ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 134, 1997-10-27 00:00

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: אדוני הנשיא, חברי הכנסת, יום שני, כ"ו בתשרי התשנ"ח, 27 באוקטובר 1997.

דן תיכון: המושב השלישי של הכנסת הארבע-עשרה, כנס החורף.

דן תיכון: הישיבה פתוחה.

דן תיכון: חברי הכנסת, שבוע החג היה שבוע קשה, שבו אדמו כבישי הארץ מדם.

דן תיכון: 20 הרוגים וכ-1,000 פצועים היו קורבנות הקטל המשתולל והמיותר בדרכים.

דן תיכון: אדם יוצא מביתו ואיננו יודע אם בסופו של יום ישוב בריא ושלם אלי בני משפחתו.

דן תיכון: קציר הדמים הולך ונעשה כבד יותר ויותר.

דן תיכון: אין לי ספק, שיתר זהירות, אחריות, משמעת עצמית ויצירת אווירה ציבורית נגד ההרג בדרכים, היו בולמים את הגידול המכאיב במספר התאונות הקטלניות.

דן תיכון: עלינו לצאת למאבק לשינוי דפוסי ההתנהגות של הנהג הישראלי.

דן תיכון: יש להחדיר לתודעה את ערך קדושת חיי האדם, כיבוד זכויות הזולת בכביש וציות לחוקי הנהיגה.

דן תיכון: אין להרפות מחינוך הנהג הישראלי לזהירות בדרכים.

דן תיכון: נהגים לא מעטים שנרדמים על ההגה משלמים בחייהם.

דן תיכון: אני קורא לרשויות השונות, לממשלה ולקרן-הקיימת להכשיר בהקדם מפרצי מרגוע ומנוחה בצדי הכבישים הראשיים.

דן תיכון: בנקודות אלה יוכל הנהג העייף לעצור ולהתרענן בטרם ימשיך בדרכו.

דן תיכון: כבר ציינתי בעבר, כי הירדמות לארבע שניות בלבד במהירות של 100 קילומטר לשעה כמוה כנסיעה למרחק של 122 מטר ללא נהג.

דן תיכון: נהגי ישראל, בפתח כנס החורף של הכנסת, אני קורא לכם לנהוג בזהירות.

דן תיכון: זה משתלם.

דן תיכון: תאונות אינן כוח עליון או גזירה משמים.

דן תיכון: על כן יש למנוע אותן, כי אין יקר מחיי אדם.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

דן תיכון: אדוני סגן שר הביטחון.

דן תיכון: דברים לזכרו של מזכיר הכנסת לשעבר.

דן תיכון: לפני שלושה חודשים, במרוצת הפגרה, הלך מאתנו שמואל יעקבסון, זיכרונו לברכה, מזכיר הכנסת לשעבר.

דן תיכון: בנוף האנושי של הכנסת היתה דמותו של שמואל משובצת כנדבך איתן.

דן תיכון: קרוב ל-50 שנה היה בינינו ואתנו, כמעט כשנותיה של הכנסת.

דן תיכון: לנו, ותיקי הבית, יושבי-ראש הכנסת והסגנים, היה שמואל "מורה נבוכים" ומנחה דרך.

דן תיכון: לכל סוגיה שהבאנו בפניו, ולפעמים בעיצומו של דיון לוהט, היתה לו תמיד התשובה הנכונה.

דן תיכון: שמואל יעקבסון צמח מתפקיד זוטר של כתבן עד למעמד הרם של מזכיר הכנסת.

דן תיכון: עובדי הבית וחברי הכנסת ידעו, כי ימצאו אצלו תמיד דלת פתוחה ואוזן קשובה, ובעיקר לב חם.

דן תיכון: מי שאינו מכיר את הווי הכנסת, ספק אם יוכל להעריך מה היה לנו שמואל ומה אבד לנו במותו.

דן תיכון: הוא היה מקובל על הכול – אופוזיציה וקואליציה.

דן תיכון: גם ידענותו היתה מפתיעה.

דן תיכון: הוא היה בקיא מופלג בהלכות הבית, ושבילי התקנון היו נהירים לו כשבילי כף ידו.

דן תיכון: על שכמותו נאמר ב"פרקי אבות", כי היה מתלמידיו של אהרן, אוהב שלום ורודף שלום, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה.

דן תיכון: גלים ומשברים שעברו עליו בחייו, לא כופפו אותו.

דן תיכון: לא אחת נפרדנו בשעת לילה מאוחרת, בסופו של יום מתיש וסוער.

דן תיכון: בבוקר שלמחרת כבר היה מוכן ליום החדש, דרוך ורענן.

דן תיכון: שמואל יעקבסון היה איש אשכולות שהכול בו.

דן תיכון: תורה, ענווה ויראת שמים.

דן תיכון: עם לכתו התהווה חלל בחיי הכנסת.

דן תיכון: יהי זכרו ברוך.

דן תיכון: אני מקדם בברכה אורחת נכבדה מהצפון הרחוק, הגברת טרחה האלומן, שרת החוץ של פינלנד ובני פמלייתה.

דן תיכון: לא רק מזג אוויר חמים מקבל את פנייך, אלא גם לב חם.

דן תיכון: יש לנו מסורת ארוכת שנים של חיים משותפים ושיתוף פעולה באזורים שונים של העולם.

דן תיכון: אנו מכירים ומוקירים, ובמשך שנים, את אומץ לבו של העם הפיני, ובמיוחד במרוצת השנים שקדמו למלחמת העולם השנייה.

דן תיכון: שיתוף הפעולה בין פינלנד למשרד הביטחון הולך ונמשך ובוודאי יעמיק, לטובת מדינות העולם השלישי.

דן תיכון: אנו מברכים אותך בביקור פורה בארצנו.

דן תיכון: רבותי, חברי הכנסת, עתה לסדר-היום, אך לפני כן – הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק תקציב המדינה לשנת הכספים 1998, התשנ"ח–1997; הצעת חוק להגברת הצמיחה והתעסוקה ולהשגת יעדי התקציב לשנת הכספים 1998 (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1997; הצעת חוק הסדרת העיסוק בייעוץ בהשקעות ובניהול תיקי השקעות (תיקון מס' 2), התשנ"ח–1997; הצעת חוק הפטנטים (תיקון), התשנ"ח–1997.

א' האן: לדיון מוקדם – הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – הפרדת קופות הגמל מהבנקים), התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת חיים דיין, אבנר חי שאקי ויורי שטרן; הצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון – התרת נהיגה), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק העונשין (תיקון – סייג להתיישנות בעבירות מין), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פיצויי הלנה תמורת הודעה מוקדמת), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – הגדרת בית-משפט), התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת יעל דיין ויוסף ביילין; הצעת חוק חופשה שנתית (ביטול האחד במאי לעניין רציפות בעבודה), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק חופשה שנתית (תיקון – מנוחה שבועית), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הגדרת שימוש במקרקעין), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – תקופת כהונת רבנים), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון – פטור ממס למוכר דירה ששימשה כמרפאה), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון – הגדרת שפות פתקי הצבעה והודעה לבוחר), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת צבי ויינברג; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – הגדרת שאירים), התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת יעל דיין, יוסי שריד ונעמי חזן; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – תגמולים לאלמנה שנישאה שנית), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק החוזים האחידים (תיקון – חזקת קיפוח), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת צבי ויינברג; הצעת חוק מורשת העדות, התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת אופיר פינס-פז, שמריהו בן-צור ומרינה סולודקין; הצעת חוק הסכמים קיבוציים (תיקון – הגבלת פיטורי חבר ועד עובדים), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת דוד ראם;

א' האן: הצעת חוק רשומות (פרסום באינטרנט), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין; הצעת חוק השאלת ספרי לימוד, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת דוד ראם; הצעת חוק לתיקון פקודת תאונות ומחלות משלח-יד (הודעה) (חובת פרסום דין-וחשבון), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת דוד ראם; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (בחינות לרופאים עולים), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת רומן ברונפמן; הצעת חוק חובת ענידת תגי זיהוי לעובדים במגזר הציבורי, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אפי אושעיה; הצעת חוק המפלגות (תיקון – מועמד אשר התמודד בבחירות מוקדמות ברשימתה של סיעה לא יכול להיבחר במסגרת סיעה אחרת), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס') (שכר עובדים בפשיטת רגל ובפירוק תאגיד), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק-יסוד: הזדמנויות שוות בחינוך, מאת חברי הכנסת מיכאל קליינר, דוד מגן, מקסים לוי ויהודה לנקרי; הצעת חוק רישוי גננים, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים נכים (תיקון – ליווי לכל ילד נכה נזקק), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (עדיפות תחבורה ציבורית), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת מיכאל נודלמן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקון – עידוד להשקעות הון), התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת פיני בדש ואברהם שוחט; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פטור מאגרה ועירבון בתובענה ייצוגית), התשנ"ח–1997, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק לתיקון פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור), התשנ"ח–1997, מאת חברת הכנסת טלב אלסאנע וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי פגיעה), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת יורי שטרן; הצעת חוק חופש ההתאגדות המקצועית וחופש השביתה, התשנ"ח–1997, מאת חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הספורט (תיקון – העברת ספורטאים קטינים), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת ראובן ריבלין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנת הדייר (תיקון – הפסק ההגנה),

א' האן: התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת אברהם פורז, מאיר שטרית, אברהם הירשזון ומקסים לוי; הצעת חוק הגנת הדייר [נוסח משולב] (תיקון – אי-תחולת שיעורים מרביים), התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת אברהם פורז, מאיר שטרית, אברהם הירשזון ומקסים לוי; הצעת חוק הרשות הלאומית לתכנון המשפחה, התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – שיעור גמלת שמירת היריון), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת דוד ראם; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה ליחיד שעמו ילד), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת רומן ברונפמן; הצעת חוק לתיקון פקודת השטרות (ביטול סחירות שטר ביטחון), התשנ"ח–1997, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק עיגון ורישום זכויות החקלאים בקרקע, התשנ"ח–1997, מאת חברת הכנסת שלום שמחון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח גמלאים עולים), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת רומן ברונפמן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי בשל הוצאות החזקת משק בית), התשנ"ח–1997, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק העונשין (תיקון – סייג לאחריות פלילית), התשנ"ח–1997, מאת חברי הכנסת אפרים סנה ועוזי לנדאו; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – זכאות יורש דירה מוגנת), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – העברת יושב-ראש הכנסת מכהונתו), מאת חברי הכנסת משה שחל ויוסי שריד; הצעת חוק הבחירות לכנסת (דרכי תעמולה) (תיקון – איסור פרסום), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת נסים זוילי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ברירה לאיש מילואים), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק שירותי תיירות (גילוי נאות בשיווק חבילות תיירות בחוץ-לארץ), התשנ"ח–1997, מאת חבר הכנסת נעמי חזן וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שוויון הזדמנויות בעבודה (תיקון – איסור שאלות מפלות), התשנ"ח–1997, מאת חברת הכנסת ענת מאור וקבוצת חברי הכנסת.

א' האן: עוד אודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – דין-וחשבון כספי ליום 31 בדצמבר 1996, חלק ב', מאזן זכויותיה והתחייבויותיה של הממשלה ליום 31 בדצמבר 1996; מעקבים אחר ביצוע החלטות דוח שנתי 46-45 של מבקר המדינה; תקציב לאומי לשנים 2000-1998; וכן – החלטת ועדת הכספים המאשרת הוראות בצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 26), התשנ"ז–1997.

א' האן: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת אופיר פינס-פז ביקש כי יוסר שמו מהצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – ביטול חלקי של איסור כפל תפקידים), התשנ"ז–1997, שהונחה על שולחן הכנסת ביום כ"ד באדר ב' התשנ"ז, 2 באפריל 1997.

א' האן: תודה רבה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת כדי שלא יהיו אי-הבנות.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, יש לי – – –

דן תיכון: אני לא שומע, לצערי, אבל לאחר מכן אתן לך את זכות הדיבור.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים לסעיף הבא:

דן תיכון: הצבעה על הצעת סיעת מולדת להביע אי-אמון לראש הממשלה בסיום הדיון בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 45) (הסדרים מיוחדים במגזר הבדואי), התשנ"ז–1997, של חברי הכנסת טלב אלסאנע ועבד-אלמאלכ דהאמשה.

דן תיכון: כדי למנוע אי-הבנות לאחר מכן אני רוצה להסביר לפני שאנחנו עוברים להצבעה; לא תהיה הצבעה חוזרת.

דן תיכון: בשבוע האחרון של מושב הקיץ, ביום שלישי, 29 ביולי 1997, עלתה הצעת חוק של חברי הכנסת אלסאנע ודהאמשה – תיקון מס' 45 לחוק התכנון והבנייה (הסדרים מיוחדים במגזר הבדואי).

דן תיכון: לפי הצעה זו, בית-המשפט לא ייתן צו הריסה אלא אם נוכח לדעת כי לנאשם או לבני משפחתו נמצא מקום מגורים חלופי.

דן תיכון: כאשר הגיעו להצבעה על הצעת החוק הודיע חבר הכנסת רחבעם זאבי, שהוא מתנגד להצעת החוק, והוא מסתמך על סעיף 36(ב) לתקנון, ולפיו מבקשת סיעת מולדת לראות בהצבעה על הצעת החוק הזאת הצעת אי-אמון בראש הממשלה.

דן תיכון: כיושב-ראש הישיבה הודעתי, כי ההצבעה על הצעת האי-אמון תתקיים ביום שני הראשון לאחר פתיחת כנס החורף של המושב השלישי.

דן תיכון: חבר הכנסת רחבעם זאבי ביקשני להסביר, כי הוא פנה לסעיף 36(ב) לתקנון והפך את ההצבעה לאי-אמון בראש הממשלה מאחר שחברי הקואליציה לא היו נוכחים במליאה והיה ברור שהצעת החוק תעבור.

דן תיכון: רבותי, אני חוזר ואומר: אנחנו מצביעים אי-אמון.

דן תיכון: כשאקרא מי בעד אי-אמון, המשמעות היא – בעד החוק.

דן תיכון: אני חוזר ואומר: מי שבעד האי-אמון, המשמעות היא – בעד החוק; מי שנגד האי-אמון הוא נגד החוק.

דן תיכון: רבותי, שלא יהיו אי-הבנות.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: מי בעד האי-אמון, בעד החוק?

דן תיכון: ומי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה של סיעת מולדת להביע אי-אמון לראש הממשלה – 46 נגד – 60 נמנעים – 1 ההצעה של סיעת מולדת להביע אי-אמון לראש הממשלה לא נתקבלה.

דן תיכון: מה קרה, חבר הכנסת עמיר פרץ?

דן תיכון: אתה בעד האי-אמון, כן?

דן תיכון: יש מישהו שקולו לא נקלט?

דן תיכון: בעד האי-האמון – 47, נגד – 60, נמנע אחד.

דן תיכון: הצעת האי-אמון לא נתקבלה, גם החוק לא עבר בקריאה ראשונה.

דן תיכון: תודה.

חגי מירום: לסדר הדיון.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: לא תפס, היית כאן?

דן תיכון: בסדר, להוסיף את הקול של חברת הכנסת דליה איציק.

דן תיכון: חבר הכנסת מקסים לוי, אתה לא הצבעת.

דן תיכון: אתה נגד האי-אמון?

דן תיכון: אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת מקסים לוי – נגד.

דן תיכון: רבותי, כאמור, אנחנו מתקדמים.

טלב אלסאנע: התאכזרות של הממשלה נוסף על התאכזרות – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי, הודעה לסדר, בבקשה.

חגי מירום: גם אני מבקש.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, מזכיר הכנסת קרא את רשימת החוקים שהונחו על שולחן הכנסת, בהם חוק ההסדרים במשק, חוק הצמיחה, חוק הפטנטים וחוק נוסף שהממשלה הניחה.

רפאל פנחסי: נכון לרגע זה מונח על שולחן הכנסת רק חוק הסדרים במשק המדינה.

רפאל פנחסי: חוק הפטנטים והחוק הנוסף לא הונחו על שולחן הכנסת.

רפאל פנחסי: לכן אני מבקש שהחוקים אכן יונחו, כפי שקרא מזכיר הכנסת.

דן תיכון: אני מקבל את הערתך והיא נרשמה.

דן תיכון: מה שעומד על סדר-היום הוא חוק התקציב וחוק ההסדרים, או בשמו החדש.

דן תיכון: שני החוקים האחרים לא נדונו בוועדת הכנסת ולפיכך לא שוחררו מחובת הנחה, ולכן הם לא הוצגו כאן.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים הלאה.

חגי מירום: לסדר הדיון.

דן תיכון: לסדר הדיון – בבקשה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אני ער לכך שבפתח מושב הכנסת ראש הממשלה מוסר הודעה, וכך אכן יהיה.

חגי מירום: אבל ראש הממשלה הוציא אותי ואת כל חברי בשבוע האחרון מקרב העם היהודי – – –

דן תיכון: רבותי, רבותי.

צבי הנדל: שקר.

חגי מירום: אני חושב שהוא צריך להתנצל על זה.

חגי מירום: לא יכול להיות שישיבת הכנסת תיפתח בלא התנצלות של ראש הממשלה על המעשה המחפיר שלו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום.

חגי מירום: אני מבקש שאדוני יושב-ראש הכנסת יעשה מה שצריך לעשות בעניין זה.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום.

דן תיכון: אני מבקש שתסגור את הרמקול, אדוני המזכיר.

דן תיכון: רבותי, הצעה לסדר הדיון עוסקת אך ורק בסדר הדיון, וזה לא היה בדיוק על-פי התקנון.

דן תיכון: הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בעבר ועל תוכניותיה לעתיד, ודיון.

דן תיכון: ימסור את ההודעה ראש הממשלה.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

חגי מירום: תפתח בהתנצלות; קודם תתנצל, אחר כך תודיע את ההודעה שלך.

דן תיכון: רבותי השרים, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת גפני, הואל בטובך לשבת.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה והגברת ויצמן, אדוני היושב-ראש וחברי הבית – – – (חברי סיעת העבודה מניפים כרזות.

בנימין נתניהו: )

דן תיכון: רבותי, סדרנים, להוריד את השלטים הללו.

קריאות: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: חבר הכנסת רפי אלול, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי כץ, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה; פעם שנייה.

דן תיכון: חבר הכנסת אורי אור, תוריד את זה.

דן תיכון: חבר הכנסת טריף, חשבתי שאתה לא מתערב.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, חברת הכנסת דליה איציק, אני רוצה לומר, זה שזה נוגד את התקנון – אבל בא סדרן ואת לא נותנת לו להוריד את השלט.

אלי גולדשמידט: זה נוגד את התקנון וזה בעד העם היהודי.

אלי גולדשמידט: מה יותר חשוב, התקנון או העם היהודי?

דן תיכון: לא, אתה לא תדבר עכשיו חבר הכנסת שחל.

דן תיכון: הואל בטובך לשבת.

חגי מירום: למה לא?

דן תיכון: חבר הכנסת שחל, הואל בטובך לשבת.

דן תיכון: פעם ראשונה.

דן תיכון: אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

חגי מירום: למה אתה קורא לו לסדר?

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף, חשבתי שזה לא שייך לך.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

דן תיכון: לא לעזור לי.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט.

רן כהן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה יכול להרשות לנו להתחיל?

דן תיכון: אני שואל אם אתה מאפשר לנו להתחיל.

חיים רמון: אם זה תלוי בי, אני מאפשר.

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, בכל זאת, ברשותך, אולי תואיל בטובך לאפשר לכנסת להתקדם?

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, התכוונתי לפתוח את נאומי בכמה דברים שתיכף אגע בהם, אבל אי-אפשר להתעלם מהפגנה שעולה כאן מספסלי האופוזיציה ומהצעקות של חבריה.

אברהם יחזקאל: אתה מודה שאמרת?

אופיר פינס-פז: המסית הלאומי, אתה.

דן תיכון: חבר הכנסת פינס, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: ובכן, אני שומע את הצעקות שלכם, והצביעות היא שבוקעת מגרונכם.

אופיר פינס-פז: תתנצל.

בנימין נתניהו: אתם יודעים יפה מאוד, שלא היתה לי שום כוונה להטיל ספק ביהדותו של איש, אלא לאזכר אותו עיקרון ששכחתם, העיקרון שהנחה את בני עמנו בארץ הזאת ב-100 השנים האחרונות, שהגנת יהודים תיעשה על-ידי יהודים, ושכחתם את העיקרון הזה כשחתמתם על הסכמי אוסלו והפקדתם את ביטחוננו – – –

אלי בן-מנחם: אדם שהתחתן עם נוצרייה, חי באמריקה ומדבר על יהודים.

דליה איציק: אתה לא מתבייש.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכה גולדמן, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

סאלח טריף: אדוני ראש הממשלה, למה אתה משתמש בלשון הזאת?

סאלח טריף: יש כאלו שהגנו עליך והם לא יהודים, למה אתה משתמש בלשון הזאת?

בנימין נתניהו: שמע, הדבר היחיד שהוכחתם, שבמקום שלטון אתם יכולים לעסוק בשלטים.

בנימין נתניהו: עכשיו תקשיב רגע.

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מיכה גולדמן, קראתי לך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: אם אתם כל כך חרדים לזהות היהודית שלכם, מדוע לא יצאתם בשצף-קצף נגד דברים שאמר חברכם, מנהיגכם עד לעת האחרונה, שמעון פרס לדניאל בן-סימון בספר "ארץ אחרת"?

אלי גולדשמידט: זה פינקלשטיין אמר לך?

בנימין נתניהו: אני קורא מעמוד 13, שאלה של דניאל בן-סימון למר פרס על הבחירות האחרונות.

בנימין נתניהו: שאלה: מי הפסיד?

בנימין נתניהו: פרס: אנחנו הישראלים.

בנימין נתניהו: שאלה: מי ניצח?

בנימין נתניהו: פרס: כל מי שאין לו מנטליות ישראלית.

בנימין נתניהו: שאלה: ומי אלה?

בנימין נתניהו: פרס: תקרא לזה, היהודים.

בנימין נתניהו: כלומר, שמעון פרס אומר, שאני וחברי, אנחנו היהודים ניצחנו אתכם הישראלים.

חגי מירום: מה אתה מפרש את שמעון פרס?

בנימין נתניהו: אני לא מסכים עם הדברים הללו, אבל מהדברים הללו עולה בבירור, שרומז כביכול שמעון פרס על יהדותכם.

בנימין נתניהו: הרי אמירה היא אמירה, דברים הם דברים.

בנימין נתניהו: מדוע לא קמה צעקה אדירה?

בנימין נתניהו: אהוד ברק, איפה הפגנות הקצינים ליד ביתו של שמעון פרס?

בנימין נתניהו: מה קרה?

בנימין נתניהו: מה זה, יש לכם רגישות סלקטיבית?

בנימין נתניהו: אמירה אחת שפוגעת ישירות בכם ואומרת שאתם ישראלים אבל לא יהודים היא כשרה, אבל אמירה אחרת, היא לא כשרה.

בנימין נתניהו: יש לי שאלה גם לאנשי מפלגת מרצ: מדוע לא עוררתם זעקה אדירה נגד אהוד ברק, שאמר רק לפני ימים אחדים, שמפלגת העבודה צריכה לבדל את עצמה.

בנימין נתניהו: שימו לב, לא להרחיק את עצמה, עוד יותר רחוק, לבדל את עצמה ממרצ, ולהתקרב, ולהיפתח למורשת ישראל.

חגי מירום: אתה ראש ממשלה או שאתה ליצן?

דן תיכון: חבר הכנסת מירום.

בנימין נתניהו: זאת אומרת, שעד עכשיו מפלגת העבודה היתה רחוקה וסגורה למורשת ישראל, כמו מרצ.

בנימין נתניהו: אני רוצה לשאול ואני לא קובע את הדברים הללו לגבי מרצ, חבר הכנסת שריד, אבל אני רוצה להבין, מדוע לא עוררתם מהומה אדירה, לא הפגנות, לא מכתבי קצינים, לא מחאות קולניות, לא אנשים ביציע, לא מאמרים בעיתונות?

בנימין נתניהו: – משום שיש לכם רגישות סלקטיבית, פוליטית.

בנימין נתניהו: משום שכל הדבר הזה הוא הצגה ואתם באמת עוסקים כאן בהצגה.

בנימין נתניהו: לא יצאתם במחאה נגד האיש שעומד בראשכם ומציג אתכם כרחוקים ומרוחקים מן היהדות.

בנימין נתניהו: אתם מעדיפים להיעלב כביכול מדברים שלא אמרתי ולא להיעלב מדברים שאכן נאמרו עליכם, משום שהדברים הללו אינם אמיתיים; הם אינם אמיתיים.

בנימין נתניהו: אתם מוכנים לעוות כל נושא, להכפיש כל אדם, במיוחד אם הוא ראש ממשלת ישראל – –

חגי מירום: אנחנו?

חגי מירום: אנחנו לא מכפישים.

בנימין נתניהו: – – ובלבד שהדבר ינסה לסייע לכם לנגח ולנגח ולנגח שלטון נבחר בישראל.

אופיר פינס-פז: ארתור פינקלשטיין הכין לך את הנאום?

חגי מירום: פה זה הכנסת, פה זה לא כיכר-ציון.

חגי מירום: זה נאום פתיחה של המושב?

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, עד כאן.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אין שום ארץ דמוקרטית שבה קיימת השתלחות פראית כזאת של אופוזיציה בשלטון הנבחר של העם כפי שנוהגת האופוזיציה בישראל, ויום יום, מאז נבחרה הממשלה הזאת.

אלי גולדשמידט: אין ראש ממשלה בדמוקרטיה כמוך.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט.

בנימין נתניהו: אתם מסיתים, מכחישים, מצטרפים לכל ניגוח של כל אדם שהוא בעולם נגד הממשלה הנבחרת בישראל, משום שתאוות השלטון שלכם איננה יודעת גבול, איננה יודעת מעצור.

בנימין נתניהו: אז אל תתחסדו, ואל תיעלבו ואל תציגו לנו הצגות, אנחנו יודעים יפה מאוד.

חגי מירום: מה עשית לרבין?

בנימין נתניהו: עכשיו אני רוצה לפנות, אדוני היושב-ראש, לא אל האופוזיציה, אני לא מעוניין לפנות אל האופוזיציה; מה שלא נגיד, הם יעוותו, מה שלא נגיד, הם יסלפו ויזלזלו ויכפישו כמו שהם עושים ברגע זה.

בנימין נתניהו: אני רוצה לפנות ולומר משהו לחיילים ולקצינים ולאנשי המילואים ולאבות ולאמהות.

חגי מירום: לא עיוורים ולא חירשים החיילים והאבות והאמהות.

אלי בן-מנחם: הוא בכל זאת מתנצל.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

דן תיכון: תן להמשיך.

בנימין נתניהו: לא היה בדברי כל קשר – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת אושעיה.

אלי בן-מנחם: הוא בכל זאת מתנצל.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דן תיכון: תן להמשיך.

בנימין נתניהו: לא היה בדברי כל קשר ליהדות לא במובנה הלאומי ולא במובנה הדתי.

בנימין נתניהו: דיברתי על עקרון ההגנה העצמית שהנחה את עמנו במשך 100 השנים האחרונות ונשכח בעת חתימת הסכם אוסלו.

בנימין נתניהו: הצטערתי מאוד על הפרשנות המעוותת שניתנה וניתנת לדברי – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אם מישהו נפגע מהדברים הללו – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – והאמין, ולו לרגע, שהטלתי ספק בשייכותו לעם ישראל, דבר שלא עלה כלל על דעתי – – –

קריאות: – – –

שלום שמחון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שמחון.

בנימין נתניהו: אבל אני גם רואה בחומרה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שמחון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: אני רואה בחומרה את העובדה, שאף שחברי האופוזיציה יודעים היטב את הדברים, הם מתעלמים מדברים אחרים שציינתי כאן ומהרבה דברים נוספים שלא ציינתי כאן, והם מעדיפים להשתמש בפולמוס הזה ולייצר אותו, ואני חושב שאנחנו צריכים ללכת בדרך אחרת.

בנימין נתניהו: אנחנו עומדים בפתחה של שנת ה-50 להקמתה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: יהיו חילוקי הדעות בינינו אשר יהיו, ויהיו חריפים כאשר יהיו, המועד הזה צריך לשמש שעה של הפסקת אש פוליטית, של הפסקת מריבות – –

אופיר פינס-פז: תגיד את זה על-יד כדורי.

בנימין נתניהו: – – שעה של התעלות, שעה של התבוננות בהישגים של עם ישראל במשך יובל שנים זה וכן גם שעה של השתדלות למצוא מכנה משותף בין כל חלקי העם בישראל ובתפוצות – –

דליה איציק: – – –

בנימין נתניהו: – – כדי להמשיך במפעל התקומה הלאומית – –

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק – – –

בנימין נתניהו: – – שהוטל על בני דורנו לאחר שורה של אסונות מחרידים שפקדו את עמנו במאה הנוכחית.

בנימין נתניהו: בפנינו, אדוני היושב-ראש, עומדים שני יעדים גדולים; היעד הראשון הוא השגת שלום עם שכנינו, שפירושו יכול להיות רק אחד: שלום שמושתת על יסודות מוצקים של ביטחון ושל יכולת הגנה עצמית מצדנו.

בנימין נתניהו: היעד השני הוא הפיכת ישראל לאחת החברות הבריאות, המפותחות והמשגשגות ביותר בעולם מבחינה חברתית וכלכלית.

בנימין נתניהו: אני משוכנע, שיש ביכולתנו הפוטנציאל הדרוש לביצוע שתי המשימות האלה גם יחד.

בנימין נתניהו: הבעיה שאנחנו עומדים בפניה היא, כיצד להפוך את הפוטנציאל הזה לכוח פעיל ומגשים?

בנימין נתניהו: אין אלה מטרות קלות להשגה ואין אנו יכולים להשלות את עצמנו בתקוות שווא שהן ניתנות לפתרון קל, חף מבעיות ומקשיים.

בנימין נתניהו: אבל הן ניתנות לפתרון אם רק נדע לעמוד על עקרונות היסוד החיוניים לקיומנו ולהבטחת עתידנו.

תמר גוז'נסקי: – – –

בנימין נתניהו: העיקרון החשוב ביותר להשגת שלום אמת עם שכנינו נעוץ בהבנה שלנו ושלהם, ששום שלום איננו אפשרי בלי מלחמה שיטתית ותקיפה בטרור, בתשתיתו ובמנהיגיו.

בנימין נתניהו: שום שלום לא יושג ללא המאבק בטרור, ושום שלום לא יתקיים לאורך זמן בלי שהמאבק הזה יסתיים בהצלחה.

בנימין נתניהו: לפני שהיה חוזה השלום עם מצרים, אני מזכיר לכם, היו בסיסי טרור במצרים – –

אופיר פינס-פז: אתה מומחה לטרור.

דן תיכון: חבר הכנסת פינס, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: – – שהופעלו נגדנו.

בנימין נתניהו: הטרור הזה נפסק זמן רב לפני חתימת חוזה השלום, ואילו נמשך הטרור ההוא לא היינו מגיעים לשלום עם מצרים.

בנימין נתניהו: המאבק בטרור, שפירושו פירוק תשתית הטרור שפועל נגדנו, הוא על כן תנאי הכרחי להתקדמות בתהליך השלום גם עם הפלסטינים, גם עם הלבנונים וגם עם הסורים.

חיים רמון: תשתית הטרור בהתגלמותה.

בנימין נתניהו: אל תיתן לי, בבקשה – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

בנימין נתניהו: – – הרצאות על שחרור – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה מדבר היום?

בנימין נתניהו: – – כשאני עושה עסקה לחילופי שבויים.

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: אתם, בעסקת ג'יבריל – אלף מחבלים, עשרות מרצחים עם דם על הידיים.

קריאות: – – –

חגי מירום: השיח' יאסין.

בנימין נתניהו: לא שחררתי מרצח אחד.

בנימין נתניהו: לא שחררתי איש "חמאס" אחד.

בנימין נתניהו: זה כואב, זה קשה, אבל להביא את אנשינו הביתה – שילמתי את המחיר הסביר – –

דן תיכון: חבר הכנסת מירום.

בנימין נתניהו: – – לא את המחיר שאתם שילמתם.

בנימין נתניהו: אל תטיף לי.

קריאות: – – –

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה תאפשר לראש הממשלה לדבר היום?

דן תיכון: אני רוצה להבין.

חיים רמון: – – –

דן תיכון: תודה.

חגי מירום: אבל, בכל זאת השיח' יאסין – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, אני יכול לקבל את רשותך להמשיך?

חגי מירום: כן, בהחלט.

דן תיכון: חשבתי שאתה לא רוצה.

חגי מירום: אני רק אומר שהוא – – –

דן תיכון: בסדר, שמענו אותך.

דן תיכון: עד כאן.

דן תיכון: מספיק.

בנימין נתניהו: כל זמן שיתקיים הטרור מן הצד ההוא ולא יחוסל האיום בטרור על-ידי פירוק התשתית שלו, לא ייתכן הסכם של שלום אמיתי.

בנימין נתניהו: המאבק נגד הטרור, נגד מבצעיו ומנהיגיו הוא מאבק נגד אויב אכזרי וצמא דם השואף להשמידנו, ובאותה מידה שאנחנו נלחמים בו זכותנו וחובתנו לדרוש מכל מי שמקיים עמנו יחסי שלום להילחם בטרור המכוון נגדנו ולמנוע התארגנות והפעלה של טרוריסטים נגדנו משטחו.

בנימין נתניהו: ועל כן נמשיך במלחמת חורמה בטרור, נמשיך להכות בו ללא רחם.

בנימין נתניהו: היו ויהיו לנו הצלחות במלחמה הזאת, היו ויהיו לנו גם תקלות מצערות.

בנימין נתניהו: עלינו להיות מוכנים גם לכך, אבל לא נפסיק בגלל זה את המלחמה באלה שרוצים בהשמדתנו, כי מדובר בנפש עמנו, ביכולתנו לחיות בארץ הזאת ולבסס בה את עתידנו.

בנימין נתניהו: צריך שיהיה ברור לכולנו, שהרשות הפלסטינית עדיין איננה ממלאה את התחייבויותיה, לרבות ההתחייבות להילחם בטרור – – –

עבד-אלוהב דראושה: ואתה כן?

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, שמענו את הצעקה שלך.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: שאלת, נשמעה השאלה שלך.

דן תיכון: עד כאן.

עבד-אלוהב דראושה: מה התשובה?

דן תיכון: ירצה – ישיב.

דן תיכון: לא ירצה – לא ישיב.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני רואה שהחלטת לנהל את הישיבה במקומי.

דן תיכון: זה לא יהיה.

דן תיכון: עד כאן.

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

זאב בוים: רק פעם ראשונה?

זאב בוים: חבר הכנסת טלב אלסאנע מה קרה לך?

זאב בוים: רק פעם ראשונה?

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, הרשות הפלסטינית ממשיכה להפעיל את הדלת המסתובבת, הדלת המסתובבת של מאסרים ושחרורים צמודים זה לזה, שמופעלת בלי הפסקה ובלי בקרה כלשהי מן החוץ, בניגוד למה שהובטח – – –

חיים רמון: למה – – –

בנימין נתניהו: נוסף על כך פתחה הרשות הפלסטינית מוסדות של "חמאס" שהיא סגרה קודם לכן – – –

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, תשאל בתורך.

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני נאלץ לקרוא – – –

בנימין נתניהו: אנשים שהשתתפו בפעולות טרור נגדנו עדיין משרתים במשטרה הפלסטינית, שאמורה לתפוס את המרצחים הללו, והרשות עדיין לא הסגירה לידינו 36 מרצחים שהיא מצווה להסגיר לנו לפי ההסכם.

בנימין נתניהו: במשא-ומתן שלנו עם הרשות הפלסטינית אנחנו עומדים על כך שהיא תקיים בשלמות, בלי התחכמויות, את כל התחייבויותיה.

