצפון, על היושר, על הצדק.

משה שחל: אין באמת דבר כזה.

משה שחל: לכל אחד מהאנשים יש שיקול דעת.

משה שחל: הרי אני בא אליך ואומר: יש חשבון מיידי שבו יש נוחות מאלף ואחת סיבות.

משה שחל: חשבון הדור לא יכול לסבול שלא יקומו, בתנועה מפוארת חשובה מאוד, שאני מתנגד לה, אנשים בעלי מצפון שיגידו: עד כאן.

משה שחל: לא יכול להיות שהמגן על שלטון החוק יהיה רק דוד מגן.

משה שחל: אני ציפיתי מחבר וידיד, שלא אומר את שמו, שינהג אחרת.

משה שחל: ציפיתי ממך, ציפיתי מהשר שרנסקי שאמר כי 10% מהממצאים יספיקו לו כדי להגיע למסקנה שהממשלה הזאת איננה יכולה, בשום פנים ואופן, להמשיך להתקיים.

משה שחל: את באמת חושבת שהבעיה היא רק פוליטית?

משה שחל: את חושבת שכל מה שמעלים כאן זה רק שיקול מהטעם הזה?

משה שחל: זה לגיטימי לאופוזיציה.

משה שחל: אבל אני אומר לך, יש רבים וטובים בין אזרחי מדינת ישראל, ביניהם במפלגת העבודה, וגם בליכוד, הרואים בחרדה רבה את העניין הזה כפי שהוא קורה.

משה שחל: ומרגע שראש הממשלה איננו מסיק מסקנות בעצמו, כפי שהיה בעבר, עם הדוגמה שאולי אין כמותה, של ראש הממשלה הקודם יצחק רבין, זיכרונו לברכה, חובה לדרוש ועדת חקירה ציבורית כדי שהיא תאמר: אדוני, אתה אחראי ואתה חייב לשאת באחריות.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, ברשותך, כמה מלים לגבי התופעה השנייה שהתעוררה בנושא העדתי בקשר להאשמות.

משה שחל: לגיטימי בעיני להעביר ביקורת על היועץ המשפטי לממשלה, על פרקליטות המדינה או על גורם ציבורי אחר.

משה שחל: אינני רואה בזה פסול.

משה שחל: דרך אגב, ביקורת כזאת מועברת על-ידי בג"ץ, וזה לגיטימי.

משה שחל: אבל לחלוטין לא לגיטימי לנסות להדביק לה תוויות אנטי-ספרדיות או אנטי-דתיות.

משה שחל: גם לדעתי טעו היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה כאשר לא אימצו את מלוא המלצות המשטרה בעניין ולא שעו לדעת המיעוט של שלושת הפרקליטים שגרסו כי יש להעמיד לדין גם את ראש הממשלה וגם את שר המשפטים.

זאב בוים: – – – לא להאמין לאיש.

משה שחל: לכן, אני תומך בהקמת ועדת חקירה.

משה שחל: אבל לא מקובל עלי הניסיון לקטלג את מר רובינשטיין ואת הגברת עדנה ארבל תחת תווית עדתית כלשהי.

משה שחל: זה לא רק ניסיון ציני, שהדעת אינה סובלת אותו, ולא רק טיעון חסר יסוד עובדתי, אלא אני בא אליכם ואומר לכם כך: בעיית הקיפוח העדתי, בעיה של פערים עדתיים, עושים לה את העוול הגדול ביותר, כשקושרים אותה עם נושא פלילי.

משה שחל: כולי מתקומם.

משה שחל: יש פער, יש קיפוח, אבל לא מקובל עלי שהם יוזכרו תמיד בהקשר של עניינים פליליים.

אריה גמליאל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גמליאל.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, בימי חיי, מעולם לא השתמשתי בנושא העדתי.

משה שחל: אני, כאחד העם, שעבר את כל המסלולים, רואה שהשימוש עצמו בא לשרת מטרה מסוימת של פוליטיקאים כאלה ואחרים, לצרכים כאלה ואחרים.

משה שחל: הבעיה עצמה לא תמצא את פתרונה על-ידי קשירת הקשר בין בעיה עדתית לבין הבעיה שנמצאת לפנינו בעניין מינויו של בר-און.

משה שחל: אם מישהו חושב כך, הוא חוטא לעדות עצמה, הוא חוטא לבעיה עצמה, הוא משאיר אותה למעשה – – –

אריה גמליאל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גמליאל, הוא צריך לסיים.

משה שחל: אני לא בא להתפלמס, אני אומר לכם את תחושותי.

משה שחל: אני חושש שאלה שמנסים לנצל את הגורם הזה לא יודעים מה תהיינה התוצאות ומה עלול לקרות, כי אנשים תמימים עלולים להידלק לכיוון שאוי לה למדינה הזאת אם היא תגיע אליו.

משה שחל: אני רוצה לומר לכם: אני אדם ציוני שבשבילו הציונות היא תכלית הכול והוא לא יפגע בכל ההישגים שהגענו אליהם על-ידי ליבוי יצרים.

משה שחל: יש בעיות שצריך לטפל בהן בתחום הפער העדתי, אבל לא בהקשר זה ולא בעניין הזה.

אריה גמליאל: – – –

משה שחל: יש לי זכות לומר את זה, כי הדבר עצמו כואב.

משה שחל: תרשו לי, חברי הכנסת מש"ס, יש לכם אולי טענות טובות יותר בשאלת השוויון.

משה שחל: אם להעמיד לדין – אז להעמיד לדין את כולם.

יצחק וקנין: – – –

אריה גמליאל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גמליאל, מה קרה לך? מספיק.

משה שחל: לכאורה, על-פי ממצאי החקירה, אריה דרעי היה אחד השותפים.

משה שחל: היו לו שותפים נוספים בעבירות המיוחסות לו.

משה שחל: כולם צריכים לעמוד לדין.

דן תיכון: לסיים.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים את דברי בפנייה ובבקשה אליך – לדרוש שדוח המשטרה יוגש לוועדה לענייני ביקורת המדינה.

משה שחל: אני רוצה לפנות אליך ולדרוש, שדעת המיעוט של הפרקליטות תוגש לוועדה לענייני ביקורת המדינה ולחברי הכנסת.

משה שחל: אני חושב, שאנחנו רשאים לדעת, כולנו בלי יוצא מן הכלל, את האמת בהקשר של הנושא הזה.

משה שחל: אנחנו רוצים שהעניין יגיע לבירור.

משה שחל: אדרבה, אם יוכח בבית-המשפט שהחשדות אינם מבוססים, אני אומר לכם, אני אהיה הראשון שאברך ואגיד שצל הפרשה הזאת לא היה לו בסיס.

משה שחל: אבל אם היו תמיהות, כפי שנאמר על-ידי כל הגורמים שחקרו – משטרה, פרקליטות, יועץ משפטי; אם היתה קנוניה והיתה קשירת קשר – יעמדו האנשים האלה לדין.

משה שחל: אני אומר לכם, לא יועיל כלום, את האמת הזאת לא תצליחו לטשטש על-ידי הפניית אצבע מאשימה שאנחנו יצרנו את פרשת בר-און, שהשמאל גרם לכל הפרשה, שהתקשורת אשמה, שהמשטרה אשמה.

משה שחל: היו דברים בגו, לא אנחנו יצרנו אותם.

משה שחל: בדיון בממשלה אמרו את זה; שרים מאותה מפלגה אמרו את זה.

משה שחל: ואם דוד מגן מחליט היום לפרוש מהממשלה, אני אומר לכם: מגיע לו יישר כוח על אומץ לב ואחריות ציבורית, בבחינת חסיד אחד שנמצא כדי שיקום וייתן אות לאחרים שינהגו כמוהו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: באותו נושא, הצעה אחרת: מי עומד בראש המדינה – ממשלה או קבוצה?

דן תיכון: יציג את ההצעה חבר הכנסת יוסי שריד.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי, ברשותך, אדוני היושב-ראש, שתי הערות מקדימות; אולי אמצא גם שלישית.

יוסי שריד: ההערה הראשונה היא לגבי כותרת ההצעה שלנו.

יוסי שריד: אני לא יודע אם נפלה טעות מתחת ידינו, שעליה אני כמובן מצטער, או שהיה פה מקרה של צנזורה.

יוסי שריד: לא ביררתי את זה.

יוסי שריד: אנחנו לא כינינו את ההצעה שלנו: האם עומדת בראש המדינה ממשלה או קבוצה?

יוסי שריד: אלא ההגדרה שלנו היתה: האם עומדת בראש המדינה ממשלה או כנופיה?

יוסי שריד: אגב, כנופיה זו קבוצה במובן השלילי של המושג.

יוסי שריד: אם זו היתה תקלה שלנו – תקלה.

יוסי שריד: אם היה פה מקרה של צנזורה, אז אנחנו חולקים על הצנזורה הזו.

יוסי שריד: שנית, הייתי רוצה לפנות לחברי הכנסת ולבקש מהם, שאם יש אפילו 10% של ממשות בדברי, תשקלו אותם בכובד ראש.

יוסי שריד: את זה אני אומר לכל חברי הכנסת, אבל אני אומר את זה בעיקר לחברינו חברי הכנסת מישראל בעלייה.

זאב בוים: גם כשיש 100% – – –

יוסי שריד: אנחנו עוסקים אומנם בשאלה נכבדה, חמורה, רצינית מאין כמותה, אני לא בטוח שיש שאלה רצינית ממנה, אבל בכל זאת צריך להכניס גם את הנושא החשוב הזה, המכריע הזה לתוך איזו מסגרת.

יוסי שריד: אני רוצה להזכיר שאנחנו נמצאים כמעט שנה לאחר כינונה של הממשלה הזאת, ואני שואל את השרה המשיבה, הנכבדה: כבוד השרה, איפה השיפור האחד והיחיד של הממשלה הזאת, שיפור אחד, בתחום אחד, בעניין אחד?

יוסי שריד: המצב המדיני – שמענו הבוקר את מנהל המחקר במשרד החוץ, כאילו היינו זקוקים לראיה.

יוסי שריד: הוא אומר: תהליך השלום מת, משבר גדול בתהליך המדיני.

יוסי שריד: אין תהליך מדיני.

יוסי שריד: יש בדידות מאוד לא מזהירה בתחום המדיני.

יוסי שריד: בתחום הכלכלי יש ירידה משמעותית, עצומה, בהשקעות.

יוסי שריד: יש עלייה באינפלציה, יש עלייה באבטלה.

יוסי שריד: יש כמובן המון תיירות כתוצאה מזה שנפתחה המנהרה.

יוסי שריד: הרי המונים של תיירים היו צריכים לבוא לכאן ולנהור בירושלים.

יוסי שריד: אפילו בתאונות הדרכים יש עלייה של 25%.

משה גפני: זה דווקא אתם הבטחתם – – –

יוסי שריד: יש מחלוקת לגבי כמות הגשמים השנה.

יוסי שריד: מכל מקום, שנה זו כבר איננה תקופת זמן של מה בכך, זו איננה תקופת זמן קצרה.

יוסי שריד: בשנה אפשר היה או צריך היה או חייבים היו להצביע על איזה שינוי, על איזה שיפור.

יוסי שריד: הכול במשבר.

יוסי שריד: השאלה שאנחנו עוסקים בה היום נוגעת גם בשאלה אחרת: איך נופלות הכרעות בממשלת ישראל?

יוסי שריד: לכאורה, נתגלה כאן מנגנון מאוד מאוד משובש של קבלת החלטות.

יוסי שריד: עד כדי כך משובש, שראש הממשלה עצמו נאלץ, על-פי הצעתו של מישהו – עוד נדבר על המישהו הזה – להודות שהיתה כאן טעות.

יוסי שריד: האם יש לנו איזו זכות, האם יש לנו בסיס לחשוב שהחלטות אחרות של הממשלה, בתחומים אחרים של הממשלה, ההחלטות האלה נופלות בדרך שונה?

יוסי שריד: מדוע?

יוסי שריד: האם יש לזה איזה אישור?

יוסי שריד: האם הטענות שאנחנו שומעים מפי כל השרים כמעט בלי יוצא מן הכלל, ובכללם השרה המכובדת, הטענות הללו אינן מלמדות שהמנגנון הזה הוא מנגנון דפוק לחלוטין?

יוסי שריד: למה הדבר דומה?

יוסי שריד: שיש איזה ליקוי קטן.

יוסי שריד: יש שעון, יש לוח שעון, אבל המנגנון שמפעיל את השעון הוא מנגנון משובש לחלוטין, מפורק לחלוטין, מנגנון שבעצם איננו פועל.

יוסי שריד: על-פי דרך ההחלטה שקיבלתם על מינוי היועץ המשפטי לממשלה אנחנו לומדים איך אתם מקבלים את ההכרעות הגורליות ביותר למדינת ישראל בתחום הקיום של מדינת ישראל, בתחום הביטחון והשלום.

יוסי שריד: בר-און, היועץ בר-און, היועץ ל-48 שעות בר-און, לא נפל במקרה מהשמים.

יוסי שריד: בר-און הוא חלק מתוכנית גדולה להפוך את משרד המשפטים למשרד גומי, שחותם באופן עיוור ואוטומטי על כל הגחמות של הממשלה הזו, על כל תעתועיה, והייתי אומר גם על כל פשעיה.

יוסי שריד: מנין אני יודע את זה?

יוסי שריד: לצורך העניין אני לא זקוק לראיות שעומדות או לא עומדות במבחן של בית-משפט, די לי בראיות הנסיבתיות, ושימי לב, השרה הנכבדה: את מי רצו לשלוח למשרד המשפטים?

יוסי שריד: מנין אני יודע שרצו לשלוח?

יוסי שריד: – שלחו.

יוסי שריד: קודם שלחו את עורך-הדין נאמן.

יוסי שריד: לא עברו ימים רבים, בעצם עברו ימים מעטים, ועורך-הדין נאמן עומד עכשיו בפני משפט פלילי.

יוסי שריד: כאילו לא היה די בזה וכאילו לא נלמד הלקח, מייד לאחר מכן המועמדים היו דן אבי-יצחק – אגב, אני באופן אישי לא יכול לומר, אני לא מכיר את האיש, אני לא יכול לומר מלה רעה על דן אבי-יצחק, אבל אני שומע מה אתם אומרים עליו עכשיו, על דן אבי-יצחק.

יוסי שריד: האיש שאתם אומרים עליו את כל הדברים האיומים והנוראים האלה היה המועמד שלכם, קודם לשר המשפטים, כפי שאנחנו יודעים, ואחר כך ליועץ משפטי לממשלה.

יוסי שריד: כאילו לא היה די בדן אבי-יצחק, בא בר-און.

יוסי שריד: זאת אומרת, יש לנו כבר נאמן, יש לנו כבר בר-און, יש לנו דן אבי-יצחק, וכאילו לא היה די בכל זה – בסופו של דבר, כגאולה למשרד המשפטים, שולחים לשם אדם כצחי הנגבי.

