ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 129, 1997-08-05 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

דן תיכון: היום יום שלישי, ב' באב התשנ"ז, 5 באוגוסט 1997, ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: אני מבקש מכל באי הבית לקום לזכרם של חללי הפיגוע במחנה-יהודה.

דן תיכון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכר הנספים.

דן תיכון: ) ביום רביעי שעבר השכים קום סמי מלכה, זיכרונו לברכה, ויצא לעבודתו בשוק מחנה-יהודה.

דן תיכון: זמן קצר לאחר השעה 13:00 לא היה סמי בין החיים.

דן תיכון: פצצות אדם שנשלחו לזרוע מוות מסביב, קיפדו את חייו.

דן תיכון: כואב לנו על סמי, על אריאלה רעייתו, עובדת לשכתי, ועל בנם הפעוט בר, שנותר יתום מאב.

דן תיכון: כואב לנו על דוד נסקו, זיכרונו לברכה, מסוחרי שוק מחנה-יהודה, שבשנים האחרונות איבד את הוריו ואת שני אחיו והותיר אלמנה ושני ילדים קטנים.

דן תיכון: כואב לנו על מוחי עות'מאן, זיכרונו לברכה, מאבו-גוש, שמותו מצא אותו על משמרתו במקום עבודתו בשוק, והוא הותיר אחריו אלמנה ושלושה ילדים.

דן תיכון: הלב בוכה על מותה של רחל טז'גטריו הקשישה, זיכרונה לברכה, תומכת הנזקקים, שמעולם לא החמיצה את השוק, ועל רגינה גיבר, זיכרונה לברכה, מלקוחות השוק הקבועות.

דן תיכון: השתיים השאירו בני משפחות המומים ומוכים.

דן תיכון: הלב עצוב על שלום גולן, זיכרונו לברכה, האיש שנשא בנפשו את צלקות מלחמת יום הכיפורים, ומצא את מותו באתר כה רחוק ממלחמה, שהפך באחת לשדה הרג.

דן תיכון: במניין המתים מצוי עולה חדש מרוסיה, לב דסיאטניק, זיכרונו לברכה.

דן תיכון: כמה צר שבטרם הספיק להקים לו בית בישראל, קופחו חייו באכזריות.

דן תיכון: ולנטינה קובלנקו, זיכרונה לברכה, באה מרוסיה להתארח אצל בני משפחתה בארץ, ומצאה את מותה בפיגוע הרצחני.

דן תיכון: קורע לב להביא למנוחות את לאה שטרן, זיכרונה לברכה, ששבה לארץ מקנדה לאחר שנות פרידה ארוכות, וכמה כואב על שמחה פרמד, זיכרונו לברכה, שהגיע לגיל מופלג של 92 וסיים את מהלך חייו בצורה כה טראגית.

דן תיכון: וכואב לנו מותה של העובדת המסורה ליליה זלניאק, זיכרונה לברכה, מחללי הזוועה במחנה-יהודה, ועמוק הצער על מרק רבינוביץ', זיכרונו לברכה, מנווה-יעקב, שחייו נגדעו בבת אחת בידי חסרי צלם אנוש.

דן תיכון: לבנו פצוע וכואב על מותו של הנער המבטיח גרישה פסחוביץ, זיכרונו לברכה, שטרם הספיק ליהנות מהעולם, וכבר הובל לבית-עולמו.

יוסי שריד: למה לא יכלו לקבור אותו בכבוד?

דן תיכון: 13 בני אדם, 13 לוויות ועשרות רבות של פצועים.

דן תיכון: זהו מעגל הדמים, מעגל היגון של בני המשפחות שהכאב שלהן רק החל.

דן תיכון: לבנו אתכם, בני משפחות השכול.

דן תיכון: עשינו הכול כדי לשבור את מעגל הרצח.

דן תיכון: לא חסכנו במאמץ כדי לשים קץ למסלול הדמים הזה, הנמשך כבר למעלה מ-100 שנים.

דן תיכון: המסר שיוצא מכאן הוא חד וברור: טרור ושלום לא יכולים ללכת ביחד.

דן תיכון: לעולם לא נהיה מוכנים לחיות עם הטרור.

דן תיכון: הטרור בא לזרוע פחד עמוק, ללבות את השנאה בין העמים ולגרום להרחבת מעגל האוכלוסיות המשתתפות על כורחן בסכסוך הישראלי-הערבי.

דן תיכון: אין בידנו פתרון קסמים להדברת הטרור.

דן תיכון: המאבק בטרור הוא ארוך ומתיש.

דן תיכון: כולנו בקו האש, כולנו בחזית אחת נגד הטרור.

דן תיכון: זוהי מלחמה עד חורמה ללא מגבלות, ללא גבולות.

דן תיכון: הבית הזה כולו מאוחד באבל ובכאב על מותם של אזרחים חפים מפשע, שנרצחו בפיגוע הזוועה במחנה-יהודה.

דן תיכון: אנו שולחים טיפת ניחומים למשפחות היקרות ומאחלים לפצועים החלמה ושיבה מהירה למעגל היום-יום.

דן תיכון: רבותי, חברי הכנסת, הודעה למזכיר הכנסת.

דן תיכון: בבקשה.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי בישיבת הכנסת ביום רביעי, כ"ה בתמוז התשנ"ז, 30 ביולי 1997, הונחו על שולחן הכנסת הצעות חוק לדיון מוקדם, ובשל הפיגוע החבלני שאירע בו ביום, ננעלה ישיבת הכנסת מוקדם מן הצפוי, ולא נתאפשר לנו להודיע על הנחתן.

א' האן: ההצעות שהונחו לדיון מוקדם הן:

א' האן: הצעת חוק רשות השידור (תיקון – תפקידי הרשות, ייצוג לאוכלוסייה הערבית במוסדותיה וכללי השידורים בערבית), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת עזמי בשארה וקבוצת החברי כנסת; הצעת חוק חינוך ממלכתי, (תיקון – חינוך ערבי), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת עזמי בשארה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – תפקידי הרשות, ייצוג לאוכלוסייה הערבית במוסדותיה וכללי השידורים בערבית), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת עזמי בשארה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת 1997), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת אברהם הירשזון וקבוצת חברי הכנסת.

א' האן: עוד הונחו על שולחן הכנסת: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון מס' 15), התשנ"ז–1997, שהחזירה ועדת הפנים ואיכות הסביבה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית בכנסת.

א' האן: כן הונחה לקריאה ראשונה מטעם הממשלה: הצעת חוק התקנים (תיקון מס' 4), התשנ"ז–1997.

א' האן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, במסגרת ההצעות הדחופות לסדר-היום נדון בנושא הפיגוע החבלני בשוק מחנה-יהודה.

דן תיכון: לפנים משורת הדין ובניגוד לתקנון, אפשרנו לכל נציגי הסיעות, ללא יוצא מן הכלל, להשתתף בדיון.

דן תיכון: לסיעות הגדולות הקצינו כ-20 דקות לכל סיעה, ולשאר הסיעות עשר דקות.

דן תיכון: אלה שבחרו לפצל למנות של חמש דקות – אני מבקש לעמוד בלוח הזמנים.

דן תיכון: לעמוד בלוח הזמנים, תודה רבה.

דן תיכון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת עוזי ברעם – חמש דקות, בבקשה.

עוזי ברעם: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כשאני משווה לנגד עיני את ירושלים עירי, העיר שבה גדלתי, ואת שוק מחנה-יהודה, שבמשך שנים, עוד עם אבי המנוח, עם אמי וסבתי, הייתי עושה בו קניות, כאשר אתה רואה לנגד עיניך את ההרג ואת ההרס, אתה נתקף זעזוע עמוק ותחושת אין-אונים.

עוזי ברעם: אומנם, רבים מהמוכרים במחנה-יהודה התחלפו, אבל השוק נשאר המקום הצבעוני וההומה, אחד הסמלים של ירושלים.

עוזי ברעם: כולנו עומדים דום לזכרם של הנופלים.

עוזי ברעם: כולנו, כולנו מייחלים שהפצועים יתאוששו במהרה ויחזרו לעבודתם.

עוזי ברעם: אבל, גם כאשר אנחנו אומרים את הדברים האלה, ואנחנו יודעים שמכל בחינה מדינת ישראל צריכה להטיל את האחריות הביטחונית על הרשות הפלשתינית, אנחנו צריכים לומר דברי אמת גם לעצמנו.

עוזי ברעם: נכון לתבוע את האחריות מערפאת, אבל מה חושבים נציגי הממשלה ונציגי הימין, היותר מתלהם והפחות מתלהם, שמצד אחד ממשלת ישראל תאמר: אנחנו בונים בכל התנחלות, שממשלת ישראל תאמר: אנחנו ממשיכים לבנות את הר-חומה, שראש עירנו, אהוד אולמרט, ידבר על בנייה בראס-אל-עמוד, כאשר כל הדברים האלה מחלישים לא רק את המוטיבציה, הם מחלישים את המעמד של הרשות הפלשתינית להיות אותו שוטר שאתם רוצים שהיא תהיה.

עוזי ברעם: הרי הבעיה היא לא פורמלית, הבעיה היא אמיתית, הבעיה היא, אם הרשות הפלשתינית מגיעה למצב שהיא מסוגלת לעשות את מה שאנחנו תובעים ממנה.

עוזי ברעם: אין שלום, רבותי חברי הכנסת, בלי הדדיות.

עוזי ברעם: אין שלום בלי אמון.

עוזי ברעם: מי שהופך את ערפאת לדמון הגדול כלפי עם ישראל, שהוא זה שאחראי לכל הפיגועים שהוא יוזם אותם, איך הוא רוצה שמישהו יאמין בקונצפציה של שלום?

עוזי ברעם: ואני שואל דווקא את מי שאני מאוד מעריך, את שר הביטחון שיושב כאן.

עוזי ברעם: הרי אתה ממונה על ביטחון ישראל.

עוזי ברעם: מי כמוך יודע, שאם תהליך השלום יושם לאל, והוא מושם לאל על-ידי מדיניות מועלת של ממשלת ישראל, מה שיקרה, שגם היחסים עם אותן ארצות ערב שהן כביכול קרובות אלינו, מצרים וירדן, נמצאים בסכנה.

עוזי ברעם: כל מי שראה בימים האחרונים את מובארק או את חוסיין יודע עד כמה שבריריים הם היחסים.

עוזי ברעם: אבל, אם יש איום שעליו דיברת, מאירן ומסוריה, מה צריכה להיות המדיניות שלנו?

עוזי ברעם: להגיע לאיזו ברית אסטרטגית במזרח התיכון עם הפלשתינים, עם ירדן, עם מצרים ועם סוריה, לעמוד נגד הפונדמנטליזם הגואה ולהוציא את המוטיבציה לצאת נגדנו למלחמת חורמה.

עוזי ברעם: אבל, יש עוד נקודה.

עוזי ברעם: ראש הממשלה פתאום מודיע לעם ישראל, אתמול, שהטרור הוא עובדת קבע שצריכים לחיות אתה.

עוזי ברעם: נו, הרי עד לפני שבוע הטרור היה הדבר שמפניו ראש הממשלה לא רק מצליח לשמור, הוא היחיד ששומר, הוא מר אנטי-טרור.

עוזי ברעם: כשאמרו לו שממשלתו לא זוכה בשום הצלחה, מה הוא אמר?

עוזי ברעם: – שום הצלחה?

עוזי ברעם: אני הראשון ששמרתי על ישראל מפני הטרור.

עוזי ברעם: וכאשר יש טרור, הוא מייד מזעיף פנים למול ערפאת, דבר שהוא אולי מוצדק, אבל הוא רוצה להתכסות מפני האחריות המוסרית והפוליטית הכבדה שרובצת עליו, והיא רובצת על כל מי שמוליך את מדינת ישראל למהלכים ראוותניים ומסוכנים.

עוזי ברעם: אני רוצה לומר דבר אחד: אין למדינת ישראל קונצפציה ביטחונית בלעדי שלום.

עוזי ברעם: אני קורא מאמרים בעיתונות הימין.

עוזי ברעם: עכשיו יוצא "מקור ראשון", עיתון נהדר, שמסביר שהדבר החשוב ביותר כעת הוא להתנער מהשלום.

עוזי ברעם: מי שרוצה להתנער מהשלום, הוא זורע את הסכנה לקיומה של מדינת ישראל.

עוזי ברעם: אין למדינת ישראל שום אפשרות לחיות לטווח ארוך אם היא לא תגיע לשלום עם שכנותיה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אוסלו, אוסלו ושלום – – –

עוזי ברעם: ואני אומר לאנשי הימין, אתם שמופיעים עכשיו כקיצונים, כשומרים על המדינה, תדעו לכם, שאת זרע המלחמה הבאה אתם טומנים בהתנהגות החמורה שלכם בחודשים האחרונים.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת גדעון עזרא, חמש דקות, ואחריו – חבר הכנסת נסים דהן, חמש דקות.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני שר הביטחון, עוד לא תמו שבעת ימי האבל על מותם של 13 הקורבנות; 46 עוד נמצאים בבתי-החולים, חלקם פצועים קשה.

גדעון עזרא: ניחומינו לבני המשפחות וברכות החלמה לפצועים.

גדעון עזרא: זו תוצאה של פיגוע התאבדות, פיגוע התאבדות לא ראשון, זה המשך של שורה ארוכה של מתאבדים, שאחרונים שבהם זכורים לנו ממרס 1996.

גדעון עזרא: זהו פיגוע נוסף של אויבינו בניסיון לפגוע בנו בכל חלק מחלקי ארץ-ישראל.

גדעון עזרא: ארגוני ה"חמאס", "הג'יהאד האסלאמי" ו"החזית העממית" הוכיחו את נחישותם להרוג יהודים באשר הם.

גדעון עזרא: הרשות הפלשתינית באמצעות נציגה, ראזי ג'באלי, עושה זאת לאחרונה כנגד מתיישבים ביהודה ובשומרון.

גדעון עזרא: מדובר בכ-2 מיליוני פלשתינים, רבים מהם מדברים בשבחו של הטרור, חלקם מבצעים.

גדעון עזרא: מי שנתן אישור להפגנת ה"חמאס" בשכם לפני שבועיים, אל יתפלא שהתוצאות הן פיגועי טרור כפי שהיו במחנה-יהודה.

גדעון עזרא: בהסכמי אוסלו חתמו הפלשתינים על: מלחמה בטרור – מבוצע רק לעתים; ביטול האמנה הקוראת להשמדה – לא בוצע; חינוך לשלום – לא מבוצע; הסגרת מחבלים – לא מבוצע, וזה רק קטע משורה ארוכה של חתימות ללא כיסוי.

גדעון עזרא: והרי ללא התחייבות זו, לא היתה מוסרת ישראל ולו סנטימטר אחד של אדמה, ובוודאי לא היתה מאפשרת הכנסת רובים לשטחנו.

גדעון עזרא: במקביל, לאחר ההסכם, אנו הוצאנו אלפי משפחות של סייענים שסייעו לנו, בשל ההסכם, עזבו את בתיהם, ויתרנו על יכולת רבה של קבלת מודיעין ובעיקר חקירה, וסמכנו על שיתוף הפעולה הביטחוני.

גדעון עזרא: את שיתוף הפעולה הביטחוני הזה לא קיבלנו במרבית הזמן מאז הסכמי אוסלו.

גדעון עזרא: היום מבקשת מפלגת העבודה – הבה נשכח את הסיכומים, הבה נשאף להפרדה.

גדעון עזרא: איך מפרידים בין בקעת-הירדן לישראל, בין אריאל לישראל, בין גוש-עציון לבית-לחם, בין חברון היהודית לחברון הערבית?

גדעון עזרא: האם לא ניתן לפלשתינים להיכנס לישראל?

גדעון עזרא: מי שבורח מהטרור, הטרור ירדוף אחריו.

גדעון עזרא: לפי אותה שיטה צריך לעשות גם הפרדה בירושלים.

גדעון עזרא: חובתו של ערפאת לכבד את חתימתו, חובתה של מפלגת העבודה לתבוע את עלבונה ולדרוש ממנו לכבד את חתימתו.

יוסי שריד: אפשר לשאול אותך שאלה?

יוסי שריד: אם אתה אומר שמי שבורח מהטרור, הטרור רודף אחריו, זה חל גם לגבי דרום-לבנון?

גדעון עזרא: כן.

יוסי שריד: אז איך אתה מציע – – –

גדעון עזרא: אני אסביר.

גדעון עזרא: באותה הזדמנות אני רוצה לומר, שלפני יומיים ביצע צה"ל פעולה בלתי רגילה בדרום-לבנון.

יוסי שריד: לא זו היתה השאלה.

דן תיכון: לא, לא, רבותי.

דן תיכון: ירצה – יענה, לא ירצה – לא יענה.

דן תיכון: זו המכסה שלו והוא מתקרב לקו הסיום.

גדעון עזרא: אני רוצה לברך את שר הביטחון, שעמד מאחורי הפקודה ומאחורי המבצעים בשטח.

גדעון עזרא: לפי דעתי, זו הדרך, ורק זו הדרך.

גדעון עזרא: מאז ומעולם צה"ל היה טוב בהתקפה, צה"ל היה פחות טוב במגננה.

גדעון עזרא: וזו הדרך, וחבר הכנסת יוסי שריד, גם בלבנון.

יוסי שריד: אבל לא ענית לי על השאלה.

גדעון עזרא: עניתי לך על השאלה.

גדעון עזרא: מהגבול הבין-לאומי שלנו נוכל לעשות אותם דברים, ויותר טוב.

יוסי שריד: אבל ברחתם מהטרור, אז איך זה מתיישב?

גדעון עזרא: אדוני, לעת עתה דרום-לבנון איננה חלק ממדינת ישראל.

גדעון עזרא: אני לא יודע למה ביום כזה אתה מסיט את הדיון לנושא הזה.

יוסי שריד: זה לא נוח לך?

גדעון עזרא: לדעתי, רבותי, בראש ובראשונה נדרש מאתנו כיום לחזק את השב"כ, לדרוש מהשב"כ לטפל בהשגת ידיעות ובסיכול, כפי שעשה בהצלחה רבה בפרשת ראזי ג'באלי ובחטיפת איש "הג'יהאד" בטול-כרם, ולעסוק פחות בהערכות מדיניות.

גדעון עזרא: לדרוש מהשב"כ לראות במצב שבו אנו נמצאים מלחמה, ולגייס את כל כוח-האדם למטרה זו, כפי שצה"ל נוהג במלחמה.

גדעון עזרא: ביקרתי השבוע באבו-גוש אצל משפחתו של מוחי עות'מאן, שנהרג בפיגוע במחנה-יהודה.

גדעון עזרא: אני חושב, שאין דוגמה שמשקפת טוב יותר את העובדה שמיגור הטרור הוא נושא המשותף לערביי ישראל ולנו, ולכן חובתם לסייע למדינת ישראל במיגור הטרור.

גדעון עזרא: לא נוכל לשמור לפרק זמן ארוך על כל קניון, אוטובוס ושוק.

גדעון עזרא: לא נוכל להרעיב אוכלוסיות גדולות לזמן ארוך, ולכן התשובה היא מודיעין מסכל.

גדעון עזרא: לא נוכל לעמוד מנגד לנוכח הסתה.

גדעון עזרא: ערפאת מסית בערבית, וקורא דברי נועם באנגלית.

גדעון עזרא: הבה נביא לידיעת הציבור בארץ ובעולם את דבריו של ערפאת בערבית, וטוב יעשה מנכ"ל רשות השידור אם יקדיש קטע לעניין הזה אחת ליום.