בנימין נתניהו: זה כולל את ביטול האמנה הפלסטינית, הסגרת מרצחים לישראל, איסוף כלי הנשק, סגירת מוסדות התמיכה בטרור והפסקת ההסתה בכלי התקשורת הרשמיים של הרשות נגד מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אי-אפשר, אדוני היושב-ראש, לצפות מאתנו שאנחנו נמשיך לקיים, כמו שאלה קיימו, הסכם חד צדדי – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: שנתיים וחצי עשו הכול בצד הישראלי, לא עשו דבר בצד הפלסטיני – –

קריאות: – – –

אלי בן-מנחם: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: – – בעוד הצד הפלסטיני מפר בשיטתיות וללא הפסקה את ההסכם.

קריאות: – – –

דן תיכון: תאמין לי, זאת כבר פעם שלישית.

אברהם יחזקאל: תגיד לי, פינקלשטיין היה פה אתמול?

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: על כן, נגמר העידן של הסכמים חד-צדדיים, ולא רק ישראל תידרש למלא את התחייבויותיה אלא גם הצד הפלסטיני.

בנימין נתניהו: זה השינוי היסודי שאנחנו הבאנו לתהליך המדיני.

בנימין נתניהו: אפשר להתקדם במשא-ומתן המדיני רק אם יחול שינוי יסודי במצב הזה.

בנימין נתניהו: מי שתובע מאתנו למסור שטח נוסף לרשות הפלסטינית צריך לשאול את עצמו כיצד נבטיח ששטח זה לא ישמש בסיס נוסף לטרור נגדנו.

בנימין נתניהו: כדי לשכנע אותנו אחרת, יצטרכו הפלסטינים להראות לנו שינוי של ממש במדיניותם כלפי הטרור; לא שינוי בר-חלוף, של יום או יומיים, או של שבוע או שבועיים, אלא שינוי משמעותי ויסודי, לאורך פרק זמן ניכר.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

בנימין נתניהו: אם יתקיימו התנאים היסודיים של הדדיות וביטחון, אנחנו נוכל, ואנחנו מעוניינים להתקדם ולהשלים את המשא-ומתן המדיני.

חגי מירום: – – –

בנימין נתניהו: איננו מעוניינים, אדוני היושב-ראש, להנציח את המצב הקיים.

בנימין נתניהו: אנו מוכנים להגיע להסדר קבע של שלום עם הפלסטינים.

דוד צוקר: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר, אתה היית חסר כאן למקהלה הזאת.

דוד צוקר: – – –

חגי מירום: – – –

אופיר פינס-פז: פינקלשטיין אמר לו – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פינס.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו איננו מעוניינים להנציח את המצב הקיים.

בנימין נתניהו: אנחנו מעוניינים להגיע להסדר קבע עם הפלסטינים.

בנימין נתניהו: ההבחנה המרכזית היא זו: הסדר הקבע הוא השלום.

בנימין נתניהו: מתברר שכל הסדרי הביניים למיניהם אינם תורמים לשלום ואינם מקדמים אותנו ליעד זה.

בנימין נתניהו: מי שאיננו מוכן ללכת במסלול מואץ לקראת הסדר קבע, מעיד בזה שהוא אינו רוצה בשלום אמיתי, אלא רק בקבלת נכסים וזכויות שמשמשים לו מכשיר להמשך המאבק בנו ולהצגת תביעות נוספות כלפינו.

בנימין נתניהו: ועל כן אין תחליף להתקדמות לקראת הסדר קבע.

תמר גוז'נסקי: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני נאלץ לקרוא לך לסדר פעם ראשונה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – –

סאלח סלים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת סלים.

בנימין נתניהו: אבל, אדוני היושב-ראש, צריך שיהיה ברור שאנו נעמוד על כך שבהסדר קבע זה ישראל תתנגד להקמתה של מדינה ערבית מערבית לירדן.

קריאה: אז לא יהיה הסדר.

בנימין נתניהו: מדינה כזאת פירושה צבא ערבי בפתחי ערינו, פירושה בריתות צבאיות עם מדינות כמו אירן ועירק – –

קריאה: אז לא יהיה שלום.

טלב אלסאנע: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

בנימין נתניהו: – – ופירושה איום מתמיד על המרחב האווירי שלנו, על מקורות המים שלנו ועל מרחבי ההגנה שלנו.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

אחמד סעד: על איזה שלום אתה מדבר?

דן תיכון: חבר הכנסת סעד.

בנימין נתניהו: אנחנו מעוניינים שהפלסטינים ינהלו את חייהם ללא התערבות מצדנו בכל התחומים שאינם מסכנים את קיומנו, והתחומים האלה הם רבים.

בנימין נתניהו: למעשה, תהיה להם שליטה מוחלטת בכל תחומי חייהם, זולת אלה שעלולים לסכן את חיינו.

בנימין נתניהו: אבל, לא נוכל להסכים להסדר שיפקיד בידיהם סמכויות או כוחות שיוכלו לסכן את קיומנו.

עבד-אלוהב דראושה: מה עם משעל?

בנימין נתניהו: בהסדר הקבע ישראל תשמור על ירושלים מאוחדת, ירושלים רבתי תחת ריבונות ישראל.

בנימין נתניהו: וכן נעמוד על כך שיהיו לנו מרחבי ביטחון רצופים, נרחבים, שדרושים להגנה נגד איום חיצוני ונגד איום הטרור כאחד.

טלב אלסאנע: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו נמשיך לבנות את ההתיישבות היהודית ביש"ע, כדי שתוכל להתפתח בהתאם לצרכים הטבעיים – – –

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

רענן כהן: עד מתי ראש הממשלה ינאם נאום לא רציני?

דן תיכון: חבר הכנסת כהן, לא מוצא חן בעיניך – הואל לעזוב את האולם.

רענן כהן: למה?

דן תיכון: אם הוא משעמם אותך, הוא מעניין אחרים.

רענן כהן: זה המקום שלי.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, לפני שבועיים טענתם שראש הממשלה לא רוצה להופיע.

דן תיכון: עכשיו הוא מופיע, ואתם לא מאפשרים לו.

רענן כהן: – – –

חגי מירום: – – –

סאלח טריף: אנחנו מודים לו מאוד.

דן תיכון: עד כאן, חברי הכנסת.

חגי מירום: אבל למה בני בגין ודן מרידור לא נמצאים כאן?

חגי מירום: האם אפשר לדעת?

דן תיכון: תשאל אותם, חבר הכנסת מירום.

בנימין נתניהו: בניגוד לאנשי מפלגת העבודה, אני לא מתווה את הצרכים שלנו והעקרונות שצריכים להנחות אותנו במשא-ומתן כל כך גורלי למדינת ישראל במה שהערבים יסכימו.

בנימין נתניהו: אבל הם לא יסכימו, הם לא יסכימו שיהיו לנו אזורי ביטחון, הם לא יסכימו שנשלוט במרחב האווירי, הם לא יסכימו שהם לא יוכלו לשלוט במשאבי המים שלנו, הם לא יסכימו לזה, הם לא יסכימו לזה, הם לא יסכימו לירושלים, הם לא יסכימו לדברים אחרים.

בנימין נתניהו: אנחנו שואלים את עצמנו מה דרוש לנו, מה דרוש למדינת ישראל, מה דרוש לביטחונה, מה דרוש לעתידו של העם הזה.

בנימין נתניהו: ועל זה אנחנו עומדים.

בנימין נתניהו: וזה מה שמייחד את הממשלה הזאת.

סאלח סלים: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו עומדים על מה שצריך לעמוד.

בנימין נתניהו: ואיפה שאפשר להיות גמישים, ובהרבה דברים ניתן להיות גמישים, שם נהיה גמישים.

בנימין נתניהו: לא בדברים שאסור לוותר עליהם.

אלי גולדשמידט: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, מה קורה לך היום?

דן תיכון: תגיד לי.

דן תיכון: אתה נחשב לחבר הכנסת שקט והגון.

אלי גולדשמידט: אל תעשה לי את זה.

דן תיכון: למה?

דן תיכון: אני משמיץ אותך?

אפי אושעיה: – – –

יוסי ביילין: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת ביילין, אני רואה שאתה מתקנא בו, כן?

דן תיכון: חבר הכנסת אורי אור, אינני יודע מה קרה לך היום, אבל גם אתה השתתפת בקמפניה הזאת.

אורי אור: – – –

דן תיכון: רבותי, עד כאן.

חגי מירום: למה בני בגין ודן מרידור אינם פה, אדוני ראש הממשלה?

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, תאמין לי שאני עושה מאמץ גדול כדי לא להוציא אותך.

דן תיכון: רבותי, עד כאן.

עבד-אלוהב דראושה: אולי נשאל אותו עם מי הוא יעשה שלום?

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אתה שאלת את השאלה הזאת עשר פעמים, רק היום.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא השיב עליה.

דן תיכון: אחר כך תאמר שאני קורא לך לסדר על לא כלום.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: אנחנו נעשה שלום עם אלה שיכירו בצרכים שלנו לחיות בארץ הזאת.

בנימין נתניהו: אנחנו לא נעשה שלום פיקטיבי, שבו נפקיר את כל יסודות הקיום שלנו כדי לחתום על איזה נייר.

בנימין נתניהו: אנחנו מתכוונים לעשות שלום אמיתי, כי אנחנו עם אמיתי, אנחנו מכבדים את הערבים, ואנחנו מבקשים שהם יכבדו אותנו.

בנימין נתניהו: אנחנו לא באים ומתרפסים ואומרים: כל מה שאתם רוצים, קחו; הדברים היקרים והחשובים ביותר לנו, קחו.

בנימין נתניהו: אנחנו נוהגים אחרת.

בנימין נתניהו: ובסופו של דבר זו הדרך, ואין דרך אחרת להשיג שלום אמיתי.

בנימין נתניהו: ואשר לסוריה וללבנון, אנחנו מעוניינים גם שם להגיע להסכם שלום שיהיה מושתת על הסדרי ביטחון ממשיים.

בנימין נתניהו: פירוש הדבר, שסוריה לא תוכל לשמר את יכולת ההתקפה שלה נגד מדינת ישראל בתנאי שלום.

בנימין נתניהו: צפון הארץ על מקורות המים שלו צריך להיות חופשי מן האיום של מתקפת פתע סורית.

חגי מירום: דבר אתם.

בנימין נתניהו: על כן עלינו לעמוד בתוקף על שמירה על עמדות ההגנה הדרושות לנו כדי לבלום התקפה זו.

בנימין נתניהו: גם מן הסיבה הזו אנחנו רואים בגולן שטח חיוני לביטחונה של מדינת ישראל.

חגי מירום: אתה מכיר את המלה שלום?

חגי מירום: אתה יודע מה זה שלום?

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, מה אני עושה אתך היום?

בנימין נתניהו: ואשר ללבנון, מתנהלים שם קרבות קשים בין חיילי צה"ל ל"חיזבאללה".

בנימין נתניהו: מנהיגי ה"חיזבאללה" חוזרים ומכריזים ללא הרף, שמטרתם איננה להביא רק לנסיגת ישראל מלבנון, אלא לנסיגת ישראל מישראל, לחיסול המדינה הציונית.

בנימין נתניהו: ועל כן נסיגה חד-צדדית מצדנו רק תפיח את רוח הלחימה שלהם ותגביר את ההתקפות שלהם בתוך שטח ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו בוחנים דרכים אחרות להתמודד עם ההתקפות הרצחניות של כנופיה זו, ואין לי ספק שבסופו של דבר נמצא דרכים חדשות ויעילות יותר לניהול מאבק זה.

בנימין נתניהו: בכל הסדר שלום בחזית הלבנון אנחנו נדרוש את פירוק התשתית של ה"חיזבאללה" כחלק אינטגרלי של ההסכם.

סאלח סלים: האמהות רוצות את החיילים בחיים.

סאלח סלים: צריך להוציא את החיילים מלבנון בחיים.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח סלים, הואל בטובך לשבת.

סאלח סלים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת סלים, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

עבד-אלוהב דראושה: המדיניות הזאת נכשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.

בנימין נתניהו: היעד שלנו הוא למנוע מצב שכתוצאה מפעולה חפוזה שלנו נמצא אוטובוסים מותקפים ליד רביבים או בכביש הצפון, ונמצא "קטיושות" עמוק פנימה לתוך הקריות ולחיפה, משום שלא עמדנו בלחץ.

בנימין נתניהו: במקום לקפל את הזנב ולברוח, אנחנו חייבים למצוא דרכים טובות יותר; ואני אומר במפורש, דרכים טובות יותר.

בנימין נתניהו: על כך עמלים שר הביטחון וראשי הצבא עכשיו, על מנת לאפשר לנו לנהל את המאבק החיוני הזה, להדוף את מתקפות ה"חיזבאללה", שמכוונות נגד אזרחי ישראל; לא נגד חיילי צה"ל בדרום הלבנון, אלא נגד אזרחי ישראל.

בנימין נתניהו: היעד שלנו, אדוני היושב-ראש, הוא להשלים את המעגל המיידי של השלום עם שכנינו, כלומר עם הפלסטינים, עם הלבנונים ועם הסורים.

בנימין נתניהו: אני מאמין, שמעבר למעגל הזה – שאנחנו נשלים אותו, בניגוד גמור לתחזיות הייאוש שזורעים פה יום יום – מול המעגל הזה מסתמן מעגל שני מסוכן מאוד, שהסלמת המעגל לשלום במעגל המיידי תשפיע עליו מעט מאוד.

בנימין נתניהו: אינני אומר שהדבר איננו רצוי, הוא רצוי, השלום רצוי בפני עצמו, אבל האיום שמתפתח מאירן הוא איום ממשי, וזה איום שאנחנו פועלים לסכל אותו באמצעים מדיניים, באמצעים מודיעיניים ובכל דרך שאנחנו יכולים לאמץ, משום שהדבר הוא איום קיומי לנו.

בנימין נתניהו: אין ראש מדינה, אין שר חוץ, אין ממשלה שאיננו פונים אליהם על מנת להרחיק את הסכנה הזאת מפתחנו.

בנימין נתניהו: אין שום דבר קל במה שאנחנו מנסים לעשות.

בנימין נתניהו: אין שום דבר קל, משום שהמציאות היא קשה, היא רוויית קשיים.

בנימין נתניהו: האזור הזה רווי שנאות.

בנימין נתניהו: זה לא איזה דיסנילנד, זה אזור קשה, אזור שחלק ניכר משכנינו עדיין אינם מחויבים באמת לקיומנו.

בנימין נתניהו: אנחנו יכולים ומסוגלים להתגבר על הקשיים והמכשולים הללו בתנאי, כמובן, שנגייס את הכוחות הטמונים בעם הזה, ונוכל להגיע לאותם הישגים שכולנו חפצים בהם.

בנימין נתניהו: כך עשינו, אדוני היושב-ראש, גם בתחום הכלכלי.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הדברים שנאמרו כאן, את הלגלוג, את הזלזול.

בנימין נתניהו: אנחנו קיבלנו גירעון של 15 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: הכנסת הזאת, אני רוצה לומר, הממשלה הזאת וחברי הכנסת של הקואליציה עשו יד אחת לצמצם את הגירעון, ואנחנו שומעים גם עכשיו, במציאות המדומה שמייצרים לנו; אומרים לנו כך: לפני הבחירות היה מצב נפלא.

בנימין נתניהו: הגירעון כמובן היה בשמים, קיבלו אפס, השאירו לנו 15 מיליארד שקל גירעון.

בנימין נתניהו: אבל המצב היה נפלא, הכול היה ורוד.

בנימין נתניהו: אחרי הבחירות, כשאנחנו מצמצמים את הגירעון, המצב הכלכלי הוא גרוע.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, למה אתה מתרגש, אתה מדבר היום?

דן תיכון: אז אתה תדבר מחר.

דן תיכון: תשיב מחר.

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, מחר הפודיום הוא שלך.

בנימין נתניהו: אבל אם המצב כל כך גרוע, צריך לשאול למה יש זרימה אדירה כל כך של השקעות חוץ, לא פיקדונות בבנקים?

בנימין נתניהו: למה יש זרימה אדירה של מיליארדים של דולרים?

בנימין נתניהו: והשנה הזאת, 12 החודשים האחרונים, הולכת להיות שנת שיא בהשקעות חוץ בישראל.

רן כהן: איפה – – – של ביבי?

בנימין נתניהו: אתה יכול להתווכח כמה שאתה רוצה.

בנימין נתניהו: לך בכלל לבג"ץ, מה אתה עושה פה?

בנימין נתניהו: הרי אתה יותר זמן בבג"ץ מאשר בכנסת.

מיכה גולדמן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

בנימין נתניהו: למה יש השקעה עצומה, חסרת תקדים במדינת ישראל?

בנימין נתניהו: שאלה.

בנימין נתניהו: מה, האנשים האלה אינם יודעים שאבדה התקווה, שאבדה כל תוחלת, איך יכול להיות שהעולם כולו, משקיעים בריטים, אמריקנים, אסיאתים, כולם באים ומשקיעים בשנה האחרונה, תחת הממשלה הזאת, השקעות חסרות תקדים, בהיקפים חסרי תקדים?

בנימין נתניהו: שנת שיא של השקעות חוץ במדינת ישראל.

בנימין נתניהו: והתשובה היא פשוטה: הם יודעים שאנחנו מנהלים עקרונות של כלכלה כפי שצריך לנהל את זה.

בנימין נתניהו: הם יודעים, שנוסף על קיצוץ הגירעון, אנחנו הורדנו את האינפלציה לרמה הנמוכה ביותר שהיתה במשך 30 שנה, בחודש שעבר.

בנימין נתניהו: אנחנו יודעים שאנחנו הפרטנו פי 30 – פי 30 – מהממשלה הקודמת.

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הרי אתה מדבר היום, תוכל להשיב, תאמין לי.

דן תיכון: יש לך חמש דקות.

אלי בן-מנחם: לקחת משיקום שכונות להתנחלויות.

אלי גולדשמידט: – – – מי כתב לך את הקטע הזה?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, קצת כבוד, זה לא מתאים לך.

בנימין נתניהו: עכשיו אני רוצה לומר משהו לחברי האופוזיציה, שכל כך מודאגים מהאבטלה.

בנימין נתניהו: הגירעון העצום שאתם השארתם לנו גרם לכך שהריבית במדינת ישראל היא ענקית.

בנימין נתניהו: הריבית הזאת שאנחנו משלמים כל שנה ערכה 20 מיליארד שקל, כמו תקציב החינוך של שר החינוך המר.

בנימין נתניהו: 20 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: כיוון שפתחתם גירעון כל כך גדול, אנחנו צריכים לשלם, לא לחינוך, לא לרווחה, לא לכל הצרכים החברתיים, אלא לבנקים, לשלם את הריבית על האוברדרפט שאתם פתחתם.

בנימין נתניהו: ובכן, מה שקורה הוא, שהממשלה הולכת לבנקים ומבקשת כסף לריבית והעסקים אינם יכולים להתחרות עם הממשלה, ולכן יש פחות צמיחה, פחות תעסוקה ויותר אבטלה.

בנימין נתניהו: ועל כן, הורדת הגירעון והגדלת ההשקעות מובילות לצמיחה, הצמיחה מובילה לתעסוקה, והתעסוקה מורידה את האבטלה.

בנימין נתניהו: אני רוצה לומר, שאנחנו מתכוונים להמשיך בתהליך השינוי המבני במשק, לעודד יותר תחרות ולהמשיך את ההפרטה.

בנימין נתניהו: אנחנו מתכוונים גם להפריט בדרך חדשה, על-ידי כך שנמסור אופציות ומניות לכל אזרח בישראל, לעיירות הפיתוח, לשכונות, כדי שכל אזרחי ישראל יהיו שותפים למהפכה הגדולה שאנחנו מתכוונים לבצע כאן.

מיכה גולדמן: הם לא גומרים את החודש.

מיכה גולדמן: איך אתה רוצה שיקנו מניות?

אופיר פינס-פז: אין ראש ממשלה כמוך.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן, הוא מאמץ את התוכנית שלך, מה אתה רוצה?

דן תיכון: גם כנגד התוכנית שלך אתה יוצא?

דן תיכון: רבותי, עד כאן.

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, קשה להם להסתגל לאופוזיציה.

בנימין נתניהו: הם כל הזמן עסוקים איך להפיל מכאן, איך למשוך מכאן.

בנימין נתניהו: אתם רוצים להיות אופוזיציה אחראית, תהיו אופוזיציה אחראית, תוותרו, תגידו מה אתם רוצים, אבל כל-כולכם שיסוי, גידוף, גינוי, הכפשה, קללות.

בנימין נתניהו: זה כל מה שאתם עושים.

בנימין נתניהו: אני עוד לא ראיתי אופוזיציה כזאת בשום מדינה במערב.

בנימין נתניהו: כל-כולכם רק תאוות שלטון, רק הכפשה.

בנימין נתניהו: תהיו אופוזיציה אחראית, תקשיבו, יש לכם שנים ארוכות ללמוד להיות אופוזיציה אחראית.

בנימין נתניהו: הממשלה הזאת תכהן עוד הרבה זמן, כדאי שתקשיבו ואז תוכלו לבקר.

דליה איציק: – – – נלמד ממך, נלמד ממך – – –

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, תאמיני לי, לא שומעים את הצעקות שלך.

חיים רמון: האמת היא שכל זמן שלא נלך עם צלבי קרס – – –

שבח וייס: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט.

בנימין נתניהו: לא היה בתולדות המדינה – בעצם היה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, החוצפה של אנשי האופוזיציה, השיסוי שלהם, העובדה שאינם רוצים לאפשר למישהו אחר לדבר, כי הרי אותם שומעים כל הזמן: אתה פותח את הרדיו בבוקר, אתה שומע אותם, אתה פותח את הטלוויזיה בערב אתה שומע אותם.

בנימין נתניהו: יש להם רעיון מוזר מאוד על דמוקרטיה: צריך לשמוע אותם, אם הם בשלטון, אם הם באופוזיציה, רק אותם.

מיכה גולדמן: אתה מדבר על ביזוי?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית ומבקש ממך לעזוב את האולם.

חגי מירום: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, אולי אתה רוצה לצאת לנוח ולחזור בעוד חמש דקות?

חגי מירום: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, אולי אתה רוצה לצאת לנוח ולחזור בעוד חמש דקות?

חגי מירום: אני רוצה לראות, אולי הוא יתחרט.

דן תיכון: אבל, אתה לא יכול לעשות את מה שאתה עושה.

דן תיכון: אתה צריך להביא בחשבון שיש אחריו עוד נואם, ושגם הוא ירצה לדבר.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתכוונים להמשיך במדיניות הכלכלית שהביאה לזרימה חסרת תקדים של השקעות מחוץ-לארץ למדינת ישראל.

דוד צוקר: צמיחה כלכלית אפס.

בנימין נתניהו: אנחנו מתכוונים להביא לצמיחה, שכנראה תתחיל מוקדם יותר ממה ששיערנו, ואנו נילחם באבטלה בדרך הזו וגם בתוכניות ממוקדות בעיירות הפיתוח.

בנימין נתניהו: אבל, מעל לכול אני חושב, שסגירת הפערים החברתיים שנפערו בחברה הישראלית בחמש השנים האחרונות היא משימה לאומית ראשונה במעלה.

בנימין נתניהו: ראינו שהדבר המרכזי, נוסף על פתרון בעיית התעסוקה, הבעיה העיקרית שעלינו להתגבר עליה היא בעיית החינוך, משום שסגירת פערים חברתיים היא קודם כול סגירה באמצעות החינוך.

אופיר פינס-פז: קיצצת 270 מיליון שקל בחינוך.

בנימין נתניהו: על כן התחלנו בשנה התקציבית הזו, שנה תקציבית קשה, בתוכנית של יום לימודים ארוך.

אופיר פינס-פז: את מי אתה משקר?

בנימין נתניהו: היא איננה מכוונת לכלל הציבור בשלב זה, אלא לעיירות הפיתוח ולשכונות המצוקה.

בנימין נתניהו: התחלנו בתוכנית של מחשב לכל ילד, והיא איננה מכוונת לכלל ילדי ישראל בשלב זה.

דליה איציק: – – –

בנימין נתניהו: היא מתוכננת לילדים של העשירונים התחתונים, לילדים של שכונות המצוקה ועיירות הפיתוח.

דוד צוקר: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר, כולם שמעו את מה שאמרת, לא צריך לחזור על כך עשר פעמים.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, האמיני לי שאת עושה שירות דוב לעצמך.

דן תיכון: לא שומעים את הצעקות שלך.

דליה איציק: אשתדל להגביר את קולי.

דן תיכון: לא, לא.

דליה איציק: תשתדל לא להעיר הערות אישיות.

דן תיכון: באמת, יש גבול לכל דבר.

דן תיכון: אני מבקש, לא מוצא חן בעינייך – אטמי את אוזנייך או צאי מכאן, אבל את לא יכולה לא לאפשר לו לדבר, גם אם הדבר אינו מוצא חן בעינייך.

שלום שמחון: פשוט משעמם.

דן תיכון: אז תצא החוצה, חבר הכנסת שמחון.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, גם בין הקרובים לך ביותר יש כאלה שמשעמם להם, תסתכל עליהם.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חובתו העליונה של הגוף הזה, המייצג את אזרחי ישראל, היא להכיר במציאות.

בנימין נתניהו: אם לא נכיר במציאות, אם נשלה את עצמנו במשאלות לב ונשגה בחלומות שווא, לא נוכל לייצג את העם נאמנה ולא נוכל לפעול בדרך הנכונה.

בנימין נתניהו: אני מזכיר לחברי בקואליציה את המציאות שהכרנו בה בעלותנו לשלטון בשנה שעברה, המציאות שנוצרה על-ידי הסכמי אוסלו.

בנימין נתניהו: הרשות הפלסטינית היא עובדה קיימת, ושליטתה בשטחים שבהם נמצאת אוכלוסייה ערבית גדולה – בשומרון, ביהודה ובעזה – גם זו עובדה קיימת.

בנימין נתניהו: זוהי המציאות שבה ומתוכה עלינו לפעול בדרך הטובה ביותר, כדי להבטיח את ביטחון המדינה ואת שגשוגה.

בנימין נתניהו: לאופוזיציה אני אומר: המציאות היא, שבשנה שעברה נבחרה ממשלה חדשה בישראל.

בנימין נתניהו: 16 חודשים עברו מאז עלתה לשלטון, הגיע הזמן שתכירו במציאות הזאת ובכל המתבקש ממנה מבחינת הלכי הדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: חשבו על מציאות זו בשעה שאתם מקדישים את מיטב מאמציכם לדה-לגיטימיציה של ממשלת ישראל הנבחרת.

בנימין נתניהו: אני קורא לכולנו לזכור, שחילוקי הדעות בינינו מתגמדים לעומת מה שיקר לנו, שהוא שלומה וביטחונה של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אני קורא גם לכל פלגי העם היהודי, לרבות נציגי הרפורמים והקונסרבטיבים שנמצאים עכשיו בארץ, לחזור בהם מהחלטתם שלא לתת סיכוי לפשרה ולהבנה ההיסטורית שאנחנו מנסים לגבש בבית הזה, על דעת כל חברי הקואליציה, ואני מרשה לעצמי לומר – אני מקווה כך – על דעת לא מעטים מחברי האופוזיציה.

דליה איציק: הם לא יהודים.

בנימין נתניהו: על מנת שנוכל לשמר את אחדותו של עם ישראל.

בנימין נתניהו: נוכל להשיג שלום וביטחון אם נדע להפריד בין החשוב לטפל, אם נדע להיות מאוחדים באמונה בצדקת דרכנו ונחושים בשמירה על מה שחיוני לקיומנו.

אופיר פינס-פז: אתה ממשיך לדבר בשני קולות?

בנימין נתניהו: אני בטוח, שבסופו של חשבון, אם לא בתחילתו של מושב זה, נדע לעשות זאת.

אופיר פינס-פז: תהיה גבר, תגיד לנו את מה שאתה אומר לרב כדורי.

עבד-אלוהב דראושה: מה עם 20% מהאוכלוסייה, ערביי ישראל, אותם לא הזכרת?

דן תיכון: תודה לראש הממשלה.

דן תיכון: רבותי, אני פותח את הדיון.

דן תיכון: עשר דקות להודעות הסיעות; לסיעות העבודה והליכוד – 20 דקות.

דן תיכון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אהוד ברק, בבקשה.

עוזי לנדאו: – – –

חגי מירום: עוזי, אתה לא מאמין לראש הממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, אתה תיתן לחבר הכנסת ברק לדבר.

חגי מירום: אני עונה לחבר הכנסת לנדאו.

דן תיכון: אתה לא צריך לענות לו.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת ברק, משהו מהשורשים היהודיים המובהקים של מרצ – – –

דן תיכון: חבר הכנסת עוזי לנדאו, עד כאן.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת ברק, בבקשה.

אהוד ברק: כבוד נשיא המדינה והגברת ויצמן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הארץ הזאת שבעת מלחמות.

אהוד ברק: מהיום שבו הוכרז על הקמתה ועד עצם ימינו אלה, אנחנו חיים בתוך מלחמה ארוכה ומתמשכת, עם הפסקות באמצע, מלחמה שלוקחת מאתנו כל העת את הטובים והמסורים שבבנינו.

אהוד ברק: ממלחמת השחרור, דרך סיני, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת "שלום הגליל", ועד המלחמה המתמשכת בלבנון.

אהוד ברק: כלוחם וכמפקד בעשרות קרבות ומבצעים עקובים מדם, הייתי עד לרגעים נעלים שבהם נבחנה ריעות של חיילים כאשר הם לוחמים זה לצד זה בתעוזה ובנחישות, כדי להגן על המולדת ולהבטיח את ביטחונה.

אהוד ברק: ראיתי גיבורים שנבחנו במסירותם ובדבקותם במטרה, לא במוצאם ולא באמונתם; נבחנו באהבתם היוקדת לארץ מולדת, שקראה להם לדגל אחד, לדגל מאחד.

אהוד ברק: כמפקד וכרמטכ"ל הייתי עד בזמן אמת למצבים גורליים שבהם מפקדים ומנהיגים בעלי שיעור קומה, פיקחות ותבונה, שינו את פניה של תבוסה כמעט ודאית והפכו אותה לניצחון כביר, מפקדים שקיבלו החלטות ברגעים קריטיים, קשים, בקור רוח ובשיקול דעת, בתעוזה ובחוכמה.

אהוד ברק: מהם שיושבים פה היום מסביב לשולחן הממשלה, מעם שישבו מסביבו בעבר, מהם שמעולם לא ביקשו להגיע לכאן והסתפקו במה שעשו בשדה הקרב.

אהוד ברק: כולם מכל המחנות, בלי הבדל של השקפה, בלי הבדל של אמונה.

אהוד ברק: במקורותינו נאמר: לא חרב בית-המקדש אלא בגלל שנאת חינם, ורק בגלל אהבת חינם הוא ישוב וייבנה.

אהוד ברק: כולנו נלחמנו תחת דגל אחד.

אהוד ברק: כולנו, גם אתה, אדוני ראש הממשלה, צריכים ללמוד לחיות תחת דגל אחד בלי פילוג, בלי הסתה, בלי שנאת אחים.

אהוד ברק: אני רואה פה ביציע האורחים איש מופלא, את מעוזיה סגל, מהנכים היותר-קשים של כל מלחמות ישראל, שנפצע ב"חווה הסינית", באחד מהקשים בקרבות שידע צה"ל מעודו.

אהוד ברק: איציק מרדכי זוכר את היום הזה, אני זוכר אותו.

אהוד ברק: מעוזיה סגל איש מופת, איש מופת בלחימה, איש מופת במאבק עם הכאב והצלקות, במאבק על החזרה לחיים של יצירה.

אהוד ברק: מעוזיה הוא איש שמאל.

אהוד ברק: הוא מפקיר את הביטחון?

אהוד ברק: יהדותך, ראש הממשלה, טובה משלו?

אהוד ברק: אני רואה ביציע את יצחק פרנקנטל.

מיכאל איתן: אתה אמרת – – –

דן תיכון: אדוני השר, הואל לשבת.

נעמי בלומנטל: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת בלומנטל.

אהוד ברק: כבר הגעת לשולחן הממשלה.

אהוד ברק: אם תצטיין כל כך בצעקות, ייקחו אותך ויחזירו אותך להיות מצליף.

אהוד ברק: חבל.

אהוד ברק: יפרקו את המשרד, על בסיס הצעתך.

אהוד ברק: חבל על הזמן שלך.

מיכאל איתן: אתה אישית אמרת – – – ממעוזיה סגל.

דן תיכון: אדוני השר.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה כבר מלמד אותי גם כן?

עוזי לנדאו: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו, תירגעו.

אופיר פינס-פז: למה אתה לא קורא אותו לסדר?

יהושע מצא: שריד אומר שסגל שייך למרצ.

אהוד ברק: יהושע מצא, מה קרה?

אהוד ברק: כל הבעיות של הבריאות נפתרו?

אהוד ברק: תקציב לזקנים כבר הצלחת להשיג?

אהוד ברק: אנשים יכולים להזדקן בכבוד במדינת ישראל?

אהוד ברק: מה קרה?

דן תיכון: אדוני, אל תטיף לי מוסר, אני מבקש ממך.

אהוד ברק: מה אתה קופץ?

יהושע מצא: תשיב לשריד.

אהוד ברק: יהושע מצא, מה אתה קופץ?

יהושע מצא: תשיב לשריד.

דן תיכון: חבר הכנסת מצא, אדוני שר הבריאות.

חגי מירום: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, לעת עתה אתם מפריעים.

דן תיכון: עדיין מפריעים.

חיים אורון: היום אתם – – – אבל לך יש הזדמנות להתנצל בפני – – –

קריאות: יפה מאוד.

יהושע מצא: נכון מאוד.

יהושע מצא: תתנצל בפני – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום.

אהוד ברק: אין שום דמיון בין שני הדברים, ואני אפילו אומר לך שאני נפגע מההשוואה.

אהוד ברק: אני מבקש את רשות היושב-ראש לאפשר לי איכשהו להמשיך בדברי.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: אדוני שר הבריאות.

יהושע מצא: אבל הוא צריך להתנצל.

דן תיכון: אז שמעת, הוא אמר, אבל אנחנו – – –

יהושע מצא: הוא צריך להתנצל.

דן תיכון: חבר הכנסת מצא, אדוני שר הבריאות, את תשומך לבך – עד כאן.

דן תיכון: תודה רבה.

אהוד ברק: אני רואה כאן ביציע את יצחק פרנקנטל, ששכל את בנו אריק, זיכרונו לברכה, שנפל מידי מרצחים ברמאללה.

אהוד ברק: יצחק נשוי לאלמנת מלחמה, חנה, שזכיתי לפקד על בעלה, ספי שאומן, זיכרונו לברכה, שנפל ב"שלום הגליל" כמג"ד טנקים בראש אנשיו.

אהוד ברק: יצחק וחנה הם אנשים דתיים, והם מאמינים בדרכנו.

אהוד ברק: הם מפקירים את הביטחון?

אהוד ברק: הם שכחו מה זה להיות יהודים?

אהוד ברק: אני רואה פה את עומר בר-לב, ואני רואה פה את תת-אלוף במילואים אריה קרן, ואני רואה את תת-אלוף במילואים ישראל חיות, שצמח מהמעברה דרך הצנחנים וחיל התחזוקה.

אהוד ברק: אני רואה פה את אלוף-משנה אריק אכמון, איש הצנחנים ומשחרר ירושלים.

אהוד ברק: אני רואה את אלוף-משנה גידי נצר, בן טירת-צבי, מח"ט הבקעה לשעבר.

אהוד ברק: אותם תלמד מה זה ביטחון?

אהוד ברק: אותם אתה תלמד מה זה יהדות?

נעמי בלומנטל: אתה תלמד ביטחון?

אהוד ברק: אותי אתה תלמד אחרי 35 שנה בצה"ל, מחייל עד רמטכ"ל?

אהוד ברק: תלמד אותי מה זה אחריות ביטחונית?

אהוד ברק: תלמד אותי מה זה יהדות?

זאב בוים: – – –

אהוד ברק: אדוני ראש הממשלה – – –

לימור לבנת: – – –

אהוד ברק: מה קרה לך?