יוסי שריד: שרי משפטים, על-פי ההיסטוריה המצטברת של מדינת ישראל, נבחרו על-פי שני קריטריונים – או על-פי כל קריטריון לעצמו או על-פי שניהם במחובר.

יוסי שריד: קריטריון אחד, משפטן מובהק.

יוסי שריד: נו, צחי הנגבי איננו משפטן מובהק, אני מקווה שאני אפילו לא פוגע בו.

יוסי שריד: הוא אך זה עתה סיים את חוק לימודיו, אני מקווה שהוא היה תלמיד מצטיין, אם כי גם בעניין זה יש מחלוקת, אבל הוא סיים זה עתה את לימודיו במשפטים ואפילו עבר סטאז' אצל בר-און.

יוסי שריד: לומר שבצחי הנגבי מתקיים התנאי השני, כלומר, איזו דמות מוסרית המקרינה על סביבותיה דוגמה אישית – גם זאת אי-אפשר לומר.

יוסי שריד: למה לי חקירה ולמה לי ראיה ועדויות, אני שואל מה רצו לעשות במשרד המשפטים כאשר זה התור וזו השורה?

יוסי שריד: הרי ברור לגמרי מה רצו לעשות במשרד המשפטים – רצו לעשות שפטים במשרד המשפטים, רצו להפוך את המשרד הזה למשרד גומי, שחותם על הכול ותופר חוות דעת על-פי הזמנה.

יוסי שריד: יש לי עוד הוכחה, הוכחה נסיבתית למה שקרה או למה שרצו לעולל למשרד המשפטים.

יוסי שריד: הרי היה פה גם מקרה מובהק של הסוואה, של הונאה, של זריית חול בעיניים.

יוסי שריד: הרי לא אמרו: אנחנו רוצים את האנשים האלה.

יוסי שריד: אומנם רצו, ובסופו של דבר גם רצו למנות, אבל השתמשו בהסוואה כדי להונות אותנו לפי שעה, להוליך אותנו שולל, משום שהזכירו שני שמות.

יוסי שריד: הזכירו את השם צבי טל, ואנחנו יודעים שלא רק הזכירו אלא דחפו את זה, חיים רמון.

יוסי שריד: חבר דחף את זה אל תוך העיתונות.

יוסי שריד: האיש הזה שחותמים עכשיו על פטיציה למענו דחף את זה לתוך העיתונות.

יוסי שריד: אמר: תגידו שהמועמד שלנו הוא צבי טל.

יוסי שריד: אחר כך שר המשפטים, שכבר מדדנו את כישוריו פחות או יותר, אמר: יש מועמד אחר, המועמד אליקים רובינשטיין, ואפילו באיזו שיחת אקראי באיזה מסדרון דיברו עם אשתו ואמרו משהו.

יוסי שריד: למה עשו את זה?

יוסי שריד: כדי להסוות.

יוסי שריד: למה צריך היה להסוות?

יוסי שריד: הרי דבר גלוי, ישר, הוגן ונכון מבחינה ציבורית אין צורך להסוות.

יוסי שריד: למה הסוו?

יוסי שריד: סימן שידעו שיש פה משהו פגום, שיש פה משהו רקוב.

יוסי שריד: על כך אנחנו חותמים פטיציה?

יוסי שריד: היתה טעות, חברי הכנסת, בשיקול הדעת של היועץ המשפטי לממשלה ושל פרקליטת המדינה, וצריך להודות בכך.

חיים רמון: על כך חותמים פטיציה, על טעות בשיקול הדעת.

יוסי שריד: מייד אגיד לך משהו: היתה טעות בשיקול הדעת.

משה גפני: מה היתה הטעות בשיקול הדעת?

משה גפני: אתה חותם מתי שנוח לך.

זאב בוים: – – –

יוסי שריד: אנחנו מכבדים את שיקול הדעת של היועץ המשפטי ושל פרקליטת המדינה, ואסביר מדוע היה השיבוש בשיקול הדעת.

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת זאב בוים.

דן תיכון: חבר הכנסת גפני.

זאב בוים: אתה חותם כאשר זה נוח לך, ולא חותם כאשר זה לא נוח לך.

זאב בוים: אוהב חוק וצדק.

משה גפני: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת גפני, אני לא מועיל כאשר אני מבקש ממך?

דן תיכון: חבר הכנסת זאב בוים.

דן תיכון: אני מבין שזהו כנס מיוחד לשחרור לחץ.

אלי גולדשמידט: א.

אלי גולדשמידט: כן.

דן תיכון: אבל בצורה מכובדת.

משה גפני: מה, הוא נהיה חרדי?

דן תיכון: חבר הכנסת גפני, אתה רוצה לדבר לאחר מכן?

יוסי שריד: אני אגיד לך את האמת, אני לא שומע.

יוסי שריד: לו שמעתי, יכול להיות שאפילו הייתי מגיב.

זאב בוים: יש לך שמיעה סלקטיבית.

משה גפני: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גפני.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, אתה רוצה שאתחיל לקרוא לסדר?

יוסי שריד: כפי שהוכחתי, ונדמה לי שהדברים הם מעבר לכל ספק, היתה כאן קנוניה.

יוסי שריד: זה יכול להיות, אני גם לא משפטן מובהק כמו חברי המלומד שחל, אבל יכול להיות שיש קנוניה של איש אחד, אבל זה לא הגיוני.

יוסי שריד: כאשר יש קנוניה, אדם איננו רוקם קנוניה בינו לבין עצמו.

יוסי שריד: זה גם לא כל כך יעיל.

יוסי שריד: אם יש קנוניה, יש שותפים לקנוניה.

יוסי שריד: יותר מאחד לפחות.

יוסי שריד: אני אומר, שאם היתה כאן קנוניה, ועל-פי כל מה שאנחנו קוראים ויודעים, אפילו על-פי ממצאי הפרקליטות והיועץ המשפטי, היתה קנוניה שהיו לה שותפים – זאת אומרת, חבר הכנסת חיים רמון, שלא צריך לחבר פטיציה שנועדה לפטור את אריה דרעי מהעמדה לדין, אלא צריך לומר – – –

חיים רמון: הפטיציה היא כדי לקבל את חוות הדעת של הפרקליטות.

חיים רמון: או כולם, או אף אחד.

חיים רמון: זה מה שכתוב בפטיציה.

יוסי שריד: לא, לא, לא.

יוסי שריד: צריך לומר: כל השותפים לקנוניה יעמדו למשפט.

חיים רמון: ואם לא, אז אף אחד.

יוסי שריד: ואם מישהו שוכח מי הם השותפים לקנוניה – ראש הממשלה, שר המשפטים, אריה דרעי; ואם יש עוד מישהו – יבוא על הברכה.

זאב בוים: יוסי שריד יקבע זאת או היועץ המשפטי?

יוסי שריד: אני רוצה לומר, כי אם היה שיבוש בשיקול הדעת של היועץ המשפטי לממשלה, זה עדיין לא הופך את אריה דרעי לצדיק הדור.

יוסי שריד: זה עדיין לא הופך את תנועת ש"ס לתנועה רדופה וקדושה, רדופה ומעונה.

יוסי שריד: זה עדיין לא הופך את דברי הבלע שנשמעים על-ידי ראשי המפלגה הזאת כלפי שלטונות החוק במדינת ישראל לדברי אמת.

יצחק כהן: ואתם, אנשי השמאל – – –

יוסי שריד: שיבוש בשיקול דעת, כן.

יוסי שריד: כדי להציל את אריה דרעי פותחים את הפצע העדתי.

יוסי שריד: יש בעיה, יש פער, יש קיפוח, יש אפליה, היתה אפליה.

יוסי שריד: אבל אריה דרעי הוא האיש האחרון שיכול לטעון.

יוסי שריד: אריה דרעי היה חביב האליטות שמדברים בהן סרה כל כך הרבה.

יוסי שריד: תיכף אומר משהו על האליטות.

יוסי שריד: אריה דרעי היה חביב האליטות – האליטה התקשורתית, האליטה הפוליטית – כל האליטות.

נסים דהן: הם חשבו שהוא משרת את המטרה שלהם.

יוסי שריד: אבל אני רוצה לשאול.

יוסי שריד: אני בטוח שיש שניים-שלושה כאלה שאולי באמת בתום-לב מאמינים, אבל האם יש כאן אנשים רבים שמאמינים כי אומנם מדובר במקרה שלפנינו ברדיפה עדתית ודתית, כפי שנאמר?

יוסי שריד: מי רודף?

יוסי שריד: מי זה הרודף?

יוסי שריד: אליקים רובינשטיין הוא הרודף?

יוסי שריד: עדנה ארבל היא הרודפת?

יוסי שריד: אבל אני אגיד לכם מה יש כאן: יש כאן ניצול ציני שאין ציני ממנו, ניצול מרושע של בעיה שהיא אולי בעיה אמיתית, ולא ממציאים בעניין זה שום דבר, כי אנחנו יודעים שהפטריוטיות היא מפלטו של הנוכל והעדתיות היא לפעמים מפלטו – אני רוצה לומר את זה בעדינות – של החשוד.

יוסי שריד: אבל אנחנו לא נקבל את זה.

דן תיכון: לסיים.

יוסי שריד: אני מסיים.

יוסי שריד: עכשיו אני רק רוצה לומר דבר אחד על ראש הממשלה: למה החליטו בסופו של דבר, רבותי חברי הכנסת, שלא להעמיד את ראש הממשלה לדין?

יוסי שריד: משום שנאמר במפורש – לא הבאתי את הציטטין כאן – שהוא לא שיתף פעולה עם החקירה, שהוא לא אמר את כל מה שידוע לו והוא לקה בזיכרונו.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לכם, שהשבוע היה לנו רגע שמח והיה לנו רגע עצוב.

יוסי שריד: אנחנו מאוד שמחנו על ההצבעה של מיקרונזיה באו"ם ומאוד מאוד הצטערנו על תסמונת האמנזיה של ראש הממשלה.

יוסי שריד: שמחנו במיקרונזיה והצטערנו על האמנזיה.

יוסי שריד: זה גם כן לא חידוש גדול.

יוסי שריד: בדרך כלל חשודים לוקים בזיכרונם.

יוסי שריד: בדרך כלל עבריינים לוקים בזיכרונם – תופעה ידועה.

יוסי שריד: שחל יכול לספר לכם על זה.

דן תיכון: מה אתה רוצה ממנו?

יוסי שריד: כשר המשטרה.

קריאה: למה, הוא חשוד?

יוסי שריד: לא, לא, חלילה וחס.

יוסי שריד: שר המשטרה לשעבר יכול לספר לכם שאין חשוד שאיננו לוקה בזיכרונו.

דן תיכון: לסיים, לסיים.

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שריד – –

יוסי שריד: אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: – – זה מה שנאמר: הארכת וטעית.

יוסי שריד: אני כבר מסיים.

קריאה: – – –

דן תיכון: כבר נתתי, נתתי מעבר ומעל.

יוסי שריד: אני שואל, רבותי חברי הכנסת – – –

משה שחל: – – –

יוסי שריד: לא, כשר משטרה תמיד היית מספר לי שאין חשוד ואין עבריין שלא קורה להם פתאום משהו בזיכרון.

יוסי שריד: אם בסך הכול הזיכרון הוא הבעיה – וזה לא זיכרון מלפני 2,000 שנה ולא מלפני 200, אלא בסך הכול מדובר ב-100 יום – אני אומר:

יוסי שריד: אין מקום יותר טוב ויותר נוח ויותר יעיל לרענן זיכרון, אפילו של ראש הממשלה, מאשר בבית-המשפט.

יוסי שריד: אני שואל אתכם: יעמוד ראש הממשלה על דוכן בית-המשפט והוא יאמר ויחזור ויאמר באוזני השופט: אדוני השופט, אני לא זוכר; אדוני השופט, אני לא יודע.

מיכאל איתן: – – –

יוסי שריד: יכול להיות שהוא גם יאמר: אדוני השופט, לא הפנמתי.

יוסי שריד: השופט המלומד יעשה אוזנו כאפרכסת ויגיד: אדוני, אולי תחזור בטובך – מה אמרת?

יוסי שריד: לא הפנמת?

יוסי שריד: אגב, זה ביטוי חדש בבתי-המשפט.

יוסי שריד: זה יהיה עכשיו ביטוי חדש שהרבה עבריינים יאמצו לעצמם: אדוני השופט, לא הפנמתי.

יוסי שריד: אבל אנחנו דווקא יודעים שראש הממשלה יודע להפנים.

יוסי שריד: איך אני יודע שראש הממשלה יודע להפנים?

יוסי שריד: כי הוא הפנים דווקא את כל מה שארתור פינקלשטיין, "ארתור האיום", אומר לו.

יוסי שריד: זה דווקא הוא מפנים מייד.

יוסי שריד: ארתור פינקלשטיין, שאגב, למי הוא עוזר?

יוסי שריד: – לכל מיני "אישיויות", דמויות בארצות בארצות-הברית שהן מוקצות מחמת מיאוס.

יוסי שריד: אדם הגון לא מתקרב כלל לארתור פינקלשטיין.

יוסי שריד: ארתור פינקלשטיין הוא אדם ששכלל ופיתוח את מה שנקרא SMEAR CAMPAIN – ההכפשה; הכפש ככל יכולתך.

יוסי שריד: הוא בא לכאן – מעניין על חשבון מי.

יוסי שריד: הוא אמר לראש הממשלה: עזוב את מה שכתוב בממצאים, לא חשוב – –

בנימין אלון: – – –

יוסי שריד: – – תכפיש ותכפיש ותכפיש.

יוסי שריד: ואני ראיתי שראש הממשלה מסוגל דווקא להפנים, ועוד איך הוא הפנים.

יוסי שריד: אז מעניין למה הוא לא מפנים דבר אחד ומפנים כהנה וכהנה, כהוגן וכהוגן, המלצות והנחיות של מישהו אחר.

יוסי שריד: והדבר האחרון, אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: לא, האחרון כבר היה לפני שלוש דקות.

יוסי שריד: ואני אסיר תודה לך.

יוסי שריד: יש לי עוד הערה אחת.

יוסי שריד: רבותי – וזה אני אומר לכל מיני חברים טובים שלי – נוסף על כל התגובות של אריה דרעי – – –

משה גפני: – – –

יוסי שריד: – – – אריה דרעי אמר במופע המפורסם שלו: הגיע קץ הציונות, ועכשיו החרדים יבואו ויירשו את מקומם של הציונים.

יוסי שריד: קודם כול, מעניין אותי אם מנהיגי התנועה המכובדת הזאת, שהיא קרובה לנו מכל קרובה, משוחחים לפעמים עם הרב עובדיה יוסף על הנושא הזה.