גדעון עזרא: אני קורא לכולנו להתלכד סביב הממשלה לסייע לה במלחמה בטרור.

גדעון עזרא: לא יהיה שלום בארץ-ישראל ללא ביטחון.

גדעון עזרא: אני מבקש וממליץ, שנמליץ על כמה תקנות על מנת שיהיו אפקטיביות, ולפי דעתי הן יותר יעילות מהחזקת כוחות כאלה ואחרים בשטח, והמלצות בנפרד יישלחו לשר הביטחון.

גדעון עזרא: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת נסים דהן, חמש דקות.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת שאול יהלום, עשר דקות.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאשר אנו נזכרים במעשה הטרור האחרון, אני לא יכול שלא לצטט כאן מאמר חז"ל.

נסים דהן: חז"ל מספרים על מושל בתקופה שמשלו הרומאים בארץ-ישראל.

נסים דהן: עבר לו המושל דוהר על סוסו ברחובות היהודים, ויהודי שרצה לכבד את המושל בירך אותו בקול לשלום.

נסים דהן: אמר לו המושל: חוצפן, אתה לא מתבייש לברך אותי בקול לשלום?

נסים דהן: אתה לא יודע שצריך לעמוד ביראת כבוד ולא לדבר עד שהמושל עובר?

נסים דהן: ציווה על עבדיו להרוג אותו.

נסים דהן: עבר עוד כמה רחובות, והיהודים כבר שמעו שכשהמושל עובר צריך לעמוד ביראת כבוד ולא לברך אותו, אולי גם צריך להסיר את הכובע.

נסים דהן: כך עשו ברחוב הבא.

נסים דהן: אמר להם המושל: חוצפנים שכמותכם, אתם לא יודעים שכשהמושל עובר צריך לברוך אותו לשלום?

נסים דהן: אתם שותקים, זאת אומרת שאתם לא רוצים לברך אותי לשלום.

נסים דהן: גם אותם ציווה להרוג.

נסים דהן: שאלו אותו עבדיו, שהיו רשעים יותר ממנו, אבל לפחות שאלה כן מותר לשאול: תגיד, אדוני המושל, את זה שבירך הרגת, את זה ששתק הרגת, אז תחליט מה אתה רוצה שיעשו.

נסים דהן: אמר להם המושל: אל תלמדו אותי איך להרוג יהודים.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשהיתה ממשלה שלקחה סיכונים והלכה לשלום, נגד רצונו של חצי העם, שחשב שהדרך הזאת שהממשלה נוקטת זו דהירה עיוורת לתהום, כשהממשלה קוראת לזה שלום, היו פיגועים, כי אמרו: אתם יותר מדי רצים לשלום, תעצרו קצת.

אברהם פורז: זו עמדתו של הרב עובדיה יוסף, או דעתך?

נסים דהן: אתה שכחת שאנחנו הצבענו נגד.

נסים דהן: חבר הכנסת פורז, להפנות אותך לפרוטוקול – אנחנו אמרנו, שאתם רצים יותר מדי מהר.

נסים דהן: אנחנו רוצים שלום.

נסים דהן: אל תרוצו יותר מדי.

נסים דהן: אבל היו מעשי טרור.

נסים דהן: אני לא יודע מה רוצה חבר הכנסת פורז, כיוון שזה לא מעצם העניין.

נסים דהן: וכשיש ממשלה שלא רוצה לקחת יותר מדי סיכונים ורוצה ללכת לאט-לאט, היינו בטוחים שלפחות לפי התזה הקודמת ייעצרו מקרי הטרור, ולא כך הוא.

נסים דהן: ואז אנחנו שואלים: תחליטו – ללכת לשלום, יש טרור; כשהשלום לפי דעתכם הולך לאט, יש טרור.

נסים דהן: התשובה שעונים לנו אויבינו היא: אל תלמדו אותנו איך לחסל יהודים.

נסים דהן: נקודה.

נסים דהן: מה שנעשה – יהיה טרור, כי הטרור לא נובע ממהלכים מדיניים שעם ישראל עושה בארצו, הוא נובע משנאה תהומית של עשיו שונא יעקב, והם ימשיכו להכות בנו בכל הדרכים, בכל התירוצים.

נסים דהן: גם אם לא יהיה תירוץ אחר, הם ימצאו תירוץ מתחת לאדמה.

נסים דהן: בין-המצרים היה נתיב של דם, נתיב של דמעות לעם ישראל מיום היותו לעם ועד היום הזה, ושוב שילמה ירושלים את מחיר הדמים הנורא של המלחמה הזוועתית של עם זרע פראי אדם, חיות טורפות ולא בני אדם.

נסים דהן: פרא אדם זו עוד מלה טובה בשבילם.

נסים דהן: למעלה מעשרה יהודים, לצערנו הרב, אחינו ובשרנו נהרגו.

נסים דהן: יותר מ-100 נפצעו בפיגוע התאבדות של שני מחבלים מרצחים.

נסים דהן: שוב משלמים אנשים תמימים, אנשים, נשים וטף, בחייהם ובבריאותם את מחיר המלחמה המיותרת והזוועתית שהכריזו, לצערנו הרב, בני ישמעאל על יהודי ארץ-ישראל, במיוחד ב-100 השנים האחרונות, על לא עוול בכפנו, מלחמה שהולכת והופכת לקשה ביותר ולבלתי נסבלת מכל בחינה שהיא.

נסים דהן: אם לא כוח העמידה שירשנו מאבותינו: ואומר לך בדמייך חייך, ואומר לך בדמייך חיי, הרי עם אחר היה מזמן מאבד סבלנות ומוותר על כל ערך, ולו כדי לחיות יום אחד בשלום.

נסים דהן: אנחנו עומדים על העקרונות ולא מאבדים סבלנות, כי הדברים האלה מחזקים אותנו.

נסים דהן: לצערנו הרב, אנחנו חייבים להתחזק בדרך הקשה, להתחשל כפי שמחשלים ברזל, רק בדרך של שרפה בתנור ובכבשן האש.

נסים דהן: אין מלים לנחם את המשפחות שאיבדו את יקיריהן.

נסים דהן: משפחה אחת לפחות, חברי הכנסת כאן מכירים אותה, ואנחנו שולחים את תנחומינו לה ולכל המשפחות היקרות.

נסים דהן: אין מלים לחבוש את הפצעים של הפצועים והנכים ובני משפחותיהם.

נסים דהן: מה עשה להם נכה בעגלה?

נסים דהן: מה עשה להם ילד בן 15, לאותם רוצחים שפלים, שגם אותו השיגו?

נסים דהן: אני שומע את השעון – קוצב הזמן – מצפצף.

נסים דהן: ברשותך, אדוני היושב-ראש, הכנתי נאום ארוך.

נסים דהן: אני אעבור לעיקרי הדברים.

נסים דהן: ברשותך, עוד דקה.

דן תיכון: בסדר.

נסים דהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

נסים דהן: התגובה הפלשתינית – מי ששם לב, פלא פלאים.

נסים דהן: עד עכשיו, היו פיגועי טרור, וארצות-הברית היתה צריכה ללחוץ על ערפאת להתנצל.

נסים דהן: עברו לפחות יומיים ושלושה ימים עד שערפאת הפנים בכלל שצריך להתנצל בפני עם ישראל.

נסים דהן: פלא פלאים – שעות מספר אחרי הפיגוע הוא כבר מרים טלפון.

נסים דהן: מה קרה?

אברהם פורז: זה לא נכון עובדתית.

נסים דהן: אתה שכחת, חבר הכנסת פורז, שאחרי הפיגועים באוטובוסים – –

אברהם פורז: זה לא נכון עובדתית.

נסים דהן: – – ארצות-הברית היתה צריכה ללחוץ על ערפאת להתנצל.

נסים דהן: אתה אפילו שכחת את זה.

אברהם פורז: זה לא נכון עובדתית.

נסים דהן: אז בבקשה.

נסים דהן: תחזור חזרה לספר ההיסטוריה.

דן תיכון: חבר הכנסת פורז, אין לו זמן.

נסים דהן: פתאום, שעות מספר אחרי הפיגוע יש פה התנצלות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אולי נשמע גינוי גם לרצח שהיה ביטא?

דן תיכון: חבר הכנסת חאג'-יחיא.

נסים דהן: כשאתה תגיע למסקנה שהרצח ביטא היה על-ידי אחי ובני עמי, אני אגנה אותם פה בכל תוקף.

נסים דהן: בינתיים, במקרים דומים, זה היה רצח פנימי בתוך הכפר והאשימו את המתנחלים ואת היהודים, ואתה יודע שזה לא היה מקרה אחד ולא שניים.

נסים דהן: החקירות עוד לא הוכיחו שהיה זה מבני עמי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יש – – –

נסים דהן: אז, לפחות – – –

דן תיכון: חבר הכנסת וליד צאדק, עד כאן.

דן תיכון: קריאה אחת – לא יותר.

נסים דהן: אתה רוצה שאני אגנה, אפילו שלא היתה חקירה, עוד לא מוצתה החקירה.

נסים דהן: אתה כבר החלטת מי הרוצח?

נסים דהן: אני מתפלא עליך, חבר הכנסת.

דן תיכון: לסיים.

נסים דהן: הבה נזכור – ואני עובר לסוף – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – שם אין ספק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין מחלוקת מי רצח.

נסים דהן: סליחה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה, אתה רוצה לדבר היום – נכון?

נסים דהן: הבה נזכור ונזכיר שוב: מפני חטאינו גלינו מארצנו, ומפני חטאינו עדיין אנו שרויים בגלות ושקועים בנחלי דם ודמע, רחמנא ליצלן.

נסים דהן: מי שרוצה להציל את עם ישראל בארץ-ישראל, חייב למגר את כוחות הרשע, קודם כול, החוטאים ומחטיאים את עם ישראל, ולהחזיר בתשובה את המוני עמך בית ישראל.

נסים דהן: אין דרך אחרת לשלום ולביטחון.

נסים דהן: דרך התשובה, התפילה והצדקה, זו הדרך ואין בלתה.

נסים דהן: ובזכות התשובה נזכה לגאולה ולישועה וימי בין-המצרים יהפכו לנו לימי ששון ושמחה.

נסים דהן: והפכתי אבלם לששון, וניחמתים ושימחתים מיגונם.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: עכשיו, חבר הכנסת שאול יהלום, ואחריו – חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

דן תיכון: עשר דקות.

דן תיכון: בבקשה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הבית, יחד עם כל בית ישראל עומדת המפד"ל המומה, כואבת, זועמת ואבלה נוכח הפיגוע הרצחני בשוק מחנה-יהודה.

שאול יהלום: אבלה באבל האבלים, מנחמת את קרובי המשפחה, מתפללת לשלומם של הפצועים ומאחלת להם רפואה שלמה.

שאול יהלום: לפני שאני אומר את עמדתנו, אני רוצה לומר מלה של הוקרה למפלגת העבודה וליושב-ראש שלה אהוד ברק, שתגובתו, שלא היתה אופיינית לתגובות של ראשי האופוזיציה בעבר, היתה תגובה שהוכיחה שעם ישראל עמד מאוחד ברובו מול הפיגוע, ועל כך מלוא התודה וההוקרה.

שאול יהלום: אני חושב, ובעיקר דברי מופנים לממשלה, אדוני שר הביטחון, שאין שום אפשרות לשאת ולתת עם הרשות הפלשתינית, כאשר רק הבוקר אתה פותח את מהדורת החדשות, ומקור בכיר – שהוא ודאי אחד מראשי הממשלה או מקברניטיה – אומר: עדיין אין שיתוף פעולה, או אין שיתוף פעולה בתחום הביטחוני בין שירותי הביטחון של מדינת ישראל לבין שירותי הביטחון של הרשות הפלשתינית במגמה לעקור משורש את הטרור ואת תשתיתו.

שאול יהלום: אי-אפשר, מצד אחד לשבת ולדון, ומצד שני לקבל תופעה כזאת.

שאול יהלום: מצד אחד, עליו לבוא ולומר לרשות הפלשתינית: אתם חייבים לבצע את כל הפרוטוקול, שנכתב ונחתם יחד עם הסכם חברון, בכל הנושאים הביטחוניים.

שאול יהלום: אתם חייבים לשנות את האמנה הפלשתינית.

שאול יהלום: אתם חייבים להילחם מלחמת חורמה בטרור ובתשתיתו.

שאול יהלום: אתם חייבים לשתף פעולה בכל הקשור לשירות הביטחון שלנו, יחד אתכם.

שאול יהלום: אתם חייבים להפסיק להסית לאלימות נגד מדינת ישראל.

שאול יהלום: זו לא חוכמה שמדינת ישראל, באמצעות תחכומי התקשורת שלה, מפריעה לשידורי "קול פלשתין", ואנחנו נלך ונעשה משא-ומתן ונערוך משא-ומתן, אלא הם חייבים להפסיק את שידורי ההסתה.

שאול יהלום: הם חייבים לבוא ולומר לכל המחבלים המבוקשים, יש למעלה מ-30 בקשות של ממשלת ישראל: כולם מוסגרים.

שאול יהלום: לא רק שהם לא מוסגרים לממשלת ישראל ולא רק שהם מסתובבים חופשי וצוחקים על כל העולם, אלא חלקם משרתים אפילו בזרועות הרשות הפלשתינית, אפילו במשטרה שלהם.

שאול יהלום: הם חייבים להסגיר את כולם, להסגיר עד אחד למדינת ישראל.

שאול יהלום: חייבת הרשות להחרים את כל כלי הנשק הבלתי-חוקיים, והיא חייבת להביא את המשטרה הפלשתינית לאותו היקף כפי שסוכם, אם באופן כללי ואם במקומות מסוימים כגון בחברון, שם יש 1,600-1,500 שוטרים, לעומת 400 בהסכם.

שאול יהלום: אין כל ספק, אם הדברים האלה ייעשו ואם ממשלת ישראל תשתכנע שהדברים האלה נעשים, אפשר יהיה לחדש את המשא-ומתן.

שאול יהלום: אם דברים אלה, שקשורים לעצם קיום הביטחון של מדינת ישראל, אינם נעשים, אסור לחדש את המשא-ומתן.

שאול יהלום: מצד שני, אדוני השר, אינני חושב שסנקציות אזרחיות, לא ביטחוניות, הן יעילות.

שאול יהלום: עם כל הכבוד, אני חושב שכל נושא הסגר הוא טעות מעיקרו, שהרי הוא בדיוק מביא לתוצאה ההפוכה מזו שאנחנו רוצים.

שאול יהלום: מצד אחד, מחבל יכול לעבור את כל מחסומי הסגר.

שאול יהלום: הרי אנחנו עוברים בסגר יום-יום ורואים את ה"אינטנסיביות" – במרכאות ובהומור – של השמירה על המעבר, וכל מחבל יכול לעבור בכל מחסום ומסביב למחסום.

שאול יהלום: בירושלים לבד ראינו, בסיור מסוים, שיש עשרות מקומות שאפשר לעבור בהם לשטחי ירושלים המזרחית משטחי יהודה, ומכאן לירושלים המערבית ולכל שטחי מדינת ישראל.

שאול יהלום: אין שום בעיה לעבור.

שאול יהלום: בכל מקום שבו יש מחסום, יום ולילה עוברים שם פועלים במסגרת זה שהם לא חוקיים היום, אתמול ושלשום, ומחכות להם מכוניות מהעבר השני של המחסום.

שאול יהלום: אבל, מצד שני, המחבל – לא מונעים את מעברו.

שאול יהלום: אבל, אוכלוסייה אזרחית ערבית, שבסך הכול באה כדי לעבוד במדינת ישראל, אנחנו מדכאים אותה ויוצרים שם סתם סגר שמביא לרעב, שמביא לחוסר פרנסה.

שאול יהלום: אז מי שחושב שלטווח ארוך הוא יצליח לגדל שם, להקים שם, לפתח מפעלים – בבקשה.

שאול יהלום: אבל היום, אותם עשרות אלפי ראשי משפחות – אנחנו רק יוצרים תסיסה אצלם.

שאול יהלום: יוצרים שם רצון כן להתנגד למדינת ישראל, שמרעיבה פועלי יום, פועלי דחק שמביאים את משכורתם.

בנימין אלון: אנחנו יוצרים את זה?

שאול יהלום: בוודאי.

שאול יהלום: למה אתה עושה את הסגר?

שאול יהלום: אם תגיד לי: כדי לעצור מחבלים, הרי אתה ואני יודעים ששום מחבל לא נרתע מהסגר.

שאול יהלום: מחבל, יש לו בעיה להגיע לירושלים, לתל-אביב או לבית-אל?

שאול יהלום: אתה סוגר כסנקציה נגד אוכלוסייה אזרחית.

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: למה?

תמר גוז'נסקי: נכון.

בנימין אלון: זה לא נכון – – –

שאול יהלום: אם תבוא ותגיד: בפעימה השנייה אני לא נותן לכם שטחים, עד שאתם מבצעים את כל עשר הנקודות שיש להן משמעות לביטחון מדינת ישראל – אני לא רק מבין את זה אלא קורא לממשלה לעשות זאת, ולא להתחיל במשא-ומתן על נסיגה משטחים, אפילו על אחוז אחד, כאשר הם לא מסגירים רוצחים או כאשר מפקד המשטרה שלהם מסתובב ושולח חוליות רצח למדינת ישראל.

שאול יהלום: אבל, למה ליצור שם סתם התמרמרות?

שאול יהלום: למה ליצור שם סתם רעב?

שאול יהלום: תיצור אוכלוסייה אוהדת, אוכלוסייה שתבוא ותגיד למנהיגי ה"חמאס":

שאול יהלום: אנחנו לא רוצים את דרככם.

שאול יהלום: מה יהיה היום, מתוך ייאוש?

שאול יהלום: הם יכולים לגייס עוד אנשים, שמשפחותיהם ברעב.

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: למה ליצור את זה?

שאול יהלום: דבר שני.

שאול יהלום: אני אומר לך, מה אתה בא ואומר?

שאול יהלום: תושבי תל-אביב, דמם סמוק יותר מדמם של תושבי בית-אל.

שאול יהלום: במחסום בכניסה לירושלים כן, אבל לבית-אל הוא יכול להיכנס?

שאול יהלום: למעלה-אדומים הוא יכול להיכנס?

שאול יהלום: לכפר-עציון הוא יכול להיכנס?

בנימין אלון: – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

שאול יהלום: הרי אתה יודע, שעם כל הדיבורים על סגר פנימי, עיקר הסגר הוא כלפי תל-אביב וירושלים וגוש-דן.

שאול יהלום: אז מה?

שאול יהלום: הדם שלך סמוק פחות?

שאול יהלום: לכן, אני בא ואומר: סגר – אין – – –

בנימין אלון: גם בית-אל הם תושבי הארץ.

שבח וייס: ברוך בואך למועדון "שלום עכשיו".

שבח וייס: אני מקדם זאת בברכה.

שאול יהלום: אני חוזר ואומר, לסגר אין משמעות, יש לו רק משמעות שלילית.

שאול יהלום: עבודה ביטחונית אינטנסיבית ותנאים קשים עד הסוף – לא לוותר על שום דבר בנושא הזה, לא לוותר על שום תנאי, לא לוותר על נחישות במלחמה בטרור, לא לשאת ולתת.

שאול יהלום: נקודה נוספת, אדוני השר.

שאול יהלום: אני מכיר את הוויכוח, שכך הוא מצטייר בתקשורת, בין חלק מהשרים היותר מתונים לבין חלק הפחות מתונים.

שאול יהלום: אינני יודע אם הוא ויכוח נכון, אם התשקיף הזה הוא נכון, אבל מחבלים וטרוריסטים וארגון שולחיהם צריכים לדעת, שכאשר הם שולחים לפיגוע טרור, מישהו מפסיד מהעניין, הצד השולח מפסיד.