אהוד ברק: מה קרה?

אהוד ברק: מה את קופצת?

אהוד ברק: חכי בסבלנות.

לימור לבנת: תפסיק להטיף מוסר לכולם.

דן תיכון: חבר הכנסת ברק, את הסדר תשאיר לי ולחבר הכנסת שחל.

זאב בוים: – – –

דן תיכון: שמעתי אותך.

אהוד ברק: אדוני ראש הממשלה, כמו במצלמה נסתרת ראינו כולנו הפעם אנטומיה של שיטת ההסתה שלך.

אהוד ברק: דיבורים יפים מעל הדוכן הזה על אחדות והזרקה ישירה של רעל לאוזני הרב כדורי בסוכתו, כשנדמה לך שאף אחד לא שומע.

צבי הנדל: איזה רעל?

צבי הנדל: מה היה שם?

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

אהוד ברק: בוחריך מתביישים בך.

אהוד ברק: חבריך, גם אלה שצועקים פה מתביישים בך.

אהוד ברק: אנחנו זועמים ומתביישים בך עם כל עם ישראל.

חגי מירום: לרעל הזה קוראים מפד"ליות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו עומדים בפרשת דרכים קריטית למדינת ישראל.

אהוד ברק: תחושת מועקה אופפת את כולנו.

אהוד ברק: לא מדובר בפיגוע כזה או אחר, כי בכל הקדנציות ובכל הממשלות היו פיגועים והיה טרור.

אהוד ברק: מבצעי הפיגועים אינם נלחמים במנהיגות כזאת או אחרת ואינם נלחמים – – –

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת זאב בוים, אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

אהוד ברק: מבצעי הפיגועים נלחמים בכולנו, גם בך.

עוזי לנדאו: – – –

דן תיכון: הוא ידבר כרצונו.

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו, אתה רוצה להירגע?

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו, אף אחד לא שומע.

אהוד ברק: מה אתה צועק כל כך הרבה?

אהוד ברק: אתה שומע ממני אותם דברים כל השנים.

עוזי לנדאו: לא, לא.

אהוד ברק: מבצעי הפיגועים אינם נלחמים במנהיגות כזאת או אחרת, הם נלחמים בכולנו, בילדינו, בנשינו, באמהות שלנו, כי כולנו יהודים.

אהוד ברק: אנחנו צריכים לצאת מהשיתוק, אדוני ראש הממשלה, מהשיתוק שנקלענו אליו תחת הנהגתך ב-16 החודשים האחרונים.

אהוד ברק: מספיק להיגרר.

אהוד ברק: אנחנו חזקים.

אהוד ברק: ישראל חזקה מאוד.

אהוד ברק: 1,500 קילומטר מסביב לבית הזה אין מדינה חזקה כמו ישראל, גם לא מדינה נלווית.

עוזי לנדאו: תפסיקו עם הדיבורים האלה.

אהוד ברק: אנחנו חייבים להחזיר לעצמנו את השליטה בגורלנו, לקחת את ההגה בידיים ולהניע את ישראל קדימה במקום להיגרר.

אהוד ברק: לפנינו עומדות רק שתי דרכים: להוביל באומץ, בשכל, בתעוזה את עם ישראל לתנופה בתהליך המדיני אל עבר ביטחון ושלום, או להיגרר לכיוון מלחמה, או להיגרר לכיוון מלחמת יום כיפור, או מלחמת פורים או מלחמת פסח חדשה.

לימור לבנת: – – –

אהוד ברק: מלחמת גרילה עם הפלסטינים ובעתיד גם אולי מלחמה עם הסורים.

לימור לבנת: – – –

אהוד ברק: לימור לבנת, כדאי גם לך להקשיב.

אהוד ברק: כדאי גם לך להקשיב.

לימור לבנת: – – –

דן תיכון: גברתי השרה, האמיני לי, כשאת צועקת ומתרגזת לא שומעים.

לימור לבנת: שומעים, שומעים, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: לא מבינים.

לימור לבנת: צריכים לדעת שזה לא יהיה חד-צדדי כאן.

לימור לבנת: תהיה כאן הדדיות, גם בכנסת.

אהוד ברק: לימור לבנת, אני מציע לך שלא לדבר על הדדיות, לא בהסתה ולא באופוזיציה לפני שאנחנו נזכיר מי עמד על המרפסת בכיכר-ציון כששרפו למטה תמונות של ראש ממשלה בישראל עם מדי אס.

אהוד ברק: אס.

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, אני לא יודע מה קורה אתך היום.

דן תיכון: אתה מוחא כפיים.

אהוד ברק: אנחנו נזכיר עוד מי רקד על הדם ליד האוטובוס בקו 5.

אהוד ברק: אנחנו נזכיר מי הלך עם ארון מתים מאחוריו ועליו שם של ראש ממשלה בישראל.

אהוד ברק: אני מציע לכם לשתוק.

חגי מירום: בראבו.

לימור לבנת: – – –

דן תיכון: גברתי השרה – – –

עוזי לנדאו: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: אין מנוס, אתה בוודאי היית עושה, כפי שאומר חבר הכנסת אורי אור, time out לחמש דקות.

דן תיכון: נכון?

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

לימור לבנת: חברי כנסת מניפים שלטים באולם ומוחאים כפיים.

לימור לבנת: זו שבירה של כל הכללים.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, מה דעתך?

חגי מירום: השרה לימור לבנת פתאום התעוררה.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, הואל לשבת.

דן תיכון: אני רוצה לשאול אותך: קודם אתה טענת שאפשר לדבר?

דן תיכון: אפשרת לדבר?

חגי מירום: כאן יש דברי טעם.

דן תיכון: באמת, חבר הכנסת מירום, עד כאן.

לימור לבנת: – – –

דן תיכון: רבותי השרים.

אברהם פורז: שרים בדרך כלל אינם משתתפים בקריאות ביניים.

לימור לבנת: אבל כאן מוחאים כפיים.

דן תיכון: גברתי השרה, תשומת לבך, בבקשה.

דן תיכון: בבקשה.

אהוד ברק: רבותי חברי הכנסת, הסכנה האמיתית היא, שהקיפאון הנוכחי דוחף את שכנינו ואויבינו למסקנה, שרק פיצוץ ואלימות ישנו את המצב.

אהוד ברק: היו דברים מעולם.

אהוד ברק: כבר חווינו כולנו יותר מפעם אחת קיפאון כזה ואת תוצאותיו הכאובות.

אהוד ברק: רבותי חברי הכנסת, אם, חלילה, ניקלע למצב של אין ברירה ותיפתח נגדנו מלחמה, באותו רגע גורלי נהיה זקוקים לדבר החשוב מכול, למנהיגות עם שיקול דעת ושקט נפשי, שהם תוצאה של הרבה מאוד ניסיון, היגיון ותבונה, גם תבונה מדינית.

אהוד ברק: אני אומר לכם בכל הכנות, שאני לא מאחל לעצמנו רגע שכזה.

אהוד ברק: אבל אם הוא יבוא, אני קובע כמי שעמד בראש צבא-הגנה לישראל, ואני קובע זאת בדאגה רבה, שאין לאיש העומד היום בראש המדינה לא שיקול הדעת ולא התבונה ולא החוכמה ולא הניסיון להוציא אותנו מתוך האסון שאליו הוא דוחף את כולנו ביחד.

צבי הנדל: תתבייש לך, מסית.

אהוד ברק: המלחמה, למי ששכח, זה לא פיקניק.

אהוד ברק: המלחמה, לכל מי ששכח, זה לא פיקניק.

אהוד ברק: זה אומר לעזוב את השווקים ואת המשרדים ואת בתי-הקפה.

אהוד ברק: זה אומר גיוס מילואים והפעלת כל המערכות – – –

זאב בוים: אתה מהלך אימים.

אהוד ברק: זה אומר לילות רחוק מהמשפחה ומהבית, ועוד לא דיברתי על המחיר הכבד באמת.

עוזי לנדאו: – – –

אלי בן-מנחם: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, תודה שחזרת לכאן כדי להפריע.

דן תיכון: אני מתפלא איך הסתדרת כאשר היית בחוץ.

אלי בן-מנחם: – – –

דן תיכון: אני יודע, אני זוכר היטב, רק שלך.

אהוד ברק: אני מסתכל מסביב על יושבי הבית הזה והלב נצבט וכואב.

אהוד ברק: זו כבר לא שאלה של מי ימני ומי שמאלי.

אהוד ברק: זו לא שאלה של מי דתי ומי חילוני.

אהוד ברק: זו לא שאלה של מי אשכנזי ומי ספרדי.

אהוד ברק: אני רואה למול עיני אבות ואמהות, אחים ואחיות, בנים ובנות, שכנים וחברים שראו את מאורעות המלחמה וחוו במישרין או בעקיפין את תוצאותיה ואת הכאב ואת השכול.

אהוד ברק: אני מאמין ויודע שכל יושבי הבית הזה מתפללים באמונה אמיתית שלא נדע עוד מלחמה.

יהושע מצא: חס וחלילה שלא תגיע לשלטון כי אתה מסית פה.

יהושע מצא: אתה לא מתבייש להסית פה.

אהוד ברק: אני אומר לכם, גם לך, השר מצא, לא מספיק לרצות ולא מספיק לחלום ולא מספיק להבטיח, צריך גם לעשות.

יהושע מצא: בושה.

אהוד ברק: צריך לפעול בכל הכוח ובכל ההיגיון למען ישראל חזקה מבית וחזקה כלפי חוץ; חוזק שמקורו ברצון העז שלנו לחיות בביטחון ובשקט בארץ הזאת.

אהוד ברק: אני מדבר על ישראל חזקה בגבולות בטוחים שאינם גבולות 1967, ישראל שמושיטה יד לשלום לשכניה מתוך הכרה בביטחונה ובחוסנה.

חיים דיין: ססמאות ריקות.

עוזי לנדאו: – – –

אהוד ברק: אני מדבר על ישראל חזקה, שירושלים – כן, עוזי לנדאו – היא בירתה הנצחית והבלתי-מחולקת לעולם.

עוזי לנדאו: – – –

ראובן ריבלין: מי שמדבר על אוסלו מדבר על חלוקת ירושלים.

אהוד ברק: הלוואי שהייתי יודע שאתם סומכים על נתניהו שהוא לא יחלק את ירושלים כמו שרובכם סומכים עלי.

זאב בוים: תשמע מה שהם אומרים.

ראובן ריבלין: – – –

דן תיכון: הנה הגיע ראש עיריית ירושלים והוא מתחיל.

דן תיכון: אדוני ראש העיר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דן תיכון: אתה הגעת, אתה הגעת משמים.

אהוד ברק: אני מדבר על יציאה מהשיתוק ואני מדבר על נטילת גורלנו בידינו.

אהוד ברק: אני מדבר על ישראל חזקה, צועדת קדימה בביטחון, משקיעה בכל אזרחיה.

זאב בוים: איך היא תהיה חזקה כשאתה זורע ייאוש?

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, אני מבקש מהנואם שיסיים, אבל הוא לא יסיים אם לא ייתנו לו.

דליה איציק: למה אתה לא קורא לו?

דן תיכון: אני קורא לו, את לא שומעת.

דליה איציק: הוא מפריע כל הזמן.

דן תיכון: חכי.

דן תיכון: זה עכשיו גן-ילדים.

אהוד ברק: ישראל משקיעה באזרחיה, בשכונות ובערי הפיתוח, בנגב ובגליל, בשוויון למיעוט הערבי, בעולים, בגמלאים והעיקר בנוער.

עוזי לנדאו: – – –

אהוד ברק: ישראל, שמחלקת את משאביה בשוויון ובחלוקה חברתית צודקת יותר.

אהוד ברק: ישראל חזקה ששמה את החינוך, ממעונות-היום לגיל הרך ועד כניסה חופשית לאוניברסיטה, בראש סדר העדיפויות הלאומי – –

דן תיכון: אדוני, להתחיל לסיים.

אהוד ברק: – – ומחנכת אותם לסובלנות ולאהבת ישראל.

אהוד ברק: השגת היעדים הלאומיים שלנו תלויה בחוסננו, באחדותנו ובאמונתנו.

אהוד ברק: 500 יום לאחר הבחירות של 1996 אנחנו בפני שוקת שבורה.

אהוד ברק: כישלונות בכל התחומים – מהמנהרה ופרשת בר-און דרך ראס-אל-עמוד ועד הפיאסקו האחרון הזה בעמאן.

אהוד ברק: האבטלה גואה, החינוך בנסיגה, העולים מוזנחים, פעם ראשונה בשמונה השנים האחרונות הצמיחה לנפש שלילית.

אהוד ברק: לא בוחרי נתניהו נכשלו, גם לא אתם חברי הכנסת וגם לא חברי הליכוד.

אהוד ברק: נתניהו נכשל.

אהוד ברק: הולך וקרב היום שמי שתומך בו יסומן בעצמו ככישלון.

אברהם הירשזון: מה אתה מציע?

אהוד ברק: תיכף תשמע.

אהוד ברק: נתניהו נכשל, וכולם יודעים זאת.

אהוד ברק: הנשיא קלינטון יודע, מזכירת המדינה אולברייט יודעת, הנשיא שיראק יודע, טוני בליר יודע, המלך חוסיין יודע והנשיא מובארק יודע.

אהוד ברק: שמיר וארנס יודעים, בני בגין ודן מרידור יודעים וחברי הכנסת דוד ראם ודוד מגן יודעים.

דליה איציק: גם עוזי לנדאו יודע.

אהוד ברק: שמענו בתקשורת גם את שרון וגם את שרנסקי, גם את לוי וגם את רפול.

זאב בוים: אצלו במפלגה – – –

אהוד ברק: נתניהו, אני אומר לך, מאות ואלפים ממצביעיך אומרים היום: אוי לאותה בושה.

אהוד ברק: לפנינו הכרעות גורליות, אולי הגורליות ביותר מאז 1948, ויושבים פה מסביב לשולחן הממשלה אנשים שנלחמו כאנשים צעירים ב-1948.

דן תיכון: לסיים.

נעמי בלומנטל: יש גם נשים.

אהוד ברק: על הפרק מאבקים קשים מאוד: ירושלים וגבולות הקבע, התנחלויות ורמת-הגולן.

אהוד ברק: בוחריך, נתניהו, אומרים לנו: קרתה לנו תאונה פוליטית, ראש הממשלה בישראל הוא תפקיד רגיש מאין כמותו, היום ברור לנו שבחרנו על-פי החוק ובדרך דמוקרטית לתפקיד ראש הממשלה אדם לא מתאים, פשוט לא מתאים.

אהוד ברק: אין מלה אחרת.

אהוד ברק: בוחריך, ואפילו שריך, נתניהו, אומרים: מה קורה כאן, כל דבר שהוא נוגע בו מסתבך, ואתה לא יודע אפילו מאיפה זה בא לך.

אהוד ברק: זה מסוכן.

אהוד ברק: אנחנו נגררים לשיתוק, למבוי סתום, וחלילה, אני מזהיר, חלילה, למלחמה מיותרת.

אהוד ברק: הוא מחליש ומסכן את כולנו.

אהוד ברק: שיח' יאסין שוחרר כגיבור.

אהוד ברק: אבו-מרזוק קיבל חסינות בירדן.

אהוד ברק: חאלד אל-משעל חוסן תמידית.

אהוד ברק: נתניהו לא דובר אמת – לא דובר אמת לחבריו, לא דובר אמת אלינו, לא דובר אמת לשכנינו, לפעמים לא דובר אמת רק בשביל לשמור על המוניטין של אחד שלא דובר אמת.

אהוד ברק: נתניהו מסית ומפלג את העם פעם אחר פעם.

צבי הנדל: הוא מסית או אתה מסית?

צבי הנדל: תקשיב לעצמך.

אהוד ברק: הגיע הזמן, הנדל, שמישהו יאמר את האמת.

אהוד ברק: לפי דעתי, גם אתה יודע אותה.

אהוד ברק: היות שאתה לא אומר אותה, אתה לא משאיר לי ברירה אלא לומר אותה.

אהוד ברק: זה לא עניין פוליטי ולא מפלגתי.

אהוד ברק: זה הפסיק להיות עניין רק של הבית הזה, זה עניין של אחריות לאומית, של חשבון נפש אישי-לאומי.

אהוד ברק: הסיכונים הם בקנה מידה היסטורי.

אהוד ברק: מתקרב רגע של אמת, שכל אחד יצטרך לעשות בו את חשבון הנפש שלו, בלי קשר לשאלה באיזה צד של הבית הזה הוא יושב.

אהוד ברק: יש כתובת על הקיר.

אהוד ברק: זו כתובת אש על הקיר, שזוחלת אלינו כמו שרפה בשדה קוצים.

אהוד ברק: אף אחד מאתנו, אף אחד מכם היושבים מסביב לשולחן הממשלה, אף אחד מכם פה לא יוכל לשחרר את עצמו ולא יוכל לרחוץ בניקיון כפיו כאשר יקרו דברים חמורים יותר ממה שראינו.

אהוד ברק: לא נוכל לומר, שלא היו לנו סימנים, שלא היו התרעות, שלא ראינו את הכול על הקיר.

צבי הנדל: נביא זעם.

נעמי בלומנטל: ירמיהו ברק.

אהוד ברק: לכל מי ששאל מה לעשות, אני אומר:

אהוד ברק: תצטרפו למאות ולאלפים רבים מבוחרי נתניהו, מהם רבים מאוד שזכיתי לפקד עליהם, שאומרים היום: בואו נעשה מעשה; שאומרים: אסור לחכות; שאומרים שזה לא גזירת גורל; שלא כתוב בשום מקום שאנחנו צריכים להשלים עם זה.

אהוד ברק: מול סכנת המלחמה המיותרת, וכשיש לנו אלטרנטיבה של ביטחון ושל שלום, מול ההפקרות והיהירות, הזחיחות והרשלנות – מול הדברים האלה חיוני לקום לפני האסון ולפעול בכל דרך אפשרית.

אהוד ברק: אני קורא לכל אזרחי המדינה, שמתבוננים בנו היום דרך מסכי הטלוויזיה, להסתכל בעיני הילדים וההורים, הבעל והאשה, האח והאחות ולומר מה צריך לעשות וללכת לפעול.

אהוד ברק: דמוקרטיה היא הזכות לפעול כדי לשנות את המצב, כדי להחליף את הממשלה.

אהוד ברק: זה לא יבוא לבד.

אהוד ברק: בואו אזרחי המדינה אל חברי הכנסת ותביאו אליהם את דברכם, שאומר:

אהוד ברק: אנחנו לא רוצים להמשיך ככה.

אהוד ברק: Enough is enough.

אהוד ברק: צריך להחליף את ראש הממשלה.

אהוד ברק: יש דרך אחרת.

אהוד ברק: מגיע למדינת ישראל ראש ממשלה יותר מנוסה, יותר רציני, יותר אחראי ויותר מבוגר.

זאב בוים: – – –

אהוד ברק: חבר הכנסת בוים, אין טעם שתצעק.

אהוד ברק: זה לא מכוון נגד הליכוד, אבל זה בפירוש נגד מי שמוליך את הליכוד, מוליך את הליכוד ומוליך היום שולל את כולנו.

אהוד ברק: כאזרח וכאב, ומתוך דאגה עמוקה לעתידנו, אני קורא לראש הממשלה ולו פעם אחת להתעלות מעל כל שיקול אישי, ובשיקול דעת היוצא מתוך הכרה בטובתה של המדינה – להתפטר.

אהוד ברק: אני חוזר ואומר: להתפטר.

אהוד ברק: שחרר אותנו, לך לך לדרכך.

אהוד ברק: אנחנו עם נהדר, מגיע לנו יותר.

אהוד ברק: תודה רבה.

דן תיכון: רבותי, העניין הזה לא יכול להימשך.

א' האן: בבקשה לקום.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

א' האן: )

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס יעלה אל הדוכן.

שבח וייס: רבותי, אנחנו רוצים להמשיך.

שבח וייס: מי שמתכוון להישאר, יבורך וישב.

שבח וייס: מי שאיננו מתכוון, יאפשר לנו להמשיך.

שבח וייס: חבר הכנסת מאיר שטרית, נחכה עוד דקה.

שבח וייס: יש התרגשות אחרי שני הנואמים הראשונים.

שבח וייס: חברים, ברשותכם, גם אפרד מוותיקי הבית, חברי הכנסת לשעבר שהיו אורחינו.

שבח וייס: חלק מהם עוזבים עכשיו.

שבח וייס: זו הזדמנות טובה תמיד לומר להם שלום.

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, תעשו את זה אולי בצד, כי אנחנו רוצים להמשיך.

שבח וייס: תעשו המרה של המקום רק.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת שטרית.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אריה דרעי, ואחריו – חבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: לאחר כן – חבר הכנסת יוסי שריד.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית אני שמח לברך את כל חברי הכנסת על שובם מפגרה לעבודת הכנסת בכנס החורף, ואני מאחל לכולנו מושב פורה, בעיקר פורה ומועיל למדינת ישראל.

שבח וייס: חבר הכנסת אושעיה, תסייע לי שם בפינה.

שבח וייס: חבר הכנסת מקסים לוי יסייע לי בפינה השמאלית, בסדר?

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: אתה יכול להתחיל מהתחלה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, עליתי לדבר בדיון המדיני מסיבה אחת בלבד.

מאיר שטרית: אין שום ספק בכך שפני הדברים בתחום המדיני נראים היום כתחת עצירה, והשאלה היא קוו-ואדיס, לאן פנינו מועדות מכאן.

מאיר שטרית: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שפה, למרות הוויכוח שקיים גם בציבור הישראלי, ובוודאי בוויכוח שקיים בין ישראל לבין הפלסטינים, יש נקודה מרכזית אחת, שבה בלבד, אדוני, אני רוצה להתמקד, והיא הדיון על הסדר הקבע.

מאיר שטרית: ראש הממשלה הציע לא אחת ליאסר ערפאת להתחיל לאלתר, הלכה למעשה, בדיון ובמשא-ומתן על הסדר הקבע ולדלג על תוכנית השלבים בהסכם אוסלו.

מאיר שטרית: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, להסביר מדוע הצעה זו היא הצעה נכונה, ולנסות להסביר בדברי היגיון את ההיגיון שבהצעה הזאת.

מאיר שטרית: ממה נפשך?

מאיר שטרית: אם באמת הפלסטינים רוצים להגיע להסכם קבע, ואנחנו רוצים להגיע להסדר קבע, מה הטעם להמשיך ולריב ולהתווכח על כל נקודה בשלבי הביניים כאשר אנחנו לא יודעים עד סוף הדרך אם יש לנו הסכם או אין לנו הסכם?

מאיר שטרית: גם מבחינה טקטית, אדוני היושב-ראש, זו שגיאה מבחינתה של ישראל להוציא מידיה קלפים בזה אחר זה, בלי שאתה יודע אם מגיעים להסדר קבע.

מאיר שטרית: אני מודה שהיה היגיון בהסדר השלבים בממשלה הקודמת.

מאיר שטרית: מדוע?

מאיר שטרית: כי בממשלה הקודמת, כשהיה אמון רחב בין הצדדים, הרעיון היה שכל שלב בהסכם אוסלו ייצור אמון יותר רחב בין הצדדים; ועד שיגיעו לסוף הדרך ולמשא-ומתן על הסדר הקבע, כבר רוב הבעיות תהיינה מאחורינו.

מאיר שטרית: תישארנה כמה בעיות קרדינליות אחרות שעדיין לא פתורות, אבל מאחר שנבנה אמון לאורך תקופה ארוכה, יהיה קל להתגבר על הבעיות הקשות – כמו אורך הגבולות, רוחב הגבולות, בעיית ירושלים, זכות השיבה ועוד ועוד.

מאיר שטרית: היה היגיון בגישה הזאת כל עוד היה באמת מצב של בניית אמון בין הצדדים עם כל צעד ושעל.

מאיר שטרית: במצב הנוכחי, אדוני היושב-ראש, זה לא סוד: עושה רושם שכל צעד קדימה מביא לחיכוך יותר גדול בין ישראל לפלסטינים, מביא להעלאת המתח, מביא להתנגשויות יותר קשות, ולכן דווקא יש היגיון בהצעה האומרת: בואו נדלג על השלבים הללו, נאחז את השור בקרניו, ניגש ישר לנהל משא-ומתן על הסדר הקבע ונראה, או שאנחנו מצליחים להגיע להסכם או שלא מגיעים להסכם.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני מאמין שחלון ההזדמנויות, אולי ההיסטורי, להגיע להסכם של קבע עם הפלסטינים נפתח דווקא עכשיו, כשהליכוד בשלטון.

מאיר שטרית: מסיבה אחת פשוטה: כשהליכוד בשלטון, אני מניח שכל הסכם של קבע שיגיע אליו ערפאת עם ביבי ויובא לכנסת, יזכה בכנסת לרוב גדול, למרות ההתנגדויות שיש דווקא מבית, מתוך הקואליציה, להסכם כזה או אחר.

מאיר שטרית: עלולות להיות התנגדויות כאלה.

שבח וייס: חבר הכנסת שטרית, יש לך עוד ארבע דקות.

שבח וייס: אולי תסרטט את דמות אותו הסכם של קבע שהליכוד יכול להגיע אליו.

שבח וייס: זה ממש ירתק אותי.

שבח וייס: זו לא הערה קנטרנית, חלילה.

רחבעם זאבי: אין הבדל בין הליכוד לבין המערך.

רחבעם זאבי: שניהם ימכרו את ארץ-ישראל.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אתה אחר כך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, מאחר שהייתי בצוות של הליכוד שהיה בדיון מול מה שנקרא "ביילין-איתן" וניסחנו, אני חושב, מסמך – – –

שבח וייס: חבר הכנסת רמון, קח אולי את החבר'ה לשיחה מחוץ לאולם, אם כי אני הייתי מעדיף שיישארו שניים-שלושה חברי כנסת באולם.

שבח וייס: רבותי.

מאיר שטרית: אני הייתי בצוות שניהל את הדיון ביילין-איתן, והגענו למסמך.

מאיר שטרית: מטרתו של המסמך היתה לנסות לראות האומנם יש סיכוי או דרך להגיע להסכמה לאומית רחבה בשאלה איזה סוג של הסדר קבע יכול להיות בין ישראל לפלסטינים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שברוב הנקודות במסמך הזה, אם קראת אותו, יש הסכמה מאוד רחבה.

מאיר שטרית: יש נקודות – – –

רחבעם זאבי: הוא שאמרתי: אין הבדל ביניכם.

מאיר שטרית: אתה צודק.

מאיר שטרית: אני מודה שהיום ההבדלים בין הליכוד למפלגת העבודה הצטמצמו מאוד.

רחבעם זאבי: שמצביעי הליכוד ישמעו את זה – – –

מאיר שטרית: אני אומר את זה.

רחבעם זאבי: שטרית טוען שאין הבדל בין הליכוד לבין העבודה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זאבי, אני אומר – – –

שבח וייס: אבל הסכנה היא שגם מצביעי העבודה ישמעו את זה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זאבי, בנקודות מסוימות באותו נייר, אם קראת אותו, יש בוודאי הבדלים והם עלו על הנייר.

מאיר שטרית: כתוב בנייר מה גישה א' לעומת גישה ב', אבל בסך-הכול, במקרו – –

רחבעם זאבי: – – –

מאיר שטרית: – – שני הצדדים מבינים, שבשביל להגיע להסכם קבע עם הפלסטינים יש מחיר מסוים.

מאיר שטרית: יש ויכוח על המחיר, יש ויכוח על הטקטיקה, על הדרך, אבל אני רוצה להגיד לך, שהיתה הסכמה מאוד רחבה, והוויכוח לא היה פוליטי ליכוד-מערך, הוא אפילו חצה קווים.

מאיר שטרית: היו עמדות שאנשי מפלגת העבודה תמכו דווקא בקו א', יחד עם אנשי ליכוד, וההיפך.

מאיר שטרית: קרה גם דבר כזה.

מאיר שטרית: כל מה שאני רוצה לומר הוא, שהיום אילו באמת היינו מסכימים – שתי המפלגות הגדולות – להגיע להבנה ולהסכמה על מהות הסדר הקבע ולקונסנסוס לאומי מה מדינת ישראל רוצה כמדינה, כעם, כל המפלגות הציוניות יחד, היה אולי קל לנו גם לנהל משא-ומתן מול הפלסטינים ולהגיע אולי להישג הטוב ביותר האפשרי.

מאיר שטרית: דבר אחד בטוח, חבר הכנסת זאבי; אני בטוח שגם הליכוד וגם מפלגת העבודה רוצים להגיע להסכם שלום.

מאיר שטרית: השאלה תמיד היתה מה המחיר, איזה מחיר משלמים תמורת זה ולאיזה סוג של הסכם מגיעים.

מאיר שטרית: על זה הוויכוח.

מאיר שטרית: אני חושב, שמוטב קודם לנהל בבית את הוויכוח הזה ולגמור אותו אולי פעם אחת עם איזו הסכמה.

מאיר שטרית: אבל גם אם לא נגמור אותו, אדוני היושב-ראש, אני מאמין בצורך לנהל משא-ומתן על הסדר הקבע עכשיו, ואז נדע אם יש לנו הסכם או אין לנו הסכם.

מאיר שטרית: יכול להיות שאני משלה את עצמי, חבר הכנסת זאבי.

מאיר שטרית: יכול להיות שגם המחיר שאני מוכן לשלם למען השלום איננו מקובל על הפלסטינים.

מאיר שטרית: אתן לך דוגמה.

מאיר שטרית: אני אמרתי לכמה פלסטינים – ואני חוזר פה מעל בימת הכנסת ואומר – ירושלים איננה נושא למשא-ומתן, תשכחו ממנה, אין מה לדבר על ירושלים בכלל.

מאיר שטרית: צריך לומר את זה היום, ואני לא רוצה לומר את זה במצב שכבר החזרתי שלב ב' ושלב ג' ואחר כך יסתבר לי בסוף הדרך שהם לא מוותרים על ירושלים, ייקוב הדין את ההר.

מאיר שטרית: אני אומר: אם זה המחיר, אני מוכן מעכשיו לשבור את ההסכם.

מאיר שטרית: הנה אני אומר לך גלויות.

מאיר שטרית: אני רוצה לדעת את זה היום במשא-ומתן, והפלסטינים צריכים לקבל החלטה מה הם רוצים: ירושלים או הסכם שלום.

מאיר שטרית: לדעתי, בבית הזה לפחות, רוב גדול מאוד של הבית, לרבות מפלגת העבודה ולרבות הליכוד, בוודאי לרבות זאבי וחברים אחרים מכל המפלגות האחרות, חושבים כך.

מאיר שטרית: רוב רובו של הבית הזה הוא בעמדה ובדעה שירושלים איננה נושא שעליו אפשר בכלל לדון.

שבח וייס: זה משפט מצוין לסיכום הנאום.

מאיר שטרית: אני מסכם.

מאיר שטרית: לכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שהצעתו של ביבי לנהל משא-ומתן על הסדר הקבע היא הצעה נכונה.

מאיר שטרית: אני מתפלא מדוע ערפאת איננו תופס את ההצעה הזו בשתי ידיים ומתיישב לנהל משא-ומתן על הסדר הקבע לאלתר.

מאיר שטרית: אולי אז יש סיכוי שנגיע להסכם שאני מאמין שיעבור ברוב גדול בבית הזה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת מאיר שטרית.

שבח וייס: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, הגברת שושנה כרם.

שבח וייס: ואני מזמין את חבר הכנסת אריה דרעי, מייד אחרי ההודעה, לשאת את נאומו.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לגביית אגרות ומתן תוקף לתשלומים בעד בחינות ברפואה וברוקחות (תיקוני חקיקה), התשנ"ח–1997; והצעת חוק האזרחות (הוראת שעה), התשנ"ח–1997; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 15), התשנ"ח–1997; והצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 49), התשנ"ח–1997.

ש' כרם: עוד הונחה, מטעם חבר הכנסת רחבעם זאבי, לקריאה ראשונה: הצעת חוק שירות לאומי (נסיעה חינם בתחבורה הציבורית), התשנ"ח–1997.

ש' כרם: תודה.

שבח וייס: אני מאוד מודה.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת דרעי, הבמה שלך.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אי-אפשר להתעלם מכל הוויכוח שהיה כאן היום במליאה ומתנהל בכלי התקשורת סביב אמירתו של ראש הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: אין אדם בעולם, אין יהודי בעולם, שיכול להפקיע את יהדותו של יהודי אחר.

אריה מכלוף דרעי: יהודי בכל מצב הוא יהודי.

אריה מכלוף דרעי: גם יהודי רפורמי וגם יהודי קונסרבטיבי הם יהודים.

אריה מכלוף דרעי: צר לנו על דרכם, אבל הם יהודים.

אריה מכלוף דרעי: לכן אין לי ספק שראש הממשלה – ואני מקבל את מה שהוא אמר כאן – לא התכוון להפקיע יהדות, לא במובן הדתי – ואין מובן אחר חוץ ממובן דתי – משום יהודי, יהיה אשר יהיה, בשמאל, בימין, חילוני או כל אדם אחר שהוא יהודי.

אריה מכלוף דרעי: יש כאן ויכוח פוליטי בין ימין ובין שמאל – ראש הממשלה הסביר אותו.

אריה מכלוף דרעי: צר לי שאולי מתוך מגמות אלה ואחרות הופכים את זה להסתה ולפילוג בעם.

אריה מכלוף דרעי: במקום לנצל את כנס החורף לבעיות הרבות האמיתיות שיש על הפרק, ואתייחס אליהן בהמשך – בעיית התקציב והבעיות שמשתמעות מכך, הבעיות של ההסדר המדיני, בעיות של יחסי דתיים ושאינם דתיים, כמו חוק ההמרה וחוק המועצות הדתיות, שיעמוד על הפרק בעזרת השם מחר – במקום זה ניצלו, לצערי, את הבמה כאן לוויכוח שתורם אך ורק לדבר אחד: לפילוג ולהסתה.

אריה מכלוף דרעי: וחבל על כל המעמד המביש שהיה כאן.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס לבעיות שיעמדו על הפרק בכנס החורף, כפי שלעניות דעתי אני רואה אותן.

אריה מכלוף דרעי: הבעיה הראשונה שאנחנו מתמודדים אתה היא בעיה שכדאי לומר עליה כמה מלים, כיוון שיש פה שוב ניסיון שאני חייב לשבח: ניסיון הסברתי יוצא מן הכלל.

אריה מכלוף דרעי: אבל זו לא חוכמה כשיש לך מיליוני דולרים בקופה וכשיהודים מארצות-הברית מתגאים כמה כל אחד תרם – זה 2.5 מיליוני דולר וזה 2 מיליוני דולר – למסע לכאורה של אחדות העם.

אריה מכלוף דרעי: צריך להעמיד את הדברים על דיוקם ולראות על מה אנחנו מדברים כאן.

אריה מכלוף דרעי: עוד לפני קום המדינה, כבר 80 שנה, עוד טרום הקמת המדינה היישוב היהודי בארץ-ישראל קיבל על עצמו את המרות של הרבנות הראשית.

אריה מכלוף דרעי: האבות המייסדים של המדינה ומקימיה השכילו להבין שחייבת להיות רבנות אחת שתנהל את העניינים ההלכתיים של מדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: מי שרוצה עם אחד, עם כל חילוקי הדעות – ויש חילוקי דעות קשים מאוד – מבין שחייבת להיות סמכות הלכתית שתהיה מופקדת על הנישואין, על הגירושים ועל שאר בעיות ההלכה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא עבר בקלות.

אריה מכלוף דרעי: היהדות החרדית, או חלקה, לא קיבלה את הרבנות הראשית.

אריה מכלוף דרעי: אבל זה היה נדבך מרכזי להקמת המדינה, כפי שהשכילו להבין דוד בן-גוריון ומייסדי המדינה בזמנם.

אריה מכלוף דרעי: הם הבינו, שכדי שיהודים דתיים ושאינם דתיים יחיו כאן, חייב להיות סטטוס-קוו – שכל הזמן חוזרים ומדברים עליו.