יוסי שריד: בכל זאת, מדובר בראש תנועה שהוא חניכו של בן-גוריון.

יוסי שריד: תארו לעצמכם: לו ירש אריה דרעי את בן-גוריון, מה היה קורה?

יוסי שריד: – צבא לא היה לנו, מדע לא היה לנו, מחקר לא היה לנו, רפואה לא היתה לנו, התיישבות לא היתה לנו, חינוך לא היה לנו, חינוך ראוי לשמו לא היה לנו.

זאב בוים: דבר אחד היה לנו – – –

יוסי שריד: שום דבר לא היה לנו, מדינה לא היתה לנו.

יצחק וקנין: – – –

יוסי שריד: במלים אחרות, לא היינו.

משה גפני: הלכתם יחד להסתדרות.

דן תיכון: טוב, רבותי, איך אומרים – – –

יוסי שריד: הדבר האחרון באמת – – –

דן תיכון: לא, לא.

דן תיכון: מה זה "באמת".

דן תיכון: אני כבר שומע עשר דקות שזה הדבר האחרון.

יוסי שריד: אנחנו דורשים – – –

דן תיכון: יש גבול לכל דבר.

יוסי שריד: לא, לא, אני כבר מסיים.

דן תיכון: זה אני שומע עשר דקות.

אלי גולדשמידט: הוא לא מפנים את מה שהוא אומר.

דן תיכון: רבותי, לתת לו לסיים.

זאב בוים: שיסיים כבר.

יוסי שריד: אני מסיים.

יוסי שריד: אנחנו רוצים – – –

יצחק וקנין: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת וקנין, דווקא אתה היום נרעש?

אריה גמליאל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גמליאל, לתת לו לסיים.

יוסי שריד: רבותי, לא יעזור לכם שום דבר.

דן תיכון: עד כאן, חבר הכנסת גמליאל.

יוסי שריד: אף-על-פי שאתם נושאים את עיניכם לעתיד, אתם אנשי העבר, ואוי ואבוי למדינת ישראל אם היא תלבש את לבושכם ותיווצר בדמותכם.

יוסי שריד: אוי ואבוי.

אריה גמליאל: – – –

יוסי שריד: אתם אנשי העבר.

יוסי שריד: אנחנו עומדים לפני סגירת אלף.

יוסי שריד: אתם – מאות שנים אחורנית.

קריאות: – – –

דן תיכון: טוב, לסיים.

יוסי שריד: אנחנו – – –

דן תיכון: אדוני, אם אתה לא מסיים, אני – – –

יוסי שריד: אני מסיים.

יוסי שריד: זה המשפט האחרון.

יוסי שריד: לא יהיו בו נקודות אפילו.

יוסי שריד: רק פסיקים.

דן תיכון: חבר הכנסת שחל, תגיד לי אם זה המשפט האחרון.

יוסי שריד: אנחנו לא נסכים לכך שהקופסה השחורה, שבמקרה הזה היא שחורה משחור, לא תימצא.

יוסי שריד: ולכן אנחנו דורשים את הדברים הבאים: קודם כול, אנחנו דורשים הקמת ועדת חקירה שתלבן את הצדדים הציבוריים.

יוסי שריד: כידוע, אנחנו גם הולכים לבג"ץ.

יוסי שריד: ראש הממשלה אמר שהפרשה מאחוריו.

יוסי שריד: אל תשלה את עצמך, ראש הממשלה, הפרשה הזאת כל כולה לפניך ולפנינו.

משה גפני: – – –

זאב בוים: – – –

יוסי שריד: ואנחנו לא ננוח ולא נשקוט עד שהציבור במדינת ישראל יהיה בטוח שבראש המדינה הזאת, כאמור, עומדת ממשלה, ולא עומדת כנופיה.

דן תיכון: תודה.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת זאב בוים, האם חבר הכנסת איתן יכול לדבר?

דן תיכון: אנחנו עוברים להצעה אחרת: ניסיונות האופוזיציה להחליף שלטון באמצעות אמירות נגד ראש הממשלה, נוכח שלטון החוק וההכרעה הדמוקרטית של ציבור הבוחרים.

דן תיכון: יציג את ההצעה חבר הכנסת מיכאל איתן.

משה גפני: נאום כזה צבוע לא שמעה הכנסת כבר הרבה שנים.

ענת מאור: – – –

משה גפני: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גפני, בינתיים עלה אל הדוכן חבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: 50 דקות הם דיברו – שני דוברים.

דן תיכון: אני אתן לך כמה שאתה רוצה.

מיכאל איתן: תסתכל: בשעה 11:00 נפתחה הישיבה; שני דוברים – 50 דקות.

דן תיכון: לא, זה לא נכון, אבל הם דיברו הרבה.

חיים רמון: דיברו הרבה, זה נכון, אבל אתה המעט שמחזיק את המרובה.

מיכאל איתן: אני אחדש לך כמה דברים, חיים.

מיכאל איתן: אתה שומע כל הזמן את רענן כהן ואת פרס.

מיכאל איתן: תשמע אותי קצת, אולי תשמע דברים חדשים היום.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דוח הפרקליטות בעניין פרשת מינוי עורך-הדין בר-און ליועץ המשפטי לממשלה קובע, בין השאר, שלושה דברים מרכזיים בסוגיה שבה אנחנו דנים היום.

מיכאל איתן: בעמוד 18 לדוח קובע היועץ המשפטי לממשלה – אני מצטט מה שאומר היועץ המשפטי לממשלה, האדם שאחראי לאכיפת החוק במדינת ישראל, על-פי שלטון החוק: "חקירה זאת" – אומר היועץ – "החלה, כזכור, בפרסום תקשורתי.

מיכאל איתן: על-פי הממצאים שהעלתה החקירה, לא הוכח קיום עסקה".

מיכאל איתן: אני חוזר: "לא הוכח קיום עסקה, על-פי המתווה הפוליטי הספציפי שעליו דווח, קרי: בר-און תמורת חברון".

מיכאל איתן: ברור, מובן: לא הוכח קיום עסקה "בר-און תמורת חברון".

מיכאל איתן: לא היה.

 אברהם-בייגה שוחט: מה כן היה?

מיכאל איתן: זה לא היה.

 אברהם-בייגה שוחט: מה כן היה?

מיכאל איתן: את זה אומר הדוח: לא היה.

מיכאל איתן: עוד אומר הדוח, בעמוד 17, ואני מציע לכם לעיין בזה, נקבע כי לא הוכח קיומה של עסקה בלתי חוקית בין בר-און לבין חבר הכנסת אריה דרעי.

מיכאל איתן: לא הוכח.

מיכאל איתן: המשטרה חקרה, הפרקליטות דנה, חודשים אספו, בדקו, ובסוף קבעו חד-משמעית: לא הוכח קיומה של עסקה בין בר-און לדרעי, או בלשון היועץ: אין ראיה קבילה במשפט הפלילי בדבר הבטחה בלתי חוקית לחבר הכנסת אריה דרעי – – –

משה שחל: אני מחפש את המקום.

משה שחל: אולי אתה מוכן לציין את העמוד?

מיכאל איתן: עמוד 17 לדוח – – –

משה שחל: של מי?

מיכאל איתן: – – – אני מצטט בלשון היועץ: אין ראיה קבילה – – –

משה שחל: – – –

מיכאל איתן: אני מצטער, חבר הכנסת שחל, שרק עכשיו אתה מודע לעובדות האלה.

מיכאל איתן: אתה רק עכשיו רואה את זה?

מיכאל איתן: אני מבין שהתקשורת לא כל כך דיווחה, ואתה אולי לא כל כך קראת, ואם קראת, העדפת שלא להפנים את זה ולא לקחת לתשומת לבך, אבל זה לא מנע ממך לעמוד כאן ולשאת נאום מלומד.

מיכאל איתן: ועכשיו אתה מחפש את הקטעים האלה.

משה שחל: הציטוט שהבאת לא מופיע, אני מצטער – – –

מיכאל איתן: העובדה השלישית, בעמוד 16 בדוח הפרקליטה נקבע, פעם נוספת, שחד וחלק לא הוכח החשד שראש הממשלה הבטיח לחבר הכנסת דרעי במועד כלשהו למנות את עורך-הדין בר-און לתפקיד היועץ.

מיכאל איתן: שלוש קביעות שאי-אפשר להתעלם מהן.

מיכאל איתן: לא עסקת בר-און-חברון; לא הובטחה לאריה דרעי עסקה; ולא הובטחה על-ידי ראש הממשלה – –

משה שחל: בעמוד 16 אין הדברים האלה.

דן תיכון: חבר הכנסת שחל, שאלת.

דן תיכון: השאלה שלך נשמעה.

דן תיכון: תן לו להמשיך.

מיכאל איתן: – – ולא על-ידי עורך-הדין בר-און.

מיכאל איתן: המשטרה חקרה, והתוצאה ברורה.

מיכאל איתן: לא יעזרו קריאות הביניים – – –

משה שחל: לא דובים ולא יער.

משה שחל: אין דברים כאלה.

דן תיכון: חבר הכנסת שחל – – –

משה שחל: אין בכלל דבר כזה.

מיכאל איתן: התוצאה ברורה.

מיכאל איתן: אתם לא רוצים לקבל אותה, כי אתם לא רוצים לקבל את הדוח.

משה שחל: אין דבר כזה.

מיכאל איתן: אתם לא רוצים לקבל את הדוח.

מיכאל איתן: אני חוזר ואומר: לא היתה – – –

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: עד כה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלסאנע, עד כה התנהלנו איכשהו, לא היינו זקוקים לתגובתך.

משה שחל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שחל, שאלתך נשמעה.

דן תיכון: עד כאן.

מיכאל איתן: אני חוזר ואומר: אתם מסרבים לקבל את העובדות – – –

משה שחל: – – –

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אנחנו נבדוק לאחר מכן.

מיכאל איתן: מה, אני מגלה דברים חדשים?

מיכאל איתן: אבל מה?

מיכאל איתן: אף שהמשטרה חקרה ובדקה מכל צד ומכל עבר בחקירה רוויית הדלפות די מגמתיות, והתאמצה והשקיעה מאמצים אדירים, היא לא הצליחה להוכיח לא עסקת בר-און-חברון, לא הבטחה שניתנה כביכול לדרעי על-ידי בר-און ולא הבטחה שניתנה על-ידי ראש הממשלה במועד כלשהו.

מיכאל איתן: אבל מה?

מיכאל איתן: בדוח של הפרקליטות הגיעו הפרקליטים למסקנה בלתי נמנעת בשלטון חוק, שכל מה שנותר הן שמועות ורכילויות שאינן קבילות בבית-משפט, ולכן המסקנה הברורה, הפשוטה וההגיונית היא, שאין טעם להגיש משפט.

מיכאל איתן: אם התביעה משוכנעת שאין הוכחות, מה טעם להגיש משפט?

מיכאל איתן: אבל, את האופוזיציה אי-אפשר לבלבל עם עובדות.

מיכאל איתן: האופוזיציה, העובדות לא מעניינות אותה.

מיכאל איתן: כל הדברים האלה לא חשובים כהוא-זה.

מיכאל איתן: ומה אומרים דוברי האופוזיציה?

מיכאל איתן: – אנחנו תובעים ועדת חקירה.

מיכאל איתן: תובעים ועדת חקירה.

מיכאל איתן: מה הם רוצים לחקור?

מיכאל איתן: התגובה הראשונית של שמעון פרס היתה תגובה מבישה.

מיכאל איתן: אומר ראש האופוזיציה: אומנם יש כאן האשמות כבדות, וזה החשוב, ויש כאן פגם טכני – אי-אפשר להוכיח אותן.

מיכאל איתן: אבל זה לא מונע הקמת ועדת חקירה.

מיכאל איתן: זה שלטון החוק?

מיכאל איתן: זה כבוד האדם?

מיכאל איתן: זה זכויות במשפט?

מיכאל איתן: ראש האופוזיציה בישראל אומר: יש האשמות כבדות, אבל יש פגם טכני, שאי-אפשר להוכיח אותן.

מיכאל איתן: ולכן הוא תובע הסקת מסקנות ציבוריות.

מיכאל איתן: הגדיל לעשות יושב-ראש סיעת העבודה בכנסת, רענן כהן.

מיכאל איתן: בתשובה על שאלה, מה טעם הוא מוצא בהקמת ועדת חקירה, הוא מסביר: אנחנו דורשים לחקור, מדוע יש פער בין המלצת המשטרה להמלצת הפרקליטות.

מיכאל איתן: כלומר, מדוע הפרקליטות החליטה את אשר היא החליטה?

מיכאל איתן: המסקנה המתבקשת על-פי רענן כהן היא, שוועדת החקירה צריכה בעצם לחקור את הפרקליטות, מדוע היא פסקה על-פי שיקוליה ולא על-פי שיקוליו של רענן כהן.

מיכאל איתן: אולי חבר הכנסת רענן כהן רומז, שהפרקליטות בישראל משוחדת, שהיא פסקה שלא כדין מתוך משוא פנים, מתוך שיקולים זרים.

מיכאל איתן: זאת זכותו לחשוב כך.

מיכאל איתן: האמת היא שהיו גם אחרים שסברו כך ופנו לבג"ץ וערערו על החלטת הפרקליטות.

מיכאל איתן: זאת הדרך למי שסבור כך.

מיכאל איתן: אבל מאיפה התביעה האבסורדית, המטופשת הזאת להקמת ועדת חקירה?

מיכאל איתן: מה הקשר בין הדברים הללו?

דן תיכון: מה עם הנהגת ההסתדרות הישנה-החדשה שמפריעה כל הזמן?

חיים רמון: אנחנו לא מפריעים.

חיים רמון: תראה איך הוא מדבר שוטף.

חיים רמון: נכון שאנחנו לא מפריעים לך, חבר הכנסת איתן?

דן תיכון: רבותי, רבותי.

מיכאל איתן: אני אומר לכם מדוע האופוזיציה אינה נוהגת בכלים מקובלים.

מיכאל איתן: חברי האופוזיציה יודעים, שהסיכויים שלהם בבג"ץ נמוכים.

מיכאל איתן: על-פי החוק אין להם אחיזה.

מיכאל איתן: הדרך השנייה הפתוחה בפניהם היא דרך פוליטית, לבוא לכנסת ולהביע אי-אמון בממשלה.

מיכאל איתן: אבל הם גם יודעים שהממשלה וראש הממשלה נהנים מאמון גדול גם בכנסת, וירימו כאן ידיים, וגם בציבור.

מיכאל איתן: יש בו אמון גדול.

מיכאל איתן: לא רוצים בהפלתו של ראש הממשלה.

מיכאל איתן: לכן הם מחפשים דרכים – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – – לא לפי הסקר האחרון – – –

מיכאל איתן: לכן הם מחפשים דרכים-לא-דרכים על מנת ליצור באיזו פירוטכניקה מסלול שלא קיים, בעניין הקמת ועדת חקירה.