שאול יהלום: אם על כל פיגוע טרור יוקם יישוב חדש ביהודה ובשומרון, הם ידעו שהם מפסידים.

שאול יהלום: היום הם רק מרוויחים.

שאול יהלום: לא יכול להיות, שבירושלים, כאשר העירייה מחליטה על שכונה בירושלים, בריבונות מדינת ישראל, יבואו שרים, לרבות ראש הממשלה, ויעצרו את הקמת השכונה.

שאול יהלום: ביום הפיגוע בשוק מחנה-יהודה, באותו לילה היתה הממשלה צריכה לתת אור ירוק לעיריית ירושלים, למען ידע כל העולם הערבי, שביום ששולחים מתאבדים ונפגעים יהודים, באותו יום מוקמת שכונה נוספת, שמוכיחה את הריבונות, שמוסיפה ריבונות, שמחזקת את יהדותה של ירושלים.

שאול יהלום: העובדה שהממשלה, נוכח כל המחאות של הרשות הפלשתינית, עומדת ועוצרת את עיריית ירושלים – בושה היא לממשלה, לא כבוד הוא לממשלה.

שאול יהלום: לכן, בעניין הזה צריכה להיות מדיניות: על כל פיגוע יש יישוב, על כל פיגוע יש שכונה.

שאול יהלום: ידעו המפגעים למה הם גורמים.

שאול יהלום: הרג יהודים מביא להקמה של עוד יישובים, לתוספת ריבונות בארץ-ישראל.

שאול יהלום: כל עוד הם לא ידעו שהם מפסידים, אלא רק מרוויחים לדידם – רווח של הרג יהודים, שפך דם נקי, הרי אנחנו יכולים להבין שתהיה להם יותר מוטיבציה.

שאול יהלום: צריך להוריד להם את המוטיבציה לעשות את זה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, מאחר שהשעון מצלצל, אני רוצה לסיים ולומר: הממשלה צריכה להחליט החלטות אמיצות.

שאול יהלום: ההחלטות האמיצות לא יכולות להיות בהמשך לשגרה.

שאול יהלום: הסגר, שהבאתי אותו כדוגמה, זו החלטה שגרתית, ובעוד שלושה ימים יסירו אותו, הרי לא יעמדו בלחץ, אז למה יצרו אותו, כדי להרגיע מישהו?

שאול יהלום: מס שפתיים ללבנו השותת?

שאול יהלום: אין בזה שום חשיבות.

שאול יהלום: הממשלה צריכה לצאת מהשגרה, להמשיך לשלוח את כוחותיה לכל מקום שבו היא חושבת שיש טרור, לרבות שטחי A – ויפה עושה הממשלה כאשר פה ושם יש ניצנים של הפעולה הזאת, אבל ודאי זה לא מספיק – לא לשאת ולתת כל עוד פרוטוקול הסכם חברון לא מתקיים במלואו וכל עוד אנשים כמו מפקד המשטרה הפלשתינית שולחים חוליות רצח.

שאול יהלום: מצד שני, לא לפגוע באוכלוסייה האזרחית כדי ליצור אווירה נוחה למדינת ישראל ואווירה עוינת לאלה שבוחרים בדרך הטרור.

שאול יהלום: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שאול יהלום.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

רפאל אדרי: אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהצעות לסדר-היום בנושא: הפיגוע החבלני בשוק מחנה-יהודה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש מצבים שבהם קשה להשתמש במלים.

אמנון רובינשטיין: הפיגוע בשוק הוא מצב כזה, אף שהוא לא ראשון.

אמנון רובינשטיין: קשה לנו לתאר את עוצמת האכזריות ואת הסבל, את הסבל של המשפחות, משפחות הנרצחים, של הפצועים, של החברים, של זקנים וילדים, של ותיקים ועולים – חמישה מתוך 13 הנרצחים הם עולים מחבר העמים – יהודים וערבים, קשישים וגם נער צעיר, שרק החל את מסלול הקידום שלו בבית-הספר בחברה הישראלית.

אמנון רובינשטיין: קשה לנו גם לתאר במלים את סילופי המוח, את עיוותי הנפש, את סילופי הדת והאמונה העומדים מאחורי פיגועים מסוג זה.

אמנון רובינשטיין: אני קורא ריאיון שנתן עבדאללה שאהמי, ממנהיגי "הג'יהאד האסלאמי" בעזה, בטלוויזיה הספרדית, ופשוט קשה לעכלו.

אמנון רובינשטיין: מה היית עושה אם הבן שלך היה אומר: אני הולך להיות מפגע מתאבד?

אמנון רובינשטיין: הוא עונה: הייתי מעריץ אותו עמוקות, בשרתו את העניין שלנו הוא היה מגיע לגן-עדן, ללא כאבים או סבל.

אמנון רובינשטיין: וכאשר שואלים את עבדאללה שאהמי: מדוע פסקו – זה היה לפני שלושה שבועות – פעולות הטרור?

אמנון רובינשטיין: הוא אומר: המטרות שלנו היו לסכל ולהרוס את תהליך אוסלו, אבל מדיניות הממשלה הנוכחית עשתה זאת במקומנו.

אמנון רובינשטיין: לכן אנחנו לא פועלים.

אמנון רובינשטיין: לא רק שקשה להבין את המוח העומד מאחורי המעשים האלה, אלא קשה באמת להבין מה מניע אותם לעשות או להפסיק פעולות אלה.

אמנון רובינשטיין: האם היו אלה הידיעות שיש סיכוי, למרות הכול, שתהליך השלום יתחדש ומשום כך צריך להלום שנית?

אמנון רובינשטיין: או שמא דברי הרהב של ראש הממשלה, שהתגאה כאן, מעל הדוכן הזה, ובמקומות אחרים, שיש לו הישג גדול שאין פיגועי טרור – זה שדחף אותם להוכיח לראש הממשלה, שהוא באמת פתח פה לשטן, תרתי משמע?

אמנון רובינשטיין: דבר אחד אנחנו יודעים, ואנחנו יודעים אותו בבירור – שהטרור הוא מוות.

אמנון רובינשטיין: הוא מוות לאנשים, יהודים וערבים כאחד, הוא מוות לתהליך השלום, הוא הרסני, הוא מסלף ומעוות דת גדולה וחשובה, אחות ליהדות בייחוסה ובאמונתה באל אחד.

אמנון רובינשטיין: ואנחנו דורשים מהרשות הפלשתינית, אופוזיציה וקואליציה, כל ממשלה בישראל, שלא תסתפק בסיכול מעשי טרור, דבר שהיא אכן עשתה אותו, אלא תאסור מלחמה על כל מי שמעודד, מדרבן, מטפח, מסית לטרור מסוג זה.

אמנון רובינשטיין: שום ממשלה בישראל, גם ממשלה, שכפי שאני מקווה, תהיה ממשלה שלנו, לא תשלים עם מעשים מסוג זה ועם העובדה ששוטרים פלשתינים מתכננים טרור נגדנו.

אמנון רובינשטיין: אבל, גם באבלנו ובזעמנו לא נסתיר את חילוקי הדעות העמוקים שיש לנו עם בנימין נתניהו וממשלתו.

אמנון רובינשטיין: במשך חודשים ראש הממשלה משתבח בהישג הגדול ביותר שלו: אין טרור.

אמנון רובינשטיין: מעולם לא היה טוב ובטוח יותר, כך גם אמר שר המשפטים שעתיים לפני הפיגוע הרצחני בשוק מחנה-יהודה.

אמנון רובינשטיין: כולנו ידענו שדברי הרהב האלה מסוכנים.

אמנון רובינשטיין: אגב, היו כמה ראשי סיעות בקואליציה שגם פנו לראש הממשלה והפצירו בו שלא יפתח פה לשטן ולא יזמין פעולות שיפריכו את כל הדברים שהוא אמר.

אמנון רובינשטיין: אבל אני שואל: ראש הממשלה השתבח שמעולם לא היה בטוח יותר.

אמנון רובינשטיין: אבל הרי הוא עצמו אמר עוד ב-11 ביולי, שהרשות הפלשתינית שיתפה פעולה בסיכול פעולות טרור.

אמנון רובינשטיין: כלומר, היה כאן פרטנר לשקט היחסי הזה שהיה לנו, וזה תמיד היה שקט יחסי.

אמנון רובינשטיין: אז מה קרה?

אמנון רובינשטיין: מה קרה?

אמנון רובינשטיין: קרה פיגוע איום ונורא, וראש הממשלה, בן-לילה, בלי שהות מחשבתית, בלי רגע של איזה הרהור קל שבקלים, משנה מן הקצה אל הקצה את פזמונו: לא עוד "מעולם לא היה טוב ובטוח יותר", אלא פתאום נתגלתה עובדה, הטרור הוא גורם קבוע, לא קשור למדיניות ממשלה.

אמנון רובינשטיין: זה דבר שאותו גילה בנימין נתניהו היום, אתמול.

אמנון רובינשטיין: בבת אחת הוא זנח את כל תעמולת הליכוד, את כל דברי ההסתה שהוא השמיע נגד ממשלה קודמת כשהוא תלה את האחריות לפיגוע בראש הממשלה באורח אישי.

אמנון רובינשטיין: ופתאום, מן הקצה אל הקצה.

אמנון רובינשטיין: הטרור הוא גורם קבוע.

אמנון רובינשטיין: הטרור לא קשור למה שאנחנו עושים או לא עושים.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר, קודם כול, מעבר לחילוקי דעות, שהסגנון הזה של ראש הממשלה, התחלופה הזאת, החילופים האלה, השינויים האלה – זה מתאים למדיניות של שיווק, סלוגנים, ג'ינגלים.

אמנון רובינשטיין: כך משווקים מוצר לשימוש סיטוני והמוני.

אמנון רובינשטיין: זאת לא מדיניות של ראש ממשלה.

אמנון רובינשטיין: אלה הם לא דברים של מדינאי.

אמנון רובינשטיין: אלה הם דברים חסרי אחריות, שמרוקנים מתוכן את האמירה של ראש ממשלה.

אמנון רובינשטיין: אבל, אני רוצה גם לומר לראש הממשלה, שכנראה הוא לא הפנים את משמעות תהליך אוסלו.

אמנון רובינשטיין: אין בכלל חצי אוסלו.

אמנון רובינשטיין: אין פשרה בין אלה שרוצים פשרה ובין אלה המתנגדים לה.

אמנון רובינשטיין: אוסלו זה שני דברים: קודם כול, הכרה בכך שצריך להסתדר עם הפלשתינים, עם אש"ף ועם הרשות, גם כשזה כואב ואטי, משום שאין תחליף לכך, אין תחליף ואין מחליף לאוסלו זולת ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי".

אמנון רובינשטיין: היסוד השני של תהליך אוסלו הוא, שתוך כדי תהליך ההשלמה המכאיב, ההדרגתי, הקשה הזה עם הפלשתינים, ישראל מרחיבה את רשת היחסים שלה עם העולם הערבי.

אמנון רובינשטיין: היא מחדשת את היחסים גם עם אנשים שהיה לנו אתם משא-ומתן קודם כול, כמו המלך חוסיין וירדן, וחותמת הסכם שלום; היא גם מחזקת את היחסים הוותיקים שהיו לנו עם מרוקו ועם מלכה והיא גם פורסת רשת חדשה במדינות המפרץ, בתוניס, וגם במקומות אחרים, שלא פורסמו ברבים.

אמנון רובינשטיין: אלה היו שני היסודות.

אמנון רובינשטיין: את שני היסודות האלה הורס נתניהו.

אמנון רובינשטיין: הוא לא מבין שאין חצי אוסלו, חצי ארץ-ישראל שלמה.

אמנון רובינשטיין: הוא לא מבין את הדבר הפשוט הזה.

אמנון רובינשטיין: הוא לא מבין שערפאת איננו משת"פ שלו, איננו סוכן שלו, איננו קבלן שלו, שצריך לשבת אתו, צריך לתבוע ממנו, צריך לדרוש ממנו.

אמנון רובינשטיין: לפעמים גם צריך לנקוט פעולה חד-צדדית, כאשר לא מסגירים רוצחים ולא מענישים רוצחים בצד השני, יש לנו כל הרשות גם לפגוע בהם, להעניש אותם ולהביא אותם לדין.

אמנון רובינשטיין: אבל אי-אפשר לומר לערפאת: אתה לא פרטנר שלנו, כשאנחנו מחליטים החלטות חד-צדדיות להרחיב התנחלויות.

אמנון רובינשטיין: איך אמר ראש הממשלה?

אמנון רובינשטיין: כל ההתנחלויות.

אמנון רובינשטיין: אי-אפשר לבנות בהר-חומה ולומר לו: אבל אתה תמלא את התפקיד שלך, אתה תהיה השוטר שלי, של נתניהו.

אמנון רובינשטיין: אנחנו רשאים לתבוע מערפאת, ואנחנו עושים זאת, ונעשה זאת כל הזמן, ולא נשלים עם פסיביות בעניין הזה.

אמנון רובינשטיין: אבל ראש הממשלה הרס את התהליך הזה, קומם נגדו את ידידו הטוב, את המלך חוסיין.

אמנון רובינשטיין: נותקו היחסים עם מלך מרוקו, אישיות שאתה שמרנו על קשרים גם בימי סערה, גם בימים קשים.

מאיר שטרית: מה זאת אומרת "נותקו היחסים"?

יוסי שריד: נותקו היחסים.

אמנון רובינשטיין: נותקו היחסים.

דליה איציק: זו פעם ראשונה שאתה שומע זאת?

מאיר שטרית: איזה יחסים נותקו?

דליה איציק: זו פעם ראשונה שאתה שומע על זה?

אמנון רובינשטיין: תשאל את ראש הממשלה.

דליה איציק: הוא לא מוכן לראות את ראש הממשלה.

מאיר שטרית: הוא לא רצה לראות אותו גם קודם.

דליה איציק: כמו עוזי לנדאו.

דליה איציק: עוזי לנדאו – – –

רפאל אדרי: אני מבקש, אני מבקש.

רפאל אדרי: זה לא דו-שיח בין חברת הכנסת דליה איציק לבין חבר הכנסת מאיר שטרית.

רפאל אדרי: אני מבקש, אדוני, אם תואיל לאפשר לדובר להמשיך בדבריו.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, האם אתה תוכל לומר לנו האם היחסים נותקו?

מאיר שטרית: אתה יודע יותר טוב.

רפאל אדרי: אומנם היחסים לא נותקו.

רפאל אדרי: אבל היחסים הם קרירים, קרירים, קרירים.

רפאל אדרי: אם מדברים על מרוקו, אני יכול לומר לכם, שאם לפני שנתיים, בקבלת הפנים ביום העצמאות היו 1,200 מוסלמים, הרי השנה, לצערנו, לא היה אף לא מוסלמי אחד ביום העצמאות של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: ההפסד הוא שלהם.

רפאל אדרי: יכול להיות.

רפאל אדרי: אבל גם שלנו, גם של כולנו.

קריאות: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: מדבר כעת חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת שטרית, יש אולי charge d'affaires, אין affaire.

אמנון רובינשטיין: אין פשוט מאוד.

אמנון רובינשטיין: תשאל את ראש הממשלה אם הוא יכול להרים היום טלפון ולשוחח עם מלך מרוקו, ולא כל שכן לבקר אותו, כפי שביקרו אותו ראשי ממשלות קודמים גם בתקופות שלא היו לנו הסכמי שלום.

אמנון רובינשטיין: תשאל אותו.

אמנון רובינשטיין: תשאל את ראש הממשלה.

מאיר שטרית: באמצעות היושב-ראש.

יצחק וקנין: מה זה שייך לפיגועים?

רפאל אדרי: מה אמר אדוני, חבר הכנסת מאיר שטרית?

רפאל אדרי: תודה, אדוני, על המחמאה.

אמנון רובינשטיין: תן לי לומר את דברי.

יצחק וקנין: מה שייכים הפיגועים למלך מרוקו?

יצחק וקנין: בתוככם לא היו ויכוחים?

קריאות: – – –

אמנון רובינשטיין: זה לא על חשבוני.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, הדיון הוא רציני.

רפאל אדרי: כעת רשות הדיבור לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

אמנון רובינשטיין: אני לא מתבייש לומר, שאחד ההישגים הגדולים של מדיניות אוסלו לא היה השלום עם הפלשתינים בלבד, אלא מערכת יחסים חסרת תקדים עם העולם הערבי והעולם המוסלמי, לרבות מדינות מוסלמיות חשובות ביותר, שהחרימו את ישראל.

אמנון רובינשטיין: אם זה לא חשוב לחבר הכנסת מהימין – אני מצטער מאוד.

בנימין אלון: הסכם אוסלו – – –

אמנון רובינשטיין: נכון, מותר להקריב את כל זה למען הרחבת ההתנחלויות ולמען הבנייה במזרח-ירושלים.

אמנון רובינשטיין: ברור.

אמנון רובינשטיין: בסדר.

אמנון רובינשטיין: זה מבחינתכם.

אמנון רובינשטיין: אני אומר את דברי שלי, ואני מתנגד לכם בכל תוקף.

בנימין אלון: מלך מרוקו – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת בני אלון, אפשרתי לך לקרוא שתי קריאות ביניים בלי להעיר לך.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: תודה.

אמנון רובינשטיין: בסדר, אני יודע מה אתם רוצים.

אמנון רובינשטיין: בעצם אני לא יודע מה אתם רוצים ואני לא יודע מה ראש הממשלה רוצה.

אמנון רובינשטיין: אני יודע למה הוא יגיע.

אמנון רובינשטיין: הוא יגיע בעצם להרס כל מה שהושג, כולל, אם אתה רוצה, חבר הכנסת שטרית, זה שגם ה-charge d'affaires ילך.

אמנון רובינשטיין: אתם חותרים לזה.

אמנון רובינשטיין: בסדר, תגיעו לזה.

אמנון רובינשטיין: כעת, אני רוצה לומר שלנו יש מדיניות אלטרנטיבית לסלוגנים ולג'ינגלים של ראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: המדיניות הזו היא המדיניות הלאומית והביטחונית הנכונה, משום שהיא משרתת קודם כול את ישראל.

אמנון רובינשטיין: היא לא משרתת קבוצה בישראל.

אמנון רובינשטיין: היא לא משרתת לאומנים קיצונים בישראל.

אמנון רובינשטיין: היא משרתת את כלל ישראל, את עם ישראל, במובן האמיתי של המלה ולא במובן המזויף שלה.

אמנון רובינשטיין: המדיניות הזאת לא יוצרת עובדות מוגמרות בלי להידבר עם הרשות הפלשתינית, לא בשטחים וגם לא בירושלים המזרחית.

אמנון רובינשטיין: היא מדיניות של שיתוף פעולה תוך כדי התנצחות, ויכוח, ואם יש צורך – גם לנקוט פעולה ולעשות מעשה כדי להגן על ביטחון ישראל.

יצחק כהן: עם פיגועים.

יצחק כהן: אוטובוסים התעופפו באוויר.

אמנון רובינשטיין: לא אענה על זה.

דליה איציק: מה זה היה?

דליה איציק: מה זה היה?

קריאות: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: אני מבקש לסיים.

אמנון רובינשטיין: תראה, היו הפרעות בלתי פוסקות.

רפאל אדרי: נתתי לך שלוש דקות מעל הזמן שהוקצב לך.

אמנון רובינשטיין: טוב, אני מסיים.

אמנון רובינשטיין: אני אומר, שהמדיניות שלנו היא לא שיווקים, סלוגנים וקמפיינים מסחריים.