אריה מכלוף דרעי: מי שהגון ועוקב בשנים האחרונות, אפשר לראות שיש מסע הסתה נגד הכפייה הדתית ומסע הפחדה נגד ההשתלטות של החרדים, בעיקר בעקבות תוצאות הבחירות האחרונות, כאשר הדתיים והחרדים עלו ל-23 מנדטים.

אריה מכלוף דרעי: היה מסע הפחדה מאורגן להפליא, שהדתיים הולכים להשתלט על מדינת ישראל.

שבח וייס: אסור להצליח יותר מדי.

אריה מכלוף דרעי: אם נהיה הגונים וישרים, שמעתי בתוכנית אחת את הסופר א.ב.

אריה מכלוף דרעי: יהושע כשהוא אמר:

אריה מכלוף דרעי: אני לא מבין על מה אתם מדברים.

אריה מכלוף דרעי: בעשר השנים האחרונות יהודי, או כל אזרח במדינת ישראל, עושה מה שהוא רוצה.

אריה מכלוף דרעי: להיפך, בתחום החיים האישיים ובחיי הפרט זה חד-סטרי, ולצערי – אני אומר את זה בכאב רב – עסקים נפתחו בשבת.

אריה מכלוף דרעי: אין כמעט דבר בחיי הפרט שיהודי או אזרח במדינת ישראל רוצה לעשות ולא יכול לעשות אותו.

אריה מכלוף דרעי: מי באמת הוא הגון ויעמוד כאן על הדוכן ויאמר: הדתיים מכתיבים לי את החיים במדינה, הם מתערבים לי בחיים שלי?

אריה מכלוף דרעי: אין לי ברירה אלא לפרש את זה כניסיון פוליטי.

אריה מכלוף דרעי: כנראה שידוך של חרדים, דתיים וימין לא מתקבל בעיני התקשורת ולא בעיני השמאל; לצערי הרב זו התוצאה.

אריה מכלוף דרעי: כאשר זה ויכוח פוליטי בינינו, זה לגיטימי ולפעמים מעבר ללגיטימיות, אבל כאשר עכשיו לוקחים את חוק ההמרה וחוק המועצות הדתיות – שוב, הדתיים עם החקיקה שלהם מנסים לעשות כפייה דתית.

אריה מכלוף דרעי: על מה מדובר?

אריה מכלוף דרעי: חברי הכנסת יוסי שריד, אני, חיים אורון, דדי צוקר – אלה הנציגים שיושבים כאן, לכן אני קורא בשמותיהם, נמצא כאן גם חיים רמון – אתם יודעים שבמשך 50 שנה היה מצב שרק גיור אורתודוקסי הוכר ובמועצות דתיות ישבו חילונים, בלי לפגוע חס וחלילה באף אחד.

אריה מכלוף דרעי: אם חבר הכנסת דדי צוקר היה נבחר למועצה הדתית בנתניה, או חבר הכנסת חיים אורון, או חבר הכנסת יוסי שריד, אף אחד מאתנו לא היה מניד עפעף.

אריה מכלוף דרעי: זה החוק וזה המצב שהיה כל השנים.

דוד צוקר: ואם זו היתה נעמי חזן?

אריה מכלוף דרעי: אתה יודע שלפני שנים זה התחיל, עם לאה שקדיאל ועם נשים אחרות, לא ששמחנו על זה אבל קיבלנו את הדבר, הבנו שזה כורח המציאות ועל זה לא שוברים את הדו-קיום.

אריה מכלוף דרעי: אבל היום, מה אתם מנסים לעשות?

אריה מכלוף דרעי: סליחה שאני מדבר אליכם.

אריה מכלוף דרעי: מי שהגון שיאמר כאן, חבר הכנסת חיים רמון נמצא כאן, ואני מקווה שיהיה לו האומץ לאשר את מה שאני אומר.

אריה מכלוף דרעי: המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ייבדל לחיים טובים חבר הכנסת שמעון פרס, וייבדלו לחיים טובים חברי הכנסת חיים רמון, דוד ליבאי ואחרים, ישבנו אתם כמה פעמים בממשלה הקודמת ודיברנו על חוק המועצות הדתיות, דיברנו על חוק ההמרה.

אריה מכלוף דרעי: היה לי ויכוח עם חבר הכנסת חיים רמון לגבי חוק המועצות הדתיות, ועד היום יש לי אתו אותו ויכוח, אבל לגבי חוק ההמרה, גם לגבי חוק המועצות הדתיות, מרבית האישים ממפלגת העבודה הבטיחו לנו בצורה חד-משמעית בשאלה אם בג"ץ יפר בפסיקתו את הסטטוס-קוו.

אריה מכלוף דרעי: זה נושא הוויכוח.

אריה מכלוף דרעי: הכנסת הזאת, הכנסת הקודמת והכנסת שלפניה לא הפירו במרבית החוקים את הסטטוס-קוו.

אריה מכלוף דרעי: כל הזמן אנחנו מנסים להדביק את הפסיקות של בג"ץ, החל מחוק הבשר, שאני מודה לחברי ממרצ שעזרו לנו להעביר אותו – – –

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, אני אומר את האמת.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת דדי צוקר, אמרתי בתחילת דברי שכולנו יהודים, אני מאמין שזו זכות שלכם, אני רוצה לציין אותה ואני רוצה שהזכות הזאת תעמוד גם לכם, אתם יהודים ואתם אחים שלי, בעזרתכם העברנו את חוק הבשר, מכיוון שכולנו הבנו שיש סטטוס-קוו והוא חייב להימשך.

אריה מכלוף דרעי: מדברים על מי שלא מכניס את הרפורמים או את הקונסרבטיבים למועצות הדתיות, או על מי שלא מכיר בגיור של הרפורמים.

אריה מכלוף דרעי: אני צריך להזכיר, שכאשר הרב פרץ היה שר הפנים, לפני, בג"ץ בפסיקתו שינה למעשה את הסטטוס-קוו.

אריה מכלוף דרעי: עד אז גם גיור רפורמי בחוץ-לארץ לא הוכר לצורך מרשם התושבים.

אריה מכלוף דרעי: בג"ץ בנושא סוזי מילר פסק מה שפסק, הרב פרץ התפטר ממשרד הפנים.

אריה מכלוף דרעי: אני הלכתי לשם, ומי שזוכר את הפתקית המפורסמת יודע שמצאנו איזה פתרון איך להמשיך ולחיות עם הדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: אמרנו, כי כל עוד בארץ-ישראל הרבנות והממסד האורתודוקסי ממשיכים להיות הגורם המאחד וממשיכים לחיות על-פי פסיקתם, אנחנו נמשיך.

אריה מכלוף דרעי: לא הלכנו לנסות להגיש חקיקה גם כשהיה לנו רוב, גם כשבשנת 1990 היה לנו רוב בממשלה, לא ניסינו לשנות את החוק, שגיור בחוץ-לארץ לא יוכר אלא רק גיור אורתודוקסי.

אריה מכלוף דרעי: מה קרה?

אריה מכלוף דרעי: בג"ץ אמר לפני למעלה משנה, שהוא חושב שעל-פי המצב המשפטי היום נכיר גם בגיור רפורמי בארץ, והוא נתן לכנסת לתקן את זה.

אריה מכלוף דרעי: בג"ץ הבין שזה שינוי מהותי ביותר ואמר: קחו שישה חודשים, והכנסת תאמר את דברה.

אריה מכלוף דרעי: לא אמרנו שבאותה הזדמנות נשנה את המצב וגם גיור רפורמי בחוץ-לארץ לא יוכר, וגם גיור אורתודוקסי בחוץ-לארץ לא יוכר; אמרנו שלכל הפחות נשמר את המצב ערב פסיקת בג"ץ, ולפיו גיור בארץ יהיה רק גיור אורתודוקסי, כדי שנוכל להמשיך לחיות, שאם לא כן יהיו כאן קהילות קהילות.

אריה מכלוף דרעי: אולי יש אצלנו מיעוט שמעוניין במצב הזה, אבל אני חושב שרוב אזרחי מדינת ישראל עדיין רוצים להמשיך מצב שבו נוכל לחיות כקהילה אחת ולא כל אחד ירוץ אל הרב שלו או אל פנקס התושבים כדי לראות אם הבת שלו יכולה להתחתן עם פלוני או אלמוני, או לא.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר בקול גדול, שהמערך הלך אתנו והבטיחו לנו בנושא הזה.

אריה מכלוף דרעי: באו הרפורמים והקונסרבטיבים, ואני לא יודע מאיזה שיקולים העמידו את זה כפילוג של העם.

אריה מכלוף דרעי: רבותי, על מה פילוג העם?

אריה מכלוף דרעי: מה האמירה הזאת ש-80% מיהדות ארצות-הברית הם רפורמים וקונסרבטיבים?

אריה מכלוף דרעי: רבותי, קצת אמת.

אריה מכלוף דרעי: אני לא ספרתי, אבל עכשיו אנחנו עובדים על זה, אין מה לעשות, החלטנו ש"בתחבולות תעשה לך מלחמה" וגם אנחנו נתחיל לעבוד באותן שיטות, רק שאין לנו מיליוני הדולרים שיש להם – – –

דוד צוקר: – – –

אריה מכלוף דרעי: סליחה, דדי, אגיד לך נתון אחד.

אריה מכלוף דרעי: ראש השנה ויום הכיפורים, אלה, לצערי הרב, שני המועדים היחידים שבהם בתי-הכנסת הרפורמיים והקונסרבטיביים מלאים בפעילים.

אריה מכלוף דרעי: מבדיקה ראשונית, קח את כל בתי-הכנסת של הרפורמים והקונסרבטיבים בארצות-הברית ביום כיפורים ובראש השנה.

אריה מכלוף דרעי: אומרים ש-80% מיהדות ארצות-הברית הם רפורמים, אז הם צריכים להיות 5-4 מיליוני איש מתוך 6 מיליונים.

אריה מכלוף דרעי: תעמיד את זה מול בתי-הכנסת האורתודוקסיים ותראה איפה היו יותר מתפללים.

אריה מכלוף דרעי: אומרים לנו שהיום הרפורמים הם הרוב והם המנהיגים, כי עובדה היא שבבחירות האחרונות לסוכנות היהודית 75% – – –

דוד צוקר: משפט אחד.

אריה מכלוף דרעי: דקה, אני אתן לך.

שבח וייס: אסדיר את זה.

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, אני אאפשר לך.

שבח וייס: אפשרתי לחבר הכנסת דרעי להאריך קצת, כי זו גם הזדמנות להסביר לציבור שבחלקו ממש לא יודע במה מדובר, כך שהוא נמצא כאן קצת גם בתור קצין הסברה.

רחבעם זאבי: מה זה קשור לנושא הדיון?

רחבעם זאבי: זה דיון מדיני.

שבח וייס: זה לאו דווקא מדיני, זה דיון בכל העניינים שיהיו במושב הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, מי כמוך יודע כמה זה מדיני, זה מאוד מדיני.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת זאבי, עם כל הכבוד, הדוברים שהיו לפני דיברו על נושאים מדיניים?

אריה מכלוף דרעי: אם כן יהודים או לא יהודים?

אריה מכלוף דרעי: זה נושא אמיתי שצריך לדון בו, זה יעסיק אותנו בחודשים הקרובים, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת.

שבח וייס: בכל זאת אני מבקש לתמצת, נתתי לך שפע של זמן.

אריה מכלוף דרעי: אומרים לנו, שהיהדות הרפורמית והקונסרבטיבית זכתה בבחירות לקונגרס הציוני, 75%, והם הרוב.

אריה מכלוף דרעי: אם אני לא טועה, השתתפו בבחירות האלה 105,000 או 110,000 יהודים.

אריה מכלוף דרעי: בלי הרבה רעש ובלי הרבה פרסומת היה בברוקלין מעמד של סיום הש"ס, והשתתפו בו 70,000 יהודים אורתודוקסים.

אריה מכלוף דרעי: לא אני אומר את זה, זה מופיע ב"ניו-יורק טיימס".

אריה מכלוף דרעי: רק במקום אחד – בברוקלין, בניו-יורק.

אריה מכלוף דרעי: עם כל הכבוד, על 20 בתי-כנסת שיש להם בישראל, שמלאים – אולי מלאים – שתפוסים בראש השנה וביום כיפור, מול למעלה מ-10,000 או 12,000 בתי-כנסת רשמיים בכל הארץ, אני לא מדבר על הבתים הפרטיים, להגיד שיש הרבה רפורמים?

אריה מכלוף דרעי: מי מפלג את העם?

אריה מכלוף דרעי: 80 שנה חיינו עם רבנות אחת.

אריה מכלוף דרעי: לבוא עכשיו, לחתוך את העניין ולהכיר גם בגיורים שלהם כדי לפלג וליצור קהילות, אז אנחנו מפלגים?

אריה מכלוף דרעי: כשהסכמנו אתמול, למרות הכוח הפוליטי שיש לנו ביד, הסכמנו לדחות לשלושה חודשים.

אריה מכלוף דרעי: שאלו אותי, מה נרוויח בשלושה החודשים?

אריה מכלוף דרעי: אמרתי: אני לא יודע מה נרוויח, אבל לריב, זה בטח לא מצווה.

אריה מכלוף דרעי: אם אפשר לדחות את הריב לשלושה חודשים, אולי יבוא יהודי חכם וימצא פתרון.

אריה מכלוף דרעי: האם הם, אנשים מחוץ-לארץ, יכתיבו לנו כאן פילוג בעם?

אריה מכלוף דרעי: לכך אנחנו לא מוכנים; אנחנו רוצים היום תשובות.

אריה מכלוף דרעי: על מה?

אריה מכלוף דרעי: מאיזה כוח?

אריה מכלוף דרעי: אני בצדק, הייתי בין אלה שהסכימו שיהודים מחוץ-לארץ לא יכתיבו את החיים במדינת ישראל, על ראס-אל-עמוד ומקומות אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אני הסכמתי לזה, ועל זה אתם שותקים?

אריה מכלוף דרעי: למה יבואו יהודים מחוץ-לארץ, מנהיגים, ויכתיבו את סדר-היום הפוליטי במדינת ישראל?

אריה מכלוף דרעי: הנושא של הרפורמים והקונסרבטיבים הוא לא נושא של מדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: זה נושא של יהדות התפוצות, זה לא נושא שמעסיק אותנו.

אריה מכלוף דרעי: יש יהודים חילונים.

אריה מכלוף דרעי: חיים אורון, דדי צוקר ויוסי שריד, בית-הכנסת שאתם לא מתפללים בו הוא בית-כנסת אורתודוקסי, גם אתם יהודים אורתודוקסים.

אריה מכלוף דרעי: אין לנו במנטליות שלנו רפורמים בכלל.

אריה מכלוף דרעי: מה נתחיל לסבך עכשיו כל חתן וכל כלה שיתחתנו?

אריה מכלוף דרעי: מה לנו ולכל הדבר הזה?

אריה מכלוף דרעי: בקושי אנחנו מוצאים את הדו-קיום לחיות בינינו, חילונים ודתיים; נכניס עכשיו בתוכנו עוד פילוג אחד של רפורמים וקונסרבטיבים?

אריה מכלוף דרעי: בכל חתונה יבואו בני-הדודים ויתחילו לריב אם רבנית רפורמית תסדר את החתונה, כן כיסוי ראש, לא כיסוי ראש?

אריה מכלוף דרעי: מה זה?

אריה מכלוף דרעי: למה?

אריה מכלוף דרעי: זאת הבעיה האמיתית שלנו?

שבח וייס: אנחנו מסיימים את הקטע.

שבח וייס: חבר הכנסת רן כהן, תאפשר לחבר הכנסת דרעי לסיים.

שבח וייס: אני ממש הכפלתי לו את המנה, חד-פעמית.

אריה מכלוף דרעי: הסברתי למה הבעיה היא לא בעיה של מדינת ישראל, למה היא לא בעיה של העם היהודי.

אריה מכלוף דרעי: אני מסיים ואני רוצה לומר משפט אחד מדיני לפי הצעתו של חבר הכנסת זאבי.

אריה מכלוף דרעי: אני רק לא יודע אם המשפט ימצא חן בעיניו או לא.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, חבל שראש הממשלה לא נמצא, אני חושב שבנושא המדיני, חבל שאין לי זמן מספיק, הייתי מדבר עשר דקות גם בנושא הזה.

שבח וייס: אי-אפשר.

נסים דהן: אני נותן לו את הזמן שלי.

שבח וייס: חבר הכנסת דהן, כבר נתתי לחבר הכנסת דרעי את הזמן שלך ואת הזמן שלי ואת הזמן של רן כהן ועוד שתי דקות בנושא מדיני.

שבח וייס: זה כבר הזמן שלי, מה אתם לא מרגישים?

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שהממשלה הזאת, וראש הממשלה באופן אישי, על-פי קווי היסוד ועל-פי ההתחייבויות שהוא התחייב גם לבוחר וגם לנו, חייבת להמשיך בתהליך המדיני, חייבת להתקדם.

אריה מכלוף דרעי: אני בעד עמידה בנושא הטרור; זאת חובתנו גם כלפי ילדינו וכלפי אזרחינו.

אריה מכלוף דרעי: אבל, עם עמידה נגד הטרור אנחנו חייבים להתקדם.

אריה מכלוף דרעי: אני מאמין לראש הממשלה שהוא רוצה להתקדם, אבל אם חלילה יש למישהו מחשבה בקואליציה הזאת, שאפשר לעשות תרגיל כדי להרוויח זמן וכדי להרוויח עוד שישה חודשים, ועוד תשעה חודשים ואחר כך נלך לבחירות, כדאי שידע, כי אנחנו לא נהיה במשחק הזה.

אריה מכלוף דרעי: הממשלה הזאת מחויבת להתקדם בתהליך השלום.

אריה מכלוף דרעי: להתקדם – המשמעות היא דו-צדדית.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו דרישות שלנו, אבל גם התחייבנו ללכת לקראת משהו.

דוד צוקר: כמה זמן אתה נותן לממשלה הזאת?

חיים רמון: עד מתי?

אריה מכלוף דרעי: ציפיתי, שאתה, חיים רמון, תקום ותגיד, אריה דרעי אתה צודק במאה אחוז ביחס לחוק ההמרה; אתה צודק בנושא חוק המועצות הדתיות; אתה צודק.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר דברים ברורים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא עומדים עם סטופר, אנחנו מאמינים שראש הממשלה, על-פי השיחות שאנחנו מקיימים אתו, אכן יתקדם, ואנחנו מברכים את שר החוץ דוד לוי עם נסיעתו לחוץ-לארץ.

חיים רמון: הוא לא נוסע.

אריה מכלוף דרעי: הוא נוסע.

אריה מכלוף דרעי: הקבינט יתכנס מחר ויסמיך את שר החוץ דוד לוי להתקדם, ואני מקווה, מתפלל ומייחל שאכן הוא יתקדם בתהליך הזה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מחויבים לו, לנו ולבנינו.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

אורי אור: אשרי המאמין.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אריה דרעי, שתי הדקות האחרונות שלו היו על חשבוני, גם התוכן.

שבח וייס: חבר הכנסת אבנר שאקי, אתה – רק חמש דקות.

שבח וייס: התקדים שיצרתי כאן הוא באמת חד-פעמי, ואני מקווה שעל זה לא יהיה ויכוח.

שבח וייס: אחרי זה יבוא חבר הכנסת יוסי שריד, ולו יהיו עשר דקות.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סיעתנו המפד"ל שותפה מלאה בממשלה הזאת ומאמינה בתהליך השלום, אבל תהליך השלום כפי שאנחנו מבינים אותו.

אבנר-חי שאקי: אנחנו מתכוונים לשלום-אמת, ושלום-אמת לא יכול להיות אלא אם יהיה ביטחון של אמת, ביטחון מלא.

אבנר-חי שאקי: ומכאן, התעקשותה של הממשלה עם ערפאת על כך שהוא יילחם בטרור, שהוא יהרוס את תשתיות הטרור, שהוא יפרק את הנשק של "חמאס" ושל "ג'יהאד", שהוא יבטל את האמנה הפלסטינית, שהוא יסגיר מרצחים, אלה תביעות חיוניות אמיתיות שאי-אפשר לוותר אפילו על אחת מהן.

אבנר-חי שאקי: מי שעומדים כאן למבחן אלה ערפאת ואנשיו.

אבנר-חי שאקי: הממשלה הזאת יצאה מגדרה כדי להראות, שאף שעקרונית היא שללה את הסכמי אוסלו, אף שאנחנו רואים בהסכמי אוסלו ראשית חטאת – אלו הסכמים עלובים בתוכנם ועלובים בסגנונם ובצורתם.

אבנר-חי שאקי: אינני יודע אם המשפטנים שניסחו את ההסכם הזה, ביודעין ערפלו, או שבאמת לצערי עשו עבודה מרושלת, אבל כל אימת שאני מעיין בהסכם הזה, אני רואה שהוא מלא חורים, מפני שאין שם שום סעיף, שבו הצד שכנגד, הרשות הפלסטינית, מחויבת למשהו של ממש.

אבנר-חי שאקי: כל ההתחייבויות הן מהצד הישראלי וכל ההפרות הן מהצד הפלסטיני.

אבנר-חי שאקי: אנחנו בעד המשך השיחות, אבל כל עוד לא יוכיח ערפאת במלוא מובנה של המלה שהוא נלחם ב"חמאס" וב"ג'יהאד", ועושה את כל המוטל עליו, לא תוכל להיות שום התקדמות רצינית.

אבנר-חי שאקי: ראוי שלא תהיה שום אי-הבנה בעניין הזה.

אבנר-חי שאקי: בנושאים העיקריים הגדולים, ירושלים והשיבה, אין ספק שצריך להשמיע שוב ושוב, שהממשלה הזאת דוגלת בכך, שירושלים לא היתה, איננה ולא תהיה לעולם נושא למיקוח, נושא למשא-ומתן, ולעולם לא תוכר זכותם של ערבים פלסטינים לשוב כביכול.

אבנר-חי שאקי: הם גנבו כל כך הרבה רעיונות, גם את חוק השבות רוצים לגנוב?

אבנר-חי שאקי: אבל דבר אחד הם לא יוכלו לגנוב – זאת האמת ההיסטורית, שהארץ הזאת היא ארצנו ולא ארצם, היא הארץ רק של העם הזה, הוא היחיד הריבון, ושום ריבונות אחרת שאיננה יהודית לא תהיה בארץ הזאת ובמדינה הזאת.

אבנר-חי שאקי: ממילא אנחנו ממשיכים לשלול כל רעיון של מדינה פלסטינית.

אבנר-חי שאקי: אשר לנושא השני שאי-אפשר שלא לדבר בו היום – שתי הצעות החוק.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר דברים שלצערי עדיין לא שמעתי אצל כל המתווכחים, לא ברדיו, לא בטלוויזיה ולא בכנסת.

אבנר-חי שאקי: אני קורא פה לרפורמים שאני מכיר חלק גדול ממנהיגיהם: מעט יושר אינטלקטואלי רק יעזור לנו לברר את הסוגיה.

אבנר-חי שאקי: מי פה רוצה לשנות את הסטטוס-קוו?

אבנר-חי שאקי: מי רוצה להביא אותנו למצב שלא היה במשך 50 שנה, ומיהו זה שגורם כביכול לפלג את העם הזה?

אבנר-חי שאקי: אני מצהיר בכל חוש האחריות שאני מייחס לעצמי בסוגיה הזאת שהקדשתי לה שנות חיים ומחקר על פני שני כרכים מפורטים, הראיתי ואני מוכן להראות היום לכל מי שמחפש את האמת, ואגב לא אני בלבד, רביי'ס רפורמים ובראשם רביי פלאווט מטורונטו מעידים, שהרפורמים הרחיקו לכת, שהם עשו בשנים האחרונות דברים מסוכנים כל כך לעתידו של העם היהודי, שהם חייבים לעצור.

אבנר-חי שאקי: מה שמבקשים הרפורמים היום הוא, שיהיה להם בארץ מעמד לגייר.

אבנר-חי שאקי: ואני אומר להם, אמרתי לאלה שבאו אלי ללשכתי בכנסת ואני חוזר ואומר להם מעל במה זאת: אתם בארצות-הברית, בקנדה, בארגנטינה, היכן שאתם פועלים, אין אנו מתערבים, אין אנו שוללים חלילה את יהדותכם, אין לנו כל כוונה לפגוע ביהדותכם ובזהותכם היהודית.

אבנר-חי שאקי: אנחנו קובעים, שמה שהיה כל השנים, שרק אינסטנציה אחת יכלה לגייר על-פי ההלכה וזו הרבנות בארץ, היא שתוסיף לגייר, וזה כל כך טבעי.

אבנר-חי שאקי: כלל גדול במשפט הבין-לאומי הפרטי: "לקס-לוקי-סלברציוניס", זאת אומרת: הדין של המקום שבו עושים טקס, הוא הקובע.

אבנר-חי שאקי: היותך ברומא, נהג כרומאי.

אבנר-חי שאקי: אתה בישראל, בישראל יש רבנות אחת, יש חוק אחד שהתקבל על דעת כל המפלגות, הרוב מאחוריו.

אבנר-חי שאקי: לא ייתכן שתבואו ליצור לנו בעיות שאין לנו.

אבנר-חי שאקי: אני מציע לכם, ידידי הרפורמים, אל תנסו לדחוף יתר על המידה את העניין.

אבנר-חי שאקי: לא יעלה על הדעת שהחוק הזה לא יעבור, מפני שהוא בא להבטיח דבר אחד, המשך המצב הקיים.

אבנר-חי שאקי: אין פה שום חידוש, אין פה שום שינוי, אין פה שום פילוג.

שבח וייס: חבר הכנסת שאקי, אני מבקש ממך לסיים, אנא ממך.

אבנר-חי שאקי: פקודת העדות הדתיות (המרה), 1927, קבעה ומוסיפה לקבוע ברגע זה, שהמקור היחיד להמרת דת הוא ראש העדה הדתית.

אבנר-חי שאקי: בישראל, כל השנים, ראש העדה הדתית היהודית הם הרבנים הראשיים והרבנות הראשית לישראל.

אבנר-חי שאקי: לכן אני מציע, אנחנו רוצים אחדות, אני מאמין באחדות, אני מאמין שהאחדות היא ערך עליון במשנתה של יהדות.

אבנר-חי שאקי: אבל יהדות, ואין לך מקור בטוח, נצחי, קבוע, בהיר, חד-משמעי, כמו ההלכה.

אבנר-חי שאקי: בנושא הזה, זה הגורם המאחד את כולנו.

אבנר-חי שאקי: בואו נתמיד באחדות הזאת ונתחזק בכל שאר התחומים להתקרב זה לזה.

אבנר-חי שאקי: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אבנר שאקי.

שבח וייס: חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת רומן ברונפמן, ואם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עזמי בשארה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, נאמרו כאן על-ידי חבר הכנסת אריה דרעי דברים מעניינים.

יוסי שריד: לא תמיד חבר הכנסת אריה דרעי, על-פי מה שאנחנו שומעים, כל כך מפויס וכל כך ידידותי.

יוסי שריד: אני מבין מדוע הוא מצא לנכון להיות דווקא היום כה מסביר פנים.

יוסי שריד: בהזדמנות אחרת אני חושב שיהיה כדאי להגיב על הדברים.

יוסי שריד: אני רק אומר במשפט אחד או שניים.

יוסי שריד: המשפט הראשון.

יוסי שריד: אנחנו לא נוכל בשום פנים, חבר הכנסת שאקי – ואני מדבר בשמנו, לא בשם הרפורמים והקונסרבטיבים, אני מניח שלהם יש השקפה דומה – אנחנו לא נוכל בשום פנים ואופן להכיר במעמד מונופוליסטי של זרם כלשהו ביהדות, בכל הכבוד שאנחנו רוחשים גם לזרם הזה, כפי שאנחנו רוחשים כבוד לזרמים אחרים.

יוסי שריד: אם ליהדות יש מפתחות, ולמפתחות יש דלת, אנחנו לעולם לא נוכל להסכים, על-פי השקפתנו, אמונותינו, תפיסת עולמנו והשקפת עולמנו למסור את המפתחות האלה בידי רבנים שמשתייכים אך ורק לזרם אחד ביהדות.

יוסי שריד: אבל נדמה לי שגם אתה וגם חבר הכנסת דרעי לא נגעתם בנקודה החשובה, או אם תרצה, בשורש הפגם, או בשורש המום, או בשורש הרע.

יוסי שריד: אמונה דתית, סליחה שאני אומר לך את זה, אמונה דתית היא קודם כול עניין של בין אדם לעצמו ובין אדם למקום.

יוסי שריד: זה לא עניין של בין אדם למדינה.

יוסי שריד: זה לא עניין של בין אדם לכנסת.

יוסי שריד: לכנסת אין מה לעשות בכלל בעניין זה.

יוסי שריד: שורש הרע הוא בחקיקה הדתית.

יוסי שריד: איפה נשמע כדבר הזה?

יוסי שריד: באיזו מדינה יש חקיקה דתית?

שאול יהלום: במדינה יהודית.

יוסי שריד: אתה רוצה שנגיע להסכמות?

יוסי שריד: ייתכן מאוד שנוכל להגיע להסכמות.

יוסי שריד: אנחנו אולי גם חייבים להגיע להסכמות.

יוסי שריד: אבל אנחנו נעשה את זה אך ורק בדרך של הידברות, בדרך של הבנה ובדרך של הסכמה.

יוסי שריד: וזה לא שייך בכלל לבית הזה, וזה לא ייעשה בדרך של חקיקה, אסור שזה ייעשה בדרך של חקיקה.

יוסי שריד: ואם זה ייעשה בדרך של חקיקה, זה דבר לא נכון ולא טוב, וצריך להתנגד לו.

יוסי שריד: ודווקא אדם דתי כמוך היה צריך להיות שותף שלנו בעניין זה.

יוסי שריד: מה לכל הקהל הקדוש הזה שיושב כאן ולאמונה הדתית שלך?

יוסי שריד: מה, אתה מוציא אותה אל רשות הרבים?

יוסי שריד: אל השוק אתה מוציא את האמונה הדתית שלך?

יוסי שריד: את העניינים שבמוסר ואת העניינים שבפולחן?

יוסי שריד: זה בינך לבין עצמך, ואנחנו מכבדים את זה.

יוסי שריד: אבל מה לכל זה ולכל השערורייה הזאת, הפוליטית, שהיא כל-כולה פוליטית?

יוסי שריד: אם יש אדם שמכבד את המדינה, ואם יש אדם שמכבד את הדת, אותו אדם צריך לעמוד על כך שתהיה הפרדה בין הדת לבין המדינה, כמו בכל מדינה מתוקנת.

יוסי שריד: וגם שם יש אנשים מאמינים, לא רק פה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, כמי שיהדותו הוטלה בספק בימים האחרונים אני רוצה לומר כמה דברים.

יוסי שריד: ודרך אגב, אני לא ביקשתי התנצלות מראש הממשלה, מסיבות ומטעמים מובנים.

יוסי שריד: אתה מבקש התנצלות מאדם שיש לך יחס של כבוד אליו; אז אתה אומר: יתנצל, וזה ירפא את הפצע.

יוסי שריד: אין לי חפץ בהתנצלות של ראש הממשלה.

יוסי שריד: אבל חשבתי: אולי בכל זאת אני צריך לבדוק את עצמי, משום שהעלבון הוא קודם כול על-פי העולב.

יוסי שריד: אז החלטתי לבדוק את העולב כדי לראות באמת מה שיעורו של העלבון.

יוסי שריד: וחשבתי באיזו דרך אני יכול להעמיד את ראש הממשלה במבחן של יהדות.

יוסי שריד: זה מאוד קשה.

יוסי שריד: מי אני ומה אני?

יוסי שריד: האם אני בוחן כליות ולב?

יוסי שריד: האם יש לי עיני רנטגן?

יוסי שריד: אני יכול לבדוק את הדברים שבינו לבין עצמו, כי כך אני רואה את זה?

יוסי שריד: אינני יכול.

יוסי שריד: אבל חיפשתי וחיפשתי, ובכל זאת מצאתי מבחן.

יוסי שריד: והמבחן הוא גם קל במקרה הזה, משום שמדובר בעשר, שזה גם ציון, אבל זה גם עשרת הדיברות.

יוסי שריד: מטעמים של דיסקרטיות אני לא אומר מה ראש הממשלה מקיים או לא מקיים לפי דעתי.

יוסי שריד: אתם תהיו הבוחנים.

יוסי שריד: המבחן לפניכם, ואתם תבדקו אותו.

יוסי שריד: כמובן לא אקרא את הכול, מקוצר זמן.

יוסי שריד: "לא יהיה לך אלוהים אחרים על פני"; לא תישא את שם ה' אלוהיך לשוא"; "זכור את יום השבת לקדשו"; "כבד את אביך ואת אמך", אני חושב שזה בסדר; "לא תרצח", בסדר גמור; "לא תנאף"; "לא תגנוב" – מי שאמר "לא תגנוב" כנראה התכוון בין השאר גם לגנבת דעת, כך אני מעריך; "לא תענה ברעך עד שקר"; "לא תחמוד בית רעך"; "לא תחמוד אשת רעך, ועבדו ואמתו", וכך הלאה וכך הלאה.

יוסי שריד: האמינו לי, חברות וחברים, מתוך יושר עילאי שאני מסוגל לגייס, אינני יודע כמה אני מסוגל לגייס, הפכתי והפכתי והחלטתי בסופו של דבר לבחון לקולא, והציון הכי גבוה שאפשר לתת לראש הממשלה במבחן הזה הוא חמש.

יוסי שריד: חמש מתוך עשר.

יוסי שריד: עשרה דיברות, ציון חמש, בלתי מספיק, יהודי בלתי מספיק, בלתי מספיק ביהדות.

יוסי שריד: זה קל מאוד, חמש מתוך עשר.

יוסי שריד: דרך אגב, בהתחלה חשבתי ארבע, אבל אתם יודעים, אתם מכירים אותי, אני מוכן ללכת לקראת, אני מוכן לפרגן, אז שיהיה חמש.

יוסי שריד: אבל חמש זה עדיין בלתי מספיק.

יוסי שריד: אבל מכיוון שבדיון הזה באמת חסרו לי דברי תורה, אני רוצה להמשיך בדברי תורה.

יוסי שריד: אינני יודע למה, אבל נזכרתי בימים האחרונים, ולא רק בימים האחרונים, במשל יותם.

יוסי שריד: גם כאן אינני יכול לקרוא את כל הפרק, אם כי הוא פרק נפלא, באמת פרק נפלא.

רחבעם זאבי: – – –

יוסי שריד: "ויאספו כל בעלי שכם וכל בית מלוא וילכו וימליכו את אבימלך למלך עם אלון מוצב אשר בשכם.

יוסי שריד: ויגדו ליותם וילך ויעמד בראש הר-גרזים וישא קולו ויקרא ויאמר להם: שמעו אלי בעלי שכם וישמע אליכם אלוהים.

יוסי שריד: הלוך הלכו העצים למשח עליהם מלך, ויאמרו לזית: מלוכה עלינו.

יוסי שריד: ויאמר להם הזית: החדלתי את דשני אשר בי יכבדו אלוהים ואנשים והלכתי לנוע על העצים?

יוסי שריד: ויאמרו העצים לתאנה: לכי את מלכי עלינו.

יוסי שריד: ותאמר להם התאנה: החדלתי את מתקי ואת תנובתי הטובה והלכתי לנוע על העצים?

יוסי שריד: ויאמרו העצים לגפן: לכי את מלוכי עלינו.

יוסי שריד: ותאמר להם הגפן: החדלתי את תירושי המשמח אלוהים ואנשים והלכתי לנוע על העצים?

יוסי שריד: ויאמרו כל העצים אל האטד: לך אתה מלך עלינו.

יוסי שריד: ויאמר האטד אל העצים: אם באמת אתם משחים אותי למלך עליכם, בואו חסו בצלי; ואם אין, תצא אש מן האטד ותאכל את ארזי הלבנון.

יוסי שריד: " ואני אומר, חברות וחברים, חברי הכנסת, יש בליכוד זית, ויש בליכוד גפן, ויש בליכוד תאנה, ואני לא מדבר רק על הליכוד, אני מדבר על כל הקואליציה, יש גפן, יש זית, יש תאנה.