מיכאל איתן: אבל הציבור איננו טיפש, ואני רוצה לומר שלתביעה להקמת ועדת החקירה אין אחיזה לא רק בציבור אלא גם לא בקרב מפלגת העבודה עצמה.

מיכאל איתן: אני פונה אל חברי מפלגת העבודה.

מיכאל איתן: הנה העליתם כאן את הנושא הזה כנושא חשוב ביותר.

מיכאל איתן: אתם יודעים מי אמר שהנושא הזה איננו חשוב ואין לו משמעות?

מיכאל איתן: חברי מפלגת העבודה, חברי הכנסת ממפלגת העבודה אמרו זאת.

מיכאל איתן: ספרתי ומצאתי שבכל מהלך הדיון הם לא הצליחו לגייס מניין אנשים מבין חברי מפלגת העבודה שישבו כאן באולם.

מיכאל איתן: מילא, אותי הם לא רוצים לשמוע.

מיכאל איתן: אבל מה עם חבר הכנסת שחל שלהם?

מיכאל איתן: כאשר עלה חבר הכנסת שחל לדוכן כדי להעלות את הנושא שעומד ברומו של עולם, לא היה כאן באולם אפילו מניין של חברי כנסת ממפלגת העבודה, כי הם יודעים שאלה שטויות, כי הם יודעים שזה לא ראוי לגישה רצינית, וחבל להם על הזמן.

חיים רמון: אתה פוגע לשווא בחבר הכנסת שחל.

חיים רמון: אני חייב להגן על חבר הכנסת שחל.

מיכאל איתן: הם חושבים שהציבור הוא פראייר.

מיכאל איתן: הם יקראו לו לבוא להפגנות, הם יקראו לו לרוץ ולכתת את רגליו.

מיכאל איתן: תפסו כמה תמימים שמחתימים אנשים בודדים, אבל הם עצמם לא מתייחסים לזה ברצינות, כי זה לא ראוי לגישה רצינית.

מיכאל איתן: מדוע זה לא ראוי לגישה רצינית?

מיכאל איתן: כי ועדת חקירה היא מכשיר שקבוע בחוק.

מיכאל איתן: בחוק נקבע באיזה מקרה קמה ועדת חקירה.

מיכאל איתן: סעיף 1 לחוק העוסק בוועדות החקירה הממלכתיות אומר: ראתה הממשלה שקיים עניין שהוא בעל חשיבות ציבורית חיונית אותה שעה הטעון בירור, רשאית הממשלה להחליט על הקמת ועדת חקירה.

מיכאל איתן: העניין צריך להיות טעון בירור.

מיכאל איתן: במקרה שלנו הבירור כבר נעשה.

מיכאל איתן: בסעיף 13 לחוק ועדות החקירה נקבעת הפרוצדורה, איך ועדת החקירה מבררת את הדברים שטעונים בירור.

מיכאל איתן: ושם אומר החוק, שוועדת החקירה, כשהיא רואה צורך באיסוף חומר שדרוש לחקירה, רשאי יושב-ראש הוועדה להטיל תפקיד זה על אדם הכשיר לכך לדעת הוועדה.

מיכאל איתן: וראתה הוועדה להטיל את איסוף החומר על פרקליט מפרקליטות המדינה, או על שוטר, יועמדו הללו לרשותה על-ידי היועץ המשפטי או המפכ"ל.

מיכאל איתן: כלומר, נניח לרגע אחד שמקימים ועדת חקירה לברר את הנסיבות ואת העובדות.

מיכאל איתן: איך היא תחליט?

מיכאל איתן: היא תשמע את יוסי שריד?

מיכאל איתן: את רענן כהן?

מיכאל איתן: את מיכאל איתן?

מיכאל איתן: ועדת החקירה תטיל על הגוף הרציני ביותר שמסוגל לאסוף חומר, על המשטרה ועל הפרקליטות, להכין את הבדיקה.

מיכאל איתן: אבל אלה כבר עשו את מלאכתם.

מיכאל איתן: מה הם יביאו, דברים חדשים?

מיכאל איתן: אז יכול לבוא מישהו ולומר: אנחנו לא מדברים על העובדות.

חיים אורון: כמו שאני מכיר אותך, אם אתה היית קורא דוח כזה על מפלגת העבודה – היית מרים את התקרה.

חיים אורון: מה אתה מתחסד?

חיים אורון: הרי אתה יודע שהדבר מסריח עד השמים.

חיים אורון: אתה בסך הכול אדם ישר, אתה לא מאמין לשום מלה שאתה אומר.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: אני מכיר אותך.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

מיכאל איתן: אני רוצה להבין מה המשמעות של – –

חיים אורון: הרי אני מכיר אותך.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

מיכאל איתן: – – ועדת החקירה הזאת.

מיכאל איתן: אם אתם סבורים שלא אספו חומר מספיק, אתם לא תיוושעו, כי ועדת החקירה תטיל על אותם גורמים להביא אותו חומר, הם לא יביאו חדש.

מיכאל איתן: הם עשו כמה שהם יכולים.

מיכאל איתן: אם אתם אומרים: לא, החומר בסדר, אנחנו רוצים מסקנות אחרות על בסיס החומר, אז אתם במלים אחרות אומרים: אנחנו מעבירים ביקורת על הסקת המסקנות על-ידי הפרקליטות.

מיכאל איתן: לכן פניתם לבג"ץ.

חיים אורון: עזוב את בג"ץ.

חיים אורון: איפה אתה חי?

מיכאל איתן: מה לכם כל העניין הטיפשי והאבסורדי הזה?

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, עד כאן.

מיכאל איתן: שמעתי גם את הטענה, הרי אתם מוכרים לוקש לציבור.

מיכאל איתן: אתם יודעים מה, יש היבטים ציבוריים.

מיכאל איתן: ומה זה היבטים ציבוריים, אף אחד לא יודע.

חיים אורון: אתה יודע מה זה היבטים ציבוריים.

מיכאל איתן: אני יודע – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, האם צריך לקרוא אותך לסדר?

חיים אורון: זה בינתיים לא נורא.

דן תיכון: לא, לא, זה כבר הופך להיות נורא.

מיכאל איתן: חוק-יסוד: הממשלה, ורוממות החוק הזה בגרונכם, קובע, כי ראש הממשלה שנבחר על-ידי הציבור, ניתן להדיח אותו אך ורק בהקשר זה לאחר שהתמלאו שלושה תנאים: 1.

מיכאל איתן: פסק-דין של בית-משפט; 2.

מיכאל איתן: בית-המשפט קבע שבעבירה יש קלון; 3.

מיכאל איתן: וגם לאחר מכן צריך ש-61 חברי כנסת יתמכו בבקשה.

מיכאל איתן: החוק מעניין אתכם?

מיכאל איתן: הצדק מעניין אתכם?

מיכאל איתן: ועדת חקירה.

מיכאל איתן: אולי ועדת החקירה תקבע את מה שלא קבוע בחוק, את מה שלא נאמר בחוק, בניגוד להכרעה דמוקרטית של העם.

מיכאל איתן: היא תפיל את ראש הממשלה.

מיכאל איתן: כי החוק אינו לצדכם, העם אינו לצדכם, אתם ממציאים קונץ חדש – ועדת חקירה.

מיכאל איתן: איך היא תחליט ומה היא תעשה?

מיכאל איתן: ואין לה מעמד ביחס לתפקידו של ראש הממשלה.

מיכאל איתן: כדאי שתאמרו את האמת: לא הצדק, לא המשפט – פוליטיקה.

מיכאל איתן: אבל העם הזה לא טיפש.

מיכאל איתן: כל מי שיצא אתמול אל העם – – –

חיים רמון: חבר הכנסת איתן, יש לי הצעה.

מיכאל איתן: – – – אני מודה שקבלת פנים כזאת שנים לא קיבלנו – מצד רבבות אנשים בכל רחבי הארץ.

מיכאל איתן: אתם יודעים מה?

מיכאל איתן: אפילו סולחים לנו על שגיאות שעשינו.

מיכאל איתן: הזעם נגד

מיכאל איתן: כם כל כך גדול – – –

עבד-אלוהב דראושה: עשיתם שגיאות?

מיכאל איתן: כן, עשינו שגיאות, עשינו.

מיכאל איתן: אבל הם אומרים לנו היום: יש לנו טענות על שגיאות שעשיתם; אבל אנחנו רואים שרוצים פה לשנות את פסק-דינו של הבוחר.

מיכאל איתן: תהיו חזקים, אנחנו אתכם.

מיכאל איתן: לא נתחשבן אתכם.

חיים רמון: חבר הכנסת איתן, אם זה כל כך טוב, בוא נלך לבחירות והציבור יקבע.

מיכאל איתן: מאה אחוז.

אופיר פינס-פז: תתביישו לכם, מושחתים.

חיים רמון: בוא נביא את ההכרעה הציבורית, את ההיבט הציבורי, אם זה כל כך טוב מבחינתכם.

דן תיכון: עד כאן, חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: כבר אמרת פעמיים אותו דבר.

מיכאל איתן: חבר הכנסת רמון, על הדוכן הזה עמד בזמנו השר שריד ואמר: 50 שנה הליכוד לא יחזור לשלטון.

מיכאל איתן: עברו רק שלוש שנים והיינו כאן.

מיכאל איתן: אנחנו נלך לבחירות, אני לא מתרברב.

חיים רמון: בוא נלך.

מיכאל איתן: אנחנו נלך בעוד שלוש שנים.

מיכאל איתן: נלך כשנרצה, לא כשאתה רוצה.

חיים רמון: לא מתי שאני רוצה.

מיכאל איתן: חבר הכנסת רמון, עברו הזמנים שאתם קבעתם בהם מתי יהיו בחירות.

חיים רמון: אנחנו לא קבענו.

מיכאל איתן: הבחירות ייקבעו בחוק, נלך.

חיים רמון: לא, נלך עכשיו.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, זה שאתה חוזר על זה בפעם החמישית – תאמין לי, אני זוכר את הצעקה הזו שלך בחמש כנסות.

מיכאל איתן: אנחנו נלך לבחירות.

חיים רמון: פרט לפעם אחת.

דן תיכון: נכון, פרט לפעם אחת.

מיכאל איתן: אני רוצה להגיד לך, כדאי לך, חבר הכנסת רמון, לבחון את כל מערכות הבחירות שבהן קראת לקואליציה, כשאתה ישבת באופוזיציה, ללכת לבחירות, ומה היו התוצאות שלהן.

מיכאל איתן: למעט פעם אחת, בכולן הובסתם.

חיים רמון: הם מעולם לא הסכימו.

חיים רמון: פעם אחת הסכימו וניצחנו.

חיים רמון: אני לא הסכמתי – – –

מיכאל איתן: אנחנו נלך לבחירות, והתוצאות של הבחירות יוכיחו לך.

מיכאל איתן: קומץ קטן של "ברית הדפוקים" – כך קראו לנו.

מיכאל איתן: אנחנו "ברית הדפוקים", אבל פעם אחת אנחנו יודעים גם לשים אתכם כדפוקים.

מיכאל איתן: כל יום בחירות?

מיכאל איתן: אתם הופכים להיות "ברית הדפוקים".

חיים אורון: למה לא נלך לבחירות?

אופיר פינס-פז: ברית הבריונים, זה מה שאתם – בריונים.

אופיר פינס-פז: זה הכול.

אופיר פינס-פז: מושחתים ובריונים, זה מה שאתם.

מיכאל איתן: אנחנו בריונים?

מיכאל איתן: אנחנו אספנו את האנשים בכפר-שלם, להסיע אותם לבאר-שבע כדי לפוצץ את האספות של יצחק שמיר?

מיכאל איתן: אנחנו עשינו את זה.

חיים רמון: בקיצור, אתה לא מסכים.

מיכאל איתן: ובכן, העם הזה לא טיפש.

מיכאל איתן: אלא מה?

מיכאל איתן: יש כאן איזו אשליה.

זאב בוים: ניתן לכם זמן.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, מה קרה לך בעת חופשתך?

דן תיכון: אין חדר כושר בקריית-גת?

זאב בוים: כל יום בבוקר.

מיכאל איתן: העם הזה, גם אם רובו הגדול לא גמר תואר שלישי או פרופסורה באוניברסיטה, הוא לא עם טיפש, גם כאשר מביאים לו כל מיני פרופסורים שפתחו פטנט חדש בדמוקרטיה הישראלית – מכבסה אוטומטית "כשר"; מכבסה אוטומטית יש.

מיכאל איתן: כאשר מפלגת העבודה הולכת וממנה יועץ משפטי ומבטיחה לאריה דרעי – כפי שהעיד אותו אבי-יצחק: בסרט הזה כבר היינו – –

ראובן ריבלין: חיים רמון יכול להעיד על זה.

מיכאל איתן: – – יהיה לך יועץ משפטי נוח, אז יהיה שקט.

מיכאל איתן: פונים למכבסת "כשר", שמים אסימון, הכול כשר.

מיכאל איתן: בבקשה, ייזכר כל עם ישראל פעם נוספת במה שהיה.

מיכאל איתן: דרעי אומר לרבין: אין לי מה לחפש בממשלה, אתה לא עושה מספיק על מנת שלא יפטרו אותי, אף שהפרקליטות אומרת אחרת.

מיכאל איתן: ואילו רבין הולך, סחוט, לפרקליטות, והפרקליטות אומרת לו: זה לא חוקי.

מיכאל איתן: עונה רבין: אני אמנה עורך-דין משלי, נגד הפרקליטות.

מיכאל איתן: הוא בא לבית-משפט, ובג"ץ אומר: מר רבין, ההסכם שעשית הוא הסכם בניגוד לחוק.

חיים אורון: – – – על מה אתה מקשקש?

חיים אורון: משווה את ביביהו לרבין.

מיכאל איתן: הולכים למכבסת "כשר", מכבסה אוטומטית "כשר", וכל הפרופסורים – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, למה אתה מתרגז?

חיים אורון: – – – אני מכיר אותך.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אורון, לא אמר את זה – שרבין עשה עבירה – מיכאל איתן.

מיכאל איתן: לא אמרה את זה האופוזיציה.

חיים אורון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני מכיר אותך.

חיים אורון: אני מכיר אותך שנים.

חיים אורון: אתה לא מאמין למה שאתה אומר עכשיו.

חיים אורון: אתה לא מאמין לשום מלה.

מיכאל איתן: לא אמר את זה נתניהו.

מיכאל איתן: אמרו זאת שופטים עליונים.

מיכאל איתן: אל תיתמם.

מיכאל איתן: אני שמעתי את חבר הכנסת שריד על העצומה.

מיכאל איתן: אני מציע לו לבדוק כמה אנשי מרצ חתמו על העצומה שדיברה על אפליות על רקע דתי ועדתי בנושא פליאה אלבק, כתוצאה מהברית שלו אז עם ש"ס.