אמנון רובינשטיין: אנחנו אומרים, שיש מוקדם ומאוחר ויש חשוב וטפל.

אמנון רובינשטיין: חשוב לישראל לשמור על הדו-שיח עם הרשות הפלשתינית.

אמנון רובינשטיין: חשוב לישראל לשמר את הקשרים שיצרה הממשלה הקודמת.

אמנון רובינשטיין: חשוב לישראל לקדם את היחסים המהודקים והמצוינים שהיו לנו עם הממשל האמריקני, עם וושינגטון, עם הנשיא קלינטון.

אמנון רובינשטיין: חשוב לנו להמשיך להידבר עם ידידינו במערב ועם מדינות האיחוד האירופי.

אמנון רובינשטיין: חשוב לנו להגן על ביטחוננו.

אמנון רובינשטיין: לא חשוב לנו לספק צרכים לאומניים, קנאיים ודתיים של קבוצה באוכלוסייה.

אמנון רובינשטיין: האם יכול נתניהו לבצע את התפנית הזאת לקראת מדיניות סבירה, המדיניות הלאומית האמיתית?

אמנון רובינשטיין: בתחילה חשבנו, קיווינו והתפללנו שכן.

אמנון רובינשטיין: אחר כך התחלנו לפקפק בכך.

אמנון רובינשטיין: לאחר התפניות הקיצוניות האלה שהוא עושה, הוא לא מסוגל לנווט שום מדיניות.

אמנון רובינשטיין: לכן, יש רק דבר אחד: להחליף אותו ולהוריד אותו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, על דבריך.

רפאל אדרי: לפני שאתן את רשות הדיבור לחברת הכנסת סולודקין, הודעה לממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת מאיר שטרית.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי כמה וכמה הודעות מטעם ועדת הכנסת.

): ראשית, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות מטעם סיעת הליכוד: 1.

): בוועדת החוץ והביטחון – במקום חבר הכנסת מיכאל איתן כממלא-מקום יבוא חבר הכנסת דן מרידור; 2.

): בוועדת הכספים – במקום חבר הכנסת סילבן שלום יבוא חבר הכנסת זאב בוים, ובמקום חבר הכנסת זאב בוים כממלא-מקום יבוא חבר הכנסת דוד ראם.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת החליטה בישיבתה מיום ט"ז בתמוז התשנ"ז, 21 ביולי 1997, להעביר לוועדה משותפת – כספים וחוקה, חוק ומשפט – לאחר דיון מוקדם, את הצעת חוק שכר וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון, התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת שאול יהלום וקבוצת חברי כנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה זו, ובהתאם לסעיף 17 לתקנון הכנסת, מחליטה ועדת הכנסת להקים ועדה לעניין חקיקת חוק שכר וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון, התשנ"ז–1997, הצעת חברי הכנסת שאול יהלום ואברהם רביץ.

): הוועדה תהיה בת שבעה חברים: חברי הכנסת שאול יהלום, רפאל פנחסי, מאיר שטרית, חגי מירום, אברהם הירשזון, חיים אורון ורפי אלול.

): יושב-ראש הוועדה יהיה חבר הכנסת שאול יהלום.

): תקופת כהונתה של הוועדה – עד גמר הליכי החקיקה בחוק האמור.

רפאל אדרי: אני מבין שאנחנו צריכים להצביע בעד ההצעה הזאת.

): לא, על זה לא צריך.

רפאל אדרי: אני חושב שכן.

): אדוני, על זה לא צריך.

): זו רק הודעה.

רפאל אדרי: אני חושב שצריך להצביע.

): לא, אדוני.

): אני חושב שעל זה לא צריך להצביע.

): זו הודעה.

): אצלי לא כתוב שצריך להצביע, אבל אדרבה, בבקשה, נצביע.

רפאל אדרי: כן, כן.

רפאל אדרי: אני מבקש, למען מניעת ספק – – –

): אז נצביע כדי למנוע ספק.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש את תשומת לבכם: נצביע על הצעתו של ממלא-מקום יו"ר ועדת הכנסת, חבר הכנסת מאיר שטרית.

רפאל אדרי: מי בעד?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רחבעם זאבי: נצביע בהרמת יד.

): הרמת יד.

רפאל אדרי: ההצבעה החלה, חברי הכנסת.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 1 בעד הצעת ועדת הכנסת – 15 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכר וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון, התשנ"ז–1997, מהוועדה המשותפת של ועדת הכספים וועדת החוקה, חוק ומשפט לוועדה לעניין חקיקת חוק שכר וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון, התשנ"ז–1997, נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 15, נגד – אחד, אין נמנעים, הצעתו של ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי ועדת החינוך והתרבות תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: מאות כיתות במערכת החינוך העלולות להפוך למלכודת אש – של חבר הכנסת זאב בוים.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת החליטה בישיבתה ביום ט"ז בתמוז התשנ"ז – 21 ביולי 1997, להעביר לוועדת הכספים את הצעות החוק הבאות: 1.

): הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – פטור מלא משכר לימוד), התשנ"ז–1996, של חבר הכנסת רן כהן; 2.

): הצעת חוק השכלה גבוהה חינם, התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת שלמה בן-עמי וקבוצת חברי הכנסת.

): ועדת הכנסת החליטה היום להמליץ לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעות החוק הנ"ל לדיון בוועדה משותפת של ועדת הכספים וועדת החינוך והתרבות.

): הוועדה תהיה בת שמונה חברים, ארבעה חברים מכל ועדה, ובראשות יושב-ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת אברהם רביץ.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, נצביע על הצעתו של ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת.

רפאל אדרי: מי בעד?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 2 בעד הצעת ועדת הכנסת – 17 נגד – 1 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון פטור מלא משכר לימוד), התשנ"ז–1996, ואת הצעת חוק השכלה גבוהה חינם, התשנ"ז–1997, מוועדת הכספים לוועדה משותפת של ועדת הכספים וועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 17, נגד – אחד, שני נמנעים, הצעתו של ממלא-מקום יושב-ראש ועדת הכנסת אושרה.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא.

רפאל אדרי: לפני רשות הדיבור ולפני שנמשיך בדיון – הודעה: "ראש הממשלה ביקשני להודיע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי – א.

רפאל אדרי: שר החוץ שב ארצה ביום כ' בתמוז התשנ"ז – 25 ביולי 1997; ב.

רפאל אדרי: השר צחי הנגבי מילא את מקום שר הבריאות בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ו בתמוז התשנ"ז – 31 ביולי 1997, עד יום א' באב התשנ"ז – 4 באוגוסט 1997; ג.

רפאל אדרי: השר יצחק לוי ימלא את מקום שר החקלאות ופיתוח הכפר והשר לאיכות הסביבה בעת היעדרו מהארץ, מיום כ"ד בתמוז התשנ"ז – 29 ביולי 1997, עד יום ה' באב התשנ"ז – 8 באוגוסט 1997.

רפאל אדרי: " תודה.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש – – –

רפאל אדרי: כן, אדוני.

שבח וייס: אתה עושה בסדר שאתה מודיע – – –.

שבח וייס: יכול להיות מצב שאנחנו נתכנס לישיבה בכנסת בפגרה – – – בפעם הבאה, אז אתה צריך לקרוא – – –

רפאל אדרי: אני מסכים עם אדוני.

רפאל אדרי: יש כנראה טעם לפגם בנושא, אבל זה הסדר, זה התקנון, זה החוק, ואני חייב לכבד את החוק, אדוני.

רפאל אדרי: אני אסב את תשומת לב הנוגעים בדבר להערה שהעלית.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחברת הכנסת מרינה סולודקין; אינה נוכחת.

רפאל אדרי: אני מבקש להסב את תשומת לבנו לכך שחבר כנסת שאינו נוכח באולם המליאה לא ייקרא שנית לדוכן הנואמים.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אחמד סעד, ואחריו – יחבר הכנסת אברהם רביץ.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה, עשר דקות לרשותך.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בפיגוע החבלני בשוק מחנה-יהודה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהתחלה אני לא יכול שלא להתייחס לכמה דברים בנאומו של חבר הכנסת יהלום מהמפד"ל.

אחמד סעד: הוא ניתח טוב מאוד את הסגר ונתן את הנאום למה הוא מצדיק את הסגר ולמה הוא קורא להגביר את ההתנחלות.

אחמד סעד: אני רוצה לשאול את חבר הכנסת יהלום ואת המפד"ל: אם באמת יוכח, ואני בטוח בזה, שהרשות הפלשתינית מיישמת את ההסכמים, האם המפד"ל וחבר הכנסת יהלום מסכימים ליישם את הפעימה השנייה ואת הפעימה השלישית?

אחמד סעד: שאלה שנייה: אם יוכח באמת, ואני בטוח בזה, שהרשות לא עומדת מאחורי הטרור, מאחורי הפיגוע הזוועתי במחנה-יהודה, האם חבר הכנסת יהלום יסכים להפסיק את ההתנחלות בשטחים הכבושים?

אחמד סעד: אנחנו יודעים מה היא ספסרות פוליטית.

אחמד סעד: כבוד היושב-ראש, כבוד שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, בשם סיעתנו, סיעת חד"ש-בל"ד, אני מגנה בתוקף את הפשע הזוועתי בשוק מחנה-יהודה בשבוע שעבר, שקורבנותיו היו עשרות הרוגים ופצועים, אנשים חפים מפשע.

אחמד סעד: אנו משתתפים בצער המשפחות השכולות ומאחלים לפצועים החלמה מהירה.

אחמד סעד: עמדתנו העקרונית, שאנו דבקים בה, מתבטאת בזה, שאין שום הצדקה פוליטית, מוסרית ואנושית לשיטת הטרור והאלימות נגד אנשים חפים מפשע, אם הם יהודים ואם הם ערבים, כאמצעי לקדם עניין פוליטי או ליישם מטרה פוליטית.

אחמד סעד: מי שמבצעים מעשים כאלה הם פושעים, אויבי האנושות, אויבי השלום והאינטרסים האמיתיים של העמים שלהם.

אחמד סעד: המטרה העיקרית של מבצעי הפשע במחנה-יהודה, שטרם התבררה הזהות שלהם, היא לחבל בתהליך המדיני ולקבור את התקווה להשגת שלום אמיתי ישראלי-פלשתיני.

אחמד סעד: מרחץ הדמים, לצערי הרב, נמשך.

אחמד סעד: שלשום הרג מתנחל פושע בדם קר תושב פלשתיני מהכפר יטא – – –

נסים דהן: זה עוד לא בטוח.

בנימין אלון: – – –

אחמד סעד: מי שהיה על-ידו ראה אותו והוא יכול להעיד על זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

קריאות: – – –

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש – – –

רפאל אדרי: רגע, רגע, אני מבקש – – –

קריאות: – – –

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש – – –

רפאל אדרי: סליחה, אדוני.

רפאל אדרי: אני מבקש, חברי הכנסת דהאמשה ודהן, היו קריאות ביניים – – –

נסים דהן: אדוני היושב-ראש – – –

רפאל אדרי: – – – אני מודה לכם, הקשבנו לקריאות הביניים – – –

נסים דהן: אני חושב – – –

בנימין אלון: – – –

קריאות: – – –

אחמד סעד: היו עדי ראייה ואמרו שזה מתנחל – – –

נסים דהן: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת דהן.

קריאות: – – –

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת דהאמשה.

רפאל אדרי: אני מבקש מכם: הדיון רציני, עצוב כל מה שקרה, ואני מבקש לאפשר לדוברים לומר את דברם.

רפאל אדרי: שר הביטחון ודאי ישיב לכולם בדרך הנכונה והרצינית.

רפאל אדרי: אודה לכם אם נוכל לאפשר דיון כפי שהנושא שאנחנו דנים בו ראוי לו.

רפאל אדרי: תודה לכם.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, אנו מאשימים את המדיניות הסרבנית של נתניהו וממשלתו באחריות גדולה להמשך מעשי האיבה ולהידרדרות המצב.

אחמד סעד: שנה ויותר לכהונתה, ובמהלכה עשתה ממשלת נתניהו כל שביכולתה כדי לצמצם ולהקשות את ההתקדמות בפיוס עם העם הפלשתיני; שידרה במשך שנה שלמה מלחמה על העם הפלשתיני ולא שלום עמו; התנערה מיישום הסכמי אוסלו; הגבירה והרחיבה את נישול הקרקע הפלשתינית והקמת התנחלויות פרובוקטיביות בג'בל אבו-ע'נים, הר-חומה; פתיחת המנהרה תחת מסגד אל-אקצא אל-מובארכ, התוכנית ההתנחלותית בראס-אל-עמוד; הסגר על ירושלים המזרחית ועל כל השטחים, שהוביל למשבר כלכלי וחברתי עמוק בשטחים הפלשתיניים.

אחמד סעד: מעשים אלו הובילו להפסקת התהליך המדיני ולסכנת מלחמה חדשה באזור.

אחמד סעד: המטרה העיקרית האסטרטגית של מדיניות זו שניהלה ממשלת נתניהו היא לא למגר את הטרור ולהשיג שלום בטוח, אלא להחליש את הרשות הפלשתינית ואת הנשיא ערפאת כדי לאלץ אותם להיכנע, להרים דגל לבן ולקבל את התכתיבים הישראליים במשא-ומתן על הסדר הקבע.

אחמד סעד: זו מדיניות של אשליות, שהפירות העיקריים שלה הם חיזוק כוחות אויבי השלום בצד הפלשתיני, הייאוש בתוך העם הפלשתיני והתפרצות מעשי איבה.

אחמד סעד: צריך לדעת פעם אחת ולתמיד, שהרשות הפלשתינית איננה חברת השמירה של הכיבוש הישראלי; היא מבטאת את האינטרס הפלשתיני למען שחרור לאומי והקמת מדינה פלשתינית עצמאית, והיא קמה על בסיס הסכמי אוסלו לשלום בין ממשלת ישראל לבין אש"ף.

אחמד סעד: מי שרוצה באמת שיתוף פעולה בהתמודדות עם הטרור צריך לכבד את הזולת ולא לנסות לבזות או להשפיל ולהחליש אותו בצעדים הרפתקניים.

אחמד סעד: מנקודת ראות זו אנו רואים בהחלטות ובצעדים שקיבלה הממשלה והתחילה לבצע אחרי הפשע הזוועתי במחנה-יהודה מעין הכרזת מלחמה על העם הערבי הפלשתיני ועל התהליך המדיני.

אחמד סעד: מי שבאמת רוצה להתמודד עם הטרור ועם האלימות לא מבצע טרור מאורגן וענישה קולקטיבית נגד עם שלם ומטיל עליו סגר פנימי נוסף על הסגר הרגיל האוסר כניסה לישראל, דבר שמשתק כמעט לחלוטין את שגרת החיים של העם הערבי הפלשתיני.

אחמד סעד: מי שרוצה להתמודד עם הטרור לא מעניש עם בסגירת מוסדות רווחה בירושלים המזרחית ומשבש את שידורי קול השלום "סאות' פלשתין".

אחמד סעד: הצעדים האלו יחזקו ולא יחלישו את ארגוני הטרור והאוונטוריזם הפלשתיני והישראלי, ויהיו לכך השלכות חמורות.

אחמד סעד: אם תרעיבו את העם הפלשתיני, הוא לא ייכנע לכיבוש או יוותר על זכויותיו הלגיטימיות לשחרור ולעצמאות.

אחמד סעד: הוא יצא לרחוב באינתיפאדה חדשה.

אחמד סעד: הדרך היחידה, האלטרנטיבה היחידה והיעילה ביותר במאבק נגד הטרור ומרחץ הדמים היא להפסיק מייד את הסגר ואת שאר הצעדים ולפנות, וברצינות, לחידוש התהליך המדיני לשלום, ליישם את הסכמי הביניים ולהתקדם לקראת הסדר הקבע.

אחמד סעד: ההתקדמות בתהליך השלום על בסיס כבוד והכרה הדדית בזכויותיו של כל צד היא הבסיס לשיתוף פעולה יעיל בכל התחומים עם הרשות הפלשתינית, היא הערובה לגרירת השטיח מתחת רגלי הפושעים, ארגוני הטרור בצד הפלשתיני ובצד הישראלי.

אחמד סעד: השלום האמיתי הוא הערובה לביטחון וליציבות, וזה יושג באמת אם תקום מדינה פלשתינית עצמאית ובירתה ירושלים המזרחית בגבולות 1967, בצד מדינת ישראל.

אחמד סעד: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אחמד סעד.

שבח וייס: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

שבח וייס: אחרייך – חבר הכנסת אברהם רביץ.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה אתנו כאן באולם – חבר הכנסת יהודה הראל.

שבח וייס: תשתדלו להקפיד על הזמן פחות או יותר.

שבח וייס: רצוי ממש להקפיד.

שבח וייס: בבקשה, גברתי.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, לפני הכול ברצוני לשלוח את תנחומי ותנחומיה של סיעת ישראל בעלייה למשפחות שאיבדו את יקיריהן בפיגוע הנורא בשוק מחנה-יהודה ביום רביעי שעבר, וכולנו כמובן מאחלים החלמה מהירה ושלמה לכל הפצועים שנותרו בבתי-החולים או שכבר שוחררו לבתיהם.

מרינה סולודקין: ברצוני לשבח את התגובות השקולות, הנבונות וההחלטיות של ממשלת ישראל לאחר האירוע הטראגי שקרה.

מרינה סולודקין: בפעם הראשונה מאז תחילת פיגועי המתאבדים, שהחלו למעשה ב-1994, הצליחה ממשלת ישראל לגבש תוכנית תגובה כוללת שמטפלת באספקטים שונים של בעיית הטרור.

מרינה סולודקין: ההחלטה לאפשר מה שקרוי "מרדף חם" לתוך שטחי A, שנמצאים כיום בשליטתה של הרשות הפלשתינית, מעידה על הניסיון לצמצם את שטחי המקלט שבהם מסתתרים המחבלים לפני הפיגועים.

מרינה סולודקין: יש משמעות פסיכולוגית ופוליטית חשובה ביותר להחלטה זו, כיוון שבניגוד לציפיות של הפלשתינים, הממשלה הנוכחית מדגישה שוב ושוב, שהריבונות שתינתן לצד השני תהיה מוגבלת.

מרינה סולודקין: יש גם משמעות פסיכולוגית ופוליטית עצומה להחלטה לשבש את שידורי ההסתה של רדיו "קול פלשתין", כיוון שאידיאולוגיות קיצוניות דורשות תגובה קיצונית וקשה כבר מראשיתן.

מרינה סולודקין: במובן זה יש לנו עוד הרבה מה ללמוד מממשלות מצרים, סעודיה ואלג'יריה, שנלחמות כבר שנים ארוכות בנגע של הפונדמנטליזם האסלאמי.

מרינה סולודקין: הטרור הוא מלחמה שעושה שימוש באמצעים לא קונבנציונליים.

מרינה סולודקין: לכן תגובות ממשלת ישראל חייבות להיות חריפות, מהירות ומדויקות.

מרינה סולודקין: זו בדיוק הנקודה שבה נכשלה הממשלה הקודמת.

מרינה סולודקין: חוסר אונים מול הטרור תמיד מעודד אותו.

מרינה סולודקין: ברצוני לומר בהזדמנות זו מלת שבח על ההתנהגות האחראית והממלכתית של האופוזיציה.

מרינה סולודקין: חשוב מאוד, שדווקא בימים הסוערים האלה מצאו הן ראש הממשלה בנימין נתניהו והן ראש האופוזיציה אהוד ברק זמן ורצון לפגישה בארבע עיניים.