יוסי שריד: ריבונו של עולם, למה נטפלתם אל האטד הזה?

יוסי שריד: למה נתפסתם אל האטד הזה דווקא?

יוסי שריד: מה זה אטד?

יוסי שריד: אטד זה צמח בר קוצני.

יוסי שריד: על-פי כל פירוש, אפשר לומר שזה עץ שאין בו שיח, שאין בו שום תועלת לאדם – – –

רחבעם זאבי: – – –

יוסי שריד: שום תועלת לאדם.

יוסי שריד: עכשיו אני שואל, והפנייה הזו היא לאנשים הטובים בקואליציה: למה אתם מחכים, למען השם?

יוסי שריד: למה אתם מחכים?

יוסי שריד: שתפרוץ האש מן האטד ותאכל אתכם?

יוסי שריד: ותאכל אותנו?

יוסי שריד: הרי אתם יודעים שמדובר באטד.

יוסי שריד: ואני אומר את זה לאנשים הטובים בממשלה, כי יש גבול עד כמה אנשים טובים יכולים לשמש ולשרת בממשלה רעה, עד שהם הופכים להיות אנשים רעים, והגבול הזה הוא כבר כאן, ואנחנו כבר הגענו לגבול הזה.

יוסי שריד: אני יכול למנות כמה וכמה שמות.

יוסי שריד: יש אנשים טובים שהגיעו אל הגבול.

יוסי שריד: ואני אומר, לדוגמה, לשר החוץ דוד לוי, אלף "ברוגזים" לא יצילו אותך מן האש של האטד.

יוסי שריד: ואני אומר לשר הביטחון יצחק מרדכי, אלף פעמים "לא ידעתי, לא שמעתי, לא אמרו לי, לא דיווחו לי" – לא יצילו אותך מן האש שתפרוץ מן האטד.

יוסי שריד: בימים האחרונים אני שומע, שמעתי את זה כאן גם היום, שמעתי את יושב-ראש הקואליציה ואת השר איתן, והיום גם ראש הממשלה המהם משהו בעניין זה, שהם לא זוכרים מקרה כזה או תופעה כזאת של השתלחות בראש ממשלה.

יוסי שריד: אתמול התבקשתי להגיב על זה ואמרתי, שאחרי ששמעתי את יושב-ראש הקואליציה, אני ממליץ לחבר הכנסת מאיר שטרית שיתחיל לקחת ויטמינים כדי לחזק ולרענן את הזיכרון.

יוסי שריד: אני אומר, מה זה כאן?

יוסי שריד: זה באמת רק זיכרון קצר או עזות מצח?

יוסי שריד: מה זאת אומרת אתם לא זוכרים?

יוסי שריד: ואם אתם לא זוכרים אז אנחנו זוכרים.

יוסי שריד: ואני אגיד מה אנחנו זוכרים.

יוסי שריד: אנחנו זוכרים את ארון המתים שהלך מסוף הארץ ועד סופה בחייו של יצחק רבין.

יוסי שריד: זה היה ארון המתים של יצחק רבין.

יוסי שריד: ואנחנו זוכרים את ראש הממשלה הולך לפני ארון המתים של יצחק רבין בחייו, ואחרי.

יוסי שריד: ולא ראיתי, ולא שמעתי, ולא ידעתי.

יוסי שריד: האטד הזה שממנו תפרוץ האש.

יוסי שריד: ואנחנו זוכרים את כל הססמאות ואת כל הצרחות: רבין בוגד, רבין רוצח.

יוסי שריד: אתם יודעים מה בעיקר אנחנו זוכרים?

יוסי שריד: אנחנו זוכרים את הרצח, ואנחנו לעולם גם לא נשכח אותו.

יוסי שריד: מי מדבר כאן בכלל על אמירה כזאת של אופוזיציה, או על אמירה אחרת של אופוזיציה?

יוסי שריד: כאן ראש ממשלה נרצח, ועכשיו גם לא ברור אם ראש הממשלה הזה היה יהודי, אולי רוצחו הוא יהודי, לפי האטד הזה שממנו תצא האש.

יוסי שריד: אז מה זאת אומרת לא זוכרים מקרה כזה?

יוסי שריד: מה יכול כבר לקרות כאן בסיפור האטד?

יוסי שריד: מה יכול פה לקרות?

יוסי שריד: במקרה הגרוע ביותר, שבעינינו אגב הוא המקרה הטוב ביותר, ראש ממשלה יודח, אבל לא יירצח, חלילה וחס.

יוסי שריד: אין אפשרות כזאת.

יוסי שריד: יודח ראש ממשלה.

יוסי שריד: מדוע יודח ראש ממשלה?

יוסי שריד: משום שהוא מקיים את חוק מרפי השלישי, אינני זוכר.

יוסי שריד: באופן ממש מופתי, ראש הממשלה הזה הגיע זה כבר לדרגת האי-כושר שלו.

יוסי שריד: אפשר להיות סוחר רהיטים מוצלח, ואפשר להיות שגריר מוצלח, ואפשר להיות סגן שר מוצלח.

יוסי שריד: אבל הוא ראש ממשלה רע.

יוסי שריד: הוא לא זית, הוא לא תאנה, הוא לא גפן.

יוסי שריד: הוא אטד.

יוסי שריד: והדבר האחרון, מכיוון שהיושב-ראש מצליף בי, אני רוצה לומר כך.

יוסי שריד: זה לא פלא שאנחנו מתגעגעים מאוד מאוד ליצחק רבין.

יוסי שריד: זה לא פלא, זה טבעי, זה אנושי.

יוסי שריד: אבל, אני מעולם, מעולם לא חשבתי, אי-פעם, שאני אתגעגע ליצחק שמיר.

יוסי שריד: ואני אומר לכם, שהאיש הזה, בנימין נתניהו, מעורר בי געגועים עזים ליצחק שמיר, ואומר לכם גם למה.

יוסי שריד: יכול להיות שהמדיניות היא אותה מדיניות.

יוסי שריד: אלא מה?

יוסי שריד: כאשר יצחק שמיר היה ראש ממשלה, היתה לנו בעיה עם האמת שלו.

יוסי שריד: לעומת זאת, כאשר בנימין נתניהו ראש ממשלה, יש לנו בעיה עם השקר שלו.

יוסי שריד: ויש לנו עוד בעיה אחת, יצחק שמיר מעולם לא עבד במחלקת הביוב של ארתור פינקלשטיין.

יוסי שריד: ולמה אני אומר מחלקת הביוב?

יוסי שריד: כי לפני כמה ימים התפרסם מאמר ב"ג'רוסלם פוסט", או באחד העיתונים החשובים בוושינגטון, עיתון חשוב, ששם נכתב, ואני מצטט נאמנה מלה במלה: "אם אתה רוצה קמפיין של הצלף ככל יכולתך, הכפש ככל יכולתך, אם אתה מוכן", ואני מצטט: "להיכנס אל הביבים, שכור לך את שירותיו של ארתור פינקלשטיין".

יוסי שריד: יצחק שמיר לא עבד במחלק הביוב, הוא לא הוריד את הפוליטיקה הישראלית אל שפל התחתיות, אל שפל המדרגה, אל הביוב, אל הביבים, כי זו פוליטיקה של ביבים.

יוסי שריד: ולמרות המאמץ הגדול הזה של היועץ שבא לכאן בכל פעם, האיש הזר והמוזר והרע הזה, אף שהוא בא לכאן בכל פעם בעתות מצוקה, ברגעי משבר, ואף שהוא רוצה להוריד את כולנו אל הביבים, אנחנו לא נרד.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי שריד.

שבח וייס: חבר הכנסת רומן ברונפמן, ואחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה.

רומן ברונפמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהמשך לנאום מעניין ומלהיב של חבר הכנסת יוסי שריד, אני יכול להגיד רק דבר אחד.

רומן ברונפמן: במקביל לכושר ההישרדות של העם היהודי, אנחנו פיתחנו בהחלט זיכרון קולקטיבי קצר ביותר.

רומן ברונפמן: אני חושב שכתב על זה ולטר בנג'מין בעבודה שלו על תודעה מקוטעת שהעם היהודי פיתח בגולה – ולא השתחרר, לדעתי, ב-50 השנה האחרונות מהתודעה המקוטעת הזאת – וכל מה שלא נוח לנו אנחנו בהחלט מטאטאים אל מתחת לשטיח ושוכחים דברים מהר מאוד.

רומן ברונפמן: מדינת ישראל ועם ישראל – אם יש עם זה, ואני מקווה שיש עם כזה – ניצבים היום בפרשת דרכים מאוד קשה.

רומן ברונפמן: אנחנו התקדמנו, לטעמו של מישהו יותר מדי מהר, לטעמו של מישהו פחות מדי, להסכמים עם הפלסטינים.

רומן ברונפמן: אנחנו חתמנו על הסכמים עם מצרים וירדן.

רומן ברונפמן: התחלנו במשא-ומתן עם השכנים הצפוניים, הסורים, ואנחנו מצפים לפתרון עם לבנון.

רומן ברונפמן: אם להאמין למה שאמר היום שר החוץ הרוסי יבגני פרימקוב, לא נוכל לסכם עם הממשלה הלבנונית שום דבר אם לא נערב את ממשלת סוריה.

רומן ברונפמן: אנחנו ניצבים בפני בעיות ביטחוניות וקיומיות קשות מאוד.

רומן ברונפמן: אבל זה סיפור שרדף אותנו שנים רבות וממשיך לרדוף; לצערי, אני חושב שהוא ירדוף הרבה מאוד שנים קדימה.

רומן ברונפמן: אנחנו ניצבים היום בבעיה חברתית קשה, פילוג בעם, פילוג לשמאל ולימין, פילוג לדתיות או יהדות אורתודוקסית ולזרמים אחרים, שיותר ויותר מעוניינים במה שמתרחש היום בארץ, ופילוג בקרב העם היהודי שיושב בציון, והרוב, לצערנו, שעדיין יושב בגולה.

רומן ברונפמן: הפילוגים האלה לא מוסיפים לחוסנה ולבריאותה של החברה שלנו.

רומן ברונפמן: ולכן, ביום הראשון של כנס החורף, הקריאה של ישראל בעלייה, סיעת הכנסת שהוקמה על-ידי אלה שהגיעו לישראל בשנים האחרונות, היא לשאוף לאחדות העם; לאחדות העם שלא יתפלג לשמאל ולימין אלא יחבר ויפייס בין שמאל לימין, לחוסנה של החברה שלא לפלג לפי הזרמים ביהדות אלא תימצא דרך ויבנה גשר כדי לפייס ולאחד את הזרמים, לחברה בישראל שתתייחס בכבוד ובהרגשת partnership, חברות עם היהודים היושבים בגולה, כי אנחנו כלים שלובים של אותו העם.

רומן ברונפמן: ובהזדמנות זאת אני באמת יכול לקרוא למנהיגים של העם היהודי בארץ ובגולה לפעול למציאת פתרון לפיוס בכל מה שקשור לחוקה דתית ולחוקים שאמורים להגיע להצבעה בכנסת, לעשות כל מאמץ, כל פשרה, שכנסת ישראל לא תצטרך להכריע, להתערב ולהחליט מי הוא יהודי טוב ומי יהודי פחות טוב.

רומן ברונפמן: ולסיום, אני חושב שהגיע הזמן והגיעה שעתה של ממשלת אחדות, ואולי לא בנסיבות פוליטיות אלו או אחרות אלא במה שהעם רוצה, במה שהעם דורש ובמה שהעם חש.

רומן ברונפמן: העם חש אי-נוחות; העם חש ומשדר חוסר שביעות רצון, חוסר ביטחון, פחד, אני לא רוצה להשתמש במלה פאניקה, ולכן עלינו, על נציגי העם, על נבחרי העם, לגשת לקיום אחדות, אחדות בעם, אחדות בממשלה ואחדות בכנסת.

רומן ברונפמן: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת ברונפמן.

שבח וייס: חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון המדיני שהתנהל היום, לרבות הודעתו של ראש הממשלה, כבר משקף, לדעתי, את העובדה – – –

שבח וייס: רק שנייה.

שבח וייס: אני מבקש מאוד מאחד הסדרנים לסגור את הדלתות בצד זה.

שבח וייס: כל הקולות נכנסים לכאן.

עזמי בשארה: – – – כבר משקפים עובדה מרה אחת שלמדנו לחיות אתה בשנה וחצי האחרונה – – –

שבח וייס: נא לסגור את הדלתות בצד הזה.

שבח וייס: ממש צועקים.

שבח וייס: רק שנייה; אני רוצה לאפשר לך לנאום באווירה סבירה.

שבח וייס: נא לסגור את כל הדלתות.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: בבקשה.

עזמי בשארה: – – – עובדה מרה שהתרגלנו לחיות אתה, לצערי – העדר ציפייה גם בבית הזה וגם, לדעתי, ברחוב.

עזמי בשארה: כבר לא מצפים לדבר.

עזמי בשארה: יש הרגשה שאפילו רצים אל הכלום.

עזמי בשארה: ההרגשה היא, שלא צריך לצפות לשלום מהממשלה הזאת; זה כבר יותר מדי.

עזמי בשארה: אני גם לא מצפה שיהיה שלום בצלה של הממשלה הזאת.

עזמי בשארה: אנחנו כולנו מצפים או מייחלים שלא תהיה קטסטרופה גדולה אחת.

עזמי בשארה: זה כבר הדבר הכי נשגב שאנחנו יכולים לצפות לו בצלה של הממשלה הזאת, שלא תהיה איזו קטסטרופה פתאום, שלא יקרה פיצוץ באחד מהמשברים שיהיו כמו המשבר עם ירדן, שיהיה איזה משבר אחר, שיהיה פיצוץ אחד גדול.

עזמי בשארה: ניהול המדינה כבר דומה יותר למה שנקרא במדעי המדינה – זה כבר לא ניהול מדינה, זה ניהול משברים.

עזמי בשארה: אנחנו עוברים ממשבר למשבר, ולדעתי, המבקרים שוכחים לציין את נתניהו בציון לשבח אחד.

עזמי בשארה: הוא כן מצליח בניהול משברים, הוא כן עובר ממשבר למשבר.

עזמי בשארה: מתי זה ייכשל אני לא יודע, אבל ללא ספק זהו ניהול משברים ולא ניהול מדינה.

עזמי בשארה: הדבר השני שאנחנו יכולים להתרשם ממנו, ממה שקורה במדינה הזאת, זה העדר שיח רציונלי.

עזמי בשארה: לכן אני לפעמים אומר לכם, לדור שלכם, אולי זה סופה של הציונות באיזו צורה, שהיתה באמת כלפי חוץ, לדעתי, לפחות כפלסטיני, לא רציונלית וכובשת וכו', אבל כלפי פנים היה איזה מבנה רציונלי ושיח דמוקרטי בתוכה.

עזמי בשארה: אני מסתכל מסביב, דרך אגב גם האינטלקטואלים הערבים האחרים שואלים אותי בתקופה האחרונה: תגיד, זאת המדינה שניצחה אותנו, כבשה וכו'?

עזמי בשארה: כל המדינה הזאת, כל האליטות, עסוקות באובססיות שיווקיות, אם הן יוצאות מחצרו של ראש הממשלה נתניהו ואם מחצרותיהם של רבנים.

עזמי בשארה: רק בשבועות האחרונים רץ ראש הממשלה של מדינת ישראל פעמיים לרב הזקן כדורי.

עזמי בשארה: באשר לזיקנתו, מובן שאין מה להשוות מבחינת שיעור הקומה של שאול המלך שהיה רץ בזיקנתו לבעלת האוב, אבל כמובן יש הבדל.

עזמי בשארה: מדובר שם במלך בעל שיעור קומה וכאן מדובר באיש משכמו ומטה אם אפשר לומר.

עזמי בשארה: אבל הדבר הזה, עצם העובדה שראש ממשלת ישראל רץ פעמיים לרב, זה כבר סיפור אחר, ומהצד הזה של הבית מחכים גם כן בתור על מנת שיקבל אותם.

עזמי בשארה: מה קורה?

עזמי בשארה: איזה מין תרבות של הגמוניה?

עזמי בשארה: איזה מין תרבות מקבלת הגמוניה ברחוב הישראלי ועד איפה מגיעה – – –

שבח וייס: יש אמירה: הרוצה את הרב בא אליו.

שבח וייס: יכול להיות שהרוצה את הרוב בא אליו.

עזמי בשארה: נכון.

עזמי בשארה: מי שרוצה את הרוב; בדיוק.

עזמי בשארה: מה שקורה באמת זאת השתלטות של שיח לא רציונלי.

עזמי בשארה: הציניות של האליטות היושבות בבית הזה מנציחות אותו.

עזמי בשארה: הם יודעים שכל זה שקר, הם עושים את זה בפרגמטיות צינית, משתתפים בדבר הזה – – –

יצחק כהן: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק כהן, הוא לא מדבר על הציבור הדתי אלא על החילונים.

יצחק כהן: חבר הכנסת עזמי, אתה קורא מחשבות?

עזמי בשארה: כן, אני קורא מחשבות.

עזמי בשארה: אני מרשה לעצמי לקרוא מחשבות.

עזמי בשארה: אני אומר שעושים את זה בפרגמטיזם ציני, ובכך הם עוזרים להשתלטותה של תרבות לא רציונלית ברחוב, ופעם אחת זה ינקום באליטות הרציונליות.

עזמי בשארה: אני אומר לכם, שמה שמתנהל במדינה הזאת – – – דרך אגב, בעניין הרב כדורי אני חושב שזאת כמעט התעללות בזקנים.

עזמי בשארה: מתעללים באיש הזה.

עזמי בשארה: דוחפים אותו, מטלטלים אותו, אומרים לו מה להגיד – כמה עסקנים סביבו.

עזמי בשארה: אני חושב שזו ממש התעללות באיש הזה.

יצחק כהן: – – –

עזמי בשארה: על כל פנים, מה שקורה כאן מצביע על משבר עמוק מאוד שעובר לא רק על החברה הישראלית אלא על האליטות הישראליות.

עזמי בשארה: יש איזה מין מצב של חוסר מוצא, וכל זה קורה בצלה של הממשלה הזאת.

עזמי בשארה: אנחנו נכנסים לדיון המדיני בפתיחת כנס החורף.

עזמי בשארה: כמעט לא הוזכרה מלה בנושא המדיני.

עזמי בשארה: אנחנו דנו בעניין תיאולוגי כמעט, כנסת ישראל.

עזמי בשארה: תארו לכם שהפרלמנט הצרפתי ישב לדון איזו תפילה תוכר, זאת או זאת בדת הקתולית?

עזמי בשארה: אנחנו דנים בנושא מדומה.

עזמי בשארה: אנחנו דנים, ואני, בלי שאני אבחר כמובן, נולדתי בבית נוצרי.

עזמי בשארה: מה לי ולדיון הזה?

עזמי בשארה: דיון בנושא איזו המרה תוכר ולמה?

עזמי בשארה: למה זאת סמכותה של הכנסת הזאת והבית הזה וכו'?

עזמי בשארה: בזה אנחנו מתרכזים – ודרך אגב, כאן אני חייב להגיד לכם, עוד לא קבעתי עמדה.

עזמי בשארה: היום שמעתי את הרבנים הרפורמים.

עזמי בשארה: אני, כמובן, בעד הפרדת הדת מהמדינה וכל הנושא הזה, אבל יש בי קצת שמחה לאיד על כך שיהדות אמריקה, רובה רפורמית וקונסרבטיבית, מגלה פתאום במי היא תומכת כל הזמן ומאחורי איזה מדיניות היא כל הזמן מתייצבת.

עזמי בשארה: לאנשים האלה יש עמדות ליברליות במדיניות הפנים-אמריקנית, בכל דבר, אפילו בענייני מרכז אמריקה.

עזמי בשארה: בעניין השאלה הפלסטינית יש להם עמדה אנטי-ליברלית מסורתית.

עזמי בשארה: עכשיו הם מגלים שהדמוקרטיה הליברלית היחידה במזרח התיכון שהם מייצרים בעבורה את הלובי הכי חזק בארצות-הברית היא בעצם מדינה לא ליברלית.

עזמי בשארה: בואו נכיר בזה.

עזמי בשארה: זאת דמוקרטיה אתנית, דמוקרטיה דתית, דמוקרטיה קהילתית, אבל זאת איננה מדינה ליברלית.

עזמי בשארה: היא מחרימה ומחליטה איזה מין המרה דתית היא נכונה, מקובלת ואיזו לא.

עזמי בשארה: זה לא שייך לליברליזם.

עזמי בשארה: אני חייב להגיד כמה משפטים על הנושא המדיני שהיה אמור לפחות להיות הנושא שלנו.

עזמי בשארה: מהבחינה הזאת, ללא ספק, ביטול הביקור של השר דוד לוי בארצות-הברית – אני לא יודע אם הוא יצא עוד פעם.

עזמי בשארה: הרב דרעי אמר שיסמיך אותו להתקדם.

עזמי בשארה: כולנו כאן יודעים שאין לו מה להסמיך בשביל להתקדם, שהוא מנהל את העניינים מאחורי גבו של דוד לוי.

עזמי בשארה: אבל כל זה עניין טכני.

עזמי בשארה: הוא מנהל את העניינים מאחורי גבו של דוד לוי ומייצר כל מיני יצורים כמו "מדינונת נלווית".

עזמי בשארה: שמענו אותו מדבר במושב אחר גם על מין פוארטו-ריקו וכו'.

עזמי בשארה: אנחנו יודעים שהוא הולך בכיוון של יצירת איזה פתרון קבע, בניסיון לכפות אותו על הפלסטינים, כאשר הוא צועק כל הזמן: הבנייה בהתנחלויות תימשך.

עזמי בשארה: ממשלת ישראל בהנהגתו של נתניהו – וזה העניין, לא מה שאמר אחד השרים כאן – לא למרות זאת שלא תמכתם באוסלו אלא מפני שלא תמכתם באוסלו ומפני שאתם מתנגדים לאוסלו, מנסה לטרפד את כל התהליך הזה, וליצור איזה יצור חדש שיפטור את מדינת ישראל מהתחייבויותיה באוסלו ב', ויכפה על הפלסטינים מוקדם מדי פתרון קבע שהוא-הוא פתרון הביניים.

עזמי בשארה: אין לו שום תוספות בעצם, זה פתרון הביניים.

עזמי בשארה: הם יצטרכו לאכול את ההתנחלויות ולאכול את הבנטוסטנים בעצם זה שהישות הפלסטינית הזו תהיה מחולקת ומשוסעת ולאדם הפלסטיני לא יהיה חופש תנועה.

עזמי בשארה: אתם מנסים לכפות על העם הפלסטיני בסוף המאה ה-20 – ואגיד זאת בכל מושב ובכל ישיבה – משטר אפרטהייד, לא שום דבר אחר.

עזמי בשארה: אפשר לקרוא לה מדינונת, לא מדינונת, עם אחד ריבוני והשני לא, עם אחד בונה התנחלויות – לשני אסור לבנות, לעם אחד יש חופש תנועה – לעם השני אין חופש תנועה, לאחד יש זכויות אזרח – לשני אין זכויות אזרח.

עזמי בשארה: וכל זה מתנהל על אותה חלקת אדמה שאתם מתעקשים לקרוא לה איך שאתם קוראים לה.

עזמי בשארה: זה משטר אפרטהייד, לא שום דבר אחר.

עזמי בשארה: זה מה שנתניהו מנסה לכפות; זהו מתכון לפיצוץ, זה ידחה קצת את העניינים, זה יפטור אותו אולי מהתחייבויותיו רק בפוליטיקה וברטוריקה.

עזמי בשארה: מבחינה בין-לאומית זה לא יפטור אותו; השאלה הפלסטינית תמשיך להיות קיימת שם, היא לא תיעלם בגלל זה.

עזמי בשארה: העניין הזה ימשיך לדחוף בכיוון של מתחים.

עזמי בשארה: אפילו תתחלף ההנהגה הפלסטינית, אני אומר לכם שהעם הפלסטיני לא יתחלף.

עזמי בשארה: השאלה הפלסטינית תישאר, ואין מנוס מלהתקדם לאט לאט לפשרה היסטורית, ולא להיגיון של החזק שיכול לכפות תכתיבים על האחר.

עזמי בשארה: תשמעו, אני לא יהודי, אבל רוב ההוגים האירופים שלמדתי את כתביהם הם הוגים יהודים.

עזמי בשארה: יש לי אפילו סימפתיה עזה להגות היהודית בחוץ-לארץ במיוחד ולחלק מההגות היהודית כאן.

עזמי בשארה: אבל ראיתי ראש ממשלה שלוחש – לא שהם לא יהודים, אלא שהם שכחו שהם יהודים; הם רוצים להפקיד את הביטחון שלנו בידי הערבים.

עזמי בשארה: תראו על כמה אינסטינקטים הוא שיחק.

עזמי בשארה: איזו דמגוגיה היא זו, אם במרכאות ואם בלי מרכאות – איזו דמגוגיה פאשיסטית היא זו?

עזמי בשארה: הוא מלשין, הוא מלשינון האיש הזה, הוא משחק על אינסטינקטים פרימיטיביים של ההמונים, הוא מפחיד אותם: א.

עזמי בשארה: הוא אומר להם שהם שכחו שהם יהודים, כלומר הוא מוציא אותם מחוץ לקהילה; ב.

עזמי בשארה: הוא אמר, הפקירו את הביטחון שלנו.

עזמי בשארה: כלומר, הם בוגדים.

עזמי בשארה: הוא פועל על כל האינסטינקטים הפרימיטיביים והחשוכים האפשריים בלחישתו לרב הזה.

עזמי בשארה: אבל מה קרה – וכאן הבעיה: זו אותה התנהגות שהיתה לאחר רצח רבין.

עזמי בשארה: הלכו לרוץ לפתחו של אותו רב, ועמדו שם עם שלטים: אני יהודי גאה, אני זה, אני זה.

עזמי בשארה: עוד פעם מתגוננים כאן, כמו שהתגוננו אחרי רצח רבין.

עזמי בשארה: עוד פעם מעבירים את הסיפור הזה בקלות, עוד פעם מספרים על אחדות האומה ועל דיאלוג בין כולם.

עזמי בשארה: כפי שהימין ניצח – ניצח, אני אומר לכם – אחרי רצח רבין, וכפי שרצח רבין לא היווה מפנה היסטורי בעניין האלימות הפוליטית במדינת ישראל, כך ממשיכים הלאה בהתרפסות הזו של האופוזיציה, בצורה שהיא מנהלת את המאבק באלימות הפוליטית של הימין הקיצוני ובדמגוגיה הפאשיסטית.

עזמי בשארה: הכוחות הדמוקרטיים לא יעמדו לעולם מול המתקפה הזו.

עזמי בשארה: משהו חשוך קורה ברחוב הישראלי, והגיע הזמן להתמודד אתו ולא להתחרות בו.

עזמי בשארה: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת עזמי בשארה.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם רביץ.

שבח וייס: אני מבין שאחרי שרבים עסקו בתיאולוגיה, אתה תעסוק היום במדינאות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אלכסנדר לובוצקי, חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת רחבעם זאבי וכו'.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, לחבר הכנסת בשארה, באמת אין בעיות אחרות, יש לו הבעיה המדינית, ואני מכבד את הבעיה שלו.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לך ודרכך לכל עם ישראל, שלנו יש בעיות שלפי דעתי חשובות מן הבעיות המדיניות, מבחינת עצם הקיום שלנו.

אברהם רביץ: העם היהודי חזר לארצו, על מנת להקים כאן – על-פי ההגדרה של מדינת ישראל – את מדינת היהודים.

אברהם רביץ: זו מדינה יהודית, ואני כאזרח במדינה היהודית מאמין באמונה שלמה שאנחנו חייבים להתנהג עם כל המיעוטים התנהגות שווה של שוויוניות מלאה.

אברהם רביץ: יש לנו כמה וכמה ציוויים בתורה הקדושה שלנו, אשר מחייבים אותנו להתנהגות של כבוד ושל שוויון עם הגר הגר אתנו.

אברהם רביץ: זו מדינה יהודית, ולכן יש לנו בעיות.

אברהם רביץ: יש לנו בעיות אמיתיות בגלל אורח חיינו, בגלל ההשפעות הזרות של תרבויות אשר אוכלות כל חלקה טובה כאן במדינתנו, ואנחנו שואלים את עצמנו פעמים רבות מאוד, מה הזהות האמיתית שלנו.

אברהם רביץ: אלה הם הלבטים, אלה הם הוויכוחים, ואנחנו מתמודדים עם העניין הזה.

אברהם רביץ: ולולא העניין הזה, אני אומר לך, חבר הכנסת בשארה, כל העסק הזה איננו שווה ולא היה שווה את המאמץ הגדול והנוראי הזה של שובנו לארצנו.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר לך, שבחול-המועד סוכות היו לי רגעים גדולים מאוד של שמחה.

אברהם רביץ: נתקלתי בתופעה מרנינה שחיכיתי לה אולי שנים רבות, וזה היה כתוצאה מדבריו של ראש הממשלה שנאמרו בנוסח זה או אחר לרב כדורי.

אברהם רביץ: התוצאה של הדברים האלה היתה לדידי ולרבים כמוני טל חיים, כאשר ראיתי כיצד נזעקו המוני בית ישראל, מאלה שאנחנו כאן מעל במת הכנסת שוצפים בהם על התרחקותם מהיהדות ואנחנו כואבים את הכאב הזה.

אברהם רביץ: והנה, הדברים הללו של ראש הממשלה ליכדו את כל העם היושב בציון, לרבות ההפגנה שהיתה או לא היתה לפי התקנון.

שבח וייס: המלה "גאה" לא הרגיזה אותך?

אברהם רביץ: לא.

אברהם רביץ: יהודים קמו ואמרו: אנחנו יהודים.

אברהם רביץ: ברור לי, אני לא נאיבי עד כדי כך ואני לא חושב שכל אלה שזעקו ונזעקו כולם עשו זאת לשם שמים.

אברהם רביץ: בוודאי היתה כאן גם פוליטיקה.

אברהם רביץ: אבל בכל אופן יהודים פשוטי עם שאינם פוליטיקאים זעקו ואמרו: אנחנו יהודים, והתגאו בכך.

אברהם רביץ: ואני רוצה לומר עוד אמירה אחת בקשר לעניין הזה, בנושא שבו אני בוודאי חולק על ראש הממשלה: אני לא חושב שזיכרון היהדות עובר דרך שיטה מדינית, פוליטית או ביטחונית כזו או אחרת.

אברהם רביץ: אני חושב שיהודים זכרו את יהדותם גם כאשר לא היתה שום שיטה פוליטית, גם כאשר הביטחון לא היה בידי היהודים, והיהודים למדו להיות גאים עם העובדה שהם נבחרו לקיים את המצוות, להיות עם השם, לקבל את התורה מסיני וללכת גאים ולהיות אור לגויים.

אברהם רביץ: זאת היתה הגאווה, זה היה הסימן, הסימבול שלנו כיהודים.

אברהם רביץ: ולכן, בעניין זה אני חולק על ראש הממשלה שאומר כי שוכחים את היהדות אם רוצים מדיניות אחרת, פוליטית או ביטחונית.

אברהם רביץ: עמים אחרים גם הם לוחמים למען עצמאותם ולמען ביטחונם.

אברהם רביץ: זיכרון היהדות עובר דרך כיבוד מורשת היהדות – גם אם לא מקיימים מצוות – דרך שמירת הקשר אל מעיינות הנצח של תורת ישראל.

שבח וייס: גם דרך כיבוד עם אחר.

אברהם רביץ: בהחלט, זאת אמרתי בתחילת דברי, אדוני היושב-ראש.

אברהם רביץ: צריך לכבד כל אדם שנברא בצלם, ויש כמה הלכות מפורשות המעגנות את החובה לכבד כל אדם שנברא בצלם.

אברהם רביץ: זה לא מונע מלחמה באדם שרוצה להרוג אתי.

אברהם רביץ: לא צריך לטשטש את התחומים.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום שלחתי מכתב לראש הממשלה.

אברהם רביץ: פניתי אליו כאזרח, כחבר כנסת, כראש מפלגה, וביקשתי ממנו, שלא ייסע לארצות-הברית לוועידת הרפורמים, כל עוד הם ממשיכים לאיים עלינו בפגיעה בכלכלת מדינת ישראל, בהלשנה לבית הלבן ובפגיעה במדיניות שלנו, אם לא יקבלו את עמדתם.

אברהם רביץ: אם הכנסת הזו שהיא ריבונית ומחוקקת, לא תקבל את עמדתם, הם יפגעו בכיס היהודי.

אברהם רביץ: לא ראוי שראש הממשלה ייסע לוועידה כזאת, עד שהם יחזרו בתשובה בעניין הזה לפחות.

אברהם רביץ: מה זאת אומרת, מאיימים על מדינת ישראל: אם לא תקבלו את תכתיבינו, נפגע בכם כלכלית, מדינית ופוליטית.

אברהם רביץ: ילשינו עלינו לסנאטורים ולנשיא.

אברהם רביץ: ועוד משפט אחד, על החוצפה – ממש חוצפה – שמשלחת אנשים שמגיעה לכאן למדינת ישראל, ובשם הפלורליזם, בשם הדעות הרווחות, באים אלינו, אל יהודים שסחבו את היהדות כפי שהיא מאז מתן תורה, 3,300 שנים, ואומרים לנו בשם הפלורליזם, שאסור לנו להאמין שהיהדות איננה פלורליסטית.

אברהם רביץ: הלוא לו היינו מוכנים לקבל במשך הדורות את התפיסה הזו שהיהדות היא פלורליסטית, לא היו הורגים בנו, לא היו שוחטים אותנו.

אברהם רביץ: זה מה שהגויים ביקשו מאתנו כל הדורות, ואנחנו התעקשנו ואמרנו שהיהדות מדברת בשם מושגים מוחלטים, שהיהדות מדברת בשם תורה שנתקבלה בסיני, שהיהדות היא כזו שהמין האנושי איננו יכול ואיננו רשאי לשנות אותה ולהשתלט עליה, אלא היא נכתבה לנו על-ידי הקדוש-ברוך-הוא.

אברהם רביץ: באים לכאן אנשים, הם יכולים לחשוב שהם לא מאמינים – בוודאי, גם לנו יש לא-מאמינים כאן – אבל לכפות עלי – לא עלי אישית אלא על היהדות הנאמנה – שאנחנו נקבל תפיסת עולם זרה ליהדות?

אברהם רביץ: אני רוצה לשאול, להבדיל, האם היה פרוטסטנט המאמין בפלורליזם מעז ללכת לווטיקן, ללכת לאפיפיור, ולהציע לו הצעות נלוזות שגם הוא יהיה פלורליסט, והיום החשוב בעיניהם יהיה יום שני ולא יום ראשון?

אברהם רביץ: אני חושב שזה קצת יותר מחוצפה.

אברהם רביץ: ומשפט אחרון אני אומר ליהודים הרפורמים: זה לא יעזור למנהיגים שלכם, זה לא יעזור לתומכיהם הפוליטיים, אנחנו לא מוסמכים להוציא אף יהודי מכלל ישראל, ויותר מזה – אנחנו גם לא רוצים להוציא אף יהודי מכלל ישראל, גם אם הוא רפורמי.

אברהם רביץ: כולם אחינו, שרינו, תועינו ואולי פושעינו, אבל אחינו.

שבח וייס: ישראל שחטא, אף שחטא ישראל הוא.

אברהם רביץ: ישראל הוא.

אברהם רביץ: זה לא יעזור למנהיגים.

אברהם רביץ: הם התגלו עכשיו בקלונם.

אברהם רביץ: חבר הכנסת לובוצקי, אני רוצה לומר לך מלה אחת: המנהיגים האלה, שהם כנראה – אני רוצה ללמד זכות – המיליטנטים, ה"נטורי קרתא" של הרפורמים, כאשר הגיעו לכאן והציעו להם להמתין קמעה – הציעו גם לנו, ואנחנו קיבלנו זאת – עשו שטות גדולה שהם לא המתינו, כי זה מחייב גם אותך להצביע בעד החוק.

אברהם רביץ: אבל אגלה לך סוד: אתה יודע למה הם לא המתינו?