מיכאל איתן: שלא ייתמם גם כן, ואתה יחד אתו עם ביטאון מפ"ם.

מיכאל איתן: בעקבות הפרשה הזו קרא לש"ס: אל תעזבו את הקואליציה.

מיכאל איתן: אנחנו צריכים אתכם.

מיכאל איתן: אל תיתמם.

מיכאל איתן: אתם צבועים, זה מה שאתם.

מיכאל איתן: עכשיו אני רוצה לומר לך: לא אני אמרתי, ולא אמרו את זה בספסלי הליכוד.

מיכאל איתן: בית-משפט עליון בישראל אמר, שרבין עשה הסכם בלתי חוקי ב-1993.

מיכאל איתן: אמר את זה בית-המשפט העליון.

מיכאל איתן: איפה הקשרים האלה?

מיכאל איתן: למה לא קמה ועדת חקירה?

חיים אורון: לא היה דוח כזה על ראש הממשלה.

חיים אורון: על מה אתה מדבר?

מיכאל איתן: ראש ממשלה ננזף על-ידי בית-משפט עליון, ולא כמו במקרה שלנו, ששלטון החוק אמר: אין שום הוכחה לביצוע עבירה.

חיים אורון: מתי היה הדוח הזה?

אופיר פינס-פז: הוא אמר שיש – – –

מיכאל איתן: בית-משפט עליון אומר לראש ממשלה: עשית מעשה בלתי חוקי.

מיכאל איתן: ישבתם בשקט – לא ועדת חקירה, וזה לא הציק לשום פרופסור בפקולטה למשפטים.

מיכאל איתן: מכבסת "כשר" – שמים אסימון והכול כשר.

אופיר פינס-פז: אתה משקר כאן במצח נחושה.

אופיר פינס-פז: תתבייש.

מיכאל איתן: אני צריך להתבייש?

אופיר פינס-פז: כן.

אופיר פינס-פז: איך אתה עומד על הדוכן ומשקר?

מיכאל איתן: אמר בית-משפט עליון.

מיכאל איתן: אני מצטט שופטים עליונים.

מיכאל איתן: למה אני צריך להתבייש?

מיכאל איתן: אני מצטט שופטים עליונים בישראל, שאמרו שהמעשה הזה היה בלתי חוקי.

אופיר פינס-פז: דוח הפרקליטות קבע, שעשו עבירות והיתה קנוניה.

אופיר פינס-פז: זה הכול.

אופיר פינס-פז: היתה קנוניה.

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אנחנו יכולים להתקדם?

מיכאל איתן: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, ראש המפלגה שלך אמר:

מיכאל איתן: אנחנו במשבר מוסרי עמוק.

מיכאל איתן: כשבוחר בישראל קבע רשימה של מפלגות וקבע ממשלה, ויצחק שמיר אז רצה ממשלת אחדות לאומית – –

ראובן ריבלין: – – –

מיכאל איתן: – – חיים ושמעון החליטו: מה פתאום בחירות?

מיכאל איתן: מה פתאום פסק-דינו של הבוחר?

מיכאל איתן: בוא ונעשה תרגיל, שיצחק רבין, הנערץ עליך, קרא לו "תרגיל מסריח".

מיכאל איתן: משבר מוסרי?

מיכאל איתן: – שמעון פרס.

מיכאל איתן: איפה היה פרופסור כשר?

מיכאל איתן: איפה הוא היה?

מיכאל איתן: הלכו למכבסה, שמו אסימון, והכול כשר.

ראובן ריבלין: בכסף קניתם שלטון בעזרת היועץ המשפטי הקודם.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין.

אופיר פינס-פז: אתה פותח את – – – אתה אילם.

אופיר פינס-פז: תתבייש לך.

אופיר פינס-פז: אתה שותק.

מיכאל איתן: צריך לשמוע את זה.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: לשני הקיצונים – – –

אופיר פינס-פז: אנחנו אז – – –

ראובן ריבלין: על זה אני לא מתווכח אתך.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, אתה מפריע לחבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: אפילו בספר השיאים של גינס עוד לא רשומה הבטחה מפליגה כזו.

מיכאל איתן: הבטיח לאחד מחברי הכנסת שנבחר על-ידי הליכוד, שאם יעבור וייתן לו את האפשרות להפיל את הממשלה שנבחרה כחוק יהיה שר.

מיכאל איתן: למה שר?

מיכאל איתן: כי הוא לא יוכל להיבחר עוד הפעם לכנסת – –

חיים אורון: אם גור היה יושב פה.

חיים אורון: נרחיק את העדות לגור.

מיכאל איתן: – – אבל למנות אותו כשר הוא היה יכול.

מיכאל איתן: אז הוא אמר: אתה תהיה שר לא לקדנציה אחת – לשתי קדנציות.

מיכאל איתן: לא במשרד אחד – בשני משרדים.

מיכאל איתן: הבטחה.

מיכאל איתן: "משבר מוסרי" – אומר שמעון פרס.

מיכאל איתן: מה אתם מדברים?

מיכאל איתן: אתם חושבים שאנחנו מטומטמים?

מיכאל איתן: שהציבור קונה את הלוקשים האלה?

מיכאל איתן: לשיא השיאים הגעתם השבוע.

מיכאל איתן: את השיא הזה כבר שברתם.

יורי שטרן: – – –

אברהם הירשזון: חבר הכנסת איתן, אתה שכחת את חברי הכנסת לין ופרץ – – –

מיכאל איתן: אדוני, אם אני הייתי צריך לעמוד כאן ולמנות את כל עלילות שמעון פרס, ואיך הוא קנה ומכר, הייתי שובר את השיא שלי בנאום הפיליבסטר.

חיים אורון: שוסטק.

מיכאל איתן: אני לא יכול.

מיכאל איתן: הזמן שלי מוגבל.

דן תיכון: רק רגע.

זאב בוים: – – –

אופיר פינס-פז: חשבתי שיש הדר בית"רי.

אופיר פינס-פז: אין כזה.

אופיר פינס-פז: הכול פוליטיקה.

לימור לבנת: תשאל את המשמרת הצעירה שלכם.

מיכאל איתן: נכון, אתה צודק.

מיכאל איתן: הכול פוליטיקה.

מיכאל איתן: ככה צריך לראות את זה.

מיכאל איתן: הכול פוליטיקה, כמו שאתה אומר.

מיכאל איתן: אני חייב לסיים.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר לכם: לשיא השיאים – –

חיים רמון: מה היה השבוע?

מיכאל איתן: – – של הביזיון שלכם, של תאוות השלטון שלכם, הגעתם השבוע.

מיכאל איתן: דבר כזה לא ראיתי.

מיכאל איתן: הגישה שלנו בעניין הזה אומרת: לא היתה עסקה.

מיכאל איתן: ראש הממשלה לא הבטיח לדרעי.

מיכאל איתן: לא היה דבר.

מיכאל איתן: אתם אומרים: כן.

מיכאל איתן: דרעי – הוא סחט את ראש הממשלה.

מיכאל איתן: דרעי גרם לכך, שראש ממשלת ישראל נאלץ לטעות בשיקול דעתו.

מיכאל איתן: אז אפשר היה לחשוב, שהמסקנה ההגיונית היא שצריך לפעול נגד דרעי.

מיכאל איתן: מה פתאום?

מיכאל איתן: משלחות עולות לרגל להתרפס לפניו, לבקש את הבנתו ולדבר על שיתוף פעולה.

מיכאל איתן: שיתוף פעולה?

מיכאל איתן: בחינם?

מיכאל איתן: אולי תגלו לציבור מה אתם מבטיחים להם תמורת שיתוף הפעולה הזה?

חיים אורון: חבר הכנסת מיכאל איתן, עכשיו עזבתי את חיים.

חיים רמון: זה חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

חיים רמון: הוא המשמרת.

חיים רמון: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, אתה לא במשמרת?

מיכאל איתן: את שולמית אלוני אתה זוכר?

מיכאל איתן: תתמוך בהם הלאה.

מיכאל איתן: שיתוף פעולה הם מציעים.

מיכאל איתן: בואו ותגידו לנו.

מיכאל איתן: הציבור זכאי לדעת מה אתם מבטיחים.

מיכאל איתן: אנחנו, הליכוד, רואים עין בעין עם תנועת ש"ס את הדברים, במרבית הדברים.

מיכאל איתן: יש לנו הרבה דברים משותפים, ויש לנו דברים מפרידים.

מיכאל איתן: אבל, הקואליציה בינינו היא קואליציה טבעית.

מיכאל איתן: אתם רוצים לעשות שלא כדרך הטבע.

מיכאל איתן: אז מה אתם משלמים תמורת זה?

מיכאל איתן: ראינו אתכם באפסות

מיכאל איתן: כם ניגשים לשם, משפילים את עצמכם.

מיכאל איתן: כיום, לאחר שחבר הכנסת אריה דרעי דיבר בטלוויזיה נגד הציונות החילונית – הוא לא התכוון אלינו.

מיכאל איתן: הוא התכוון אליכם – –

אופיר פינס-פז: אתם כלום.

אופיר פינס-פז: אתם אוויר.

מיכאל איתן: – – הוא התכוון לשלטון מפא"י.

מיכאל איתן: הוא התכוון לבזות אתכם, להשפיל אתכם.

מיכאל איתן: הוא אמר לכם.

מיכאל איתן: הוא לעג לכם.

מיכאל איתן: הוא עשה אתכם כאלה קטנים.

אופיר פינס-פז: אין לכם תפיסות.

אופיר פינס-פז: אתם סותמים את העיניים והאוזניים.

אופיר פינס-פז: אתם לא מייצגים כלום.

אופיר פינס-פז: שום דבר אתם לא מייצגים.

מיכאל איתן: הוא אמר לכם: אתם אשמים.

מיכאל איתן: אתם הפכתם ואתם עשיתם.

מיכאל איתן: אני לא רוצה לחזור על הדברים שהוא אמר.

מיכאל איתן: אבל אתם, מלת גינוי לא אמרתם לו.

מיכאל איתן: הלכתם – – –

חיים רמון: אתה מסכים אתם?

דן תיכון: טוב.

דן תיכון: לסיים.

מיכאל איתן: אתה עוד תשמע מה יש לי להגיד בעניין.

חיים רמון: אתה מסכים אתם?

מיכאל איתן: אתה תשמע מה שיש לי להגיד.

מיכאל איתן: אני אגיד.

חיים רמון: אני לא מסכים אתם.

חיים רמון: אתה מסכים אתם?

מיכאל איתן: אני אענה לך.

חיים רמון: תענה.

חיים רמון: אלה דברים שמקובלים עליך?

ראובן ריבלין: אי-אפשר חלק – – –

חיים רמון: – – –

ראובן ריבלין: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין, אני מצטער.

מיכאל איתן: חבר הכנסת חיים רמון, שאלתי באמת.

מיכאל איתן: אני אענה לך.

מיכאל איתן: אני מבטיח לך שתקבל תשובה.

מיכאל איתן: שאלתי את אחד – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, תרשה לי להעיר לך הערה אישית.

דן תיכון: אתה צועק מול חבר הכנסת מיכאל איתן.

דן תיכון: קולך לא נשמע, ואתה הופך להיות צרוד.

דן תיכון: גם הוא הפך להיות צרוד.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, העיתונות שומעת.

דן תיכון: לא, היא לא שומעת.

דן תיכון: תאמין לי.

חיים רמון: תאמין לי ששומעים.

דן תיכון: אבל הציבור לא שומע.

מיכאל איתן: שאלתי את אחד מחברי, ברוח הדברים שאתה שואל, ולא מעל במת הכנסת, והוא איש הגון וישר, איש מפלגת העבודה בכל רמ"ח איבריו, ואין שום סיכוי בעולם שאשכנע אותו להצביע אחרת: תראה מה הדברים.

מיכאל איתן: מה זה?

מיכאל איתן: מה נעשה פה?

מיכאל איתן: איך אתה שותק?.

מיכאל איתן: הוא אומר לי: תשמע, מיקי, אגיד לך את האמת.

מיכאל איתן: אנחנו חייבים להפיל את השלטון, ואנחנו צריכים לשלם את המחיר.

מיכאל איתן: כלומר, אתם, שטוענים נגד סחיטה ונגד סחטנות, הראשונים שרצים מרצונכם לשלם מחיר כפול ומכופל – –

חיים רמון: אני לא שמעתי.

מיכאל איתן: – – להיכנע לסחטנות.

מיכאל איתן: כמו – – –

חיים רמון: אני ממפלגת העבודה מודיע לך, שאני לא מסכים ורואה את הדברים שאריה דרעי אמר באותו מקום כדברים חמורים.

חיים רמון: אפשר לדעת מה עמדתך?

חיים רמון: פה הציבור.

חיים רמון: פה תגיד.

מיכאל איתן: את עמדתי אתה תשמע בצורה מסודרת.

חיים אורון: – – –

חיים רמון: תגיד כאן, ואל תתחמק.

חיים רמון: פה תספר.

חיים רמון: אתה מקבל או לא?

דן תיכון: רק רגע, חברי ההסתדרות החדשה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, עד כאן.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיכאל איתן: אני יכול לומר לך, שאתה תקבל על כך – – – א.

מיכאל איתן: אני לא עובד אצלך, ואתה לא תגיד לי מתי להגיד מה.

חיים רמון: זה נכון שאתה לא עובד אצלי.

מיכאל איתן: זה הכול.

חיים רמון: אתה עובד אצל ביבי.

מיכאל איתן: אני לא עובד אצלך.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הוא בסך הכול עובד של הכנסת.

מיכאל איתן: עכשיו אני אגיד לך, ואני לא מתחמק, כי אני ידעתי שהשאלה הזו תישאל.

מיכאל איתן: היא רצינית מכדי שאשיב עליה כאן.

מיכאל איתן: אני אענה בצורה מסודרת בתוך זמן קצר מאוד.

מיכאל איתן: תקבל ממני תשובה מסודרת ומאורגנת.

מיכאל איתן: היא רצינית מכדי שאעלה אותה כאן.

מיכאל איתן: אני לא מתחמק.

דן תיכון: נא לסיים.

מיכאל איתן: אני רוצה לסיים.

חיים רמון: בכל פעם שתעלה על הדוכן אבקש ממך לדעת מתי תענה על כך.

מיכאל איתן: אומר לך.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, עד כאן.

מיכאל איתן: במערכת היחסים בינינו, כשאני כאן ואתה יושב שם, כל מה שנותר לך הוא רק להסתפק בדברי תשובתי, אם אתה רוצה או לא רוצה.

מיכאל איתן: אני מציע לך, בחברות, תגיד: בסדר, אני מקבל.

מיכאל איתן: תן לי קרדיט מסוים.

חיים רמון: זאת הדמוקרטיה.

חיים רמון: אבל לפחות תן לי לדבר.

מיכאל איתן: תן לי קרדיט מסוים.