מרינה סולודקין: רק חזית לאומית אחידה, ששותפים בה כל חלקי העם, תוכל להתמודד בהצלחה עם הטרור.

מרינה סולודקין: הסכמי אוסלו נחתמו בשנת 1993.

מרינה סולודקין: מאז החתימה אנו נתקלים בתופעות שמעידות על כך ששני הצדדים עדיין לא מספיק בשלים להתחייב להסכם שכזה.

מרינה סולודקין: אנו הישראלים לא מבינים מספיק את גובה המחיר הלאומי שצריך לשלם כדי לוותר על שאיפות טריטוריאליות, ואילו הפלשתינים אינם מבינים, שמחיר הריבונות המוגבלת שיקבלו חייב לכלול הסתלקות מדרך הטרור, הפסקת ההסתה נגד ישראל והעם היהודי והתנהגות לאומית אחראית תוך הורדת הציפיות.

מרינה סולודקין: כעת אנו נמצאים, לדעתי, בנקודת מפנה.

מרינה סולודקין: אפשרות אחת היא, שהפלשתינים, וערפאת בראשם, יבינו, שהטרור והתהליך המדיני לא יכולים להתקיים במקביל.

מרינה סולודקין: או שהכוחות השפויים בצד הפלשתיני יתחילו לחפש יורש לערפאת, שיוכל לעמוד בתביעות הלאומיות במשבר שעמו כולנו מתמודדים כיום.

מרינה סולודקין: אינני רוצה לדבר על אפשרויות אחרות, של השתלטות הכוחות האסלאמיים הקיצוניים על ההנהגה הפלשתינית, שכן התגובה היחידה האפשרית מבחינת מדינת ישראל על התפתחות כזאת יכולה להיות רק במישור הצבאי.

מרינה סולודקין: הייתי רוצה לבחון את הפיגוע בשוק מחנה-יהודה לא רק במישור הישראלי-הפלשתיני, אלא במישור המזרח-תיכוני הרחב.

מרינה סולודקין: במובן זה, ההתקרבות הנמשכת בין אירן לסוריה, הפעולות של ה"חיזבאללה" בלבנון והניסיון לביצוע פעולת טרור בברוקלין שבארצות-הברית, כל אלה מעידים, לדעתי, על כך שאירן, למרות חילופי השלטון, או אפילו בגללם, עדיין פועלת נגד השגת הסדר כלשהו במזרח התיכון.

מרינה סולודקין: האופוזיציה האסלאמית באירן מעודדת פעולות טרור ברחבי העולם נגד מטרות יהודיות או מערביות, בניסיון למנוע את ההתקרבות בין השלטון החדש באירן למערב.

מרינה סולודקין: זהו ההקשר הבין-לאומי הרחב שבו התרחש הפיגוע החבלני הנורא בשוק מחנה-יהודה.

מרינה סולודקין: אנו מחויבים לשוב בהקדם אל שולחן המשא-ומתן, בכל הערוצים: עם הפלשתינים, עם הסורים והלבנונים, וכן בערוץ הרב-צדדי.

מרינה סולודקין: חשוב מאוד לתאם את העמדות שלנו עם ארצות-הברית, רוסיה, האיחוד האירופי, סין ויפן.

מרינה סולודקין: השגת הסדר שיביא שלום כולל למזרח התיכון אפשרית רק במסגרת של משא-ומתן.

מרינה סולודקין: תודה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

שבח וייס: חבר הכנסת יהודה הראל, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

יהודה הראל: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, חברי הכנסת, כמו כולם גם אנחנו, גם אני, שותפים לכאב המכה, לזעזוע.

יהודה הראל: ואני אביע גם איזו גאווה – אנחנו לא מתרגלים.

יהודה הראל: אנחנו לא מצליחים להתרגל, אף שכל חיינו עוברים מאירוע לאירוע.

יהודה הראל: ואולי הכוח שלנו הוא בזה שאנחנו לא מתרגלים, שאנחנו מזדעזעים עוד הפעם ועוד הפעם.

יהודה הראל: והמקרה המאה הוא כמו המקרה הראשון.

יהודה הראל: כל מספר של נפגעים, כמו 13, הוא 13 אנשים, 13 משפחות.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד, שברק הפיצוצים הללו אולי עוזר לנו להשתחרר מחלומות, מקונצפציות ותיקות מאוד ומאשליות נעימות מאוד; מקונצפציות שאבד עליהן כלח, אך קשה לנו להשתחרר מהן.

יהודה הראל: ואולי במכה ובטראומה יותר קל, אפשר יותר להשתחרר.

יהודה הראל: אני רוצה למנות את האשליות והקונצפציות.

יהודה הראל: לא אוהבים לשמוע את זה, אבל כנראה אין לאף אחד מאתנו נוסחה לסיום הטרור, והטרור ילווה אותנו שנים רבות.

יהודה הראל: אפשר לעשות פעולות שונות ודברים שונים כדי להחליש, כדי להקטין את הנזק, אבל לא בנוסחה של חבר הכנסת פרס, של מזרח תיכון חדש, של סיום עידן המלחמות, וגם לא בנוסחה של ראש הממשלה, של לחץ על הפלשתינים, וגם לא בשיתוף פעולה עם הרשות הפלשתינית או במאבק נגדה.

יהודה הראל: כל אחת מההצעות האלה, טובה או לא טובה, נכונה או לא נכונה, לא תסיים את הטרור.

יהודה הראל: אין כנראה מזרח תיכון חדש.

יהודה הראל: הקיץ השנה הוא כמו הקיץ בשנה שעברה, חם ולח, והמזרח התיכון הוא אותו מזרח תיכון.

יהודה הראל: הוא לא ישתנה בטווח הקרוב.

יהודה הראל: החלום של השלום נוסח אירופה צריך להישאר כחלום, צריך להישאר כאמונה, צריך להישאר כזכות בסיסית שיש לנו, אבל הוא לא אופציה פוליטית בטווח הנראה לעין; כמו שארץ-ישראל השלמה נשארת ארץ-ישראל ונשארת שלמה, היא לא אופציה בטווח הפוליטי הנראה לעין; כמו שמי שמצטער על אוסלו לומד שאין חזרה מאוסלו.

יהודה הראל: לגבי הרצון להפרדה בינינו לבין הפלשתינים, בלב רבים שחלמו על חיים משותפים ועל ארץ-ישראל שלמה מתחילה להשתרש ההבנה, שזה הצורך, הפרדה, עם הדבר הקשה שיש בה, של ויתור לא על הזכות, אבל ויתור למעשה על חלקים יקרים מארץ-ישראל.

יהודה הראל: הפרדה גם מחייבת החלטה על צירוף למדינת ישראל של שטחים נרחבים ומקומות נרחבים מעבר ל"קו הירוק" של 1967.

יהודה הראל: חודרת ההבנה, שצפויות לנו עוד שנים רבות מאוד של מאבק קשה עם העולם הערבי והעולם הפלשתיני, מאבק שנחתור לכך שהוא לא יהיה מלחמה, אבל זה מאבק קשה, עם הרבה סיכונים, שמחייב הרבה נחישות והרבה נכונות.

יהודה הראל: ובמאבק הזה, אולי סוף סוף נגיע למסקנה, שאחד ממרכיבי הכוח החשובים ביותר, ואולי החשוב ביותר, הוא האחדות.

יהודה הראל: נוסף על מרכיב של שחרור מאשליות, של נחישות – מרכיב האחדות.

יהודה הראל: בהקשר זה אני מצטרף לשבחים על עמדתו של יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת אהוד ברק, שהופרה, לפי דעתי, בדברים ששמעתי מפי חבר הכנסת ברעם, עד לביטוי קשה מאוד – מי שיסיק את המסקנות ממנו – שאין לנו קונצפציה ביטחונית חוץ מהשלום.

יהודה הראל: זה ביטוי לכניעה, לא סתם כניעה, אלא כניעה ללא תנאי.

יהודה הראל: אין שום סיכוי להשיג אי-פעם שלום מתוך קונצפציה שאומרת שאין לנו אלטרנטיבה לעמידה פרט להסכם שלום.

יהודה הראל: זו בדיוק הנוסחה שבה לא נשיג לעולם שלום, נוסחה לכניעה.

יהודה הראל: אני חושב שמתקרב הזמן לממשלת אחדות לאומית.

יהודה הראל: אולי צריכים לקרות עוד דברים קשים.

יהודה הראל: אבל ממשלה כזאת תיתן לנו כוח מול האויבים, כוח מול המעצמות.

יהודה הראל: היא תיתן לנו מחדש אמון של כל חלקי העם או רוב חלקי העם גם לנקיטת צעדים קשים מאוד שאנחנו צריכים אולי לנקוט, גם לוויתורים מכאיבים שאולי נצטרך ללכת אליהם במסגרת הפרדה.

יהודה הראל: היא תיתן לנו גם את האומץ להגיד לעם סוף סוף את האמת, שצפויה תקופה קשה, שאין פתרונות פלא; שאי-אפשר להבטיח, על-ידי פעולה נחושה אחת או על-ידי ויתור גדול אחד, שלום עד אחרית הימים.

יהודה הראל: לצורך זה, בשלב ראשון נחדל אולי מההתקפות האישיות על ראש הממשלה ועל ראש האופוזיציה ומאמירות חריפות, ואולי עד שיבשילו התנאים לממשלת אחדות – אינני תמים ואני יודע שיעבור זמן רב עד אז – אולי נחתור ליותר הסכמה לאומית.

יהודה הראל: אולי נראה התייעצויות שבועיות של ראש הממשלה עם ראש האופוזיציה, עד לשיתופו – אם זה ניתן במסגרת החוק – בוועדת השרים לענייני ביטחון, לפחות מפעם לפעם.

יהודה הראל: אני חושב, שמגיע לעם שלנו, שעומד במבחנים כל כך קשים, גם מבחינה נפשית, בכל הקשור לנפילה של תקוות ואשליות – שנתרום לו את התרומה הזו של הסכמה לאומית, עד כמה שאפשר רחבה ומתרחבת.

יהודה הראל: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת הראל.

שבח וייס: אנחנו ממשיכים: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

שבח וייס: אולי – ברשותך, חבר הכנסת דהאמשה – אני מעלה רעיון לחברי ועדת הכנסת, אחד מהם חבר הכנסת זאבי: כאשר אוספים 30 חתימות לכינוס הכנסת בפגרה, אולי צריך להקפיד על כך שמחצית מן החותמים ישהו באולם.

רחבעם זאבי: אני יושב כאן מתחילת הדיון.

שבח וייס: בכל הדיונים, אני יודע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, כבוד שר הביטחון, חברי הכנסת, אנו שותפים בצערן של כל משפחות חללי הפיגוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עמדתנו היא, שאין לנגוע ואין לשפוך דמם של אזרחים חפים מפשע שלא במלחמה, של אזרחים שלווים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו היתה עמדתנו תמיד, זו גם עמדתנו עכשיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עמדתנו היא, שאין לפגוע באזרחים מכל הצדדים ומכל העמים, ללא הבדל דת וגזע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו משתתפים גם בצערה של משפחת עלאווני מאזבוט, שבנה נרצח יום לפני הפיגוע במחנה-יהודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שמענו את הגרסאות השונות והסותרות: פעם אומרים שהוא כאילו סימן כטרמפיסט, וכאשר ירד איש מג"ב, הוא תקף אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: פעם אומרים שהוא רצה לעצור את הרכב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הסיפור ידוע, נואלנו מלשמוע שהיה נוהל בדיקת חשוד, ירו לכיוון הרגליים, הוא לא עצר ואז ירו בו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם את הסיפור הזה שמענו בפעם הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אלה דברים שנראים תמימים לכאורה, אינם יכולים לכסות ולשמש עלה תאנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אזרחים ערבים נרצחים בוקר וערב בגדה המערבית בידי כוחות צה"ל, חד וחלק.

משה פלד: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וגם בידי מתנחלים.

משה פלד: תן דוגמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלשום נרצח האזרח מוסטפא ג'יבריל עיסא מהכפר יטא.

יצחק וקנין: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מדברים עכשיו על אלה שנרצחו בידי כוחות צה"ל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפלשתינים יש פרלמנט, יש להם רשות מחוקקת ויש להם ועדת ביקורת, והם מטפלים היטב בעצמם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מטפלים עכשיו במה שקורה פה.

זאב בוים: – – –

בנימין אלון: אתה מציג זה כנגד זה?

שבח וייס: חבר הכנסת דהאמשה, רק רגע.

שבח וייס: חברי הכנסת אלון, וקנין ובוים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר דברים ברורים בעברית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יכול להבין מה שאתה רוצה.

בנימין אלון: אתה עורך-דין של הרשות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שלא מבין, לא יבין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שלא הבין כל הזמן, לא יבין גם עתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שמבין ועושה עצמו לא מבין, יבושם לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי התרגלנו גם לזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם אתה כמו כל אלה, ואת זאב בוים אני הרי מכיר טוב מאוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: או שאתה מבין ואתה לא רוצה להבין, או שאתה לא רוצה להבין בכלל, או שאתה מבין.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תבין כפי שאתה רוצה.

זאב בוים: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת בוים ווקנין, מספיק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי דברים ברורים על הפיגוע.

שבח וייס: חבר הכנסת דהאמשה, תן לי להרגיע אותם במשך שנייה, לא על חשבון זמנך.

שבח וייס: בינתיים נרגעו, תמשיך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבר הכנסת וקנין, כולם שומעים, מי שרוצה לשמוע ישמע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי דברים ברורים ומפורשים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כדי לסבר את אוזנך, אני נגד שפיכת דמם של חפים מפשע משני העמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ודאי שאני מגנה את הפיגוע וגינינו אותו עוד לפני כן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו נגד זה כל הזמן, יש לנו עמדה ברורה ונחרצת, אבל אנחנו חייבים גם לגנות את הרצח ואת הפגיעה בעם אחר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואני רוצה לשמוע אותך מגנה את זה, אותו ואותו – זו חובתכם, אם אתם נאמנים למדינתכם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זהו אינטרס ישראלי מובהק, לגנות גם את הרצח בעם אחר – –

זאב בוים: איזה רצח?

בנימין אלון: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – גם כאשר זה קורה בידי כוחות הביטחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זהו אינטרס לגיטימי של ישראל.

זאב בוים: איזה רצח?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חובתכם לעשות את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבר אמרתי איזה רצח, הבאתי שתי דוגמאות: רצח תושב אזבוט ורצח תושב יטא.

שבח וייס: חברי הכנסת וקנין, בני אלון ובוים, מספיק.

שבח וייס: מעכשיו נאפשר לחבר הכנסת דהאמשה לסיים.

שבח וייס: כן, אלה דברים קשים.

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לו לסיים את דבריו על-פי הזמן הנתון לו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מגנים גם דברים אחרים, לא רק רצח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קורים כאן דברים חשובים ורציניים ביותר: אתמול והיום הרסו בתים בירושלים ובחברון.

גדעון עזרא: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הריסה כשמה היא: הריסה רק הורסת, היא הורסת לא רק את הבית שהורסים, היא הורסת את האמון, את מעט מזער האמון שעוד נשאר בין שני העמים.

זאב בוים: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בוים, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

שבח וייס: זה לא נעים לי.

שבח וייס: אתה מנהל בית-ספר, אני ממש לא מרגיש נוח עם הקריאה הזו לסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הריסת הבתים הורסת את מה שנותר משכבת האמון הדקיקה בין שני העמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא הורסת את הסיכוי הקלוש שעדיין יש לאושש את תהליך השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דווקא בזמן הזה, להמשיך במדיניות ההריסה, במדיניות קביעת העובדות בשטח, במדיניות של עיבוי התנחלויות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יכול להבין את אלה שהם אויבי אוסלו ואויבי השלום – זהו רצונם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל כאשר זה מתבצע בידי ממשלה האומרת שהיא אחראית לתהליך השלום ורוצה בתהליך השלום – אלה שמכריזים על עצמם שהם בעד שלום, אליהם אני פונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש כאן דבר חמור עוד יותר: להרוס ולעשות מלחמה נגד הרשות הפלשתינית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה הפשע שלהם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא תפסו את אלה שביצעו את הפיגוע?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם ממשלת ישראל תפסה אותם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה הייתם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה אתם לא תפסתם?

גדעון עזרא: אתה היית בבית-סוהר?

גדעון עזרא: איפה היית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם יודעים מאיפה הם באו?

גדעון עזרא: אתה מטיף לנו?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה להאשים את הרשות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה היו כוחות הביטחון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה היית, סגן ראש השב"כ לשעבר?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יודע רק לצעוק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא תפסת אותם?

גדעון עזרא: אתה מבין גדול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה היית?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: איפה היו השב"כ וכוחות הביטחון וממשלת ישראל?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההתפארות וההתרברבות – יום לפני כן אמרו: אנחנו עושים ביטחון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במקרה אמרתי אז: אדוני ראש הממשלה, אם אתם חושבים שאתם עושים ביטחון, אתם טועים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי כאן מעל הדוכן הזה: אתם לא יותר טובים מהממשלה הקודמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כוחות הביטחון לא השתנו, הם לא שומרים יותר.

זאב בוים: שום ממשלה לא שמרה.

שבח וייס: חבר הכנסת בוים, אתה תחת אזהרה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לא מפני שהממשלה הזו מתפקדת יותר טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תראו את הדברים, חשוב לראות אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דברים לא קרו, מפני שאלה שרצו לפגוע לא פגעו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כנראה גם ערפאת רצה לשמור ושמר, אבל להכריז עליו עכשיו מלחמה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: להכריז מלחמה על העם הפלשתיני?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הסגר הזה והשפעתו על הכלכלה: אתם יודעים מה, בואו נניח שחונקים את הרשות והורסים אותה, אז מה – חוזרים לאינתיפאדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העם הפלשתיני ישנו, הוא קיים, הוא נמצא בארצו, תהיינה לו תגובות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא תהיה רשות, שלא תהיה רשות, אז מה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תהיה רשות אחרת, יהיה כוח אחר – העם נשאר.

זאב בוים: זה מה שאתה רוצה, את "הג'יהאד האסלאמי" ואת ה"חמאס".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: העם נשאר, נחזור עוד הפעם לבראשית – לאפס.

זאב בוים: זה מה שאתה רוצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מה שאתם עושים, לא מה שאני רוצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו התוצאה הסבירה ביותר לתהליך של הכרזת מלחמה נגד השותף, נגד הפרטנר שלכם.

זאב בוים: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת בוים, אצטרך אפילו להוציא אותך מהאולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: במקום לראות דברים כהווייתם, במקום שנתקן אצלנו, בתוכנו – בואו נקבע ועדת חקירה שתבדוק, איפה היו כוחות הביטחון ולמה הם לא שמרו, וזאת תחת להאשים את ערפאת ולהשליך הכול עליו.

גדעון עזרא: – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: קל מאוד למצוא אפילו קונסנסוס על כך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל עם ישראל שותף לצער ולאבל, לכל עם ישראל נוח לשמוע את ההאשמות ואת הכרזת המלחמה על הפלשתינים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא התרגל לכך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתם עושים פה הטעיה נוראית לעם שלנו – לעם בישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: צריך לבדוק את הדברים פנימה, איפה היו כוחות הביטחון ולמה הם לא עצרו את הפיגוע.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הם האחראים, ולא הרשות הפלשתינית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה.

שבח וייס: חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת שלמה בן-עמי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי הכנסת הנוכחים, פיגוע הטרור הכפול בשוק מחנה-יהודה הביא את ממשלת ישראל לשורת החלטות, שאולי יש לראות בהן התפכחות מאשליית השלום השקרי מבית-היוצר של פרס וביילין, אשר אומץ ללב, או לפחות לפה של נתניהו והליכוד.