אברהם רביץ: כי המנהיגים הרפורמים המיליטנטים לא מחפשים את הפתרון; הם מחפשים את המלחמה נגד הדתיים.

אברהם רביץ: זה מה שהם רוצים.

אברהם רביץ: אוי להם אם יהיה איזה פתרון, כי אז הפסידו את הכוח, את הכסף ואת היוקרה שיש להם.

אברהם רביץ: הם מצליחים לגרור את היהודים התמימים שיש בארצות-הברית, אלה שפגשת שם.

אברהם רביץ: אומרים לי שאפנה אל היהדות הרפורמית.

אברהם רביץ: אני פונה אל כל יהודי ויהודי באשר הוא: אחינו אתה, אנחנו מחכים לך, בוא לכאן, אבל אל תאיים עלינו.

אברהם רביץ: ושבו בנים לגבולם, והשיב לב אבות על בנים ולב בנים על אבותם.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת רביץ, לפי הנאום שלך, אני חושב שאתם צריכים להצביע לקונגרס הציוני.

שבח וייס: חבר הכנסת אלכס לובוצקי.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

משה גפני: חבר הכנסת לובוצקי, אולי תסתפק בנאומו של הרב רביץ?

יצחק כהן: התרגיל הזה מסוכן מאוד.

שבח וייס: מה שמתרחש כאן מעניין מאוד.

שבח וייס: הכול אומרים כאן היום דבר תורה.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יהודים נוהגים לומר בחגים ברכות מיוחדות.

אלכסנדר לובוצקי: בראש השנה אומרים – שנה טובה, כתיבה וחתימה טובה.

אלכסנדר לובוצקי: ביום כיפור אומרים – גמר חתימה טובה, בסוכות אומרים – חג שמח.

אלכסנדר לובוצקי: לקראת הושענא רבא אומרים פתקא טבא או א גיטע קוויטל.

אלכסנדר לובוצקי: קשה להיפרד מהברכות המיוחדות, ולכן בימים שלאחר החגים נהוג לומר חורף טוב.

אלכסנדר לובוצקי: הייתי מאוד רוצה לאחל גם לכנסת שלנו כנס חורף טוב.

שבח וייס: חברי הכנסת דהאמשה ואלסאנע, א גיטע קוויטל זה פתקה טובה.

שבח וייס: זה מה שפנחס ספיר היה נותן.

אלכסנדר לובוצקי: הייתי מאוד רוצה לאחל לכנסת שלנו כנס חורף טוב, אבל, לצערי, כשמסתכלים קדימה במבט מפוכח, אנחנו עומדים בפני בעיות, ובעיות קשות באמת.

אלכסנדר לובוצקי: במקום להתפלמס הייתי מעדיף לשטוח בפניכם, חברי הכנסת, את תוכניותיה של סיעתנו, סיעת הדרך השלישית, למושב הנוכחי של הכנסת, אותם נושאים שבהם אנחנו מתכוונים להתמקד, והנושאים הללו כולם בעצם מתמצים במלה אחת, והיא שלום, שלום, ולשלום הזה יש שלושה מרכיבים: 1.

אלכסנדר לובוצקי: השלום בין חלקיה השונים של החברה הישראלית; 2.

אלכסנדר לובוצקי: השלום בין ובתוך העם היהודי בארץ ובתפוצות; 3.

אלכסנדר לובוצקי: השלום עם שכנינו.

אלכסנדר לובוצקי: ברשותכם, הייתי רוצה לפרט, ואתחיל בשלום בין חלקיה השונים של החברה הישראלית.

אלכסנדר לובוצקי: שמעתי פעם "וורט" מאוד נחמד של הרב עמיאל, זכרו לברכה, שהיה רבה הראשי של תל-אביב, שמתאים בדיוק לפרשת השבוע שלנו, פרשת נח.

אלכסנדר לובוצקי: אמר הרב עמיאל כך: כשנכנסו החיות לתיבה, התקיים בעצם חזון אחרית הימים – וגר זאב עם כבש.

אלכסנדר לובוצקי: הרי איך באותה תיבה קטנה היה אפשר למנוע את המלחמה בין הזאב ובין הכבש?

אלכסנדר לובוצקי: שם התקיים חזון אחרית הימים, באותה תיבה, בתיבת נח.

שבח וייס: זה היה מול סכנת המבול.

אלכסנדר לובוצקי: או, בדיוק כך.

אלכסנדר לובוצקי: מול סכנת המבול, מול הסכנה החיצונית התאחדו החיות, התאחד הזאב עם הכבש.

אלכסנדר לובוצקי: ואנחנו לא נלמד מהחיות להיות כמותם?

אלכסנדר לובוצקי: אם החיות ידעו להתאחד מול הסכנה החיצונית, האם אנחנו, בני האדם, בית ישראל, לא נתאחד בתוכנו מול הסכנה החיצונית?

אלכסנדר לובוצקי: באותם ימים הפנה הרב עמיאל את קריאתו אל המחתרות, אותן מחתרות שלחמו נגד הבריטים, נגד הערבים, אבל גם לחמו אחת נגד השנייה, והוא קרא להן לשלב כוחות ולהבין ולזכור, שהאיום האמיתי עלינו הוא האיום החיצוני, ואין מתאים יותר משבת זאת, המתקרבת אלינו, שבת פרשת נח, כדי להזכיר את זה לנו כאן, במדינת ישראל כיום.

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו משקיעים את רוב האנרגיה שלנו במלחמות הפנימיות שלנו.

משה גפני: הרפורמים שאתה מדבר בשמם מאמינים למה שאתה אומר בתורת ישראל?

אלכסנדר לובוצקי: חבר הכנסת גפני, אני מדבר כרגע על הצורך – – –

שבח וייס: על כל פנים, במבול הם מאמינים, כי עכשיו יש באמריקה מבול.

אלכסנדר לובוצקי: לא דייקת בדברי.

אלכסנדר לובוצקי: חילקתי את הנושאים שאדבר עליהם לשלושה.

אלכסנדר לובוצקי: כרגע אני מדבר על השלום בתוך החברה הישראלית, ואני חותר למשהו אחר.

אלכסנדר לובוצקי: אני אגיע מייד לסוגיית העם היהודי.

משה גפני: לא, עזוב את העם היהודי עכשיו.

אלכסנדר לובוצקי: רגע, אני לא הנציג שלהם.

אלכסנדר לובוצקי: ממתי הפכתי להיות נציגם שאני צריך – – –

יצחק כהן: נו, באמת.

אלכסנדר לובוצקי: תנו לי לדבר ותבינו את דברי.

אלכסנדר לובוצקי: אני מדבר עכשיו על השלום ההכרחי בין החלקים של החברה הישראלית, בין הימין ובין השמאל.

אלכסנדר לובוצקי: סיעת הדרך השלישית הולכת במושב הנוכחי להקדיש את מלוא מרצה ואת כל כוחותיה הפוליטיים כדי לנסות ולהביא לממשלת אחדות במדינת ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: לדעתנו, זה צורך השעה.

אלכסנדר לובוצקי: אחרת לא נוכל לעמוד ביעילות ובנחישות כנגד הסכנות החיצוניות.

נסים דהן: אל תסית את קהלני.

נסים דהן: תן עצה לשר קהלני להתפטר, מחר יש ממשלת אחדות.

אלכסנדר לובוצקי: אני אענה לך מייד, חבר הכנסת דהן, תן לי לגמור את המשפט.

אלכסנדר לובוצקי: לא נוכל לעמוד ביעילות ובנחישות כנגד סכנות מבחוץ, ולא נוכל להתקדם באופן רציני ואמיתי לשלום, כאשר אנחנו כל כך מפורדים.

אלכסנדר לובוצקי: לגבי קריאת הביניים של חבר הכנסת דהן, אני רוצה להזכיר ולשבח את השר אביגדור קהלני, שהיה השר היחיד שהודיע, שהוא לא ייצמד לכיסא והוא מוכן לוותר על כיסאו כדי להקים ממשלת אחדות.

יצחק כהן: שיעשה מעשה.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב, שאביגדור קהלני הוכיח, שהוא מוכן למסור למען מדינת ישראל יותר מאשר כיסא, הרבה יותר מאשר כיסא, והפלטינות ברגליו ובכל גופו מעידות על כך.

אלכסנדר לובוצקי: הוא הוכיח גם שיש לו אומץ לא רק בשדה הקרב אלא גם בשדה הפוליטיקה.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב, שאם כבר, כדאי לנצל את ההזדמנות כאן ולקרוא לכמה שרים אחרים בממשלה, חלקם גם הם הוכיחו את נכונותם להקריב למען המדינה, גם בשדות הקרב, גם בבתי-סוהר בחוץ-לארץ כדי להגיע למדינת ישראל, וכדאי שאותם שרים וכל השרים יהיו מוכנים לשלם בכיסאותיהם כדי שנקים ביחד ממשלת אחדות, שלא נממש, חלילה, את הבדיחה הידועה על הישראלים, שאומרת – – –

שבח וייס: חבר הכנסת לובוצקי, אין פה אף אחד מסיעתי.

שבח וייס: אני משער שאם היו, ודאי היו אומרים לך שאתה מצמצם את הנושא לכיסאות, וזה רחוק מאוד מהשקפתה של סיעתי.

שבח וייס: פשוט חבל שאין איש כאן.

אלכסנדר לובוצקי: אתה יודע, האמריקנים אומרים – chair you sit on.

אלכסנדר לובוצקי: העמדה שאתה נוקט תלויה בכיסא שעליו אתה יושב.

אלכסנדר לובוצקי: כאשר אתם יושבים על ספסלי האופוזיציה, אני מניח שקל לכם מאוד לוותר על כיסאותיכם.

שבח וייס: זה תיאור טוב.

שבח וייס: זה תיאור קצת ציני של המצב.

ראובן ריבלין: – – –

אלכסנדר לובוצקי: אני מאמין, אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, אולי תייצג רגע את סיעתי מול העניין הציני הזה?

ראובן ריבלין: אפשר לראות את זה גם בצורה אחרת.

ראובן ריבלין: לפעמים מציעים כיסא כשיודעים שאף אחד לא רוצה לקחת אותו.

אלכסנדר לובוצקי: חבר הכנסת ריבלין, אני לא מקבל את הגישה הצינית הזאת.

אלכסנדר לובוצקי: נפגשנו עם האופוזיציה, שמענו בה קולות של נכונות.

אלכסנדר לובוצקי: אני אסביר.

ראובן ריבלין: על איזה בסיס?

ראובן ריבלין: על בסיס של לא לנהל משא-ומתן עם הסורים ולהחזיר את כל ארץ-ישראל?

ראובן ריבלין: על זה אתה רוצה ממשלת אחדות?

יצחק כהן: בלי הגולן ובלי הבקעה.

אלכסנדר לובוצקי: רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לומר דבר, משום שאני שומע כאן הרבה פעמים את הקריאות האלה, מה עם הגולן.

אלכסנדר לובוצקי: אני רוצה לומר לכם, שבעינינו אחדות עם ישראל בכל העולם, ואחדות החברה הישראלית, חשובה לא פחות מרמת-הגולן, ואתם יודעים עד כמה רמת-הגולן חשובה לנו.

אלכסנדר לובוצקי: לכן, אני לא חושב שכדאי לסחור כאן – רמת-הגולן כנגד אחדות.

אלכסנדר לובוצקי: האחדות הזאת היא ערך חשוב ביותר, היא ערך יהודי חשוב ביותר, וכדאי שכולנו נשקיע כדי לקבל את האחדות הזאת.

אלכסנדר לובוצקי: עכשיו, מאחר שאני שומע קריאות מתריסות בנושא חוק ההמרה אני רוצה לומר, שאני מאוכזב קשות, ואני בהחלט מריר כלפי התנועה הקונסרבטיבית והתנועה הרפורמית שמסרבות לדחות את העתירות לבג"ץ ואינן מאפשרות את תהליך ההידברות המבורך, החשוב וההיסטורי שנערך עכשיו בוועדת-נאמן.

אלכסנדר לובוצקי: מעל במה זו אני חוזר וקורא להם לחזור בהם מעמדתם.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא התייאשתי, אנחנו עוד עובדים על זה, עוד הלילה נעבוד על זה.

אלכסנדר לובוצקי: רבותינו לימדונו, שאפילו חרב צרה מונחת על צווארו לא יתייאש אדם מן הפורענות, ואני לא מתייאש, בייחוד שאין כאן חרב.

משה גפני: בטח שיש חרב.

משה גפני: יש חרב של הרס העם היהודי.

אלכסנדר לובוצקי: ולכן אנחנו עובדים כדי לקבל הצעות – – –

משה גפני: אלכס, על מה אתם עובדים?

אלכסנדר לובוצקי: עובדים בוועדת-נאמן, שבה – – –

משה גפני: איזו ועדת-נאמן?

משה גפני: על מה אתה מדבר?

משה גפני: תדבר על ממשלת אחדות, על רמת-הגולן.

אלכסנדר לובוצקי: אני מבין שחבר הכנסת גפני – – –

שבח וייס: הוא מדבר על ועדת-נאמן.

אלכסנדר לובוצקי: אני מבין שחבר הכנסת גפני מדבר כמו בתי בת השלוש, שעוצמת את עיניה ואומרת: אין אבא, אין אבא.

משה גפני: נכון.

אלכסנדר לובוצקי: יש ועדת-נאמן, יש בה תהליך הידברות מבורך, שיושבים בו חמישה רבנים ותלמידי חכמים אורתודוקסים מובהקים.

אלכסנדר לובוצקי: כיצד תאמר באמת על הרב נחום רבינוביץ, ראש ישיבת מעלה-אדומים, כיצד תאמר באמת – – –

משה גפני: – – –

שבח וייס: סליחה, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: – – –

אלכסנדר לובוצקי: לצערי, לא שמעתי אותך.

משה גפני: אני מקווה שהבת שלך לא תהיה כמוך.

שבח וייס: אוי, אוי, אוי, זה לא.

משה גפני: – – –

שבח וייס: אני מציע בשלב הזה למחוק, אם לא אכפת לכם, בהקשר זה את הבת החביבה של חבר הכנסת פרופסור לובוצקי.

שבח וייס: אנחנו נסת

שבח וייס: פק בכך שנודיע, שיהודה, בנם של יצחק וברוריה כהן, יעשה את הבר-מצווה בבית-כנסת אורתודוקסי.

אלכסנדר לובוצקי: ונשלח לו מכאן כולנו ברכה.

שבח וייס: זה בעוד שבועיים.

יצחק כהן: תודה רבה.

אלכסנדר לובוצקי: משפט אחרון לגבי השלום עם שכנינו, שלצערי לא הספקתי לדבר עליו.

משה גפני: חבר הכנסת לובוצקי, אתה הבאת להכרה ברפורמים.

משה גפני: זה יירשם בהיסטוריה.

משה גפני: אתה אדם דתי ושומר מצוות ואתה יודע את ההיסטוריה של העם היהודי, אתה יודע כמה נזק אנשים כאלה גרמו לעם היהודי.

אלכסנדר לובוצקי: חבר הכנסת גפני, דווקא מפני שאני אדם דתי ודווקא מפני שהשקפתי הדתית אומרת לי, שאסור לנתק ולחתוך את עם ישראל.

משה גפני: מה היעד היום?

משה גפני: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גפני, זה לא ילך כך.

שבח וייס: אני כמעט קורא אותך לסדר.

שבח וייס: מספיק.

משה גפני: – – –

שבח וייס: באמת, זה נאום ביניים, לא קריאת ביניים.

אלכסנדר לובוצקי: כאשר תלמד את המצב בארצות-הברית תבין שיש אנשים שאינם מסתתרים ומנסים למנוע את ההתבוללות.

ראובן ריבלין: אותו הרפורמים אינם מזמינים.

שבח וייס: נתתי לך הרבה זמן נוסף.

שבח וייס: אתה רואה לאיזה כיוון זה מתגלגל.

שבח וייס: חבר הכנסת כהן, אתה רואה לאיזה כיוון זה מתגלגל.

שבח וייס: מספיק.

יצחק כהן: שאלה.

שבח וייס: לא, עזוב.

שבח וייס: זה לא שאלות ותשובות.

שבח וייס: יש ביניכם ויכוח קשה.

יצחק כהן: שנה וחצי אני שומע את חבר הכנסת לובוצקי ואני לא מצליח להבין למה הוא מתכוון כאשר הוא מדבר על הידברות עם הרפורמים.

שבח וייס: בנאום התקציב נאפשר לו להתייחס לנושא הזה.

שבח וייס: אין לנו עכשיו זמן.

אלכסנדר לובוצקי: אני מוכן עכשיו להסביר.

יצחק כהן: הוא זורה חול בעיניים.

שבח וייס: חבר הכנסת כהן, זאת שאלה רטורית, והזעקה של חבר הכנסת גפני היא זעקה רטורית.

שבח וייס: חבר הכנסת לובוצקי, קבל אפשרות לסיים במשפט אחד.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, היא זעקה אמיתית.

שבח וייס: רטורית.

שבח וייס: לא אמרתי שרטוריקה זה לא אמיתי.

שבח וייס: זה רטורה.

שבח וייס: חבר הכנסת לובוצקי, לסיים.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, שלא כהרגלי נגררתי לקריאות הביניים משום שחשבתי שיש כאן שאלות אמיתיות ובהחלט מהותיות.

יצחק כהן: תענה על השאלות.

אלכסנדר לובוצקי: אני אענה בשמחה.

אלכסנדר לובוצקי: ועדת-נאמן עומדת בפני פריצת דרך היסטורית.

יצחק כהן: מה פריצת הדרך?

שבח וייס: זה לא ילך כך.

אלכסנדר לובוצקי: אני אומר במשפט אחד: לא תהיה פגיעה כלשהי בהלכה, לא תהיה שום פגיעה בהלכה, ועם זאת ניתן לאנשים לבטא את עצמם בדרך שנראית להם.

יצחק כהן: איך זה יהיה?

אלכסנדר לובוצקי: חזקה עלי מצוות היושב-ראש שלא לומר יותר מאשר משפט אחד.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת לובוצקי.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

משה גפני: אנחנו בתמימות האמנו לזה עד שהתפכחנו.

אלכסנדר לובוצקי: בוא תלמד מה עושה ועדת-נאמן.

משה גפני: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת גפני ולובוצקי, חברי הקואליציה.

אופיר פינס-פז: א.

אופיר פינס-פז: אף פעם לא היית תמים; ב.

אופיר פינס-פז: לא האמנת להם.

שבח וייס: חבר הכנסת גפני, מספיק.

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס ואני סבור שאני יכול גם להמשיך ממשפט שהתייחס אליו חבר הכנסת לובוצקי, קודמי, אבל הוא, לדעתי, כשהוא מדבר על עניין של שלום בתוך החברה הישראלית, מציג את זה כשלום בין יהודים לבין יהודים או בין שמאל לבין ימין.

שבח וייס: אתכם הוא מתאר כמבול, שים לב.

שבח וייס: אתם במבול פה, כאילו.

טלב אלסאנע: לפי התפיסה הזאת, אנחנו צריכים להיות מחוץ לתיבה של נח.

שבח וייס: הפלסטינים זה מבול.

טלב אלסאנע: מתוך הנאומים האלה משתמע שאנחנו לא נכללנו.

טלב אלסאנע: גם בנאום של ראש הממשלה וגם בנאום של ראש האופוזיציה היתה התעלמות כמעט מוחלטת מהעובדה שהחברה הישראלית מורכבת גם מיהודים וגם ממיעוט לאומי ערבי בתוך המדינה, וכשמדובר על שלום בתוך החברה הישראלית – – –

שבח וייס: ראש האופוזיציה הזכיר את המיעוט.

טלב אלסאנע: זה חייב לכלול, ובהכרח, על מנת שאכן תהיה התייחסות מציאותית, גם שלום עם החברה הזאת.

טלב אלסאנע: אני רוצה להתחיל את נאומי בעובדה, שראש הממשלה וגם יושב-ראש האופוזיציה לא ראו לנכון להזכיר את האסון הכבד אשר פקד את האוכלוסייה הערבית בנגב, אשר בעקבות הסערה והסופה שהיו איבדה שלוש בנות קטינות משבט אבלגן.

טלב אלסאנע: אני מנצל הזדמנות זו כדי לשלוח את תנחומי למשפחת אבלגן בחורה וכן למשפחת אבו-עאידה, שאחד מבניה נספה באותו אסון.

שבח וייס: אנחנו מצרפים את תנחומינו.

טלב אלסאנע: תודה.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת, כבוד היושב-ראש, היא, מדוע במדינת ישראל, מדינה מתקדמת, לקראת שנות האלפיים, אנשים מוצאים את מותם בסופה חולפת, ולמה כל כך הרבה בני-אדם מוצאים את מותם דווקא בנגב, כשאנחנו יודעים שהסופה הזו לא חלפה אך ורק על פני הכפרים הערביים אלא גם על פני יישובים אחרים.

טלב אלסאנע: הסיבה היא, שהמדיניות הממשלתית, שבמשך שנים רבות התעלמה מהצרכים של האוכלוסייה הערבית, לא רק התעלמה אלא באופן מכוון, במזיד ובכוונה תחילה נישלה אותם מהזכות הבסיסית להקים לעצמם מקלט, קורת-גג אשר תגן עליהם מפני החום והחורף הקשה – היא אשר גרמה לתוצאה הקטלנית.

טלב אלסאנע: אבל, לצערי הרב, לא רק הטבע מתאכזר לתושבים הערבים בנגב אלא גם הממשלה כאן מתאכזרת, ולא רק הממשלה אלא שר שהוא סגן ראש הממשלה, השר רפאל איתן.

טלב אלסאנע: התרגלנו לשמוע מפיו מדי פעם השמצות, התבטאויות גזעניות מקוממות, כשפעם ביטא את זה במלותיו הגזעניות, שהערבים הם ג'וקים מסוממים בבקבוק.

טלב אלסאנע: בתחילת כהונת הממשלה הזו, הצעד הראשון שהוא החליט עליו זה לנסות לשלול את ההכרה מהיישוב עין-חוד, ולאחר מכן הכרזת המלחמה על הדרוזים בבית-ג'ן.

טלב אלסאנע: אבל, הוא מגדיש את הסאה כאשר הוא אומר, שעשויה להתפתח אלימות ומלחמה עם האוכלוסייה הבדואית בנגב, ומדוע?

טלב אלסאנע: – מפני שהבדואים משתלטים על אדמות של המדינה.

טלב אלסאנע: עצם העובדה ששר בממשלה, שצריך לסמל תפקיד ממלכתי, אחריות ממלכתית, לדאוג לכלל האוכלוסייה, ואזרחי המדינה מתייחסים לחתך שלם, לאוכלוסייה הבדואית בנגב באופן כולל – לומר שכולם הולכים להכריז מלחמה נגד המדינה, שהולכת להתפתח מלחמה, אלימות, ואפילו לפרק את היחידה שמשרתים בה חיילים בדואים, זה דבר שמשמעותו הכרזת מלחמה מצד השר רפאל איתן, הכנת אווירה ציבורית לשימוש באלימות נגדם, וגם בפועל זה סילוף של המציאות ושל העובדות.

טלב אלסאנע: והעובדות הן כדלקמן: אני סבור שרבים מחברי הכנסת, אני סבור שגם יושב-ראש הכנסת, סיירנו ביישובים הבדואיים בנגב.

טלב אלסאנע: הבדואים היו קיימים בנגב לפני קום המדינה, עוד לפני שרפאל איתן חשב להגיע לאזור הזה.

טלב אלסאנע: עם קום המדינה, 90% מהאוכלוסייה הבדואית בנגב נושלו מאדמותיהם ורובם נאלצו להגר, גורשו בפועל על-ידי שימוש בכוח לירדן.

טלב אלסאנע: 10% הנותרים המשיכו להתגורר, חלקם, על האדמות שלהם.

טלב אלסאנע: הם הגישו תביעות לפקיד ההסדר והתביעות האלה התקבלו ואושרו על-ידי פקיד ההסדר עוד בשנת 1972.

טלב אלסאנע: התביעות האלה מתייחסות ל-700,000 דונם.

טלב אלסאנע: אבל המדינה לא ראתה לנכון, למרות הזמן הרב שחלף, לדון בתביעות הבעלות שלהם אצל פקיד ההסדר.

טלב אלסאנע: כנגד זה, הממשלות השונות החליטו לנשל את הבדואים מהאדמות שלהם.

טלב אלסאנע: זו היתה המדיניות שלהם, האחת והיחידה, כלפי האוכלוסייה הבדואית, ולרכז אותם באזור מסוים, מוגדר, שנקרא אזור הסייג, שנמצא באזור רהט בצפון ועד ערד ודימונה בדרום, וכל הבדואים שנמצאים מחוץ לאזור, צריך לאלץ אותם ולדחוף אותם בכוח להיכנס לאזור הזה.

טלב אלסאנע: זאת אומרת, אימוץ מדיניות של ניקוי אתני נגד האוכלוסייה הבדואית שנמצאת מחוץ לקטע הגיאוגרפי המוגדר הזה.

טלב אלסאנע: נוצלו כל מיני הזדמנויות, לרבות הסכם השלום עם מצרים, כהזדמנות שנפלה משמים, ולצורך הקמת שדה התעופה בנבטים הופקעו יותר מ-100,000 דונם של התושבים הבדואים בנגב.

טלב אלסאנע: מי הקורבן?

טלב אלסאנע: מי משתלט על אדמות של מי?

טלב אלסאנע: מי מנשל את מי?

טלב אלסאנע: אף שהבדואים מהווים 25% מכלל האוכלוסייה בנגב, המדיניות הממשלתית המוצהרת היא לרכז אותם בשבעה יישובים, כש-75%, שהם האוכלוסייה היהודית, מתגוררים ב-170 יישובים בצורות אכלוס מגוונות – קיבוץ, מושב או עיר או עיירת פיתוח.

טלב אלסאנע: שבע העיירות שרוצים לרכז בהן את הבדואים נמצאות בראש סולם האבטלה והעוני במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אין בהן מקורות תעסוקה, יש בהן אבטלה ויש בהן רק עוני.

טלב אלסאנע: יתירה מזאת, לאחר הקמת המועצות האלה, במקום להכריז על בחירות בתוך המועצות מינו עליהן עסקנים פוליטיים של ש"ס כדי להתפרנס.

טלב אלסאנע: הם אפילו לא מתוך היישובים עצמם.

טלב אלסאנע: ובתוך שבעת היישובים האלה מתגוררים בערך 50% מכלל האוכלוסייה הבדואית בנגב, היינו בערך 60,000.

טלב אלסאנע: 60,000 הנותרים נמצאים ביישובים לא מוכרים, בערך 36 יישובים לא מוכרים.

טלב אלסאנע: אתם יודעים מה ההגדרה של יישוב לא מוכר?

טלב אלסאנע: זה יישוב ששוללים ממנו את הזכויות הבסיסיות, האלמנטריות – כבישי גישה, חשמל, שירותי בריאות, חינוך, רווחה, ואפילו הורסים להם את קורת-הגג.

טלב אלסאנע: לכן לא פלא שמאות משפחות, יותר מ-300 משפחות, נותרו ללא קורת-גג עקב הסופה שהיתה.

טלב אלסאנע: אין פלא שהיו כל כך הרבה קורבנות, שלוש קטינות, שמשפחותיהן נאלצו לחפש אותן בתוך הנחלים על מנת למצוא את הגופות שלהן.

טלב אלסאנע: מכאן, הבעיה של הבדואים בנגב איננה בעיית מגורים, אלא היא הפכה בעיה של חיים או מוות.

טלב אלסאנע: כשמדובר ב-60,000 תושבים הנמצאים ביישובים הלא-מוכרים, שהפתרון האחד והיחיד שמוצע להם זה להרוס להם את הבתים ולהעביר אותם ליישובי קבע, מה מצפים מהם?

טלב אלסאנע: במקום שהשר רפאל איתן, בעקבות אסון הטבע שהיה, יבקר במקום, כמו שהשר שרון עשה, יגיע לשם, ינסה להושיט יד, הוא משמיע הכרזות מנותקות מהמציאות, המצביעות על מנטליות מעוותת ואטומה.

טלב אלסאנע: אני בטוח שהוא לא סייר בנגב, הוא לא יודע מה המצב ומה המציאות בנגב.

טלב אלסאנע: הוא חי משמועות ואומר שהבדואים השתמשו באלימות.

טלב אלסאנע: במשך 50 שנה לא השתמשו הבדואים באלימות למרות המצב האבסורדי, הקיפוח והעוול שנגרם להם.

טלב אלסאנע: אני סבור, שכשמדברים על יישוב הנגב, על הפרחת הנגב, דבר כזה לא יהיה ללא שילוב הבדואים וללא דאגה לפיתוחה של האוכלוסייה הבדואית בנגב.

טלב אלסאנע: אני רוצה לציין, שהדברים האלה נשמעים גם מפי אנשים שפויים בסקטור היהודי.

טלב אלסאנע: קראתי מאמר שפורסם על-ידי ד"ר יצחק ביילי, חוקר תרבות הבדואים, חתן פרס אמיל גרינצווייג לזכויות האדם – "מלחמת רפול בבדואים".

טלב אלסאנע: אני רואה לנכון לצטט ממנו על מנת שלא יגידו שאני אומר את הדברים כי אני מהנגב.

טלב אלסאנע: הוא מציין, ש"פינוי הנגב מהבדואים היא המדיניות הרשמית מאז קום המדינה, ואין מגזר בישראל שנושל מנכסיו יותר מהבדואים, כפי שאין מגזר ערבי אחר במדינה שנשאר נאמן כלפיה כמותם".

טלב אלסאנע: הוא ממשיך ואומר: "המדיניות של כל ממשלות ישראל היתה גם לנשל וגם לכפות עליהם את חלופת ההתיישבות בשבע עיירות, שסבלו מלכתחילה מהעדר תשתית ומרמת השירותים הנמוכה ביותר במדינה".

טלב אלסאנע: הוא מסיים את המאמר שלו: "חזון העימות האלים עם הבדואים יגשים את עצמו אם הממשלה תמשיך לתמוך בתפיסת אף שעל של רפאל איתן ו'הסיירת הירוקה' כלפיהם".

טלב אלסאנע: ומכאן אני סבור, שבצדק באו הדרישה והתביעה שלנו מראש הממשלה, שאליו הופנה מכתבו העלוב והגזעני של השר רפאל איתן, שיגנה בתוקף את הגישה והתפיסה הזו ויודיע שהוא לא מאמץ אותה.

טלב אלסאנע: אנחנו מבקשים ממנו שיודיע על פיטוריו של השר רפאל איתן מתפקידו כשר בממשלה, כי זו בושה וחרפה, שאדם שמחזיק בדעות כאלה, בעמדות כאלה, יכהן בממשלה בישראל.

טלב אלסאנע: מבחינתנו לא נשתף פעולה בשום פגישה עם השר רפאל איתן בוועדה לענייני הבדואים.

טלב אלסאנע: עם אדם כזה אין לנו על מה לדבר, אין לנו למה לצפות עם גישה עוינת כל כך.

טלב אלסאנע: כשאנחנו רוצים לדבר על שלום עם הרשות הפלסטינית, כבוד היושב-ראש, אני שואל את עצמי: עם איזו רשות פלסטינית רוצים להגיע לשלום אם מכריזים מלחמה על הבדואים בנגב, אם מכריזים מלחמה על הבדואים בצפון?

טלב אלסאנע: היום נפגשתי עם סגן-אלוף, שהוא ראש המועצה האזורית בית-זרזיר.

טלב אלסאנע: הוא שירת בצבא; בכל זאת זה לא פוטר אותו מהגישה הגזענית הזאת.

טלב אלסאנע: לכן, התפיסה של השלום צריכה להיות תפיסת שלום כלפי הערבים בכלל.

טלב אלסאנע: קודם כול, יש להתייחס אליהם כאל בני-אדם.

טלב אלסאנע: הדם שלהם הוא כמו דמם של היהודים.

טלב אלסאנע: זכותם לחיות היא כמו זכותם של אחרים.

טלב אלסאנע: צריך להתחיל להתייחס בצורה סימטרית לאחרים, להתחיל לתפוס שלאנשים כאן יש זכות לחיות לא פחות מלכל אדם אחר.

טלב אלסאנע: יש לשנות את התפיסה, לשנות את המנטליות.

טלב אלסאנע: לדעתי, כל עוד אין שינוי בתפיסה, אין שינוי במנטליות, לא יהיה שלום, לא שם ולא כאן.

טלב אלסאנע: יש בעיה בסיסית, והיא איך מתייחסים לעם אחר.

טלב אלסאנע: תודה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אלסאנע.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת רחבעם זאבי.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת זאבי, יש לך עשר דקות.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, חיכיתי בדריכות לפתיחת כנס החורף של הכנסת כדי לשמוע את ההודעה המדינית של ראש הממשלה.

רחבעם זאבי: ציפיתי לשמוע בה התפכחות מאשליית אוסלו, דברים ברורים ומתבקשים על הטעות הנוראה של ממשלות העבודה והליכוד, שהלכו בנתיב האשליה והשקר של אוסלו.

רחבעם זאבי: קיוויתי שממשלת נתניהו תתעשת ותשים את אדולף ערפאת במקומו, כלומר תשלח אותו לכל הרוחות, כדי שישוב להיות פליט פלסטיני בתוניס או שישוב לחיק עמו המצרי.

רחבעם זאבי: לתומי חשבתי, ש-16 חודשים ליד הגה השלטון מספיקים כדי להבין שעם אש"ף ועם ערפאת לא יהיה שלום, וכי פניהם רק לקבל ולקבל – הר אחרי הר, כפר אחרי כפר ומחוז אחרי מחוז, את הכול, ומשם להיערך לשלב הבא של "שחרור כל פלסטין".

רחבעם זאבי: ציפיתי, קיוויתי, חשבתי – אבל זה לא בא.

רחבעם זאבי: זה היה רק חלום?

רחבעם זאבי: ציפיתי שהמלחמה בטרור תהיה החלטית, תקיפה, רצופה ובלתי מתפשרת, ונכה בהם בכל מקום שנמצא אותם, וגם המלך חוסיין איננו חסין ואדמת ירדן לא תוכל לשמש בסיס לטרור נגדנו.

רחבעם זאבי: קיוויתי שבמלחמה בטרור יש הסכמה לאומית, ואפילו כאשר יהיו תקלה או כישלון.

רחבעם זאבי: ציפיתי, קיוויתי – אבל זה לא בא.

רחבעם זאבי: זה היה רק חלום?

רחבעם זאבי: ובמקום החלום – באים כל הזמן שחרורים סיטוניים של מחבלים אנשי טרור.

רחבעם זאבי: ציפיתי וקיוויתי, שממשלה המתקראת לאומית תחיל את החוק הישראלי על היישובים היהודיים, מחנות הצבא והכבישים המובילים אליהם ביש"ע.

רחבעם זאבי: זה לא בא, ובמקום זה באו ה"פעימות" הזכורות לדיראון.

רחבעם זאבי: זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: האמנתי שממשלת נתניהו למדה מטעותה בהוצאת צה"ל מהעיר חברון והפקרת יהודיה למשיסת פרחחי חברון הערבית בחיפוי ה"משטרה" הרג'ובית.

רחבעם זאבי: חיכיתי לשווא למבצעי חיבור קריית-ארבע עם חברון היהודית, כפי שהבטיחו לנו ערב הנסיגה מחברון.

רחבעם זאבי: ראיתי בעיני רוחי את הבנייה בשכונת תל-ישי, המתקראת תל-רומיידה, והיא לא באה.

רחבעם זאבי: המתנתי לפתיחת קבר אבנר בן נר למבקרים יהודים – ותארו בנפשכם, האם ממשלה מוסלמית היתה חוסמת ביקורי מוסלמים בקברו של צלאח אל-דין – אבל זה לא בא.

רחבעם זאבי: זה היה רק חלום, ובמקומו ממשיכה גם המשטרה הישראלית להתאנות לתושבי חברון היהודים, וכולם טרודים בפתיחת רחוב דוד המלך לתנועת מפגעים בכוח.