חיים רמון: מה שנותר לי זה לדבר.

חיים רמון: תן לי לנצל זאת.

דן תיכון: נדמה לי שאני נותן היום לדבר.

מיכאל איתן: חבר הכנסת רמון, בעבר, לא מזמן, נתת לי קרדיט.

חיים רמון: אני נותן לך הרבה קרדיט כל הזמן.

מיכאל איתן: אז תן לי קרדיט גם בעניין הזה.

מיכאל איתן: האמן לי שאומר את הדברים.

חיים רמון: עד הנאום הבא שלך בכנסת אתן לך הזדמנות.

חיים אורון: מחר הוא עובד על אחדות לאומית.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אני רואה שגם אתה לא זקוק לחופשה.

חיים רמון: הוא חזר מחופשה.

מיכאל איתן: ידידי היקרים, חבל שאנחנו מערבבים פוליטיקה במשפט.

מיכאל איתן: תנו למערכת המשפט לבדוק את הדברים.

מיכאל איתן: אתם רשאים לערער על החלטות הפרקליטות על-ידי פנייה לבג"ץ.

מיכאל איתן: עזבו את כל נושא ועדת החקירה, שכן הוא גימיק לא מוצלח.

מיכאל איתן: ניסיתם, זה לא נקלט בציבור.

מיכאל איתן: תרדו ממנו, ויפה שעה אחת קודם.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, הנושא האחרון: תחושות האפליה והקיפוח העולות מהחלטת היועץ המשפטי לממשלה בפרשת בר-און.

דן תיכון: יציג את ההצעה חבר הכנסת נסים דהן.

דן תיכון: לזכותך ייאמר, חבר הכנסת רמון, ולזכותו של חבר הכנסת שחל ייאמר, שאתם השניים היחידים שיושבים כאן מתחילת הדיון.

חיים רמון: אנחנו באמת מחשיבים את הפרשה הזאת, ולא מן השפה ולחוץ.

נסים דהן: יוסי שריד נפגע.

נסים דהן: גם הוא יושב פה מן ההתחלה.

דן תיכון: לא, הוא לא יושב כאן מן ההתחלה.

דן תיכון: הוא יושב מן ההתחלה, אבל עם הפסקה גדולה.

חיים רמון: חבר הכנסת שריד היה צריך לעשן והוא יצא.

חיים רמון: אין לזקוף זאת לרעתו.

דן תיכון: רע מאוד שהוא צריך לעשן.

דן תיכון: בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני לא יכול שלא לפתוח במשל של הכבשה ביער, אפילו שאתם מכירים אותו; אבל בשביל עם ישראל אחזור עליו.

יוסי שריד: משל יפה.

נסים דהן: אומר חבר הכנסת שריד שזה משל יפה; וגם מציאות יפה, חבר הכנסת שריד.

נסים דהן: ביער, בג'ונגל, במקום שהחיות הרעות שורצות, קרה אסון – אין אוכל.

נסים דהן: משטר היער, חוקי היער, חוקי הג'ונגל, לא תרמו לרווחת החיות.

נסים דהן: החליטו החיות שצריך לעשות סדר; מישהו פה אשם, מישהו פה עשה מעשים רעים, ואם נבער את הנגע – כל דבר יחזור על מקומו בשלום, ובא השלום על ישראל.

נסים דהן: אמרו: איך עושים?

נסים דהן: – נעשה ועדת חקירה?

נסים דהן: אולי המשטרה תבדוק?

נסים דהן: כולם ימלאו פיהם מים, אף אחד לא ישתף פעולה, ולא נדע מה קורה.

נסים דהן: בואו נציע שיתוף פעולה מרצון, כל אחד יתוודה על העבירות שלו.

נסים דהן: מתחילים ממלך החיות, האריה.

נסים דהן: אומר האריה: נכון, אני אשם, גרמתי ליתומים ואלמנות, טרפתי על ימין ועל שמאל, חוקי היער הם בגללי, כל חוקי היער הם לטובתי, גרמתי למלחמות, אני אשם.

נסים דהן: אמרו לו החיות: לא, אתה לא אשם; בשביל זה נוצרת, בשביל זה נבחרת לשלטון, כדי לעשות את כל המהומות האלה, אתה צדיק הדור.

נסים דהן: אמר הזאב: אז אני אשם, אני ביצעתי את החוקים שהמלך חוקק, אני כיוונתי איפה לטרוף ואיפה להשחית.

נסים דהן: אמרו לו החיות: לא, אתה לא אשם, גם אתה לכך נוצרת; בשביל זה אתה זאב.

נסים דהן: וכן הלאה, וכן הלאה.

נסים דהן: גם הכבשה התמימה התוודתה: היא היתה רעה, היא הלכה למות מרעב, לא היתה לה ברירה והיא היתה מוכרחה לאכול קצת עשב, העשב הראשון שהיה לפניה – היא אכלה ממנו קצת.

נסים דהן: אמרו לה החיות: את אשמה, גנבת שכמותך, בגללך כל הצרות ביער.

נסים דהן: טרפו אותה ולא נתנו לה אפילו להמשיך ולהתוודות.

נסים דהן: מורי ורבותי, חברי הכנסת, לא ביקשתם ועדת חקירה כשמכרתם את המדינה לערפאת בשביל "מיצובישי"; לא ביקשתם ועדת חקירה וגם לא חקירת משטרה.

נסים דהן: לא ביקשתם ועדת חקירה כשמודעי עמד ואיים על ראש הממשלה, שמיר, שאם הוא לא ייתן לו את תפקיד שר האוצר לא תהיה ממשלה בישראל, וההפקרות תמשיך לחגוג.

נסים דהן: חבר הכנסת שחל, למה לא ביקשתם ועדת חקירה?

נסים דהן: אתם הייתם אופוזיציה לוחמת נגד שמיר.

נסים דהן: אבל מה פתאום?

נסים דהן: זה משרת את האינטרסים שלכם.

נסים דהן: לא ביקשתם ועדת חקירה כשחבר הכנסת בגין איים שהוא לא ייכנס לממשלה ולא תהיה ממשלה אם לא ייכנס דן מרידור.

נסים דהן: לגיטימי, הכול מותר.

נסים דהן: לא ביקשתם ועדת חקירה על זה שהמשטרה, כשהיה מדובר בדוח על בכירי מפלגת העבודה עם ההסתדרות, הסתפקה בהגשת דוח על הש"ג, והשאר יצאו נקיים.

נסים דהן: למה לא ביקשתם ועדת חקירה?

נסים דהן: מה קורה באמת?

נסים דהן: המשטרה לא מספקת.

נסים דהן: מתי ביקשתם ועדת חקירה?

נסים דהן: כשפרשת בר-און התפוצצה עמד חבר הכנסת שריד ורץ ישר להתלונן במשטרה.

נסים דהן: חבר הכנסת שריד, זוכר?

נסים דהן: התלוננת ישר במשטרה; תלונה, חקירה.

נסים דהן: למה?

נסים דהן: חשבתם שהמשטרה תפיל את הממשלה.

נסים דהן: אם הבוחר בחר במפלגת הימין, יש מי שיפיל אותה – המשטרה.

נסים דהן: הגישו תלונה.

נסים דהן: חשבו שמפה תבוא הגאולה.

נסים דהן: המשטרה מיצתה את החקירה.

נסים דהן: המשטרה לא מגישה כתב אישום.

נסים דהן: היא הגישה את חוות הדעת שלה.

עבד-אלוהב דראושה: המשטרה המליצה.

נסים דהן: הפרקליטות החליטה מה שהחליטה.

נסים דהן: תיכף נגיע גם להחלטת הפרקליטות.

נסים דהן: הממשלה לא נפלה והיא גם לא תיפול עם דוח משטרה כזה.

נסים דהן: אז מבקשים ועדת חקירה.

נסים דהן: אולי משם תבוא הישועה.

נסים דהן: אולי מה שלא רוצה העם יחליטו לו האליטות; כנופיות האליטות האלה, שהחליטו שהן ינהיגו את המדינה נגד רצון העם.

נסים דהן: וזה לא יעזור.

יוסי שריד: יעזור, יעזור.

נסים דהן: חבר הכנסת שריד, כל זמן שהכלבים ששומרים על הדמוקרטיה ישנים – לא יעזור שום דבר.

נסים דהן: רק תגידו לי: איך הרדמתם את הכלבים, את כלבי הדמוקרטיה?

נסים דהן: מה הפיתיון שניתן להם, שהם נרדמו בכל אותן פרשיות שהזכרתי והם התעוררו בפרשייה האחרונה?

נסים דהן: אגיד לכם מהו הפיתיון.

נסים דהן: אגיד לכם את מה שאתם לא רוצים לשמוע ואת מה שאתם לא אוהבים לשמוע.

נסים דהן: וחבר הכנסת שריד עמד פה מעל הדוכן.

נסים דהן: כשחשבתם שידידי היקר, הרב אריה דרעי, ישרת את המטרות שלכם – הוא היה חביב האליטות.

נסים דהן: בוודאי.

נסים דהן: אבל התברר לכם שהמטרה שלו היא קודם כול לשרת את עמו, קודם כול לשרת את המגזר שהוא בא ממנו, לתקן עיוות, לבטל אפליות.

נסים דהן: והרצון שלו הוא לא רצון של אדם בודד, הוא היום רצון של 250,000 איש, מינימום.

קריאה: 261,000.

נסים דהן: 261,000.

נסים דהן: מחר זה 300,000, 400,000, 500,000.

נסים דהן: כי אנחנו לא שכחנו את ילדי טהרן, חבר הכנסת שריד, ולא שכחנו את ילדי תימן, ולא נשכח את ילדי מרוקו.

נסים דהן: אנחנו נילחם ונמשיך להילחם על כך שהקיפוח העדתי הזה ייפסק פעם אחת ולתמיד, ומי שגדל במרוקו יכול להיות גם ראש ממשלה ולא ייפסל אוטומטית.

אלי בן-מנחם: ביבי לא מרוקאי.

אלי בן-מנחם: אתה מגן על ביבי עכשיו.

נסים דהן: גם אתה לא.

אלי בן-מנחם: מה זה קשור לש"ס?

נסים דהן: גם אתה לא.

נסים דהן: תיכף תשמע.

אלי בן-מנחם: ועדת חקירה היא נגד הסירחון של ראש הממשלה.

אלי בן-מנחם: אני לא מבין את הקשר.

נסים דהן: לכן, מה שביקשנו אלה הם דברים פשוטים.

נסים דהן: ביקשנו שאותה הסתה בציבור, על-ידי אותם כלבי דמוקרטיה רדומים, שמתעוררים מתי שאתם רוצים וישנים מתי שאתם רוצים, תיפסק.

נסים דהן: ביקשנו שהם יעשו את עבודתם נאמנה.

נסים דהן: מה ביקשנו בסך הכול, שעל זה יצאתם במלחמה?

נסים דהן: חבר הכנסת חיים אורון, אקרא לך מה רצינו שתחתמו עליו ומה ביקשנו שחברי הכנסת יחתמו עליו, במכתב ליועץ המשפטי.

נסים דהן: מה ביקשנו בסך הכול, שעל זה יצא הקצף?

נסים דהן: – "לכבוד היועץ המשפטי לממשלה, מר אליקים רובינשטיין, פרקליטת המדינה הגברת עדנה ארבל, אנו החתומים מטה, חברי כנסת וראשי רשויות מקומיות מכל קצווי הקשת הפוליטית, פונים ליועץ המשפטי לממשלה ולפרקליטת המדינה לשקול מחדש את החלטתם להגיש כתב אישום כנגד חבר הכנסת אריה דרעי".

נסים דהן: לא ביקשנו לא להגיש, ביקשנו לשקול מחדש: א.

נסים דהן: "במה שמכונה פרשת בר-און".

נסים דהן: הנימוקים: "ההחלטה להעמיד לדין את חבר הכנסת אריה דרעי לבדו יוצרת בקרב חלקים נרחבים בציבור תחושה כי יש בה, ולו בלא משים, פגיעה בעקרון השוויון שהינו ערך מרכזי של שלטון החוק".

נסים דהן: מה רע כאן?

נסים דהן: עד כה, מה רע?

נסים דהן: מה ביקשנו, דבר לא אלמנטרי, לא עם איזה בסיס הגיוני?

נסים דהן: אני ממשיך: "אמון בלתי מסויג של הציבור במערכת התביעה הכללית הינו חיוני במדינה דמוקרטית" – שלצערנו הרב חבר הכנסת שריד לא מאמין לה – "ואסור שהוא יעמוד בסימן שאלה כלשהו.

נסים דהן: גם אנשי משפט" – המיעוט, דעת המיעוט – "בהם חברים מקרב צוות פרקליטות המדינה שעסקו בפרשה הינם בדעה, שההחלטה כמות שהיא אינה עומדת במבחן אמות מידה ציבוריות.

נסים דהן: מראית פני הצדק מחייבת אפוא, לדעתנו, שיקול ובדיקה מחודשת אשר יוסיפו כבוד וחוסן למערכת החוק והמשפט".

נסים דהן: על זה יצא קצפכם, חברי הכנסת.

נסים דהן: מה רע בשורות שקראתי?

נסים דהן: למה אי-אפשר לבקש שיקול דעת בגלל הבעיה הציבורית?

נסים דהן: למה תהיה חכם ואל תהיה צודק?

נסים דהן: המשפט הזה מתאים בכל החיים הציבוריים, רק לא כאן; רק כשמדובר באריה דרעי.

נסים דהן: שם כבר לא אומרים: לא תהיה חכם, כן תהיה צודק, אלא רק – ייקוב הדין את ההר.

נסים דהן: ואני אגיד לכם למה, כי יש לו שם – מכלוף אריה דרעי.

נסים דהן: הוא מזוהה עם עדות צפון-אפריקה, הוא מזוהה כיהודי דתי, חרדי.

נסים דהן: אתם תעשו הכול כדי שאנחנו לא נגדל.

נסים דהן: וכאשר יענו אותו כן ירבה וכן יפרוץ.

דן תיכון: תשיב על כל ההצעות השרה לימור לבנת, בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: תשאל אותו.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, מסתבר שהיית אז ילד.

חיים אורון: עד היום – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, זאת הרגשתו – – –

חיים אורון: אני מקווה שההרגשה נובעת מידיעה.

חיים אורון: אם לא – – –

דן תיכון: השרה יכולה להתחיל?

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, השרה יכולה להתחיל?

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: חבר הכנסת סילבן שלום.

דן תיכון: חבר הכנסת סילבן שלום, ממתינים לך.

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדברים שנאמרו כאן היום כבר זכו לתשובה טובה, ראויה ונכונה של חבר הכנסת מיכאל איתן, ואף-על-פי-כן אני רוצה לומר, אולי להוסיף דברים מספר על מה שכבר נאמר.