רחבעם זאבי: כאשר דרשנו ותבענו את הפסקת המשא-ומתן המדיני, שכל תכליתו ותוצאותיו היו נסיגות וויתורים בנוסח אומלל של "צעדים בוני אמון" רק מצדה של ישראל – אמרו לנו שאנחנו אויבי השלום ומחרחרי מלחמה.

רחבעם זאבי: עכשיו הבינה ממשלת "השלום הבטוח" של נתניהו, שאין עם מי לדבר שלום, שערפאת היה ונשאר אויבה הראשי של ישראל, שערפאת הוא טרוריסט ואיש דמים, שערפאת נוכל ושקרן.

רחבעם זאבי: כאשר אמרנו ש"המשטרה" הפלשתינית איננה אלא אוסף של כנופיות מחבלים שהולבשו במדים וכי אסור להפקיד בידיהם את ביטחוננו, ענו לנו ש"שלום עושים עם אויב".

רחבעם זאבי: עכשיו הבינה הממשלה, ש"המשטרה" הזאת היא מאורת צפעים ועקרבים, וכי העומד בראשה אחראי לשורת פיגועים בישראלים ביהודה ובשומרון.

רחבעם זאבי: כאשר טענו ש"קול פלשתין" והטלוויזיה הפלשתינית מסיתים נגד מדינת ישראל וממשלתה, הסבירו לנו שקיים חופש ההבעה בדמוקרטיה.

רחבעם זאבי: עכשיו הבינה הממשלה, שדברי השדרים ברשתות האלה מסיתים לרצח, לעוינות ואפילו למלחמה, וכי אין לראות בהם אפילו סממנים של דמוקרטיה בחברה רודנית וטירנית.

רחבעם זאבי: כאשר צעקנו בגרונות ניחרים בפעם האלף, שסגר על ערביי יש"ע יתרום תרומה נכבדה למניעת פיגועי הטרור, שכן הם לא יוכלו לבוא לבתינו ולרחובותינו עם הפצצה ועם הסכין, טענו בפנינו שסגר רק יגביר ויגדיל את המצטרפים למעגל הטרור.

רחבעם זאבי: עכשיו הבינה הממשלה, שלא חסרים מועמדים לבצע פיגועים, והבעיה שלהם היא ההגעה והנגישות ליעדים בתוככי ישראל.

רחבעם זאבי: כאשר ביקרנו את הממשלה על כך שהיא מעבירה כספים רבים לרשעות הפלשתינית וכי כספים אלה אינם משפרים את הכלכלה של תושבי הרשעות ואין בונים באמצעותם תשתית כלכלית או חברתית ותרבותית, אלא מגדילים באמצעותם את צבא הטרור הפלשתיני הנקרא "משטרה", או שהם אובדים בנפתולי הכיסים הפרטיים של הרשעות הפלשתינית, השיבו לנו שאם יהיה להם כסף – הם יהיו עסוקים בבניית הישות שלהם וישתחררו מהטרור.

רחבעם זאבי: עכשיו הבינה הממשלה לאן הלכו הכספים.

רחבעם זאבי: היתה צריכה לחלוף שנה של שלטון הליכוד ושותפיו כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: היתה צריכה להיות נסיגת צה"ל מחברון והפקרת יהודיה כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: היתה צריכה להיחשף השחיתות בצמרת הרשעות הפלשתינית כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: היה צריך לקום צבא המחבלים הגדול בהרבה מעבר למוסכם כדי שנבין זאת.

רחבעם זאבי: היתה צריכה להיחשף חוליית הקצינים הטרוריסטים של ראזי ג'באלי כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: היו צריכות להתחולל ההתפרעויות בקבר יוסף ובכפר-דרום, בערב סוכות, ורצח 16 מחיילינו, כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: היו נחוצות הברחות הנשק המסיביות לתוככי השטחים כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: היו נחוצים הסירובים להסגרת המחבלים הרוצחים כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: היו צריכים להתנוסס דגלי אש"ף במוסדות הרשעות הפלשתינית בתוככי ירושלים כדי להבין זאת.

רחבעם זאבי: היו צריכים להישמע דברי אדולף ערפאת פעם אחר פעם נגד מדינת ישראל וראשיה כדי להבין זאת.

רחבעם זאבי: היתה נחוצה האמנה הפלשתינית שנשארה תקפה כדי שיבינו זאת.

רחבעם זאבי: אבל כל אלה לא היה בהם די, עד שבאו הפיגועים במחנה-יהודה ועד שהעם בישראל ספד ל-13 מבניו, ואז באה ההתפכחות והקבינט החליט והממשלה אישרה.

רחבעם זאבי: השאלה הגדולה הניצבת בפנינו היא: כמה זמן תישאר הממשלה הזאת מפוכחת, החלטית ותקיפה?

רחבעם זאבי: האם לא תיחלש דעתה בעוד ימים אחדים והיא תשוב להיות מתרפסת ורפוסה?

רחבעם זאבי: האם היא לא תיחלש נוכח הקריאות של "ידידים" מעבר לים ונוכח "חשבון הנפש" של צדקנים בקרבה ונוכח פניו הנפולות והמסכנות של ראש כנופיות אש"ף?

רחבעם זאבי: כמה זמן תישאר הממשלה איתנה בהחלטתה?

רחבעם זאבי: יש לנו חששות כבדים באשר לאיתנותה של הממשלה הזאת, והלוואי שנתבדה.

רחבעם זאבי: הבוקר התחיל דיון ציבורי על חולשתו של המודיעין שלנו לפעול באזורי יש"ע מפני שיצאנו מהם.

רחבעם זאבי: בוקר טוב.

רחבעם זאבי: כלום לא ידענו זאת מלכתחילה?

רחבעם זאבי: כלום לא הזהרנו על כך מאז ימי אוסלו האומללים בספטמבר 1993?

רחבעם זאבי: כלום ציפיתם שג'יבריל רג'וב ילשין על חברו ראזי ג'באלי, ומוחמד דחלאן יעקוב ויפעל נגד בני דודו מה"חמאס"?

רחבעם זאבי: ייתכן שחוליית הפיגוע במחנה-יהודה נשלחה למשימתה על-ידי מנהיג ה"חמאס" אבו-מרזוק, שמצא מקלט ברבת-עמון אחרי שממשלת ישראל ביטלה את דרישתה להסגרתו מארצות-הברית.

רחבעם זאבי: אין זה ודאי שזה כך, אבל זוהי אחת האפשרויות, ואני שואל את הממשלה שנתנה לטרוריסט בכיר כזה להישמט מידינו: מה היו השיקולים ואיזו תבונה מדינית וביטחונית הנחתה אתכם?

רחבעם זאבי: אנחנו עוד נשמע מאבו-מרזוק ונפגוש את שליחיו בפיגועים ובאירועי טרור.

רחבעם זאבי: המלחמה בטרור היא ארוכה וממושכת, היא חובקת אלפי פרטים גלויים ועלומים, והיא חייבת להיות עקבית ובלתי מתפשרת; מושקעות בה מיליוני שעות עבודה ומעקב והסתכנויות של לוחמים ואנשי מודיעין.

רחבעם זאבי: כאשר באים פוליטיקאים ובוחשים בה, וזאת מתוך ראייה כוללת, כביכול, ומתוך הגדרת היעד המדיני והחתירה לשלום האכזב, הם הופכים את הקערה על פיה.

רחבעם זאבי: כך זה היה בשחרור הסיטוני של מחבלים ומחבלות, כך זה במסירת סמכויות ואמצעים לרג'ובים, כך זה ביציאה החפוזה והעליזה מערי יש"ע, ועוד יש לכם החוצפה להגיד שאתם תביאו "שלום בטוח" לישראל.

רחבעם זאבי: לא יהיה "שלום בטוח" כאשר מוותרים על הסגרת אבו-מרזוק, ולא יהיה "שלום בטוח" עם איש הדמים והשקרן מעזה, ולא יהיה "שלום בטוח" בלי צה"ל חזק ובלי שב"כ, כאשר לשניהם חופש פעולה.

רחבעם זאבי: כאשר יסד יוסף נבון את שכונת מחנה-יהודה מחוץ לחומות ירושלים, בצד הדרך המובילה ליפו, היו לו חזון ותקווה.

רחבעם זאבי: היה לו חזון ליישוב הארץ, להרחבתה של ירושלים ולחיזוקו של היישוב היהודי בה.

רחבעם זאבי: היתה לו תקווה שהיהודים יחיו לבטח בשכונה החדשה.

רחבעם זאבי: והנה, דווקא במדינת ישראל תוכפים הפיגועים בשכונה הזאת.

רחבעם זאבי: 13 החללים בפיגוע האכזרי האחרון מצטרפים ל-429 חללי האינתיפאדה, ומסדר הנופלים בה מגיע ל-442, השם ייקום דמם.

רחבעם זאבי: ממשלה ציונית היתה צריכה להתחיל ביום ה' בשבוע שעבר בבניית השכונה היהודית בהר-הזיתים המתקראת ראס-אל-עמוד ולקרוא לה "זיכרון השלושה-עשר".

רחבעם זאבי: זוהי תשובה ציונית, חיובית, בונה וחינוכית.

רחבעם זאבי: שולחיהם של המתאבדים יבינו תשובה כזאת.

רחבעם זאבי: הם גם היו מבינים אם היו מתפוצצים השווקים של שכם ורמאללה ושאר ערי יהודה ושומרון.

רחבעם זאבי: הם היו מבינים זאת כי זוהי שפתם, אבל לנו יש שפה אחרת והבה ונשתמש בה.

רחבעם זאבי: ב-13 מבתי ישראל, ובתוכם גם בבית ערבי, יושבות "שבעה" משפחות ומבכות את יקיריהן.

רחבעם זאבי: 13 נפשות – נער וזקן, איש ואשה מישראל מצאו את מותם בשוק בלבה של ירושלים.

רחבעם זאבי: עשרות נפצעו ומתפתלים בכאבם בין הסדינים הצחורים של בתי-החולים.

רחבעם זאבי: אנחנו אתם – עם המשפחות הדואבות הסופדות למתיהן ועם הפצועים באנקותיהם ובסבלם.

רחבעם זאבי: יהי רצון שהסבל הנורא הזה יהיה מחיר ההתפכחות של ממשלת ישראל – למלחמה אמיתית ועקשנית בטרור ולניפוץ אשליית השלום השקרי עם המרצחים.

רחבעם זאבי: תודה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת רחבעם זאבי.

שבח וייס: לפני שאני מתחלף עם אחד מסגני יושב-ראש הכנסת, גם אני מבקש לבטא כאן רגש אישי של צער ויגון ואבל על מות האנשים, 13, לאחל החלמה לפצועים, ולציין עוד נקודה אישית שנוגעת גם לכנסת.

שבח וייס: בין ה-13 נמצא גם בעלה של עובדת כנסת נאמנה וחרוצה, אריאלה מלכה, שהיתה לי הזכות, כאשר הייתי יושב-ראש הכנסת, להיות במחיצתה יחד עם המזכירות האחרות של לשכת היושב-ראש.

שבח וייס: אני זוכר, שבכל פעם שהיו פגועים היינו מעבירים מברקים, ועוד מברקים, ועוד מברקים, והיא עצמה היתה שולחת את מברקי התנחומים והשתתפות בצער ואיחולי החלמה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

שבח וייס: אני משער שלא היה עולה על דעתה שיום אחד – – –

משה פלד: ממך אני צריך לקבל ציונים?

משה פלד: עציר ביטחוני אתה.

שבח וייס: אדוני סגן השר, אני מבקש ממך.

משה פלד: לא, הוא נותן לי ציונים.

משה פלד: הוא צריך לתת לי ציונים, אתה מבין?

שבח וייס: כרגע אני מבקש לא להפריע.

משה פלד: הוא ישב בבית-סוהר.

שבח וייס: אני מבקש עכשיו – – –

משה פלד: אתה מפריע לי לדבר.

שבח וייס: תסלח לי, אני הייתי באמצע הדברים, ואתה צעקת באמצע הדברים שלי.

משה פלד: לא, הוא צעק.

משה פלד: למה לא הערת לו?

שבח וייס: שניכם.

שבח וייס: חשבתי שתירגעו שניכם.

משה פלד: עציר ביטחוני, הוא נותן לי ציונים.

שבח וייס: אני מבקש להירגע.

שבח וייס: אדוני סגן השר, חבר הכנסת דהאמשה, חבר הכנסת סעד, מספיק.

שבח וייס: אני מבקש, אם כן, להעביר את תנחומי למשפחות.

שבח וייס: מספיק, חברים.

שבח וייס: אני יודע שזה גם דיון מתוח לפעמים.

שבח וייס: תנסו לרסן את עצמכם.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת שלמה בן-עמי, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, בימים הראשונים לאחר הפיגוע הנורא היתה תגובתה של מפלגת העבודה התאחדות סביב הקונסנסוס של ערכי הבסיס – חיים, ביטחון ושלום.

שלמה בן-עמי: אבל, אני חושב שאנחנו נמעל בתפקידנו כאופוזיציה אם לא נאמר גם את דברנו הנבדל ולא נפנה את תשומת הלב של הבית הזה ושל דעת הקהל בישראל להבדל שבין תגובה מסכסכת לבין תגובה אחראית.

שלמה בן-עמי: הפיגוע בשוק מחנה-יהודה קבר, לדאבון הלב, את האחרונה שבאחיזות העיניים שעל כתפיהן הגיע נתניהו לשלטון, אחיזת העיניים של השלום הבטוח.

שלמה בן-עמי: האמת היא, שרק תעמולת הרהב של ראש הממשלה ודובריו הצליחה לדחות את פסק-הדין הקשה הזה ליום הנורא בשוק מחנה-יהודה, שהרי הטרור מלווה את ממשלת המבוי הסתום הזאת מימיה הראשונים.

שלמה בן-עמי: טרור היה בבית-אל, וטרור היה בבית-שמש, וטרור היה ב"אפרופו", וטרור, או יותר נכון מלחמה עם חללים היתה גם במנהרת הכותל, וטרור המוני כמעט היה בחוף הים לולא הגנבה המוצלחת ביותר בתולדות המדינה, גנבת תיק החבלה על-ידי נרקומן.

שלמה בן-עמי: אבל היום, על רקע השוק הקרוע ומרוטש האיברים, לאן יוליכו נתניהו ודובריו את חרפתם?

שלמה בן-עמי: מה תייצר עכשיו מכונת התעמולה של מי שלמחרת הפיגוע בחדרה קבע, כי "ממשלת רבין נכשלה בהבטחת ביטחונם האישי של אזרחי ישראל"?

שלמה בן-עמי: עוד באותו יום של הפיגוע בקו 5 קבע נתניהו, כי "ממשלת ישראל והעומד בראשה, יצחק רבין, נושאים באחריות כבדה ביותר למדיניות ביטחונית מוטעית לחלוטין".

שלמה בן-עמי: ומה נאמר עכשיו על המדיניות הביטחונית שלך, אדוני ראש הממשלה?

שלמה בן-עמי: ומה על האחריות האישית שלך?

שלמה בן-עמי: מה תייצר עכשיו מכונת התעמולה של אלה שמיררו את חייו של רבין על כי הפך את ערפאת לקבלן משנה של ביטחון ישראל, והם מבקשים עתה להפוך אותו לקבלן ראשי?

שלמה בן-עמי: במקום שלום ובמקום ביטחון יש לנו היום תעמולה והסברה.

שלמה בן-עמי: ראש הממשלה נתפס בקלקלתו בשעה שכל הכרזות הרהב שלו על כי עלה בידו לחסל את הטרור התפוצצו בלבה של ירושלים, ועכשיו לפתע אין כל קשר בין מצבו של התהליך המדיני לביטחונם של אזרחי ישראל.

שלמה בן-עמי: ומה היא התשובה המעשית של הממשלה על הקריסה הזאת של הביטחון ושל השלום?

שלמה בן-עמי: את מקומן של היהירות וזחיחות הדעת תפסו עכשיו אובדן העשתונות ואובדן הכיוון.

שלמה בן-עמי: הכניסה לשטח A היא מתכון לשבירת סמכותו של ערפאת.

שלמה בן-עמי: אי-העברת הכספים המגיעים לפלשתינים בדין ומתוקף הסכם, היא מקור לשבירת הכלכלה הפלשתינית ולהרחבת הביצה שעליה צומח הטרור.

שלמה בן-עמי: אתמול הייתי באופקים וראיתי שם שלט מתקופת תעמולת הבחירות של הליכוד, שהאשים את רבין ופרס בכך שהם מעבירים כסף לערפאת על חשבון עיירות הפיתוח.

שלמה בן-עמי: אני מבין, שהבשורה היום היא, שהכסף שלוקחים מערפאת הולך לאופקים.

שלמה בן-עמי: אני חושב שזה יום גדול לאזרחי אופקים.

שלמה בן-עמי: הכסף שלוקחים מערפאת עכשיו ילך סוף-סוף לאופקים, ששם האבטלה הגיעה ל-14% תחת הממשלה הזאת.

שלמה בן-עמי: שיבוש שידורי הרדיו הפלשתיני הוא עניין מופרך, בלתי אפשרי מבחינה טכנית ובלתי תקין מבחינת החוק.

שלמה בן-עמי: מכונת התעמולה הניבה היום בבוקר מוצר חדש מפי מקור ביטחוני.

שלמה בן-עמי: קטנה והולכת יכולת איסוף המודיעין שלנו בשטחי הרשות הפלשתינית, קובע "המקור" – ביג דיל.

שלמה בן-עמי: באמת, אנחנו צריכים מקור ביטחוני בכיר ככל שיהיה כדי שיגידו לנו, שכשאתה מפנה שטח קטנה היכולת המודיעינית.

שלמה בן-עמי: פינוי שטח הוא לב לבו של התהליך המדיני, והחסר המודיעיני הזה אמור להיות מושלם על-ידי שיתוף פעולה ביטחוני, ולא יהיה ואין שיתוף פעולה ביטחוני אם אין תהליך מדיני.

שלמה בן-עמי: אלה שתי רגליים.

שלמה בן-עמי: מה כאן כל התגלית המדינית הביטחונית המרעישה הזאת?

שלמה בן-עמי: כל פעם מופיע לנו איזה דאוס-אקס-מכינה, איזה אלוהים מתוך המכונה, שנותן לנו איזה אמיתות נצח שכל בור ועם הארץ יודע אותן.

שלמה בן-עמי: וכל בור ועם הארץ יודע, שאת החסר המודיעיני הנגזר מפינוי שטח אתה ממלא בשיתוף פעולה עם הצד השני, והצד השני לא ישתף אתך פעולה אם אתה צועד על רגל מדינית נכה, עקומה, רגל מעץ, זאת רגלה של הממשלה הזאת.

שלמה בן-עמי: חשוב שהציבור ידע – – –

ראובן ריבלין: אתה מדבר ברצינות?

שלמה בן-עמי: אני מדבר ברצינות.

ראובן ריבלין: אתה מאמין, שערפאת יסכים לאפשר לנו את שמירתה של ירושלים כבירת ישראל בלי – – – למה שהוא יסכים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דהאמשה.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין.

שבח וייס: יש לי בעיה עם ההסכמות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת דהאמשה, אנא.

ראובן ריבלין: אני שומע טוב, אתה לא שומע.

שבח וייס: חבר הכנסת ריבלין, עכשיו אתה לא שומע אותי.

שבח וייס: חבר הכנסת דהאמשה.

שלמה בן-עמי: אתה יודע – – –

שבח וייס: יש לי בעיה.