רחבעם זאבי: הייתי כמעט בטוח, שתיעשה פעולה רבתי לממש את זכותנו על קבר רחל אמנו על-ידי בנייה ישראלית בין שכונת גילה לקבר והנהגת תחבורה ציבורית קבועה ורצופה מירושלים לשם.

רחבעם זאבי: אבל זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: הערכתי שממשלת נתניהו תהפוך סוף-סוף את המאחז שלנו ברחלים ליישוב קבע, אבל שום דבר לא השתנה שם.

רחבעם זאבי: המשפחות הספורות, שנאחזו שם בעקשנות ובחלוציות, ממשיכות להיות בבדידותן ובלי פיתוח וסיוע ממלכתיים.

רחבעם זאבי: רחלים, שהוקמה לזכרן של שלוש יהודיות – רחל אמנו, זכרה לברכה, רחל וייס ורחל דרוק, השם ייקום דמן – ממשיכה להיות עזובה ושכוחת אל על אם הדרך בשומרון.

רחבעם זאבי: אחרי שש שנים היה צריך להיות שם יישוב לתלפיות.

רחבעם זאבי: אבל זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: האמנתי שממשלת נתניהו תחזק את היישובים המבודדים ברצועת-עזה – נצרים, כפר-דרום ומורג – אבל שום דבר לא נעשה שם, זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: התפללתי שממשלת נתניהו תבסס את אחיזתנו בירושלים, שתאשר בנייה בהר-הצופים ובהר-הזיתים, שתממש את תוכנית 1E בין מעלה-אדומים לירושלים, שתפסיק את הבנייה הפרועה וההשתלטות הערבית על אדמות בירושלים רבתי, שתחזק את אפרתה, שתאדיר את יישובי הלוויין של ירושלים.

רחבעם זאבי: אבל כל מה שנעשה זה קצת בהר-חומה ועוד פחות מזה במעלה-הזיתים, וגם זה לא ביוזמת הממשלה.

רחבעם זאבי: ירושלים המאוחדת שחוברה לה יחדיו – היא רק חלום.

רחבעם זאבי: סברתי שהממשלה הלאומית הזאת תשים קץ ל"חגיגות האנטי" בתקשורת הממלכתית, שהרדיו והטלוויזיה יביאו את דבר ציון בתוכניותיהם ולא יעבדו שעות נוספות לטובת אויבי המדינה ועוכרי ציון.

רחבעם זאבי: אבל זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: קיוויתי שיינתן מעמד חוקי לערוץ היהודי והציוני – ערוץ-7, ושייפסקו הרדיפות נגדו.

רחבעם זאבי: אבל גם זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: הערכתי שממשלת הליכוד תזכור את שכונות המצוקה ועיירות הפיתוח, שתושביהן הביאו את הליכוד לשלטון, שלא תהיה אבטלה באופקים, שיהיה חינוך הולם בערד, בירוחם, שיהיה דיור לזוגות צעירים בכל הארץ, שידאגו לחייל המשוחרר, שיכבדו ויתמכו בגמלאים ובקשישים.

רחבעם זאבי: אבל זה לא בא, זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: רציתי שהממשלה הזאת תדאג למגזר הדרוזי, שתשווה את הכפרים שלהם לכפרים היהודיים, שתדאג לחייל המשוחרר הדרוזי שהלך אתנו בשדות, בגבולות ומעבר לגבולות, שניתן כבוד לעדה יפה שכרתה אתנו ברית דמים ומצפה לברית חיים.

רחבעם זאבי: אבל זה לא בא, זה היה רק חלום.

רחבעם זאבי: הייתי בטוח ש"שלום בטוח" פירושו הגדלת תקציב הביטחון, חיזוקו של צה"ל באמצעי לחימה ובימי לחימה, ובמקום זה באו קיצוצים בתקציב הביטחון.

רחבעם זאבי: איך יהיה לנו "שלום בטוח" עם צה"ל מוחלש?

רחבעם זאבי: אסור שצה"ל חזק יהיה רק חלום.

רחבעם זאבי: קיוויתי שהממשלה הזאת תביא אותנו לעצמאות כלכלית, שנפסיק לחיות על נדבת הסיוע האמריקני המלווה בתכתיבים מדיניים.

רחבעם זאבי: אבל זה לא בא, זה נשאר בינתיים רק חלום.

רחבעם זאבי: ממשלת הליכוד של נתניהו, המתקראת "ממשלה לאומית", שולטת זה 16 חודשים.

רחבעם זאבי: היא תיבחן לא במצעה ולא בנאומי שריה.

רחבעם זאבי: היא תיבחן בהגשמת היעדים הלאומיים: בהפסקת האשליה של אוסלו, בגירוש צבא המחבלים הפלסטיני מארץ-ישראל, במלחמה תקיפה בטרור, במענה אמיץ והולם בביטחון של יישובי הצפון, בביעור הטרור הערבי, בהגנה על אדמות המדינה בכל הארץ, בחתירה לעצמאות כלכלית, בחיזוק ההתיישבות היהודית ביש"ע ובחידוש תנופת ההתיישבות, בהגברת אחיזתנו בחברון, בחיזוק ירושלים היהודית, במתן חינוך יהודי וישראלי לילדינו, בתקשורת אוהדת למפעל הציוני, בהושטת יד נאמנה לעדה הדרוזית ולשבטי הבדואים המשרתים בצה"ל, בחיזוקו של צה"ל.

רחבעם זאבי: אלו הן המשימות של הממשלה, ואם היא תמשש אותן, השיירה תעבור ואחרים יישארו צווחים בצד.

רחבעם זאבי: אם היא תתכחש להן – אנחנו נתכחש לה.

רחבעם זאבי: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום.

מאיר שטרית: אמן.

ראובן ריבלין: אמן.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת רחבעם זאבי.

מאיר שטרית: חבר הכנסת עוזי ברעם, בבקשה, יש לך חמש דקות.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת זנדברג.

עוזי ברעם: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שמעתי ברוב קשב את דבריו של רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

עוזי ברעם: חבר הכנסת רחבעם זאבי המכונה גנדי, גם מותר להגיד?

רחבעם זאבי: מותר הכול.

עוזי ברעם: יפה.

ראובן ריבלין: או גנדי או חבר הכנסת רחבעם זאבי.

עוזי ברעם: חבר הכנסת גנדי, גם אני קיוויתי, אבל תקוותי שונות מתקוותיך.

עוזי ברעם: חוץ מכמה דברים שהייתי יכול להיות שותף להם, אני הסתכלתי וחשבתי: האם באמת עומד לפני עכשיו אדם בשל, לוחם לשעבר, מנהיג של מפלגה פוליטית, שמאמין בדברים שהוא אומר?

עוזי ברעם: אוסלו איננה אשליה, חבר הכנסת גנדי, אשליה היא העמדות שלך.

עוזי ברעם: אשליה היא העמדות שלך, שרואות את ישראל כאימפריה חדשה במזרח התיכון, שיכולה לקבוע כל עמדה שהיא רוצה בלי להתחשב איך זה ישפיע על העמדה הגיאו-אסטרטגית, לא בעולם, לא במרחב ולא מבחינת קיומה לטווח ארוך.

עוזי ברעם: אין הבדל בינינו באהבת ישראל, אין הבדל בינינו גם באהבת הארץ.

עוזי ברעם: יש הבדל גדול בינינו כאשר אנחנו רואים נכוחה את העתיד.

עוזי ברעם: העתיד של מדינת ישראל, אם היא חפצת קיום, זה עתיד של השתלבות במזרח, כשחלק גדול מהמזרח הוא ערבי.

עוזי ברעם: השתלבות במזרח משמעה למצוא במזרח בעלי ברית שאתם נוכל להעמיד שלום.

עוזי ברעם: מה בצע בכך שתעמוד כל יום ותדבר על אדולף הפלסטיני?

עוזי ברעם: הרי באיזה מקום שהוא אתה חייב למצוא נתיב שדרכו תעשה שלום.

עוזי ברעם: עם מי תעשה שלום?

עוזי ברעם: – עם אחמד יאסין, שאותו שחרר עכשיו ראש הממשלה מכלאו והפך אותו לגיבור של ה"חמאס" בעזה?

עוזי ברעם: יש הבדל בין אש"ף לבין ה"חמאס", וההבדל הוא בין תנועה שהיא תנועה לאומית – שאתה יש לך קונפליקטים, אבל עם תנועות לאומיות בעולם הגיעו לידי שלום – לבין תנועה פונדמנטליסטית שאסרה מלחמה, לא על המדינה אלא על האמונה ועל היהדות, ואתם השלום הוא מאתנו והלאה.

עוזי ברעם: כל מה שעשתה הממשלה הקודמת, כל מה שעשו רבין ופרס היה במטרה להציל את מדינת ישראל מעתיד קשה ולהצעיד אותה לעתיד טוב יותר.

עוזי ברעם: כאשר אתה מדבר על כך שיפתחו את קברו של אבנר בן נר למבקרים – זה חשוב, אבל כאן אין תשובה אסטרטגית לעניין מעמדה של ישראל לעתיד לבוא.

עוזי ברעם: גם לי יש הרבה תקוות, גם לי יש חלומות, אבל כאשר אני רואה את ראש הממשלה עומד כאן על הדוכן ומדבר, אני חושב כך: הגענו למצב שלא חשובה העשייה, חשוב הדיבור; לא חשובה ההחלטה, חשוב ההסבר; יכול לעמוד ראש הממשלה אחרי הפסיקה החמורה של היועץ המשפטי והפרקליטה, להסתכל בעיני העם ולדבר על זיכויו המוחלט.

עוזי ברעם: יכול ראש הממשלה לעמוד פה היום כאשר עם שלם שמע את דברי הלחש שלו לרב כדורי ולומר "מסלפים את דברי" – בעוד כל קורא שפתיים שמע את מה שהוא אמר.

עוזי ברעם: חברות וחברים, אינני חדש בכנסת, עברתי מדינאים לא מעטים וראשי ממשלה.

עוזי ברעם: כאשר מנחם בגין, זיכרונו לברכה, היה ראש ממשלה, היו אתו ויכוחים קשים, הכנסת היתה רועשת, אבל הכול ידעו שבראש הממשלה עומדת אישיות שיש לה אמינות ויש אתה ויכוח.

עוזי ברעם: כאשר היה שמיר, האשמנו אותו באי-עשייה מדינית, אבל ראינו שלאיש יש איזה אינטגריטי, יש איזו דרך.

עוזי ברעם: מעודי לא עמדתי במצב שבו ראש ממשלה עומד ומדבר וכנסת שלמה על כל סיעותיה לא מאמינה לו.

עוזי ברעם: תראו למה הגענו.

עוזי ברעם: במה הם מסכימים, שמיר ומובארק, בגין וביילין, להט ומילוא, קלינטון ומרידור, במה כולם מסכימים?

עוזי ברעם: הם רק מסכימים בדבר אחד, שראש הממשלה איננו ראוי, איננו אמין, איננו מתאים, וכל דברי הכיבושין שתשמיעו אין בהם דבר עם האמת.

עוזי ברעם: אתם יכולים ללכת בדרככם ובאמונתכם, ובלבד שבראשכם יעמוד איש שהוא ישר דרך ואמין.

עוזי ברעם: היום עומד ראש ממשלה שאני מתבייש לומר שהכנסת הישראלית בחרה אותו, או עם ישראל בחר להעמיד אותו עלינו.

עוזי ברעם: אל תתגדרו לעולם במחשבה שמשום שהוא נבחר הוא טוב.

עוזי ברעם: נבחרו בבחירות דמוקרטיות מנהיגים שעשו עוולה לעמיהם.

עוזי ברעם: יש מקום לשגיאה, יש מקום למחילה, יש מקום לסליחה.

ראובן ריבלין: מה אתה מציע?

עוזי ברעם: אני מציע דבר פשוט: תצטרפו לאי-אמון על מנת להוריד את ראש הממשלה הזה ולנסות להעמיד מקרבכם אדם אמין ואדם ראוי ולא בושה למדינה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת עוזי ברעם.

מאיר שטרית: הדובר הבא, חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז, חמש דקות לכל אחד.

ראובן ריבלין: מי אחריו?

מאיר שטרית: אחרי חבר הכנסת אופיר פינס ידבר חבר הכנסת אברהם הירשזון, אם הוא יהיה כאן.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת נסים דהן, אחריו – חבר הכנסת חנן פורת, אחריו – חבר הכנסת איתן כבל, ואחרון – חבר הכנסת רובי ריבלין.

נסים דהן: אני מוכן לדבר, אבל נתתי את הזמן שלי לחבר הכנסת אריה דרעי.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני שאומר את הדברים שהתכוונתי לאומרם מלכתחילה, איני יכול שלא להתייחס לקרקס שהיה כאן בפתח הישיבה, כאשר ראש הממשלה ניסה לשאת את דבריו.

אליעזר זנדברג: אתה יודע, זה קצת "ממה נפשך".

אליעזר זנדברג: כאשר ראש הממשלה אמר שהוא לא ינאם – – –

מאיר שטרית: אתה יודע, שמעתי אתמול מעיתונאים שיש תכנונים מפורטים מה יעשו בפתיחת המושב.

אליעזר זנדברג: כן, ציירו שלטים.

מאיר שטרית: בשביל זה צריך תכנון?

אליעזר זנדברג: אדוני, כל אחד לפי יכולתו, כל אחד לפי כוחו.

זאב בוים: אתה יודע כמה עלה להם שלא לגלות את זה מראש לעיתונות?

אופיר פינס-פז: אני רואה שכואב לכם.

אליעזר זנדברג: כאשר ראש הממשלה אמר שהוא לא יופיע כאן, הביקורת היתה סוחפת.

אליעזר זנדברג: כיצד יעלה על הדעת שראש ממשלה לא יבוא ולא ידבר בפתחו של מושב?

אליעזר זנדברג: כאשר בא ראש הממשלה לדבר, לא נתנו לו לדבר – – –

חיים אורון: הוא לא יכול שלא לדבר.

אליעזר זנדברג: אני הגעתי למסקנה, שאנשי השמאל רוצים שהוא יבוא לפה ויאמר את מה שהם רוצים לשמוע, כי אחרת עבורם זה לא נחשב נאום, אחרת עבורם זה לא נחשב נושא.

חיים אורון: נתפשר, שיאמר את מה שאתה מוכן לשמוע.

אליעזר זנדברג: אני הקשבתי קשב רב.

אליעזר זנדברג: אבל אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת אורון, דבר אחד חורה וכואב לי.

אליעזר זנדברג: אני זוכר את כל המלים, המלל העצום שהכברתם כאן, כיצד האופוזיציה בקדנציה הקודמת התחילה במהלך שבסופו של דבר היה טרגי והסתיים ברצח רבין; כיצד היתה כאן במליאה הסתה, כיצד שיסעו את ראש הממשלה פעם אחר פעם.

אליעזר זנדברג: מה עשיתם היום?

אליעזר זנדברג: לא הפקתם אף לקח אחד, לא למדתם דבר?

אליעזר זנדברג: איפה אתם, צדיקי הדור, שמנסים להטיף לנו מוסר ולהסביר לנו פעם אחר פעם כיצד צריך לנהוג כאופוזיציה שמצד אחד אחראית אבל מצד אחר דמוקרטית, מתחשבת וכדומה?

חיים אורון: מה אתה משווה?

אליעזר זנדברג: אתם עשיתם פה מעשה שלדעתי לא היה לו מקום ואסור היה לעשות אותו, לא מפני שהוא מתוחכם, לא מפני שהוא פוגע או שיש בו איזה דבר-מה שיכול לשכנע מישהו מהציבור.

אליעזר זנדברג: מה שעשיתם כאן זה סוג של הסתה שאתם בדיוק הטפתם לנו שאסור לעשותה, שאתם בדיוק האשמתם אותנו שהיא עלול להתחיל לפתח, חלילה, זרע של פורענות.

אליעזר זנדברג: קודם כול תהיו אופוזיציה אחראית, קודם כול תהיו אנשים אחראיים במקום שאתם נמצאים בו, תתפקדו כאופוזיציה עניינית ואחראית, תדברו לעניין, אל תשתמשו בכל מיני גימיקים זולים, בפרט לא במליאה, ולאחר מכן נראה מה יהיה.

אליעזר זנדברג: כנראה אתם צריכים לתרגל את האופוזיציה הרבה מאוד שנים עד שתגיעו למצב הזה.

זאב בוים: נאמר: הפוסל במומו פוסל.

אליעזר זנדברג: הפוסל במומו פוסל, אולי אומרים גם: טול קיסם, טול קורה.

אליעזר זנדברג: מה שחשוב הוא לא הפתגם אלא דרך הפעולה.

אליעזר זנדברג: אני מקווה שתפיקו את הלקח, יש לכם עוד הרבה מושבים שבפתחם ראש הממשלה הזה יישא נאום, יש הרבה מאוד מושבים שבפתחם ראש הממשלה הזה יאמר את דבריו, ואני מקווה שתדעו להיות אינטליגנטים אבל גם די הגונים ואחראיים להתנהג בדרך אחרת.

אליעזר זנדברג: אמרו שהמושב הזה יהיה מושב חם.

אליעזר זנדברג: זה כמו הסיפור על זקני צפת, שכל חורף לא זוכרים חורף קשה יותר וכל קיץ לא זוכרים קיץ חם יותר; בכל מושב אומרים שזה יהיה מושב חם, אבל השורה התחתונה היא זו שקובעת.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שהממשלה תישאר על כנה גם בסוף המושב הזה וגם בסופם של המושבים הבאים.

אליעזר זנדברג: כל עוד ראש הממשלה הולך בקו מדיני שלדעתי הוא הקו הנכון, אין שום סיבה שבקיעים או גורמים כלשהם ינסו להביא לכך שהממשלה הזאת לא תהיה על כנה.

אליעזר זנדברג: כל עוד ראש הממשלה אומר דבר פשוט לפלסטינים: אתם רוצים להתקדם במשא-ומתן, קודם כול תעשו ותקיימו את מה שהתחייבתם עליו עד היום, קודם כול תוכיחו שאתם רציניים, קודם כול תוכיחו לנו שאתם באמת מספקים את הסחורה הבסיסית.

אליעזר זנדברג: מה היא הסחורה הבסיסית כשמדברים על שלום?

אליעזר זנדברג: – שיפסיקו לרצוח אותנו.

אליעזר זנדברג: הסחורה הבסיסית בשלום אומרת: תדאגו לכך שהסידורים הביטחוניים יהיו כאלה שפעולות טרור לא תתבצענה, שפעולות טרור והתשתית להן לא יוכלו להתבצע בתחום שלכם.

אליעזר זנדברג: אם ראש הממשלה אומר, אני לא מתקדם כל זמן שאני לא פותר את העניינים האלה וכל זמן שאתם לא ממלאים את ההתחייבויות שלכם, אני יכול לומר לכם, שלהערכתי הקואליציה תתייצב מאחוריו ותסייע בעדו, כי זו הדרך הנכונה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להזכיר, אנחנו בחודש אוקטובר.

אליעזר זנדברג: על-פי הסכמי אוסלו, עד חודש ספטמבר היינו צריכים למסור 90% מהשטח במסגרת הנסיגה, further redeployment, במסגרת שלוש הפעימות.

אליעזר זנדברג: נחלצנו מזה, ואני אומר "נחלצנו" כי זו היתה יכולה להיות מלכודת קריטית לקיום של מדינת ישראל.

אליעזר זנדברג: אם אפשר להצביע על הישג של הממשלה הזאת, זה ההישג המרכזי בעיני, שנחלצנו מהמלכודת של הפעימות, שאנחנו יכולים לבוא היום ולנקוט קו אחר.

אליעזר זנדברג: משפט אחד אחרון, אדוני היושב-ראש, כי זמני תם.

אליעזר זנדברג: אחת הביקורות שמשמיעים נגד ראש הממשלה היא העובדה שמהלכיו ומהלכי ממשלתו אינם פופולריים ברחבי תבל.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להזכיר, שלפני מלחמת העולם השנייה נחשב ראש ממשלת צ'כוסלובקיה למכשול השלום, מהלכיו ומדיניותו היו מאוד לא פופולריים ברחבי העולם.

אליעזר זנדברג: הוא הפריע למעצמות להגיע להסכמים ולסיכומים, ובסופו של דבר ההיסטוריה הוכיחה מי צדק.

אליעזר זנדברג: אני חושב, שבנקודה הזאת כדאי לאנשי האופוזיציה להביא גם את הדברים האלה במסגרת המחשבה הכללית.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת זנדברג.

מאיר שטרית: ידבר עכשיו חבר הכנסת אופיר פז-פינס.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דיבר כאן חבר הכנסת זנדברג והטיף לנו, חברי האופוזיציה, מוסר, אבל אני שואל אותו, איש צומת, איש הימין של הימין: מדוע אתה שותק אחרי ההתבטאויות הקשות מאוד של יאסין בעזה, כשהוא מדבר על סיום מדינת ישראל, על כך שיזרוק אותנו לים, על זה שאסור להשאיר אבן על אבן במדינת ישראל?

אופיר פינס-פז: דובר אחד מהקואליציה לא פצה פיו, אחד, שיגיד מלה, שיגנה.

אופיר פינס-פז: הרי אתם זוכרים איך הייתם משתלחים וצועקים, ומה לא אומרים, על זה שמישהו מה"חמאס" היה אומר מלה כשהיינו בשלטון, הנה אתם נותנים יד, אתם לא עושים.

אופיר פינס-פז: מה קרה – שחררתם את מנהיג ה"חמאס", לא רק לירדן, לעזה, לא רק לעזה, הפכתם אותו למנהיג השטחים, למנהיג העם הפלסטיני.

אופיר פינס-פז: הרסתם את ערפאת והבאתם אלינו את גדול השונאים של עם ישראל במדינת ישראל.

אופיר פינס-פז: באיזו קונסטלציה; איזה מחיר אתם גורמים לנו לשלם, ובעבור מה?

זאב בוים: יאסין חידש משהו שלא ידענו?

אופיר פינס-פז: עמד כאן לפני ראש הממשלה והתגאה, שהוא יודע להילחם בטרור, הוא מר ביטחון, הוא יילחם בטרור עד חורמה ויוציא אותו מכל מקום.

אופיר פינס-פז: ומה קרה, חבר הכנסת דיין?

אופיר פינס-פז: מה קרה?

אופיר פינס-פז: כשראש הממשלה פעם אחת היה צריך גם לעשות פעולה, לבצע – כישלון טוטלי.

אופיר פינס-פז: האיש פשוט חדל אישים, צריך לומר את האמת.

אופיר פינס-פז: האמת היא קשה, האמת היא מביכה, האמת היא לא נעימה, אבל זו האמת.

אופיר פינס-פז: אם לא נדע לדבר אמת, לא נדע להתקדם ולא נדע להפיק לקחים ומסקנות.

אופיר פינס-פז: ראש הממשלה בוחר שלא למנות מזכיר צבאי; כמה זמן אין לראש הממשלה מזכיר צבאי?

אופיר פינס-פז: – חודשים רבים.

אופיר פינס-פז: אבל מי יש לו?

אופיר פינס-פז: פינקלשטיין יש לו.

זאב בוים: לראש ממשלה בעבר לא היה יועץ כזה?

אופיר פינס-פז: הדבר הראשון שהוא עושה אחרי הפאשלה הנוראה בירדן זה להביא את פינקלשטיין בחשאי לארץ בערב ראש השנה ולהתייעץ אתו.

אופיר פינס-פז: ומה פינקלשטיין אמר לו, חבר הכנסת בוים?

חיים דיין: היית מעדיף ששני אנשי מוסד ישבו בירדן?

אופיר פינס-פז: אתה יודע מה פינקלשטיין אמר לו? אני אגיד לך.

אופיר פינס-פז: הוא אמר לו: תלך לרב כדורי ותתחיל להפעיל את המערכת.

אופיר פינס-פז: הרי אתה יודע לעשות את העבודה, עשית אותה במשך שנתיים, עשית אותה יפה לאורך כל התקופה.

אופיר פינס-פז: ואכן, בשיחה של ביבי נתניהו עם הרב כדורי נתגלתה שיטת הסתה נבזית, צינית, מרושעת; אתה יודע מה?

אופיר פינס-פז: מאפיונרית.

אופיר פינס-פז: ואני אגיד לך למה מאפיונרית.

אופיר פינס-פז: מאפיונרית משום שאנשי המאפיה מדברים בשני קולות.

אופיר פינס-פז: כלפי חוץ הם אנשי עסקים מכובדים, ונותנים לאחרים ללכלך את הידיים, ונותנים לאחרים לעשות את העבודה המלוכלכת, ונותנים לאחרים להדליק את האש ולהסית, וזה בדיוק מה שקרה.

זאב בוים: אל תדבר על הסתה.

זאב בוים: מה שאתם עושים זאת בדיוק הסתה.

נסים דהן: אתה מדבר מתוך ניסיון?

אופיר פינס-פז: ואני שואל את ראש הממשלה: אתה אמרת שלא ידעת, שלא ראית, לא ראית את השלטים, את רבין עם המדים של אס.

אופיר פינס-פז: אס.

אופיר פינס-פז: , ולא ראית את ארון הקבורה, ולא שמעת כלום מהבמה בכיכר-ציון.

אופיר פינס-פז: אבל אני שואל את ראש הממשלה: האם דיברת גם אז כמו שאתה מדבר היום?

אופיר פינס-פז: אולי גם אז דיברת עם רבנים?

אופיר פינס-פז: אולי גם אז טפטפת לאנשים?

אופיר פינס-פז: אולי גם אז טפטפת רעל וארס כנגד יצחק רבין וכנגד השמאל?

אופיר פינס-פז: האם מה שאתה מרשה לעצמך היום כראש ממשלה של כל עם ישראל, אז, כראש אופוזיציה, לא הרשית לעצמך כפל כפליים?

אופיר פינס-פז: הרשה לי לפקפק בכך.

אופיר פינס-פז: יש לי תחושה קשה, שאתה היית בין אלה שהובילו את ההסתה הקשה כנגד יצחק רבין, שהובילו בסופו של דבר את העניין להקצנה עד כדי כך שזה הוביל לרצח הנפשע הזה.

אופיר פינס-פז: לגבי עניין האמירה עצמה – האם יכול להיות שראש ממשלת ישראל יקבע מיהו יהודי היום במדינת ישראל?

אופיר פינס-פז: אתם יודעים, הפאשיסטים ושונאי ישראל הכי גדולים היו אומרים – – –

זאב בוים: אתה מדבר על פאשיסטים, בושה וחרפה.

זאב בוים: אתם מעוותים את הדברים, מוציאים אותם מהקשרם הנכון.

אופיר פינס-פז: אתה רוצה שאתן לך ציטוט?

אופיר פינס-פז: בבקשה, אתן לך ציטוט: ראש עיריית וינה בתקופת הנאציזם, קרל לואגר, אתה יודע מה הוא אמר?

אופיר פינס-פז: הוא אמר מיהו יהודי?

אופיר פינס-פז: אני קובע מיהו יהודי, אמר אותו צורר ישראל.

אופיר פינס-פז: אז אני מצפה מראש ממשלה, שהוא באמת ראש ממשלה של כולנו – לא יעזור, לא בחרתי בו, אבל הוא ראש ממשלה גם שלי.

אופיר פינס-פז: מה, הוא יקבע את מודל היהודי?

אופיר פינס-פז: הוא יקבע מיהו יהודי ומיהו לא יהודי?

אופיר פינס-פז: היהודי על-פי נתניהו זה אותו יהודי שחייב להיות דווקא ימני ולא שמאלני?

אופיר פינס-פז: אולי הוא גם צריך להיות יורד מהארץ לאיזה עשר שנים?

אופיר פינס-פז: אולי הוא גם צריך להתחתן בנישואים אזרחיים?

אופיר פינס-פז: זה היהודי שעל-פי נתניהו – – –

משה גפני: אבל הוא לא אמר את זה.

זאב בוים: אתה מסלף.

זאב בוים: איזו שיטה זאת, זאת שיטה בולשביקית.

אופיר פינס-פז: אני מודיע לך, חבר הכנסת בוים, יש לנו ראש ממשלה שכותב ספר שחור.

אופיר פינס-פז: פעם היה לנו ספר לבן, היום מתחיל להיכתב הספר השחור – תוכנית נתניהו לחלוקת העם היהודי, תוכנית נתניהו לפילוג העם היהודי.

זאב בוים: אתם מציירים הכול שחור, אצלכם הכול שחור.

אופיר פינס-פז: אי-אפשר לקבל את זה שיש סגנון כפול לראש הממשלה – הסגנון המתייפייף והתוקף, המתחסד והמאחד והמכניס מתחת לחגורה.

אופיר פינס-פז: לא נעבור על זה בשתיקה.

זאב בוים: אולי אתה יכול לחזור על מה שהוא אמר?

זאב בוים: אתה שומע מה שאתה רוצה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לסיים ולומר כך: אם ראש הממשלה רוצה לחזור ולהיות מנהיג אמיתי במדינת ישראל, רוצה לחזור ולהיות אורח רצוי גם אצל נשיא ארצות-הברית, חשוב שילמד את הלקח שאמר עוד הנשיא לינקולן: אפשר לרמות כמה אנשים כל הזמן, אפשר לרמות את כל האנשים זמן-מה, אבל אי-אפשר לרמות את כל העולם כל הזמן.

אופיר פינס-פז: וכשהוא ילמד את הלקח הזה, וכשהוא יקשיב לעצתו של הרב הראשי לישראל, הרב לאו, ויבוא לכאן לבימה ויתנצל בפני ציבור שלם בישראל, אז, אולי אז, הוא יוכל לחזור ולכהן כראש ממשלה לגיטימי במדינת ישראל.

זאב בוים: אתה באמת תיתן לו לגיטימציה?

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אברהם הירשזון – איננו.

מאיר שטרית: אני עובר לחבר הכנסת חנן פורת; איננו.

מאיר שטרית: אני עובר לחבר הכנסת איתן כבל; איננו.

מאיר שטרית: אחרון הדוברים – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

מאיר שטרית: חנן פורת נמצא, בבקשה.

מאיר שטרית: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נסים דהן: גם אני רשום.

מאיר שטרית: אתה רשום, אדוני, אבל נתת את זמנך לדרעי, אז אני מצטער.

משה גפני: הופכים את ההצבעה לאמון?

מאיר שטרית: אנחנו מצביעים אמון.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לייחד את דברי לנושא שהסעיר בימים האחרונים את מדינת ישראל.

חנן פורת: הוא לכאורה איננו עומד בראש סדר-היום המדיני שלנו, אבל הוא באמת עומד בראש סדר-היום הלאומי בתחום של יחד ושאלת הביחד בעם ישראל.

חנן פורת: וכוונתי לאותה סוגיה כאובה של הרפורמים.

חנן פורת: קודם כול אני רוצה לפתוח ולומר, היתה פה – ואני אומר את זה במיוחד לך, אדוני היושב-ראש – מניפולציה שקרית אדירה, שניזונה על-ידי מכונה משומנת, שנועדה ליצור את הרושם כאילו עומדים לקטול את היהדות הרפורמית ולהוציא אותה מכלל ישראל; שקר הדבר.

חנן פורת: אפילו הציבור החרדי התקיף ביותר סוגיה זו, בכללו הרב משה גפני היושב כאן, מעולם לא אמרו בתחום הזה, מעולם לא אמרו שיש להתייחס אל הרפורמים כאל כת נוצרית, אפילו לא כאל כת שמרנית, שומרונית וכדומה.

חנן פורת: אנחנו סבורים שהם אחים תועים, אנחנו חושבים שהם גורמים נזק נורא, אבל הם אחינו.

נסים דהן: מי שנולד לאם יהודייה.

חנן פורת: מי שנולד לאם יהודייה, בוודאי.

חנן פורת: כל מי שעל-פי ההלכה הוא יהודי.

חנן פורת: וישראל אף שחטא ישראל הוא.

חנן פורת: בדיוק כך.

חנן פורת: הניסיון להציג את זה כאילו כוונתנו להוציא אותם מכלל ישראל היה שקר מכוון שנעשה על-ידם כדי ליצור אווירה בעם ישראל שרוצים להוציא מיליונים מאחינו.

חנן פורת: ואת השקר הזה חייבים לנפץ.

חנן פורת: זו הנקודה הראשונה.

ראובן ריבלין: כמה מהם נשואים לנשים לא יהודיות וילדיהם, לצערנו הרב אינם יהודים?

ראובן ריבלין: הדברים האלה צריכים להיות ברורים.

ראובן ריבלין: ההלכה לא מכירה ביהדותם.

חנן פורת: חבר הכנסת ריבלין, וכי אתה סבור שעל-ידי כך שאנחנו נרצה לטשטש את הדברים האמת הזאת לא תהיה אמת קיימת?

חנן פורת: ודאי שזה נכון.

חנן פורת: ובכן, באמת אותם אלה שנשואים לנשים נוכריות שלא התגיירו, ילדיהם אינם יהודים.

חנן פורת: צר לנו על כך, ובדיוק זהו הדבר שאליו אנחנו חותרים.

חנן פורת: נקודה שנייה.

חנן פורת: יש פה דבר שהוא לעצמו לא רק חמור אלא יש בו גם עזות מצח רבה.

חנן פורת: הניסיון לקבוע, שכת מצומצמת, על-פי כללים שהיא קובעת לעצמה, תוכל להכניס לתוך עם ישראל באמצעות גיור פיקטיבי, או על כל פנים גיור שבעינינו, בעיני רוב רובו של עם ישראל הוא גיור שאינו תקף, להכניס אנשים כגון אלה לעם ישראל, כדי לחייב את כולנו לראות בהם יהודים, זה מעשה שלא ייעשה על-פי כל שורת יושר והיגיון.

חנן פורת: בגלל שתי הנקודות האלה עומדת היהדות הנאמנה עם סימן שאלה כל כך גדול ובכאב כל כך גדול כלפי המציאות הזאת.

חנן פורת: ואף-על-פי-כן ולמרות הכול, ולאחר כל ניסיונות חיפושי הדרך כדי שלא ליצור את הדימוי כאילו מרחיקים אותם מעם ישראל, עומדים הם וביד גאווה ובצורה בוטה דוחים את ההצעה שהועלתה בפניהם ורוצים שהדבר הזה ייעשה באופן כוחני באמצעות בג"ץ.

חנן פורת: זה דבר שלא ייעשה.

חנן פורת: אני מוכרח לומר לך, אדוני היושב-ראש, אני הייתי סבור, שאם יושר אין כאן, תבונה לפחות יש כאן.

חנן פורת: אינני יודע, מי היועץ הרע שעמד בפניהם?

חנן פורת: אפשר שמי שמתיימר להיות יושב-ראש הסוכנות היהודית ואיננו ראוי לכך, אברהם בורג, היה זה שהציע להם את העצה הרעה הזאת, עצת אחיתופל שהפילה אותם.

חנן פורת: אני חייב לומר, אני מקווה בכל לבי שבסופו של דבר הכנסת כולה תאמץ בנתונים האלה את החקיקה שלפיה באמת יתברר שאפשר להכניס לעם ישראל רק מי שמתגייר כהלכה.

חנן פורת: בכך לא תם המאבק.

חנן פורת: לא תם המאבק סביב השאלה מה תהיה דמותה היהודית של מדינת ישראל; ובמשפטים אלה אני רוצה לחתום.

חנן פורת: אנחנו סבורים, שהסוגיות המדיניות שעומדות על הפרק הן סוגיות קריטיות, והשאלה – האם, חלילה, תוקם כאן מדינה פלסטינית?

חנן פורת: האם, חלילה, נעמוד בפני מציאות מדינית וביטחונית בלתי נסבלת?

חנן פורת: אלו הן השאלות הקריטיות שעליהן ניצב עתידה של מדינת ישראל.

חנן פורת: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, ואני עומד לסיים, שסקר שהוצג, גם אם איננו מדויק, ולפיו למעלה, או כ-50%, מבני הנוער מגדירים את עצמם כלא-ציונים, צריך להדליק אצל כולנו נורות אדומות, ואינני נכנס כרגע להגדרה של מי הוא ציוני.

חנן פורת: אבל עלינו להבין, שהמאבק האמיתי יהיה בשטח, בשדה שהוא לבו של העם, בשאלה על דמותו היהודית של הנוער.