לימור לבנת: חברי הכנסת, מינויו של היועץ המשפטי לממשלה רוני בר-און, שבגינו התכנס הכנס המיוחד הזה בפגרה, וכל התהליכים שבגינם נפתחה חקירת המשטרה שבאה – אני רוצה להזכיר – ביוזמתו של ראש הממשלה, שהודיע שהוא פונה ומבקש שהמשטרה תחקור את כל ההאשמות שעלו סביב מינויו של היועץ המשפטי לממשלה.

לימור לבנת: ובכן, המינוי הזה, כפי שאמרתי, כפי שהצבעתי, לא היה לפי דעתי המינוי הנכון או המינוי הראוי בשעתו, ואף-על-פי-כן, ואולי דווקא בגלל זה, אני מוצאת חובה לעצמי לבוא לכאן היום ולומר לכם את הדברים הברורים ובקול רם, בעיקר לאחר מה ששמעתי, לא בשלושת החודשים האחרונים – לא רק בשלושת החודשים האחרונים, אלא בעיקר לאחר שהתפרסמו מסקנות היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה.

לימור לבנת: היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה הגישו מסקנות שנדונה בהן שאלה משפטית: האם יש להגיש כתב אישום נגד ראש הממשלה, נגד שר המשפטים, נגד אחרים, או אין להגיש כתב אישום נגדם?

לימור לבנת: והשאלה המשפטית הזאת, חברי הכנסת, הוכרעה על-ידי שני אנשים ישרים והגונים, שאני מקווה שאין כאן אדם אחד שמפקפק בהגינותם וביושרם, והם – –

קריאה: – – –

לימור לבנת: אני מייד אגיע גם לזה.

לימור לבנת: – – מייצגים את שלטון החוק במדינה, והם הכריעו והם החליטו שלא להגיש כתב אישום, לא להגיש כתבי אישום נגד ראש הממשלה, נגד שר המשפטים ונגד מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

לימור לבנת: בהחלטתם הם החליטו גם להגיש כתב אישום אחד, כפוף לשימוע, וכמובן לדיון בכנסת אם תגיע בקשה להסרת חסינות.

לימור לבנת: אני רוצה להזכירכם, שבמהלך שלושת החודשים תקפו נציגי האופוזיציה, אמרו דברים קשים מאוד, אבל אמרו כל הזמן: אנחנו מחכים להכרעת הפרקליטות.

לימור לבנת: אנחנו נשמע מה היא הכרעת הפרקליטות.

לימור לבנת: מה קרה כשהגיעה הכרעת הפרקליטות?

לימור לבנת: – פתאום באים ואומרים: רגע אחד, ההכרעה הזאת איננה מוצאת חן בעינינו, היא לא לרוחנו; חשבנו, קיווינו שיהיה אחרת.

לימור לבנת: אבל התקווה הזאת נכזבה, ואדוני היושב-ראש, ברגע שהמסקנות של היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה לא מצאו חן, פוליטית, בעיני האופוזיציה, אותם אנשים שמלכתחילה לא רצו את בנימין נתניהו בראשות הממשלה ולא רוצים בו גם עכשיו – זה לגיטימי, הם אופוזיציה, יש להם מועמדים אחרים, נדבר גם על זה בעוד רגע – באותו רגע שהם החליטו פוליטית שזה לא מוצא חן בעיניהם, הם באים ומציעים כל מיני פטנטים וכל מיני המצאות, החל בוועדת חקירה.

לימור לבנת: ואמר כאן נכון קודם חבר הכנסת מיכאל איתן.

לימור לבנת: אני חייבת לומר ששמעתי את יושב-ראש סיעת העבודה, חבר הכנסת רענן כהן, הבוקר, ברדיו – אוזניים תצילינה.

לימור לבנת: הוא מציע שהכנסת תקים ועדת חקירה כדי לבדוק את היועץ המשפטי לממשלה ואת פרקליטת המדינה; את הפרקליטות.

לימור לבנת: מה, השתגענו לגמרי?

לימור לבנת: אבל לא רק זה, כי, חברי הכנסת, אנחנו עומדים, עדיין, בפני דיון בבג"ץ; הרי הוגשו עתירות לבג"ץ.

לימור לבנת: גם בג"ץ לא מספק את חברי הכנסת מהאופוזיציה?

לימור לבנת: גם בג"ץ לא מספק את האופוזיציה תאבת השלטון שמוכנה לעשות כל דבר?

לימור לבנת: מה תעשו מחר?

לימור לבנת: – תלכו לבית-הדין הבין-לאומי בהאג?

לימור לבנת: לאן עוד תפנו?

לימור לבנת: מה עוד תמציאו כדי לראות איך אפשר לערער את ההחלטה של נציגי שלטון החוק?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, יש בעיה חמורה ביותר בפגיעה שמתבצעת יום-יום, והיא התבצעה כאן בשעתיים האחרונות מעל הדוכן הזה – פגיעה בשלטון החוק על-ידי הערעור על סמכותם, על שיקול דעתם של מי שממונים על שלטון החוק במדינה.

לימור לבנת: האם הכנסת עומדת מעל היועץ המשפטי לממשלה?

לימור לבנת: האם הכנסת עומדת מעל הפרקליטות?

לימור לבנת: האם הכנסת עומדת מעל בג"ץ?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אכן, ראש הממשלה אמר פומבית, אמר גם בשיחות עם שרים, שהוא חושב שהוא טעה בתהליך מינויו של היועץ המשפטי לממשלה.

לימור לבנת: טעות, אדוני היושב-ראש, איננה עבירה.

לימור לבנת: על טעות, אדוני היושב-ראש, שופט הציבור אם הוא רוצה, בקלפי, בבחירות, וממשלה מחליפים רק בקלפי, לא ברחובות, לא בעיתונים ולא בקריאות מתלהמות שפוגעות, כאמור, בשלטון החוק.

עבד-אלוהב דראושה: אז את מסכימה ללכת לקלפי?

לימור לבנת: כן, אנחנו נלך לקלפי חבר הכנסת דראושה, נלך לקלפי במועד הקבוע בחוק, כפי שכל ממשלה הולכת וכל כנסת הולכת, וברור לגמרי שההפסד הצורב של מפלגת העבודה בבחירות האחרונות, שהתקיימו לפני כ-11 חודש, ההפסד הצורב הזה קשה לאופוזיציה.

לימור לבנת: אני, אגב, מבינה אתכם.

לימור לבנת: ישבתי ארבע שנים כחברת כנסת באופוזיציה, מ-1992, וזה היה קשה.

חיים רמון: אבל כל הזמן ביקשת להקדים את הבחירות?

חיים רמון: לא היה יום שלא ביקשת להקדים את הבחירות.

חיים רמון: אחרי כל אירוע ביקשתם להקדים את הבחירות.

לימור לבנת: זה היה קשה.

לימור לבנת: אני רוצה להזכיר, שאכן במהלך ארבע השנים האחרונות קרו דברים מאוד משונים, מפני שהקואליציה של אז – דהיינו מפלגת העבודה, מרצ, המפלגות הערביות – קיבלה החלטות דרמטיות ביותר, משמעותיות ביותר, חשובות ביותר.

לימור לבנת: ואיך היא קיבלה אותן?

לימור לבנת: היא קיבלה אותן בניגוד למצע מפלגת העבודה כפי שהוצג לציבור הבוחרים ערב בחירות 1992.

לימור לבנת: היא קיבלה אותן על חודם של קולות שנקנו, כמו קולו של חבר הכנסת לשעבר אלכס גולדפרב – אוי לבושה הזאת – שישב שם.

אלי בן-מנחם: אפרים גור.

לימור לבנת: אנחנו זוכרים איך עמדו שם מעליו, איך שכנעו אותו ואיך אמרו לו ומה אמרו לו.

לימור לבנת: וכמו השר לשעבר – אוי לבושה – גונן שגב, שגם אותו קנו.

לימור לבנת: גם הדברים האלה, אני מקווה, ייבדקו עד תומם.

לימור לבנת: כבר הזכירו כאן את "התרגיל המסריח", ומה לא הזכירו כאן, כל כך הרבה דברים שנעשו והיו.

לימור לבנת: חבר הכנסת שריד, אני שמעתי לפני כשבוע בטלוויזיה, שכמה חברי כנסת ממפלגת העבודה לקו באמנזיה.

לימור לבנת: שאלו אותם אם נחום מנבר, האיש שעכשיו יושב במעצר לקראת משפט על בגידה במדינה, אם הוא תרם לפריימריס שלהם, והם אמרו שהם לא זוכרים.

לימור לבנת: הם לקו באמנזיה.

לימור לבנת: גם חברת הכנסת דליה איציק, גם חבר הכנסת עוזי ברעם.

לימור לבנת: הוא תרם גם לקרן, לקראת בחירות 1992, לבחירתו של יצחק רבין, אבל הם לא זוכרים, הם שכחו.

יוסי שריד: אני מציע לך להקים לכל חברי הכנסת שלוקים באמנזיה חדר סיעוד מיוחד בבית.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, מאוד משונה שמפלגת העבודה באה ומבקשת להקים ועדת חקירה.

לימור לבנת: הרי רק לפני כמה שבועות מפלגת העבודה ממש השתגעה, זחלה, ללכת לממשלת אחדות.

לימור לבנת: מה קרה לשמעון פרס?

לימור לבנת: קלקלו לו את ממשלת האחדות?

לימור לבנת: מה קרה, לוחות הזמנים בעבודה פתאום לא כל כך מסתדרים, עוד חודש – מתי יוצא שם הפריימריס אצלם – ופתאום הרסו את חלום האחדות, פתאום מתברר שהממשלה שרצו להיכנס אליה, שרצו להיות חברים בה, ששמעון פרס רצה להיות בה שר השלום, שהממשלה הזאת פתאום כל כך לא טובה שצריכים ללכת לבחירות, שצריכים להקים ועדת חקירה ממלכתית?

לימור לבנת: אני קראתי הבוקר עיתונים.

לימור לבנת: אני מניחה שגם חברי הכנסת קראו את העיתונים.

לימור לבנת: אני בטוחה שגם הציבור קרא את העיתונים, לפחות את חלקם.

לימור לבנת: ואני קוראת שם איך נוהגת מפלגת העבודה באנשיה, במנהיגיה.

לימור לבנת: איך המפלגה מסוכסכת, איך היא נראית.

לימור לבנת: איך אמר מזכיר מפלגת העבודה, המזכ"ל, חבר הכנסת נסים זוילי?

לימור לבנת: הוא אמר: מפלגה האוכלת מנהיגיה.

לימור לבנת: הוא אמר: מפלגה המובלת על-ידי פראנויה פנימית.

לימור לבנת: הוא אמר: זו מפלגה שמלאה בחשדנות.

אלי בן-מנחם: השרה לימור לבנת, אם הכול כל כך ורוד ויפה, למה רצית להתפטר?

לימור לבנת: אבל אני אגיד יותר מזה, מפני שאיש בתוך מפלגת העבודה לא נותן אמון ברעהו.

לימור לבנת: אמר את זה חבר הכנסת זוילי, לא אני.

לימור לבנת: למה לכעוס?

לימור לבנת: אמר את זה חבר הכנסת זוילי.

לימור לבנת: תכעסו על זוילי, למה הוא אומר את הדברים.

אלי בן-מנחם: את מאמינה לראש הממשלה?

אלי בן-מנחם: למה שקלת להתפטר אם הכול כל כך יפה?

לימור לבנת: הרי ברק לא נותן אמון – – –

אלי בן-מנחם: אני שואל אותך, למה שקלת להתפטר אם הכול כל כך יפה?

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, שאלת שש פעמים.

אלי בן-מנחם: תשאל אותה.

אלי בן-מנחם: היא לא עונה.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, היא עונה לך.

דן תיכון: עד כאן.

לימור לבנת: חבר הכנסת אהוד ברק איננו נותן אמון בשמעון פרס.

לימור לבנת: חבר הכנסת יוסי כץ אמר את זה אתמול גם כן.

לימור לבנת: הוא היה ברור, הוא אמר: ההיסטוריה המפלגתית של שמעון פרס היא שיוצרת חשש אצל האנשים.

לימור לבנת: אין לכם אמון במנהיג מפלגתכם שנתן 50 שנה מחייו.

לימור לבנת: אתם תבואו להטיף לנו מוסר?

לימור לבנת: תתביישו.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, מפלגת העבודה לא הלכה לבחירות חדשות על הסכם אוסלו שקרע את הציבור בישראל, שקרע את העם כאן.

לימור לבנת: היא הלכה עם כל הכוח, היא הלכה קדימה אף שהיא ידעה שהדבר מתנדנד פה על חודו של קול.

לימור לבנת: היא קנתה חברי כנסת, הפכה אותם לשרים, לסגני שרים, כדי שיהיה לה רוב.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

חיים רמון: לכן שמו אותנו באופוזיציה.

חיים רמון: למה את לא עונה לחבר הכנסת בן-מנחם?

לימור לבנת: חבר הכנסת רמון, אני מאוד מבקשת, אני עונה לכם לכולכם.

אלי בן-מנחם: אליהם את מחייכת ופה את שולפת ציפורניים.

לימור לבנת: אני עונה לכם לכולכם.

לימור לבנת: גם על מה שאמרה מבקרת המדינה עליכם, שהעבודה קנתה שלטון בכסף; גם על כל אותם תיקים שנבלמו בשעתם.

חיים רמון: בשביל זה אנחנו פה.

חיים רמון: על זה הלכנו לבחירות והפסדנו.

חיים רמון: אני רוצה לשאול אותך – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה רוצה למסור הודעה אישית כמו חבר הכנסת ברעם?

חיים רמון: אני לא מבין.

לימור לבנת: הרי חבר הכנסת חיים רמון היה יושב-ראש ההסתדרות; אותה הסתדרות שבה הוחלט להעמיד לדין רק את חבר הכנסת אבי יחזקאל, אבל לא להעמיד לדין – – –

חיים רמון: הפרקליטות החליטה.

לימור לבנת: סליחה, אמרתי.

לימור לבנת: לא ההסתדרות, הפרקליטות.

לימור לבנת: נכון, הפרקליטות.

חיים רמון: – – –

לימור לבנת: הפרקליטות החליטה להעמיד לדין רק את חבר הכנסת אבי יחזקאל, אבל לא להעמיד לדין את קיסר.

לימור לבנת: אז לא.

לימור לבנת: אז דרשנו ועדת חקירה ממלכתית?

לימור לבנת: בחירות חדשות דרשנו?

חיים רמון: קודם כול דרשתם ועדת חקירה פרלמנטרית.

חיים רמון: זה יותר גרוע.

חיים רמון: דרשתם גם דרשתם.

לימור לבנת: סליחה, האם אנחנו עשינו מסע ציבורי כזה?

לימור לבנת: התשובה היא, לא.

חיים רמון: אבל למה את – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הרי זה לא יכול להיות.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם.