שבח וייס: חבר הכנסת אורי אור, יש לי בעיה עם ההסכמות פה ביניכם או האי-הסכמות.

שבח וייס: לחבר הכנסת שלמה בן-עמי הוקצו חמש דקות והוא עבר אותן.

שבח וייס: אם נפתח עכשיו סימפוזיון על הסכמות, תהיה לי בעיה קשה מאוד עם לוח הזמנים.

שבח וייס: נאפשר לחבר הכנסת שלמה בן-עמי לסכם.

שלמה בן-עמי: אני רוצה לומר רק מלה אחת.

שלמה בן-עמי: אני לא רוצה להיכנס כרגע לדיון מדיני על תכנים מדיניים, רובי, אבל ראית – אני אישית מופתע, ואני בטוח שגם חברים אחרים, מאיזה סקר שהתפרסם ב"מעריב" בסוף השבוע לגבי העמדות המדיניות של הציבור.

יצחק וקנין: – – – סקרים.

שלמה בן-עמי: אתה מגלה שם, שבנושאים של הפרדה מדינית ושל סמכויות – אפילו על ירושלים, אפילו על רמת-הגולן – יש נכונות בציבור לפשרה מדינית כואבת, הרבה יותר משמעותית מזאת שאנחנו שומעים מפי דוברי הממשלה.

שלמה בן-עמי: כל מה שאנחנו צריכים להבין הוא, שלאף אחד אין פתרון הרמטי לבעיית הטרור, ובשקר יסודה של תעמולת בחירות שנשענת על כך שיש למישהו איזה פתרון הרמטי.

שלמה בן-עמי: לא היה לממשלה הקודמת.

שלמה בן-עמי: אין גם לממשלה הזאת.

שלמה בן-עמי: לכן, בשקר היתה תעמולת הבחירות ההיא.

שלמה בן-עמי: אבל, מה ההבדל בכל זאת?

שלמה בן-עמי: – שאינכם מייצרים כיוון ותקווה להקטנת הביצה.

שלמה בן-עמי: הרי הביצה רק הולכת וגדלה.

שלמה בן-עמי: אתה צריך להתחיל לייבש אותה.

שלמה בן-עמי: אינני מכיר דרך אחרת לייבש אותה זולת התקדמות אמינה בתהליך המדיני.

שלמה בן-עמי: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שלמה בן-עמי.

שבח וייס: ידידי חבר הכנסת, סגן יושב-ראש הכנסת, מאיר שטרית, בוא ונעשה חילופי משמרות.

שבח וייס: חבר הכנסת רביץ, לפני שמתחלפות המשמרות, אתה איחרת ואני אאפשר לך בכל זאת לדבר, אבל תקצר את נאומך.

שבח וייס: מתי?

שבח וייס: – יחליט על זה מאיר שטרית.

שבח וייס: כלומר, זה יהיה בדיון הזה.

שבח וייס: כמובן, עכשיו חבר הכנסת יצחק וקנין.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני שולח, בשם סיעתי ובשמי, את תנחומינו הכנים למשפחות שאיבדו את יקיריהן.

יצחק וקנין: יהי רצון שתנוחמו בנחמת ציון וירושלים.

יצחק וקנין: מפה אני שולח איחולי החלמה מהירה לפצועים.

יצחק וקנין: חברי חברי הכנסת, עד לשבוע שעבר חשבנו לתומנו, כי הסיבה העיקרית להפסקת מעשי הטרור והתופת הנוראיים, אשר פקדו את ארצנו לפני הבחירות האחרונות, היא חילופי השלטון, והיו כאלה בתוך הממשלה הנוכחית שאפילו התפארו בכך שאין מעשי טרור בגלל מדיניותה התקיפה יותר של ממשלה זו, מדיניותה היא הגורם העיקרי לעצירת מעשי הטרור כמעט לחלוטין.

יצחק וקנין: רק שעות ספורות לפני הפיגוע שמענו מעל בימה דברים ברוח זו.

יצחק וקנין: כנגד זה, האופוזיציה וכן דוברי הרשות הפלשתינית ובראשם היושב-ראש ערפאת טענו, שהפיגועים הרבים שהתרחשו לפני מערכת הבחירות האחרונה הם תוצאה של עמדת אותם קיצונים בארגוני הטרור, דהיינו ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי", שכל מטרתם לעצור ולפוצץ את תהליך השלום.

יצחק וקנין: טענות אלו, הנשמעות הן על-ידי נציגים בקואליציה ובאופוזיציה, אין להן כל בסיס, מאחר שעל-פי הגרסה האומרת שמטרתם לעצור את תהליך השלום – הלוא לכל הדעות תהליך השלום תקוע ועל כן אין מה לעצור.

יצחק וקנין: ואם נסבור שתהליך השלום תקוע ועל כן יש אור ירוק לפיגועים, על מנת לזרז את הממשלה הנוכחית – מה תענה אז האופוזיציה, אשר בתקופתה דהרנו לעבר השלום המיוחל, ולצערנו מעשי הטרור היו כמעט לשגרה בחיינו?

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, ידידי שר הביטחון, במאמר מוסגר תרשה לי להביע הערכה על תגובותיך המאופקות וגם התקיפות.

יצחק וקנין: חברי חברי הכנסת, אל לנו לתרץ תירוצים בגורמים למעשי הטרור.

יצחק וקנין: אל לנו להאשים ממשלה זו או אחרת.

יצחק וקנין: האשמה היחידה היא ברשות הפלשתינית ובעומד בראשה.

יצחק וקנין: הם אינם עושים דבר וחצי דבר נגד אותם ארגונים קיצוניים.

יצחק וקנין: מחבלי ה"חמאס" מסתובבים באין מפריע, מתארגנות חוליות לפיגועים המוניים בתוך שטח שכולו באחריות הרשות הפלשתינית, כאשר יותר מכל תקופה אחרת הם חופשיים לתכנן, לאגור תחמושת, כלי נשק, חומרי חבלה, וזאת תחת עינם הפקוחה של שוטרי הרשות הפלשתינית, כאשר השוטרים עצמם משתפים פעולה עם ארגונים אלו ומסייעים להם לבצע פעולות טרור נגד מדינת ישראל גם בתוך שטחי האוטונומיה וגם בשליחתם לפעולות טרור בתוך מדינת ישראל.

יצחק וקנין: ומה אנו עושים?

יצחק וקנין: והלוא אנו נרצחים ונפצעים.

יצחק וקנין: להם לא קורה מאומה.

יצחק וקנין: יעברו ימים מספר, והם יפעילו את כל תרגילי ההרגעה ויגייסו את אלפי המלים של הכחש והחנופה, על מנת שזעמנו יחלוף, ושוב נחזור לשגרה ושוב נשמע על מעצרים שמבצעת הרשות ופעולות נוספות נגד אותם ארגונים, עד שיעבור זעם בישראל, ושוב נראה אותם מסתובבים בראש כל חוצות.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, נמאס לשמוע את הביטויים: מזעזע, מחריד.

יצחק וקנין: זה נמאס, מאוס ומקומם.

יצחק וקנין: נמאס לשמוע על המשך תהליך השלום.

יצחק וקנין: די לנו לקבל מברקי תנחומים ולשמוע גינויים על הירצחם של חפים מפשע.

יצחק וקנין: מה עוד צריך לקרות במדינתנו כדי שנתעורר מהתרדמה שמרדימים אותנו דוברי הרשות הפלשתינית?

יצחק וקנין: רבותי, האשם העיקרי בכל הפיגועים הוא יאסר ערפאת, אשר אינו עושה מאומה ואף מדבר בשני קולות, כמובן, בלי להמעיט באשמתם של הרוצחים עצמם, יימח שמם, שהם לא בגדר אדם.

יצחק וקנין: נתאר לעצמנו, שבתוך מדינת ישראל יקומו חוליות חיסול של יהודים נוסח ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי".

יצחק וקנין: האם הן היו מסתובבות ברחובותינו כפי שמסתובבות חוליות ה"חמאס" בשטחי הרשות?

יצחק וקנין: האם אנו היינו נותנים לגיטימציה לפעילות כלשהי?

יצחק וקנין: האם לא היינו פועלים עם השב"כ שלנו כדי לסכל פעולה כזו ולחסלה עוד היא באיבה?

יצחק וקנין: לצערנו, לא נעשה דבר.

יצחק וקנין: המסגדים הם מקור השראה לפעילות טרור.

יצחק וקנין: במסגדים כוהני הדת משתייכים לארגוני הטרור הקיצוניים ומטיפים לרצח, לאלימות נגד מדינת ישראל.

יצחק וקנין: עוד חצי דקה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא ממשלה זו או אחרת תושיענו ולא קונצפציה זו או אחרת תוציאנו מהסבך שבו אנו נמצאים.

יצחק וקנין: דרושה כיום אחדות, ואחדות בכל המובנים, על מנת להתגבר על המכשולים העומדים בדרכנו לשלום, כמאמר חז"ל: לא מצא הקדוש-ברוך-הוא כלי מחזיק ברכה לישראל אלא השלום.

יצחק וקנין: שלום ואחדות פנימיים בעם ישראל.

יצחק וקנין: יהי רצון שיקוים בנו הפסוק: "ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה" וכמאמר הנביא זכריה: "לא בחיל ולא בכח, כי אם ברוחי אמר ה' צבאות".

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת וקנין.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת קליינר.

מאיר שטרית: עד שהוא יעלה, יש הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

מאיר שטרית: אחרי חבר הכנסת קליינר ידבר חבר הכנסת אברהם רביץ.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיעכם, כי עם מינויו של חבר הכנסת סילבן שלום לסגן שר במשרד הביטחון יוסרו מסדר-היום הצעות החוק האלה: הצעת חוק חינוך (תנאי קבלה למוסדות להשכלה גבוהה), התשנ"ז–1996, שהונחה על שולחן הכנסת ביום ב' בחשוון התשנ"ז, 7 באוקטובר 1996, ומספרה פ/443; הצעת חוק השיפוט הצבאי (חקירת תאונות בצבא), התשנ"ז–1996, שהונחה על שולחן הכנסת ביום י"ד בכסליו התשנ"ז, 25 בנובמבר 1996, ומספרה פ/883; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – הרחקת ילד מביתו), התשנ"ז–1996, שהונחה על שולחן הכנסת ביום כ' בטבת התשנ"ז, 30 בדצמבר 1996, ומספרה פ/1032; הצעת חוק רואי-חשבון (תיקון – רשיון מוגבל), התשנ"ז–1997, שהונחה על שולחן הכנסת ביום כ"ו בשבט התשנ"ז, 24 בפברואר 1997, ומספרה פ/1137; וכן הצעת חוק תשלום פנסיה למבוטחים המגיעים לגיל פרישה, התשנ"ז–1997, שהונחה על שולחן הכנסת ביום 24 בפברואר 1997, ומספרה פ/1189.

ש' כרם: כן יוסר שמו של חבר הכנסת סילבן שלום מהצעות חוק אלו: הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מעבר עובדים בין מוסדות), התשנ"ז–1996, שהונחה על שולחן הכנסת ביום ז' בכסליו התשנ"ז, 18 בנובמבר 1996, ומספרה פ/846; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – ביטול פטור המדינה), התשנ"ז–1997, שהונחה על שולחן הכנסת ביום כ"ז בטבת התשנ"ז, 6 בינואר 1997, ומספרה פ/1040; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – ועדה לעבודה בהיריון), התשנ"ז–1997, שהונחה על שולחן הכנסת ביום ט"ז באדר ב' התשנ"ז, 25 במרס 1997, ומספרה פ/1321.

ש' כרם: כן תוסר הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פדיון מניה של חבר אגודה שיתופית לתחבורה), התשנ"ז–1997, שהונחה על שולחן הכנסת ביום כ"ג באדר ב' התשנ"ז, 1 באפריל 1997, ומספרה פ/1370.

ש' כרם: תודה.

מאיר שטרית: תודה לסגנית מזכיר הכנסת.

מאיר שטרית: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, שר הביטחון, חברי הכנסת, אין ניחומים למי ששכל את יקיריו בפיגוע הרצחני, שנוסף לרשימת מעשי הפשע והטרור.

מיכאל קליינר: השם ייקום דמם של הנרצחים.

מיכאל קליינר: בשולי האירועים הכואבים האלה יש כמה תופעות, שלולא חומרת המעשה, האירוע והפיגוע הייתי אומר: כבר הגיע הזמן שהם ישעשעו.

מיכאל קליינר: שמעתי כאן את חבר הכנסת בן-עמי.

מיכאל קליינר: הרי אפשר לקחת מגוון של תגובות לאחר פיגועים ולראות איזה דפוס בתגובות שבאות מהצד הזה.

מיכאל קליינר: אחרי הרצח בבת-ים בשנת 1992, הרי כל הקורבנות, לדעת בן-עמי וחבריו, היו קורבנות הסרבנות.

מיכאל קליינר: רצה הגורל והתחלף השלטון, והיו פיגועים עוד יותר גדולים, גם בקו 5 בתל-אביב, גם בירושלים, בעפולה ובחדרה, ואז כבר אין קורבנות סרבנות, אז לפתע יש קורבנות שלום.

מיכאל קליינר: וכאשר קרה לנו, לאסוננו, הפיגוע המשמעותי הגדול, הכבד, הקשה, הנורא, שכולנו היינו מתפללים שלא יקרה, התחיל מצעד התגובות.

מיכאל קליינר: ואני מוכרח להגיד, שתגובה אחת היתה מוזרה מאוד בעיני.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת שריד אמר זאת בצורה חדה מאוד.

מיכאל קליינר: אמרו זאת חברים אחרים, נדמה לי שגם יושב-ראש מפלגת העבודה.

מיכאל קליינר: ומה היתה התגובה?

מיכאל קליינר: מדוע בא הפיגוע?

מיכאל קליינר: משום שדניס רוס צריך להגיע לארץ.

מיכאל קליינר: כלומר, זה נשאר בקטגוריה של קורבנות השלום.

מיכאל קליינר: אני מציע בכלל לא להשתמש בביטויים האלה.

מיכאל קליינר: אבל זאת היתה הקטגוריה.

מיכאל קליינר: כלומר, מה אמר אותו היגיון?

מיכאל קליינר: היות שה"חמאס" מתנגד לתהליך, כל זמן שהממשלה הזאת היתה עקרונית, אדוני שר הביטחון – כך אומר שריד, לא אני – כל זמן שהיא עמדה על עקרונותיה, כל זמן שהיא שמרה במידה סבירה – לדעת שריד, לא לדעתי – על עקרונות מצע הליכוד, גשר, צומת, לא היו פיגועים.

מיכאל קליינר: מתי בא הפיגוע, אליבא דיוסי שריד?

מיכאל קליינר: כאשר שר החוץ הצהיר את ההצהרה המתונה בירדן, כאשר ראש הממשלה קיבל, לדעתי, את ההחלטה הלא-טובה, הלא-נכונה, המבישה, שלא לבנות בראס-אל-עמוד, כאשר דניס רוס עמד לבוא ארצה, והיתה סכנה שהתהליך יתקדם, אז קרה הפיצוץ הנורא, אליבא דתזת שריד.

מיכאל קליינר: כלומר, אם נרחיק בתזה הזאת של יוסי שריד, לו היה ראש הממשלה נותן הוראה ואומר למוסקוביץ: תבוא ותבנה בראס-אל-עמוד, לא היה פיגוע.

מיכאל קליינר: זה על-פי ההיגיון של התזה שהצביע עליה יוסי שריד, שכל הפיגוע הזה בא כדי לבלום את תהליך השלום.

מיכאל קליינר: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לכל אלה שדיברו לפני, לרבות הדובר האחרון, שאומרים: בואו נפסיק לנסות לתרץ, להסביר ולמצוא רציונליזציה לרצח, בואו נפסיק לתרץ ולהסביר שרצח יהודים אצל הפלשתינים הוא מהלך טקטי.

מיכאל קליינר: רצח יהודים אצל הפלשתינים הוא לא מהלך טקטי, רצח יהודים אצלם הוא מהלך אסטרטגי, זו המטרה, זו התכלית.

מיכאל קליינר: רצח יהודים זה החלום הפלשתיני, שמתבטא בכל סקרי דעת הקהל, ורק אנחנו משלים את עצמנו, שבגלל מהלכים טקטיים באמת יש שאיפה רצינית לשלום בצד השני, כי אנחנו רוצים מתוך עצמנו להקיש עליהם.

מיכאל קליינר: רוצחים אותנו כי לא רוצים שנהיה כאן.

מיכאל קליינר: רוצחים אותנו כי היו רוצים שאנחנו נהיה בים גם אם נוותר, נוותר ונוותר; ויש גם בתוך ארצנו כמה ששותפים בסתר לבם לכמיהה העתיקה הזאת.

מיכאל קליינר: אנחנו צריכים, אם היינו יכולים, מחשבתית, לפחות – אוסלו מחייב אותנו פוליטית, אבל מחשבתית, לפחות – בואו נשתחרר מחזיון התעתועים הזה, המשקר אותנו והמשכר אותנו, שנקרא אוסלו.

מיכאל קליינר: נלך עליו, כי הממשלה הקודמת חייבה אותנו, כולנו הצבענו נגד, אבל לפחות לא נתחיל להאמין בו, לפחות לא נתחיל להאמין שבאמת הצד השני רוצה לחיות אתנו כאן בשלום.

מיכאל קליינר: הרי לפי הסקרים, לגבי ירושלים ולגבי זכות השיבה לא רק ביילין–איתן לא מקובל על רוב האוכלוסייה הפלשתינית, אפילו ביילין–אבו-מאזן לא מקובל על רוב האוכלוסייה הפלשתינית, כי הם רוצים את זכות השיבה עכשיו.

מיכאל קליינר: הם אפילו לא מוכנים לקבל את הנוסחה של ביילין–אבו-מאזן, שאומרת שרק מספר מצומצם של פליטים ייכנס בשלב הנוכחי לתוך תחומי מדינת ישראל, ל"קו הירוק", בלי לוותר על ההכרה בזכות.

אחמד סעד: לזה אתה מסכים?

מיכאל קליינר: אדוני, אני מסכים שארץ-ישראל המזרחית תהיה בשלב זה, מבחינה טקטית, וזה 80% מהשטח, בידי הערבים, ו-20% ממערב לירדן יהיו בידי היהודים.

אחמד סעד: – – – זאת האמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, היות שיש כאן אנשים שרוצים להשלות את עצמם, ואולי על מה שאני אומר יגידו: זו הדעה שלו, אני רוצה לסיים בעובדה.

מיכאל קליינר: אני שמעתי קולות מהצד הזה שאומרים: איזה אקט לא דמוקרטי זה לכבות להם את הטלוויזיה, להפריע לשידורי הרדיו.

מיכאל קליינר: אולי מישהו חושב, שרדיו פלשתין זה "קול ישראל".

מיכאל קליינר: רדיו פלשתין, אדוני שר הביטחון, אדוני היושב-ראש – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – – אתם רוצים לכפות הכול – – –

מיכאל קליינר: אל תשווה.

מיכאל קליינר: לא עם הדמגוגיה.

מיכאל קליינר: אני לא אתן לך, חבר הכנסת דהאמשה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דהאמשה, הערת ביניים – בסדר, לא נאום.

מיכאל קליינר: אני רוצה שאדוני ידע את ההקבלה.

מיכאל קליינר: מה שעשה רדיו פלשתין לאחר הפיגוע זה להשמיע מארשים, להשמיע שירי ניצחון.

מיכאל קליינר: הוא קרא לפעולה הזאת הפעולה הצבאית.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה לא נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: "קול ישראל" אומר שזה לא נכון.