חנן פורת: וכאן, לא הקונסרבטיבים ולא הרפורמים ולא כל אותן כתות הן הרלוונטיים.

חנן פורת: כאן נצטרך לעמוד נוכח עצמנו ולשאול את עצמנו, איך אנחנו בונים את חוט השדרה היהודי שלנו, שמכוחו גם אנחנו נאמנים למדינה ויוצאים לצבא ושומרים על דמותה היהודית של המדינה בחול ובשבת שלה.

חנן פורת: אני מקווה שנשכיל גם להעמיד את המשאבים הנכונים לכך, את הכוחות הנכונים לכך, כדי שנוכל בסופו של דבר להגיע למציאות שבה דמותה היהודית של המדינה תוכל לזקוף קומתה.

חנן פורת: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת איתן כבל.

דן תיכון: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת ראובן ריבלין.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום רביעי לפנות בוקר ישבתי בחמ"ל במוצב צה"ל אי-שם בגבול הצפון.

איתן כבל: באחד המבזקים לפנות בוקר הצלחתי לקלוט באופן מקוטע ולא ברור במיוחד משהו על הסערה המתחוללת.

איתן כבל: מבירור קצר שערכתי נודע לי מחברי תוכן דבריו של ראש ממשלת ישראל.

איתן כבל: לרגע סירבתי להאמין שהדברים אכן נאמרו, שראש הממשלה שלי אומר לי ולחברי: אתם לא יהודים, אתם מפקירים את הביטחון.

איתן כבל: מר נתניהו, לתומי חשבתי אז שכבר ראינו ושמענו את כל הצדדים שלך, שהרי ראינו אותך שאתה מבטיח הבטחות גדול ומקיים הבטחות קטן, קטנטן.

איתן כבל: אנחנו יודעים שאתה איש תקשורת מיומן.

איתן כבל: אנחנו גם יודעים שאתה אוהב את כל מה שקשור לגימיקים.

איתן כבל: אבל, מר נתניהו, כואב לנו לראות איך אתה הורס לנו את המדינה.

איתן כבל: כן, ראינו אותך כבר מסית ומתלהם בכיכרות, אבל אחרי מה שקרה, קיווינו שלמדת לקח.

איתן כבל: והנה, דווקא ביום ההולדת שלך הראית לכולם, שגדלת אומנם בשנה, אבל לא בגרת אפילו ביום אחד מאז הסתת בכיכר-ציון.

איתן כבל: אלא שהפעם אתה מסית נגד חלק גדול מהעם שכל חטאו שאינו מסכים עם מצעד האיוולת שלך.

איתן כבל: כמוכם חברי חברי הכנסת, כמו כל אזרח במדינה, התקשיתי להאמין שראש הממשלה שלי, של כל מדינת ישראל, קובע שאני לא יהודי.

איתן כבל: אני לא יהודי.

איתן כבל: אני איתן כבל, בן למשפחה דתית – –

ראובן ריבלין: כמה פעמים תחזרו על זה?

דליה איציק: אל תבלבל את המוח.

דליה איציק: תגיד לו משהו.

איתן כבל: – – שלמשפחתי יש בית-כנסת שנותן אכסניה לכולל של אברכים.

איתן כבל: אני בוגר ישיבה תיכונית מן הטובות בארץ, מדרשיית "נועם" בפרדס-חנה.

איתן כבל: אני מתפלל כמעט כל יום שישי בבית-הכנסת וגם משרת בצנחנים.

איתן כבל: כן, בימים אלה.

איתן כבל: בשבילי חוץ-לארץ זה רק טיול.

איתן כבל: אני לא יהודי?

איתן כבל: בניגוד אליך, מר נתניהו, המשפחה שלי לא ירדה לאמריקה.

איתן כבל: אנחנו כל השנים בראש-העין.

איתן כבל: ואצלך?

איתן כבל: איך אתה מעז לדבר על יהדות, אתה שבילית שנים רבות מחייך בחוץ-לארץ?

איתן כבל: ואתה, אתה באת והיית למגדיר הלאומי של היהדות?

איתן כבל: מר נתניהו, רציתי לשמוע במו אוזני, שמעתי וחזרתי ושמעתי, ובכל פעם הכעס והעלבון עלו בי מחדש.

איתן כבל: אלפיים שנה אני ואבות אבותי, אלה שהוגלו ראשונים לתימן, שמרנו על היהדות, ויש אומרים ששמרנו עליה במקוריותה.

איתן כבל: ואתה, מר נתניהו, בלחישה למיקרופון קובע שאני ושכמותי לא יהודים?

איתן כבל: אבל ביבי, הפעם יש קלטת.

איתן כבל: הפעם תפסו אותך, וכל העם שמע את הקולות וראה את התמונות.

איתן כבל: וכעת, רבותי, מכיוון שהוא לחש, אני אקרא לכם במדויק את הדברים שלו: "אנשי השמאל שכחו מה זה להיות יהודים.

איתן כבל: הם חושבים שאת הביטחון שלנו ישימו בידי ערבים.

איתן כבל: ערבים ידאגו לנו?

איתן כבל: ניתן להם חלק מהארץ והם ידאגו לנו?

איתן כבל: איפה נשמע דבר כזה?

איתן כבל: זה כאילו המרגלים היו באים ואומרים, לא רק אלה גדולים ואנחנו מפחדים מהם; אלה גדולים ואנחנו ניתן להם להגן עלינו".

איתן כבל: ובוא נאמר את האמת.

איתן כבל: מי שעמד על המרפסת – – –

משה שחל: חבר הכנסת כבל, האם זה ציטוט מדויק?

איתן כבל: זה ציטוט מדויק, ואינני רוצה להגיד לך מה רש"י אומר במקום, כמו שאינני רוצה להגיד לך מה רש"י אומר על הדיבר השביעי.

משה שחל: – – –

איתן כבל: מי שרוצה, אני מפנה אותו לשם.

דליה איציק: אבל למה?

דליה איציק: דברי חכמים אנחנו תמיד מוכנים לשמוע.

איתן כבל: יש פה מומחים לעניין.

איתן כבל: חבר הכנסת שחל, אף שאני תלמיד ישיבה, יש פה אנשים שהם רבנים, אני משאיר להם את הציטוטים הגדולים.

איתן כבל: ובוא נאמר את האמת.

איתן כבל: מי שעמד על המרפסת והסית המון מתלהם בכיכר-ציון; מי שעמד לצדו של ארון מתים בהלוויה שערכו מטורפים לראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בטרם נרצח – שינה רק טקטיקה.

איתן כבל: עכשיו הוא מסית בלחש.

איתן כבל: ואדוני ראש הממשלה, גם החברים שלך בסיעה מתביישים בכך.

איתן כבל: אני בטוח בזה.

איתן כבל: אתה לא ראוי להיות ראש ממשלה, אפילו לא לאלה שהצביעו עבורך.

איתן כבל: חוקית אתה עדיין ראש הממשלה שלי ושל כל העם, עד שנפיל אותך.

איתן כבל: אך דע לך שאני מתבייש בך, כולנו מתביישים בכך.

איתן כבל: ואני רוצה לומר משפט אחרון.

איתן כבל: לו היה ביבי נתניהו נואם היום מול מראה, עם כל הדברים שהוא אמר היום, המראה פשוט היתה מתנפצת.

איתן כבל: אני בטוח שגם הוא פשוט לא האמין לעצמו, למה שהוא אמר היום.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אחרון המשתתפים בדיון, חבר הכנסת ראובן ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת דליה איציק, אם אני למשל הייתי מבקש להגיש תלונה במשטרה נגד אחד ממנהיגי תנועת העבודה, שהיה בא ומבחין ביני כיהודי לבין אלה שהפסידו בבחירות כישראלים, הייתי נעלב עלבון צורב והייתי רואה בכך מלת גנאי והוצאת דיבה חמורה ביותר.

שבח וייס: – – –

ראובן ריבלין: לאט לאט.

ראובן ריבלין: קודם כול, אני הייתי מבקש לעלות, לדעתי.

ראובן ריבלין: לא צריך לרדת כל כך.

ראובן ריבלין: לא מורי ורבי – – –

דליה איציק: קצת צניעות לא תזיק לך.

דן תיכון: לא שמעת מה שהוא אמר.

דן תיכון: הוא התבדח.

ראובן ריבלין: להיפך.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר, שאם אני הייתי מבקש להגיש תלונה נגד שמעון פרס כאשר הוא הבחין בין יהודים לישראלים, והייתי מזמין את התקשורת על מנת שתצלם אותי צועד לכיוון מטה המשטרה, התקשורת היתה אומרת לי בביטול, ובצדק: מה אתה מבלבל במוח?

ראובן ריבלין: והנה, מוכרח אני, מוכרח לומר, שכאשר שמעתי את דבריו של ראש הממשלה, כשביקר בסוכתו של אותו אדם שהוא ביקש לבקרו בחג הסוכות, ורבים מדי ממנהיגי משחרים לפתחו כאשר הם צריכים לנהל את ענייני המדינה, היה לי צער יותר רב בכך שראש ממשלתי מערב אותם אנשים בנושאים שאינו צריך לערב אותם בהם.

ראובן ריבלין: אבל לא ראיתי איזו פגיעה נוראה וחמורה בך, גברת דליה איציק, כאילו באו לפגוע בך כיהודייה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, שרבים מחברי מהשמאל – ויש לי כאלה – באו ואמרו אחרי הבחירות, שתל-אביב הפסידה אצל ירושלים, לאותה מחצית של עם שהיא בעלת זיקה לאותם ערכים היסטוריים, שהפכו משום-מה למלות גנאי – הכותל, מערת-המכפלה, אותם דברים שהתקדשו אצלם והיו בהחלט יעד כאשר הציונות קבעה את דרכה; אותם אנשים, בבדיחות הדעת, היו אומרים מפעם לפעם: תשמעו, כל אלה שמבקשים לסגוד לאותן אבנים ולאותם שטחים ומקומות שיש בהם כביכול זיקה היסטורית, שמפריעים לנו לקיים את השלום – בבקשה, יבואו ויתיישבו בכל אותם שטחים, ישאירו לנו את תל-אביב ואת חיל האוויר.

ראובן ריבלין: אמרו זאת במידה רבה של הומור.

ראובן ריבלין: עם זאת, אני מוכרח לומר שבהומור זה היה הרבה מהרצינות.

שבח וייס: – – –

ראובן ריבלין: אינני אומר לך, חבר הכנסת שבח וייס, שאתה רוצה להחזיר את ירושלים.

ראובן ריבלין: אבל אני אומר לך, שאתה, בעד מחיר השלום היום, כבר לא רואה בשאלה האם ירושלים תחולק או לא דבר שהוא דבר מקודש למדינת ישראל ולעם ישראל היושב בציון.

ראובן ריבלין: זאת אומרת, היום כבר יכולים אנשים לבוא ולומר דברים אשר מפלגים את הקצוות הפוליטיים בתוך מדינת ישראל, והופכים אותנו לשני גושים ברורים, כאשר כל אחד מהגושים חושב שהגוש האחר מוביל את המדינה בדרך-לא-דרך.

ראובן ריבלין: ואני מוכרח לומר, שכאשר שמעתי היום את יושב-ראש האופוזיציה, שיותר מזה שהוא יושב-ראש האופוזיציה חשוב שהוא הרמטכ"ל לשעבר של צה"ל, ולאחר מכן שמעתי אחד מטובי חברי הכנסת הפעילים בשירות המילואים של צה"ל, חבר הכנסת איתן כבל, מצביעים על כך, עד כמה תרומתם חשובה למערכת הביטחון של מדינת ישראל, כמעט התחלתי להאמין שרק אנשים שנמצאים בשמאל הם האנשים שמשרתים בצה"ל.

ראובן ריבלין: רק האנשים שנמצאים בשמאל וישבו השבת עם איתן כבל במוצב כאשר הוא שמע את מה ששמע, הם אנשים שמשרתים בצה"ל.

ראובן ריבלין: בשני הגושים יש לנו בנים, בשני הגושים יש לנו אבות, בשני הגושים יש לנו משפחות אשר במסירות נפש נתנו את כל אשר להם לתקומתה של מדינת ישראל, לחיזוקה ולקידומה על-פי ערכיה הדמוקרטיים.

ראובן ריבלין: וערכים דמוקרטיים הם ערכים שבהם הרוב קובע.

ראובן ריבלין: לא בהכרח הרוב הקובע הוא הרוב הצודק.

ראובן ריבלין: ואנחנו צריכים להכפיף את דעתנו לדעת הרוב, אם וכאשר מתקיימת ממשלה בישראל.

ראובן ריבלין: ואני מוכרח לומר ליושב-ראש מפלגת העבודה, שהרבה יותר חשובה מהיותו יושב-ראש מפלגת העבודה היא עובדת היותו הרמטכ"ל לשעבר של צה"ל, שהיו בנימת דבריו אלו רמזים הקוראים לעם הזה למרד.

ראובן ריבלין: הדבר הזה אינו מתקבל על הדעת במדינה דמוקרטית כמו שלנו, שהכול בה חייב להתבטל בפני הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: אני רואה בעקרון ארץ-ישראל עיקרון מקודש.

ראובן ריבלין: אני רואה בעקרון ארץ-ישראל עיקרון חיוני שאין בלתו.

ראובן ריבלין: יש חברים מהשמאל שחושבים שבלי הקמתה של מדינה פלסטינית, חלילה וחס, לא יהיה שלום בישראל.

ראובן ריבלין: יש בינינו אנשים שהם בעלי דעות קוטביות, אבל היכולת שלנו לחיות יחד היא היכולת הדמוקרטית הבאה לידי ביטוי רק בדרך אחת, והיא קבלת פסק-דינו של הבוחר.

ראובן ריבלין: לא בכל יום, חבר הכנסת פינס, שאתה רוצה ללכת ולהתלונן על ראש הממשלה בהקשר זה או אחר – הטלוויזיה הישראלית והעיתונות הישראלית צריכות לשתף פעולה עמך על מנת לגרום לקמפניה שעליה מדבר ואינו רומז עוד יושב-ראש מפלגת העבודה, שאינו חשוב לי היום כיושב-ראש מפלגת העבודה אלא כדמות שהוא מסמל בתור רמטכ"ל של צה"ל, בכך שהוא קורא לאנשים לקום ולעלות על הכנסת, חברים.

שבח וייס: זה לא נכון.

שבח וייס: שמעתי מה שהוא אמר.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרופסור שבח וייס, אני שומע היטב.

ראובן ריבלין: שמעתי גם על כל אותם גיבורים שישבו באותן משפחות שכולות.

ראובן ריבלין: בממשלה זאת יושבים גיבורי ישראל, ותהיה המחלוקת על דרכם הפוליטית אשר תהיה, כמו רפול, שנתן את כל מה שיש לו, כמו אריק שרון, כמו אנשים אחרים ששירתו – – –

שבח וייס: – – –

ראובן ריבלין: כן, אדוני.

שבח וייס: – – –

רחבעם זאבי: לא שומעים.

שבח וייס: – – – הוא לא אמר שלכנסת אין מנדט.

שבח וייס: הוא אמר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שבח וייס – – –

דן תיכון: היו שתי התייחסויות, אחת כמו שחבר הכנסת ריבלין מצטט, ואחת, לאחר מכן, כמו שאתה מצטט.

שבח וייס: הוא לא אמר – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שבח וייס, כאשר הערנו – – –

דן תיכון: אני אתן לך לקרוא; יש סטנוגרמה.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שבח וייס, אני מבקש ממך לעיין עיון מדוקדק בפרוטוקול ולראות שתי פסקאות שבהן דיבר הרמטכ"ל לשעבר אהוד ברק, אחד מטובי בניה של מדינת ישראל ומטובי בניו של עם ישראל, אשר נתן רבות למדינת ישראל כגיבור.

ראובן ריבלין: תלך ותראה אצל הפרוטוקול ותלמד שהאיש דיבר דברים כאילו הוא קורא לעם לבוא ולמרוד כנגד הממשלה.

ראובן ריבלין: הדברים האלה הם דברים חמורים, שבסופו של דבר יביאו לידי כך שעוד פעם נצטרך לבקש סליחה.

שבח וייס: – – –

ראובן ריבלין: העם, היום, רואה את הקולות ושומע את הקולות, ואין לך מושג כמה טלפונים קיבלנו על מנת לבוא ולשאול הכיצד יקרה דבר שקואליציה שלמה יושבת ושותקת כאשר ראש הממשלה מדבר ולאחר מכן ראש האופוזיציה, רמטכ"ל לשעבר, עולה ואומר דברים כפי שהוא אומר, מתוך קריאה ממש לעם לבוא ולא לשאת יותר אותו סבל שנושא בו ראש האופוזיציה כאשר הוא לא מסכים עם דעתה של הממשלה.

ראובן ריבלין: סליחה, חבר הכנסת פינס, אני מקווה שאתה לא תתלונן עלי עכשיו כי אני – – – אני מקווה מאוד.

ראובן ריבלין: אני חושב, שכדאי גם שתשימו ותיתנו את לבכם לקריאת הביניים שקרא חבר הכנסת חיים אורון, ג'ומס בפי כול, שביקש מאנשי מפלגת העבודה באותה נשימה ובאותה רצינות לבקש סליחה מהם על כך שהם הוציאו את מרצ מכלל אותו ציבור רצוי בעם היהודי.

חיים אורון: – – –

ראובן ריבלין: אני הבנתי שביקשת מראש הממשלה.

חיים אורון: לא ביקשתי מראש הממשלה.

ראובן ריבלין: מראש הממשלה לא ביקשת, אבל ביקשת מאנשי מפלגת העבודה, והם לא ביקשו ממך סליחה.

ראובן ריבלין: זאת אומרת שהם עושים הבחנה.

ראובן ריבלין: לו היה ראש הממשלה רוצה לומר זאת בצורה יותר הומוריסטית, מה שהיה ודאי אומר לרב כדורי זה שחברי מפלגת העבודה – אדוני ראש הממשלה, אני חושב שמה שאדוני רצה לומר בדברים שאמר לרב כדורי, ואמרתי שאני חושב שמוטב שדברים כאלה לא ייאמרו לא לרב כדורי וגם לא לאנשים אחרים, אבל בעיקר לא לרבנים בעניינים מדיניים.

ראובן ריבלין: נשאיר לרב את אשר לרב ואת אשר לנו – לנו.

ראובן ריבלין: אבל מה שרצית אתה לומר, כפי שאני הבנתי, זה שכל אנשי מפלגת העבודה גדלו ובאו מבית טוב.

ראובן ריבלין: הבעיה, פואד, שמזמן הם לא ביקרו בבית.

ראובן ריבלין: זה מה שהוא רצה לומר.

ראובן ריבלין: זה כל מה שהוא רצה לומר.

קריאה: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: פרס וברק אמרו דברים אחרים, שעליהם נתבקשו לבקש סליחה.

ראובן ריבלין: מכל האמור לעיל, חברים, באמת, אנחנו בימים קשים, שבהם השאלות המדיניות הן שאלות שקורעות אותנו וכל אחד מאתנו רואה בפתרון של האחר דבר שהוא בבחינת רעה ואסון הבאים עלינו כמדינה ועל תנועתנו כתנועה ציונית.

ראובן ריבלין: בימים כאלה אנחנו צריכים לתת את לבנו ולשים לב יותר לנושא שבו אנחנו צריכים להבין שיש לנו הסכמה שלא להסכים ויש לנו ויכוח מר וקשה, אבל אסור לנו בשום פנים ואופן להביא לידי כך שחלילה הקרע יתרחב ויפגע בדמוקרטיה העדינה של מדינת ישראל, הדמוקרטיה שהיא נשמת אפנו.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סגן השר סילבן שלום, בבקשה.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרית, רצית לומר משהו?

מאיר שטרית: – – –

דן תיכון: הצבעה?

דן תיכון: לא, לא, זה לא הולך כך.

דן תיכון: אתה לא בקיא בתקנון.

דן תיכון: יש הצעות סיכום.

דן תיכון: יש לכם הצעת סיכום?

דן תיכון: איפה?

דן תיכון: רבותי, ניגש להצבעה.

דן תיכון: מה עם מרצ?

דן תיכון: למרצ כבר יש שניים.

דן תיכון: אתה מבקש להביע אי-אמון?

חיים אורון: להפוך את ההצבעה על הודעת ראש הממשלה לאי-אמון, וחוץ מזה – – –

דן תיכון: אני לא בטוח שזאת כוונת – – –

חיים אורון: – – – מזכיר הכנסת.

דן תיכון: מי?

דן תיכון: אני חושב שהוא טעה, אבל אם הוא אמר – – –

חיים אורון: – – –

דן תיכון: אתה טועה, אין דבר כזה.

דן תיכון: רבותי, אני רוצה לעשות סדר.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אני מחזיק בידי הודעה שלכם, ולפיה אתם מבקשים – לפי סעיף 36(ב) לתקנון הכנסת, מבקשות סיעות מרצ וחד"ש לראות בהצבעה על הודעת ראש הממשלה הצבעת אי-אמון.

דן תיכון: אתה עומד על כך.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית, אני לא יכול לקרוא את כתב היד שלך.

דן תיכון: מה אתה מציע?

דן תיכון: יש הצעה – – –

מאיר שטרית: – – – הכנסת רושמת לפניה את הודעת ראש הממשלה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רק רגע, רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת מאיר שטרית, גש למיקרופון.

דן תיכון: איש לא שומע אותך.

דן תיכון: זה לא הולך במחתרת.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא ממציאים פה כללים חדשים.

מאיר שטרית: מאחר שהציעו להפוך את הודעת ראש הממשלה לאי-אמון, אני מבקש להפוך אותה לאמון.

מאיר שטרית: כעת צריך להצביע אמון או אי-אמון.

דן תיכון: אתה מבקש להצביע היום אמון בהודעת הממשלה?

מאיר שטרית: אמת.

מאיר שטרית: על הודעת ראש הממשלה.

חיים אורון: ההודעה צריכה להיות – – –

דן תיכון: רבותי, הצעת סיכום של רשימת מולדת.

דן תיכון: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: להלן הצעת סיכום של סיעת מולדת לדיון הכנסת על הודעת ראש הממשלה: 1.

רחבעם זאבי: הכנסת מבקשת מהממשלה להפסיק את אשליית אוסלו ולהפסיק את המשא-ומתן עם הפלסטינים.

רחבעם זאבי: 2.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת את סילוקו של צבא אש"ף מאדמת ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: 3.

רחבעם זאבי: הכנסת דורשת את חידוש תנופת ההתיישבות בכל רחבי ארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: 4.

רחבעם זאבי: הכנסת מצפה שהממשלה תחזק את היישוב היהודי בחברון ותחזיר את צה"ל לשלוט בעיר חברון ובנותיה.

רחבעם זאבי: 5.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה להילחם בטרור הערבי בכל מקום ובכל זמן.

רחבעם זאבי: 6.

רחבעם זאבי: הכנסת דורשת את חיזוקה של ירושלים, זירוז הבנייה בהר-חומה ובמעלה-הזיתים והגשמת תוכנית 1E.

רחבעם זאבי: 7.

רחבעם זאבי: הכנסת לא מסכימה לקיצוצים בתקציב הביטחון, אלא דורשת דווקא את הגדלתו, למען כשירותו וכוננותו של צה"ל.

רחבעם זאבי: 8.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה להביא למהפך ציוני ויהודי באמצעי התקשורת הציבוריים.

רחבעם זאבי: 9.

רחבעם זאבי: הכנסת דורשת את פיתוח הכפר הדרוזי ומתן טיפול הולם לחיילים המשוחררים הדרוזים.

רחבעם זאבי: 10.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לפעול למען עצמאות כלכלית והפסקת קבלת הסיוע האמריקני.

רחבעם זאבי: 11.

רחבעם זאבי: הכנסת מצפה שצה"ל ומערכת הביטחון ימשיכו לתת ביטחון ליישובי הצפון.

רחבעם זאבי: 12.

רחבעם זאבי: הכנסת שולחת ברכותיה לצה"ל, למשטרת ישראל ולקהילת הביטחון והמודיעין.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: סיעת העבודה, אתם לא הגשתם הצעת סיכום.

דן תיכון: תורך לקרוא עכשיו, אם אתה לא מוכן – – –

רענן כהן: ביקשתי.

דן תיכון: בסדר, אבל תראה לנו.

דן תיכון: מה ביקשת?

דן תיכון: רק רגע, חבר הכנסת מאיר שטרית, אתה מגיש הצעת סיכום בשם סיעות הליכוד, מפד"ל, ש"ס, ישראל בעלייה, יהדות התורה.

דן תיכון: בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להגיש לכנסת הצעת סיכום בשם סיעות הליכוד, מפד"ל, ש"ס, ישראל בעלייה ויהדות התורה.

מאיר שטרית: ההצעה היא: הכנסת רושמת לפניה את הודעתו של ראש הממשלה; ואדוני מתבקש לראות הצעה זו כהצעת אמון בממשלה.

דן תיכון: הצעת סיכום של סיעת העבודה.

דן תיכון: בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – 1.

רענן כהן: הכנסת קובעת עם פתיחת כנס החורף של הכנסת, כי מתחזקת הדעה שראש הממשלה ביבי נתניהו אינו ראוי ואינו מתאים לנהל את מדינת ישראל וקוראת לו להתפטר לאלתר לטובת העם והמדינה.

רענן כהן: 2.

רענן כהן: הכנסת מגנה את ראש הממשלה על דברי ההסתה הנוראה שהשמיע בלחישה ובמחתרת, המגלים בבירור את האופי האמיתי של ראש ממשלה ראשון בישראל המסית לשנאת חינם, לפילוג בעם ולריב אחים.

רענן כהן: 3.

רענן כהן: הכנסת קובעת, כי הממשלה בראשות ביבי נתניהו מסכנת את ביטחון תושבי המדינה, משתקת את תהליך השלום וגורמת לקיפאון העלול להביא למצב קשה של אלימות באזור.

רענן כהן: 4.

רענן כהן: הכנסת קוראת לכל סיעות הבית, ובמיוחד לסיעת הליכוד, להעדיף את האחריות לעם ולמדינה על התלות והפחד מראש הממשלה שאינו מתאים לתפקידו.

רענן כהן: 5.

רענן כהן: הכנסת קוראת לממשלה להימנע מחקיקה שתביא לפילוג בעם ולקרע בעם היהודי.

רענן כהן: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעת סיכום בשם סיעת מרצ יקרא חבר הכנסת דדי צוקר.

דן תיכון: בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הודעת סיכום בשם סיעת מרצ: הכנסת קובעת פעם נוספת, שראש ממשלת ישראל איננו ראוי ואיננו מוכשר לנהל את מדינת ישראל ולנווט אותה בנסיבות המדיניות והכלכליות הנוכחיות.

דוד צוקר: הכנסת קובעת, שראש הממשלה ממשיך לנהוג כמסית ומדיח המבקש להוציא מתחומי ההסכמה הלאומית חלקים גדולים וחשובים בעם היהודי.

דוד צוקר: גם היום המשיך ראש הממשלה לטעון ולשסות בשעה שעמד מעל דוכן הכנסת ושב והשמיע טיעונים שביסודם עמד אותו עיקרון שממנו לא זז כנראה ראש הממשלה – כלומר, מי שאיננו ימין ומי שאיננו תומך בנתניהו, יהדותו פגומה וחסרה.

צבי הנדל: הוא לא אומר את זה.

דוד צוקר: הכנסת קובעת, שכל חקיקה שיש בה משום פגיעה והדחה של חלקים מן העם היהודי, חקיקה העומדת עתה על הפרק, אחריתה תהיה אסון ופגיעתה אנושה באחדותו של העם היהודי.

דן תיכון: הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-בל"ד.

דן תיכון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

רן כהן: על-פי איזה נוהל זה שיש גם הצעת סיכום וגם אי-אמון?

דן תיכון: על-פי תיקון בתקנון שנעשה לפני כחודשיים-שלושה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת סיכום הדיון על הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בעבר ותוכניותיה לעתיד מאת סיעת חד"ש-בל"ד: 1.

תמר גוז'נסקי: הכנסת דוחה את הודעת ראש הממשלה המאיימת בחיסול התהליך המדיני ובהידרדרות למלחמה.

תמר גוז'נסקי: 2.

תמר גוז'נסקי: הכנסת תובעת מהממשלה לבצע את כל סעיפי הסכם הביניים, וקודם כול את הנסיגות משטחי הגדה המערבית, להפסיק את הסגר ואת הפקעת הקרקעות והרס הבתים, וליצור אווירה הולמת למשא-ומתן על הסכם הקבע.

תמר גוז'נסקי: הכנסת קובעת, כי שלום קבע יתבסס על הקמת מדינה פלסטינית בצד ישראל ועל הפיכת ירושלים לעיר שלום, הבירה של שתי מדינות – ישראל ופלסטין.

תמר גוז'נסקי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעת סיכום מטעם סיעת מד"ע-רע"ם.

דן תיכון: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

דן תיכון: רבותי, בפעם הבאה אני מבקש להדפיס את זה כך שניתן יהיה לקרוא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעה לסיכום הדיון מטעם סיעת מד"ע-רע"ם: 1.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לחדול ממדיניות סיכול המהלך המדיני וקטילת תהליך השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 2.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לראות בצד הפלסטיני פרטנר לשלום ולא להמשיך להתייחס אליו כצד שעליו יש לכפות את רצונה ותפקידו להיכנע לתכתיביה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 3.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לחדול ממדיניות ההתנחלויות וקביעת העובדות בשטח, לרבות בהר-חומה – ג'בל אבו-ע'נים – ובראס-אל-עמוד, אשר הביאה, בין היתר, להקפאת התהליך המדיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 4.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לנקוט מדיניות פנים צודקת ושוויונית ולחדול מאפליית המגזר הערבי לרעה, ובמיוחד יישובי הבדואים בנגב ויתר היישובים הערביים הבלתי-מוכרים, וכן גם: א.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפצות את מוכי אסון הטבע בנגב, אשר גרם לנזקים של מאות מיליוני שקלים, נוסף על קיפוח חיי אדם; ב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להכיר סוף סוף באחריותה לרצח 49 חפים מפשע מתושבי כפר-קאסם, אשר יום השנה ה-41 לרציחתם חל בעוד יומיים, ב-29 באוקטובר 1997.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: 5.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הכנסת קוראת לממשלה לחזור בה מכוונתה המוכרזת לייהוד הגליל והחרמת קרקעות נוספות של הערבים בגליל והעברת קרקעות נוספות לאזור שיפוט של מועצות יהודיות באופן מכוון וזדוני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעת סיכום מטעם סיעת הדרך השלישית.

דן תיכון: חבר הכנסת יהודה הראל, בבקשה.

יהודה הראל: אני קורא את הצעת הסיכום לדיון המדיני מטעם סיעת הדרך השלישית, הצעה שהנהלת הקואליציה החליטה לתת חופש הצבעה לחברי הקואליציה עליה.

יהודה הראל: א.

יהודה הראל: הכנסת רואה בממשלת אחדות צורך חיוני להמשך תהליך השלום ולעמידה מול איומי מלחמה וטרור.

יהודה הראל: ב.

יהודה הראל: הכנסת קוראת לראש הממשלה ולראש האופוזיציה להתחיל בהקדם במשא-ומתן להקמת ממשלת אחדות.

יהודה הראל: אני חושב שההצעה הזאת יכולה להיות תשובה על נושא הפילוג שכל כך התריעו עליו במשך הדיון.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנו ניגשים להצבעות.

דן תיכון: נא לשבת, רבותי.

דן תיכון: מי בעד הצעת הסיכום של סיעת מולדת?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – 26 נגד – 40 נמנעים – 5 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי לא נתקבלה.

חיים רמון: – – –

רחבעם זאבי: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: נצרף את קולו של השר שרנסקי נגד.

דן תיכון: בעד – 26, נגד – 41, חמישה נמנעים.

דן תיכון: הצעת הסיכום לא נתקבלה.

דן תיכון: הצעת הסיכום מטעם סיעת הדרך השלישית.

דן תיכון: אפשר להצביע, רבותי.

דן תיכון: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' הראל – 23 נגד – 41 נמנעים – 5 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת י' הראל לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 23, נגד – 41, חמישה נמנעים.

דן תיכון: הצעת הסיכום לא נתקבלה.

דן תיכון: יש להוסיף את הקול של חברת הכנסת דליה איציק – נגד.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, כשתחדל לדבר תאמר לי.

דן תיכון: אני לא יודע מה קורה אתך היום.

דן תיכון: אנחנו באמצע ההצבעות.

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט.

דן תיכון: חבר הכנסת זיסמן.

עמנואל זיסמן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת זיסמן, אפשר להצביע?

דן תיכון: לא שומעים אותך.

דן תיכון: אפשר להצביע?

עמנואל זיסמן: כן.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מי בעד הצעת הסיכום מטעם סיעת מד"ע-רע"ם?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה – 19 נגד – 47 נמנעים – 12 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ע' דהאמשה לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 19, נגד – 47, נמנעים – 12.

דן תיכון: הצעת הסיכום של סיעת מד"ע-רע"ם לא נתקבלה.

דן תיכון: הצעת הסיכום של סיעת חד"ש-בל"ד.

דן תיכון: אפשר להצביע; מי בעד, מי נגד.

דן תיכון: הצבעה מס' 5 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי – 22 נגד – 48 נמנעים – 8 הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 22, נגד – 48, שמונה נמנעים.

דן תיכון: הצעת הסיכום של סיעת חד"ש-בל"ד לא נתקבלה.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת הסיכום מטעם סיעת מרצ.

סילבן שלום: תגיד שזה אי-אמון.

דן תיכון: אפשר להצביע בעד או נגד.

דן תיכון: הצבעה מס' 6 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ד' צוקר – 36 נגד – 42 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ד' צוקר לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 36, נגד – 42, אין נמנעים.

דן תיכון: הצעת הסיכום לא נתקבלה.

דן תיכון: רבותי, לפנינו הצעת סיכום לדיון מטעם סיעות הליכוד, מפד"ל, ש"ס.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, הליכוד, ש"ס והמפד"ל.

דן תיכון: הליכוד, מפד"ל, ש"ס, ישראל בעלייה, יהדות התורה.

דן תיכון: הממשלה ביקשה להפוך את ההצבעה להצעת אמון.

דן תיכון: מי בעד הצעת אמון בממשלה?

דן תיכון: נא להצביע בעד או נגד.

דן תיכון: הצבעה מס' 7 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' שטרית – 44 נגד – 36 נמנעים – אין הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' שטרית נתקבלה.

דן תיכון: בעד האמון – 44, נגד – 36, אין נמנעים.

דן תיכון: רבותי, הצעת האמון נתקבלה.

דן תיכון: אני עובר הלאה.

דן תיכון: הצעת סיכום מטעם סיעת העבודה.

דן תיכון: מי בעד, מי נגד – אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 8 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת רע' כהן – 34 נגד – 44 נמנעים – 2 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת רע' כהן לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 34, נגד – 44, שני נמנעים.

דן תיכון: הצעת הסיכום לא נתקבלה.

דן תיכון: רבותי, נתקבלה הצעת האמון.

דן תיכון: תודה רבה לכולכם.

דן תיכון: אנחנו ממשיכים.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

דן תיכון: רבותי, אנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 8) (אי-אמון בראש הממשלה), קריאה ראשונה, של חבר הכנסת חגי מירום.

דן תיכון: אנחנו מצביעים.

דן תיכון: הצעת חוק זו עניינה בתיקון שריד של אי-התאמה שנותר מהתאמת חוק-יסוד: הממשלה.

דן תיכון: מי בעד הצעת חוק-היסוד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 65 נגד – 5 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 8) (אי-אמון בראש הממשלה) לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 65, נגד – 5, נמנע – 1.

דן תיכון: הצעת התיקון נתקבלה בקריאה ראשונה, רבותי.

דן תיכון: הודעה למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות היושב-ראש, אני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בחוק התקציב לשנת 1998 והצעות החוק הנלוות.

א' האן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, ישיבת הכנסת נעולה.

דן תיכון: מליאת הכנסת תתכנס מחר, יום שלישי, בשעה 16:00.