אלי בן-מנחם: אני מצפה לתשובה.

אלי בן-מנחם: לא אמרתי דבר.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: הוא שאל שאלה, אתה שאלת שאלה, חבר הכנסת שחל שאל שתי שאלות, אבל מה לעשות שהשרה משיבה כרגע.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, ועדת חקירה ממלכתית היה צריך להקים אולי על חובות הקיבוצים.

לימור לבנת: ועדת חקירה ממלכתית היה צריך להקים אולי על התמוטטות קופת-חולים, על שחיתויות – – –

סילבן שלום: לא על החובות, על ההסדרים.

לימור לבנת: סליחה, על הסדרי הקיבוצים, תודה לחבר הכנסת סילבן שלום.

לימור לבנת: על שחיתויות ההסתדרות; על הסכנה למעמדה של ירושלים; על התערערות הביטחון כאן – על אלה צריך להקים ועדת חקירה ממלכתית – – –

אופיר פינס-פז: תגידי לציבור למה לא התפטרת – – –

לימור לבנת: – – – ולא לקחת את החלטות הפרקליטות, את החלטות היועץ המשפטי לממשלה, ובמקום לבוא ולומר, סוף פסוק – ידידי באופוזיציה, אתם לא תאהבו את זה, אתם רוצים לחשוב אחרת, אבל זה סוף פסוק, מפני שההמונים לא באים ולא מתגייסים, מפני שההמונים לא חותמים על העצומות שלכם, ההמונים לא באים כדי להגן על האופוזיציה, על היושר ועל הצדק.

לימור לבנת: אנחנו נגן על היושר ועל הצדק – – –

רפאל אלול: למה רצית להתפטר?

לימור לבנת: אנחנו נגן על היושר ועל הצדק, גם אם נעשתה טעות, גם אם נעשה מהלך לא נכון.

אלי בן-מנחם: למה רצית להתפטר?

לימור לבנת: ואתם יודעים מה?

אלי בן-מנחם: – – – נרצח ראש ממשלה – – –

אופיר פינס-פז: נבהלת.

אופיר פינס-פז: עשו לך רגליים קרות במצודת-זאב?

דן תיכון: תאמין לי, חבר הכנסת אופיר פינס, לא שומעים אותך.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, עד כאן.

דן תיכון: שאלת – שמענו.

חיים רמון: מה עם התשובה?

דן תיכון: יש לכם עוד כנס חירום בשבוע הבא.

לימור לבנת: תגיש שאילתא, חבר הכנסת רמון.

אלי בן-מנחם: למה רצית להתפטר?

דן תיכון: עד לפריימריס, כל שבוע כנס חירום.

חיים רמון: אני לא מתמודד.

דן תיכון: אני יודע, אתה לא, אבל מפלגתך.

דן תיכון: יהיה כל שבוע כנס חירום, אני אקבע את סדר הדוברים.

מיכאל איתן: – – –

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, תשאל – – –

דן תיכון: אני אשאל בשבוע הבא.

דן תיכון: עד 3 ביוני כל שבוע ישיבת חירום.

אלי בן-מנחם: מזל תאומים, צד של בוקר וצד של ערב.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להעיר עוד הערה.

לימור לבנת: במהלך – – –

יוסי שריד: – – – בפעם הבאה תתמודדי הרבה יותר טוב במצודת-זאב.

לימור לבנת: חבר הכנסת שריד, תן לי להעיר עוד הערה.

לימור לבנת: אולי תקבל מענה גם על מה שאמרת עכשיו, על מה שחבר הכנסת אופיר פינס – שמעתי כך באוזן ימין – צעק גם כן.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להעיר כאן עוד הערה.

לימור לבנת: במהלך השבועות האחרונים, החודשים האחרונים, אמרתי דברים והבעתי את חוסר שביעות רצוני ואת חוסר הנחת שלי, אני חושבת – באומץ שאני לא בטוחה שהיה לכל חברי הכנסת מהאופוזיציה, לא רק מהקואליציה, בשעתם.

לימור לבנת: אינני בטוחה ואינני זוכרת התייצבות כה אמיצה של כל חברי הכנסת.

לימור לבנת: אני זוכרת אחדים.

לימור לבנת: אני לא זוכרת התייצבות כה גדולה וכה רבה של כל חברי הכנסת מהאופוזיציה, כשהם היו בקואליציה ורצו לשמור על שלטונם.

לימור לבנת: אבל, אדוני היושב-ראש, אני סבורה, שברגע שנקבעה ההחלטה, ברגע שנתקבלה ההכרעה, אין לנו לפקפק ולהרהר אחריה.

לימור לבנת: אין לנו לנסות וללבות את המדורה הזאת ולהכניס אליה עוד ועוד זרדים.

לימור לבנת: אבל אני גם רוצה להשמיע כאן בקשה ואזהרה.

אלי בן-מנחם: הפרקליטות הבחינה בין הנושא הפלילי לבין הנושא הציבורי.

לימור לבנת: לא שומעים אותך בלאו הכי.

לימור לבנת: חברי הכנסת, אני רוצה להגיד משפט שאני בטוחה שגם חבר הכנסת בן-מנחם יסכים לו, באופן מפתיע.

לימור לבנת: חברי הכנסת, בשבועות האחרונים קרה כמה וכמה פעמים שתקפו עיתונאים פיסית, ואני רוצה לומר בצורה הברורה ביותר מעל הדוכן הזה: אף-על-פי שיש לי לא אחת ביקורת כלפי חלק מהעיתונאים, כלפי חלק מכלי התקשורת, וביקורת היא לא רק לגיטימית, היא גם חיונית ממש, היא מחויבת ממש כלפי כל גוף, כי אין אף אחד שמחוסן מביקורת גם לא התקשורת ולא העיתונות – אני רוצה לקרוא כאן ולהזהיר באזהרה חמורה לבל יפרש מישהו בציבור דברי ביקורת שנשמעים מפעם לפעם על עיתונאים או על כלי תקשורת כמתן זכות להרים יד על עיתונאי או לפעול באלימות נגד איזה עיתונאי שהוא.

לימור לבנת: חלילה לנו מלנהוג באלימות כלפי מישהו.

לימור לבנת: ואחרון, אדוני היושב-ראש, אמרו לי קודם, שמעתי את קריאות הביניים ואמרתי את הדברים.

לימור לבנת: אני חייבת להגיד לכם בכנות ובגילוי לב: כשאני שומעת את חבר הכנסת שריד מעל הדוכן גם מפקפק בפרקליטות, גם משתמש בביטויים קשים; כשאני שומעת חברי כנסת אחרים מהאופוזיציה פה על הדוכן, אני מודה, חבר הכנסת שריד, מתעורר בי רצון עז להגן על הממשלה הזאת, שהיא ממשלה טובה מכל ממשלה שאתם יכולים להקים, מפני שזו ממשלה שתשמור על ארץ-ישראל, זו ממשלה שתשמור על הציונות, זו ממשלה שתשמור על ירושלים מאוחדת, זו ממשלה שתבנה, זו ממשלה שלא תוביל אותנו באותה דרך שלילית שבה אתם הלכתם, שפירקה את העם הזה ממש לרסיסים.

לימור לבנת: זו ממשלה שתשמור על כל אותם דברים שחשובים לרוב הציבור בארץ.

לימור לבנת: ראיתם את זה בבחירות.

לימור לבנת: אנחנו נלך לבחירות, אבל נלך אליהן במועד.

לימור לבנת: אנחנו לא נקדים את שמחתכם.

לימור לבנת: גם בבחירות הבאות אנחנו ננצח.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני מציעה לכל המציעים להסתפק בדברי תשובתי ובכך יבוא הנושא הזה על סיומו.

לימור לבנת: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ולא – את מציעה להעביר את הנושאים לדיון בוועדה?

לימור לבנת: לא בוועדה.

לימור לבנת: אני מציעה להסתפק בתשובתי.

דן תיכון: אבל אם הם לא מסכימים?

לימור לבנת: אם הם לא מסכימים, אז נשמע אותם.

דן תיכון: לא, לא.

דן תיכון: זה לא הולך כך.

דן תיכון: את צריכה להגיד – – –

לימור לבנת: להסיר.

דן תיכון: בסדר, להסיר.

דן תיכון: חבר הכנסת שחל, אני עושה אתך ניסיון.

דן תיכון: אתה מסתפק בתשובת השרה?

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אני חושב שראוי שהמליאה תקיים דיון.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, הצעות אחרות כבר נרשמו.

מיכאל איתן: את ההצעות של הרוב – – –

דן תיכון: בסדר, מייד.

דן תיכון: אני שואל אותך, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד: לא זו בלבד שאני לא מקבל את דברי השרה, אני דוחה אותם.

דן תיכון: אתה דוחה.

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה מסתפק בדברי השרה?

מיכאל איתן: מסתפק.

דן תיכון: חבר הכנסת נסים דהן?

נסים דהן: מסתפק.

דן תיכון: הצעות אחרות ביחס להצעת חבר הכנסת משה שחל, כנראה להעביר לוועדה.

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה, דקה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עבירה של מרמה והפרת אמונים – סעיף 284 לחוק העונשין – לעובדי ציבור זו עבירה שבאמת צריך להקפיד עליה כדי שיהיה לנו מינהל תקין.

בנימין אלון: אבל הפרופורציות, רעידת האדמה שזה עורר – מה הן מרמה והפרת אמונים כשמרמים את הבוחרים ומפירים אמונים לחברון, לארץ-ישראל?

בנימין אלון: כשמרמים את הבוחרים ואומרים שמי שירד מרמת-הגולן יפקיר את ביטחונה של ישראל ומייד אחר כך ניגשים לנשיא אמריקה ומסכמים אתו על כל רמת-הגולן?

בנימין אלון: כשמרמים את הבוחרים ואומרים שאנחנו רואים בהסכמי אוסלו הסכמי דמים, ומייד אחר כך מצטרפים אליהם באהבה?

בנימין אלון: מה עם המרמה הזאת?

בנימין אלון: והפרת האמונים הזאת לארץ-ישראל ולחברון, האם היא איננה ראויה לקצת התייחסות של צדק, של אידיאולוגיה?

בנימין אלון: מה עם הפרת האמון של הבוחר שחושב שכל הפוליטיקאים רמאים ומפירי אמונים ולא נאמנים לאידיאולוגיה שלהם?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת משה גפני מבקש להעביר לוועדה את הצעתו של חבר הכנסת יוסי שריד.

דן תיכון: בבקשה, דקה.

יוסי שריד: קראתי השבוע את דבריו של משה – – –

דן תיכון: לא, לא.

דן תיכון: חבר הכנסת שריד, דיברת מספיק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, הייתי סבור שחבר הכנסת שריד ידבר דברי אמת, ולכן חשבתי שצריך להעביר את הדברים שלו לוועדה.

משה גפני: אבל אחר כך הוא אמר שהציבור החרדי שייך לעבר, ורבים כמוהו בהיסטוריה, לצערנו הרב, אמרו דברים כאלה, והם לא נמצאים עוד.

משה גפני: מי שנמצא הוא ציבור שומר תורה ומצוות, שברוך השם, גדל והולך.

משה גפני: כאשר הוא דיבר נגד ש"ס, לאחר שבקדנציה הקודמת הוא לא דיבר מלה נגדם.

משה גפני: הוא יושב אתם, הוא הלך אתם בבחירות להסתדרות.

משה גפני: כאשר הוא מגן על היועץ המשפטי לממשלה ועל פרקליטת המדינה במשך כל השנים ותוקף אותנו כאשר לנו יש איזו הערה, ולפתע לא מקובלות עליו ההחלטות של היועץ המשפטי לממשלה ושל פרקליטת המדינה – אני מתפלא למה הוא הולך לבג"ץ.

משה גפני: הרי ברור, שאם בג"ץ יחליט נגד דעתו, הוא לא יקבל גם את החלטת בג"ץ.

משה גפני: הרי את כל הנושא המשפטי, את כל הדברים הללו הוא רותם אך ורק לרצונו להפיל את הממשלה, אך ורק לרצונו להיות בשלטון, אך ורק לרצונו לנגח את הציבור החרדי.

משה גפני: כל מה שלא מסתדר עם דעותיו הפוליטיות, הכופרות, לא טוב בשבילו.

משה גפני: ולכן אני חוזר בי מבקשתי להעביר את הנושא שלו לוועדה.

משה גפני: אני מבקש להסיר אותו מסדר-היום.

משה גפני: תודה רבה.

חיים אורון: אני מבקש לשאול שאלה.

דן תיכון: לא, אתה לא יכול.

דן תיכון: חבר הכנסת גפני, אני לא מקבל את הודעתך שאתה חוזר בך.

דן תיכון: זה לא על-פי התקנון.

משה גפני: אני – – –

דן תיכון: לא, גמרנו.

דן תיכון: הואל לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, הוא פשוט ביקש להעביר לוועדה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

מיכאל איתן: איפה הם?

מיכאל איתן: חצי סיעה איננה – –

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

מיכאל איתן: – – עושים צחוק.

מיכאל איתן: אומרים לציבור לבוא – – –

דן תיכון: אנחנו נקיים הצבעה אחת על שתי ההצעות לסדר-היום של חבר הכנסת משה שחל וחבר הכנסת יוסי שריד.

דן תיכון: מי בעד קיום דיון במליאה בשתי ההצעות?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום – 25 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושאים בסדר-היום – 33 נמנעים – 1 ההצעה שלא לכלול את הנושאים שהעלו חברי הכנסת מ' שחל וי' שריד בסדר-היום נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 25, נגד – 33, נמנע אחד.

דן תיכון: שתי ההצעות לא עולות לדיון במליאת הכנסת.

דן תיכון: רבותי, לפני שאנחנו מסיימים, הודעה אישית לחבר הכנסת עוזי ברעם.

דן תיכון: אני אומר, רק לחבר הכנסת עוזי ברעם.

דן תיכון: גברתי השרה, הוא מתייחס אלייך.

עוזי ברעם: היות שבניגוד לשרה לימור לבנת אני שייך לאנשים במדינה שיודעים תמיד בעד מה הם ונגד מה הם, אני רוצה לומר שנשאלתי, כאשר הייתי בארצות-הברית, האם קיבלתי תרומה למערכת הבחירות שלי מנחום מנבר.

עוזי ברעם: היות שהייתי שם ולא ידעתי, אמרתי שאני לא בטוח.

עוזי ברעם: חזרתי לכאן ובדקתי את העניין: לא קיבלתי תרומה למערכת הבחירות שלי מנחום מנבר.

קריאה: השאלה היא למה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מה אנחנו צריכים להבין מזה?

דן תיכון: רבותי, ישיבת הכנסת הסתיימה.

דן תיכון: תודה רבה לכולם.

דן תיכון: להתראות בכנס הבא.

דן תיכון: ישיבת הכנסת נעולה.