מיכאל קליינר: זו עובדה.

מיכאל קליינר: למה הדבר דומה, חבר הכנסת דהאמשה?

מיכאל קליינר: חבר הכנסת אחד, ביום הנורא של הטבח בחברון, בהקשר אחר אמר חג שמח, כי במקרה זה היה יום חג.

מיכאל קליינר: ותראה איך אנחנו לקחנו וניפחנו את זה, כי קישרו כביכול את הדברים.

מיכאל קליינר: תאר לך, ש"קול ישראל", ביום הפיגוע בחברון היה משמיע מארשים, היה קורא למעשה של ברוך גולדשטיין פעולת ההקרבה.

מיכאל קליינר: זה מה שרדיו פלשתין עשה, אדוני.

מיכאל קליינר: אלה עובדות.

אחמד סעד: זאת לא האמת.

מיכאל קליינר: אלה עובדות.

מיכאל קליינר: חבר הכנסת סעד, הכול מוקלט.

מיכאל קליינר: ארבע שעות מארשים, שירי ניצחון, הפעולה הצבאית המפוארת, זה מה שעשה הרדיו של אש"ף, שמשדר בתדרים שממשלת ישראל, ברוב נדיבותה, אדוני השר, נתנה לו לשדר בהם.

אחמד סעד: למה אתה לא אומר, שהנשיא ערפאת והרשות גינו את המעשה?

מיכאל קליינר: באנגלית.

מיכאל קליינר: הוא הוציא את טופס הגינוי הקבוע, את ההודעה הסטנדרטית לעיתונות הבין-לאומית.

מיכאל קליינר: אבל ברדיו שלו, שמשדר מעזה, מהבית שלו, בערבית, עד הרגע הזה – ואני אחראי לדברים – מלת גינוי אחת בערבית לא הוציא ערפאת שלך על הפיגוע הזה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת קליינר, בגלל ההפרעות אני נותן לך עוד דקה אחת וזהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת דהאמשה, אני מבקש לא להפריע.

מיכאל קליינר: אני מציב פה אתגר בפני חבר הכנסת דהאמשה וחבר הכנסת סעד: יביאו לי הקלטה; אפשר להשיג את זה.

מיכאל קליינר: מלת גינוי אחת של ערפאת בשפה הערבית של האירוע הזה לא היתה, מלה אחת לא.

מיכאל קליינר: ההודעה הראשונה של הרשות בשפה הערבית היתה גינוי של צעדי ממשלת ישראל שבאו בתגובה.

מיכאל קליינר: אלה הן העובדות, אל תסתירו אותן.

מיכאל קליינר: סטנדרד לאו"ם, הודעה כתובה מודפסת, טופס קבוע לעיתונות הבין-לאומית באנגלית – כן.

מיכאל קליינר: בערבית – מארשים, שירי ניצחון והגדרת המעשה המתועב והנפשע הזה כפעולה צבאית מפוארת – אל-עמליה, כך קראו לזה.

מיכאל קליינר: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת קליינר.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אברהם רביץ.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת יונה יהב.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני, חמש דקות.

אברהם רביץ: נידבתי חמש דקות.

אברהם רביץ: מגיעות לי עשר דקות.

מאיר שטרית: מגיעות לך עשר דקות?

אברהם רביץ: כן.

מאיר שטרית: לא, אדוני, רשום לי חמש דקות.

מאיר שטרית: שנייה, אבדוק.

מאיר שטרית: אתה צודק.

מאיר שטרית: עשר דקות, אדוני.

אברהם רביץ: הענשתי את עצמי על כך שאיחרתי.

אברהם רביץ: אני מודה לך על שאפשרת לי.

מאיר שטרית: אתה יכול לדבר עשר דקות, אדוני.

מאיר שטרית: חמש דקות ביני לבינך מה הן?

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להשתתף, כמובן, באבל המשפחות ולשלוח איחולי רפואה שלמה לפצועים.

אברהם רביץ: השתתפתי כנציג הכנסת באחת ההלוויות של אדם ששמו לב, שהגיע מברית-המועצות לפני תשעה חודשים.

אברהם רביץ: הוא הגיע מברית-המועצות הביתה, לארץ-ישראל, לחיות כאן, להתחיל כאן חיים חדשים ללא פחד, ללא מורא ולחיות בביתו.

אברהם רביץ: הוא התחיל ללמוד יהדות, הוא התנהג כיהודי, ונרצח בצורה כל כך שפלה.

אברהם רביץ: אין לזה הסבר, אין לזה סיבה, אין לזה תכלית, אין לזה מטרה, אלא רק שנאה, אכזריות, שלא תוביל לשום דבר.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני לא חושב שאני אתרום משהו אם אחזור על הדברים שנאמרו משני צדי המתרס של האולם הזה.

אברהם רביץ: כולנו רוצים להיות רציונליים, מסבירנים, מתוחכמים, רוצים להסביר את הסיבות לטרור הנוראי הזה וגם להטיל האשמות על ממשלה זו או אחרת, ואולי גם לבקר את כוחות הביטחון.

אברהם רביץ: אני חושב, שכל הדיבורים האלה בימים אלו הם דיבורים מיותרים לחלוטין.

אברהם רביץ: לא זה שורש הבעיה.

אברהם רביץ: מצד חלק מהפלשתינים קריאת המפה היא פשוטה ביותר: הם לא רוצים אותנו.

אברהם רביץ: אותו חלק שאנחנו מדברים עליו הוא חלק שאיננו בוחל בשום מעשה ומוכן לעשות את המעשה הנוראי גם כלפי עצמו, להתאבד, בגדר של תמות נפשי עם ישראל.

אברהם רביץ: זו תמונת המצב.

אברהם רביץ: אני בטוח, שכוחות הביטחון, בצורה האפשרית ובמידה האפשרית, עשו, עושים ויעשו את כל המוטל עליהם.

אברהם רביץ: בקריאת המפה לגבי אותה קבוצה, בוודאי, העניין המדיני, ההליך המדיני, איננו מהווה שום סיבה – אולי להיפך – להפסקת הטרור.

אברהם רביץ: עוד דבר ברור לכולנו, ובעניין הזה יש הסכמה – הרשות הפלשתינית לא עושה מספיק.

אברהם רביץ: לטעמנו, לפחות, היא איננה עושה מספיק כדי לעצור את הטרור.

אברהם רביץ: על כך אין ויכוח.

אברהם רביץ: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר אל עצמי בראש ובראשונה, אל עצמנו פנימה.

אברהם רביץ: כולנו היינו רוצים להגיע למין מצב כזה שנוכל לומר "וישבתם לבטח בארצכם".

אברהם רביץ: אני מנצל את הבמה הזאת כדי לדבר אל העם היושב בציון ואל עצמנו.

אברהם רביץ: זאת האמת.

אברהם רביץ: כולם מדברים: אנחנו צריכים אחדות, אנחנו צריכים להיות אחרת.

אברהם רביץ: כן, אנחנו צריכים להיות טובים וראויים לאותו מצב, שיגיע בעזרת השם, "וישבתם לבטח בארצכם".

אברהם רביץ: ברשותכם, אקרא – לזכותם של הקורבנות – כמה פסוקים מספר ויקרא: "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם; ונתתי גשמיכם בעתם ונתנה הארץ יבולה ועץ השדה יתן פריו.

אברהם רביץ: והשיג לכם דיש את בציר ובציר ישיג את זרע ואכלתם לחמכם לשבע וישבתם לבטח בארצכם".

אברהם רביץ: ואז, חברי הכנסת, "ונתתי שלם בארץ ושכבתם ואין מחריד והשבתי חיה רעה מן הארץ וחרב לא תעבר בארצכם".

אברהם רביץ: ורק אז, אם עדיין יהיו לנו אויבים, "ורדפתם את אויביכם ונפלו לפניכם לחרב.

אברהם רביץ: ורדפו מכם חמשה מאה ומאה מכם רבבה ירדפו ונפלו אויביכם לפניכם לחרב.

אברהם רביץ: ופניתי אליכם והפריתי אתכם והרביתי אתכם והקימתי את בריתי אתכם".

אברהם רביץ: חברי הכנסת, אני חושב שאלה הם הדברים שאנחנו יכולים לומר בלב שלם ובהסכמת כולנו.

אברהם רביץ: אנחנו צריכים להיות טובים יותר, ראויים יותר, ואז נתברך בברכת השלום שהקדוש-ברוך-הוא הבטיח לנו.

אברהם רביץ: תודה, אדוני.

מאיר שטרית: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת אברהם רביץ, גם על החיסכון בזמן.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת יונה יהב, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

מאיר שטרית: חבר הכנסת יהב, יש לך חמש דקות.

מאיר שטרית: בבקשה.

יונה יהב: יש לי עוד שתי דקות של רביץ.

מאיר שטרית: בבקשה.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, חברי הכנסת, אני מוכרח להתוודות שהתלבטתי רבות איזה סגנון אעניק לנאומי כאן היום.

יונה יהב: אבל אותו מקור ביטחוני ששלף אצבע מאשימה כלפי סוג מסוים של אוכלוסייה בעם שלנו הוא שגרם לי להחליט שסגנוני יהיה זה שתשמעו מייד.

יונה יהב: לפני כשבוע אירע פיגוע נוסף בירושלים, המשך לשרשרת מעשי הטרור הנתעבים המלווים את הסכסוך הישראלי-הפלשתיני.

יונה יהב: בבית-העלמין בגבעת שאול נוספו השבוע 13 קברים, 13 קורבנות מלחמה.

יונה יהב: לבנו ומחשבתנו עם משפחות הנפגעים.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, הבית הזה הוא מקום לגיטימי לפולמוס פוליטי נוקב.

יונה יהב: אולם הזירה הזאת היתה בעבר הלא-רחוק גם מקום לרצח אופי חסר תקדים.

יונה יהב: מהבמה הזאת, אדוני היושב-ראש, היו חברי כנסת, שהיום הם שרים, שספסרו בדם הקורבנות.

יונה יהב: חברי הכנסת, ביום רביעי שעבר, כאשר שני מתאבדי ה"חמאס" עשו את דרכם אל מרכז השוק בשכונה מחנה-יהודה, עמד כאן שר המשפטים ביהירות מופגנת, בגסות רוח ובתחושת כוח משכרת, עמד כאן המתלהם שבשרי המשפטים שידעה מדינת ישראל, השר הנגבי, בברוטליות, על-פי מיטב סגנון אדונו ומפעילו, ראש הממשלה, והציג בגאווה את השלום הבטוח.

יונה יהב: הנגבי, המכוון עדיין לצלילי מסע ההסתה של כיכר-ציון, לא הזכיר בנאומו את מנהרת הדמים, היא מנהרת הכותל.

יונה יהב: שר הבלע לא הזכיר את הר-חומה, את הבנייה המטופשת בראס-אל-עמוד, את סכנת המלחמה עם סוריה.

יונה יהב: השלום הבטוח, נוסח המסיתים, הנגבי את נתניהו ושותפיהם, הוא חזון התעתועים ומדיניות ההרדמה המובילה אותנו אל הדבר היחיד הבטוח במדיניות הממשלה – הליכה בטוחה למלחמה.

ראובן ריבלין: לא הבנתי, לא הבנתי – – –

יונה יהב: שים לב ל"ביקור ההיסטורי" של אסד באירן.

יונה יהב: חברי הכנסת, היו מי שצברו את כל יוקרתם הפוליטית המדומה בריקוד מושחת על דם הקורבנות.

יונה יהב: היו מי שארגנו את ההפגנות המתוכננות היטב, שיצאו ממצודת-זאב אל אתרי הפיגוע.

יונה יהב: היו גם כאלה שהדביקו את אשמת מרצחי ה"חמאס" הארורים על כתפיו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

יונה יהב: היו מי שהפכו את פיגועי ה"חמאס" לתעמולת הסתה, שראשיתה התרת דם וסופה רצח.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האגף השפוי בבית הזה ימשיך להעמיד מולכם מראה בהירה ויציבה.

יונה יהב: נוכח ממשלת

יונה יהב: כם הכושלת, אובדת העצות והדרך, נעמיד לכם אלטרנטיבה.

יונה יהב: מול ראש ממשלה חסר אחריות וחסר יכולת נעמיד הנהגה אחראית ושפויה.

יונה יהב: המזימה האפלה של לשכת ראש הממשלה לחבל בתהליך השלום הפכה לעובדה הגלויה לעיני כול.

יונה יהב: היום ברור, אתם הורגים את התהליך ואת ערפאת, וכולנו יודעים מי ימלא את החלל.

יונה יהב: מי שדאג לתעד לעצמו את תמונות השמחה של הגנבים בלילה הפותחים את מנהרת הכותל לא יוכל היום להימלט מתוצאות מעשיו.

יונה יהב: מי שהשחית כל חלקה טובה, מי שנמנע מלהגיע להסדר שלום אמיץ במזרח התיכון, מי שדרדר את יחסי החוץ של ישראל לשפל חסר תקדים, צריך לשאת בתוצאות.

יונה יהב: רבותי חברי הכנסת, ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, עליו השלום, נרצח.

יונה יהב: הוא כבר לא יכול לשמש קורבן להסתה שלכם.

יונה יהב: ראש הממשלה שמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, כבר אינו מכהן בתפקידו זה שנה וחצי.

יונה יהב: ראש הממשלה בנימין נתניהו, קום, עלה להר-הרצל בירושלים, בקש סליחה מיצחק רבין.

יונה יהב: המציאות חזקה מהמלל הבלתי-פוסק של האיש ממשרד ראש הממשלה.

יונה יהב: היום המציאות הזאת רובצת לפתחכם ועמה רובצת גם האחריות.

ראובן ריבלין: – – –

יונה יהב: הליכוד אומנם זכה בשלטון, אבל הוא לא קנה את הזכות להרוס את מה שנבנה במדינה הזאת בדם כה רב ויקר.

יונה יהב: ניצחון בבחירות אינו זכייה בפיס.

יונה יהב: הוא מחייב שיקול דעת, אחריות ואומץ לב ציבורי.

יונה יהב: חבר הכנסת ריבלין, יחסי ציבור ואמירות סרק אינם תחליף למדיניות.

יונה יהב: מתקפה חסרת שיניים ובלתי ממוקדת אינה מעידה על עמידה על עקרונות.

יונה יהב: חברי הכנסת, בסוף הדיון כאן נלך איש לביתו ולחיק משפחתו.

יונה יהב: חלקנו יביט בעיני הילדים שלנו וחלקנו בעיני הנכדים.

יונה יהב: מה הוא העתיד שהממשלה הזאת מבטיחה לילדים שלי ושלכם?

יונה יהב: מה הוא המחיר שכל אחד ואחד מוכן לשלם באופן אישי, ובעבור מה?

יונה יהב: יש רק ברירה אחת.

יונה יהב: מי שיבקש לדרדר את ישראל לסכנת מלחמה בגלל מדיניות איוולת, יגלה שאין לו מנדט לכך.

גדעון עזרא: – – –

יונה יהב: מי שמבקש להרוס את השלום, צריך לומר באומץ ובאחריות מה הוא המחיר העומד מנגד.

יונה יהב: מי שמבקש לעצמו מלחמה להתהדר בה, צריך לשכנע את הציבור בצדקתה.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, אני, כחבר כנסת מטעם מפלגת העבודה, בן לניצולי שואה ואב בישראל, מודיע לכם, שאלחם למען מיצוי הסיכוי לשלום ואעשה הכול כדי למנוע את המשך ההרג ושפיכות הדמים.

יונה יהב: אני קורא גם לכם וגם לך, חברי חבר הכנסת גדעון עזרא, להצטרף אל רוב רובו של העם בישראל, להצטרף למחנה השפוי ולשלוח את הממשלה העיוורת והמסנוורת הזאת הביתה, ויפה שעה אחת קודם.

יונה יהב: תודה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת יונה יהב.

מאיר שטרית: חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הביטחון, חברת הכנסת דליה איציק, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, הבוקר, בישיבת סיעת מפלגת העבודה, החליטו חברי מפלגת העבודה, לפי הגדרתם: "להוריד את הכפפות".

ראובן ריבלין: לא תמו שבעת ימי האבל, והם החליטו להוריד את הכפפות, ואינני מבקש להתייחס – – –

משה פלד: אין להם סבלנות.

ראובן ריבלין: אינני מבקש להתייחס – – –

חיים רמון: – – – אחרי שבע דקות הורדתם.

ראובן ריבלין: אינני מבקש – – –

חיים רמון: – – – שאני אצטט לכם מה אתם עשיתם אחרי שבע דקות?

מאיר שטרית: חבר הכנסת רמון, עוד מעט – – –

חיים רמון: – – – רקדתם על הדם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת רמון, עוד מעט תהיה לך הזדמנות להגיד מעל הבמה מה שאתה רוצה.

דליה איציק: ראש הממשלה הצטלם עם הפצועים וההרוגים – – –

מאיר שטרית: חברת הכנסת איציק.

ראובן ריבלין: אינני מבקש לבוא ולעשות חשבון עם חבר הכנסת איתן כבל, שקרא במפלגת העבודה לירות לכל הכיוונים, ואני, לתומי, כאשר שמעתי זאת, חשבתי שהוא מתכוון לירות באותם אלה המבקשים את נפשנו, המבקשים לכלות את – – –

יונה יהב: – – –

ראובן ריבלין: אני אדבר אל יושב-ראש מפלגת העבודה, חבר הכנסת והשר לשעבר אהוד ברק – – –

קריאות: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת ריבלין, קראתי את הציטוט – בפרוטוקול שמפלגת העבודה הוציאה – של הדברים, ובציטוט כתוב שחבר הכנסת איתן כבל מציע להפסיק לדבר, להתחיל לירות ולקפד את ראשו של ביבי.

מאיר שטרית: זה כתוב בפרוטוקול של הדברים.

מאיר שטרית: הייתי מציע, אם חבר הכנסת איתן כבל כאן – –

קריאות: – – –

מאיר שטרית: – – שיחזור בו מהדברים.

משה פלד: מה היה כתוב?

מאיר שטרית: אמרתי.

מאיר שטרית: היה כתוב – –

משה פלד: לא שמעתי.

מאיר שטרית: – – בפרוטוקול, אני זוכר כמעט מלה במלה, כנראה המזכירה כתבה שחבר הכנסת איתן כבל אומר, שצריך להפסיק לדבר, להתחיל לירות לכל הכיוונים ולקפד את ראשו של ביבי.

מאיר שטרית: זה מה שכתוב בפרוטוקול.

נסים זוילי: – – –

מאיר שטרית: כן, חבר הכנסת זוילי.

נסים זוילי: מאחר שאני הייתי נוכח בשיחה הזאת – חבר הכנסת איתן כבל התכוון לביקורת ולא ליריות – – –

ראובן ריבלין: עם כל הערכתי – – –

חיים רמון: דקה אחר כך – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת רמון – – –

משה פלד: – – –

חיים רמון: – – – יהיה שלום, הבטחתם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת רמון, עוד מעט יהיה לך זמן לעלות לדבר.

ראובן ריבלין: עם כל הערכתי לחבר הכנסת כבל ולחבר הכנסת אפי אושעיה, והערכתי אליהם רבה – – –

מאיר שטרית: לכן אני מציע, שאם הוא כאן – שיבוא ויחזור בו מהדברים, כמו שאתה אומר.

ראובן ריבלין: אני חושב, שהדברים החמורים ביותר שנאמרו, חבר הכנסת רמון, נאמרו דווקא על-ידי יושב-ראש מפלגת העבודה, ולא על-ידי אותם אלה שלא יודעים שמפלגתכם כבר יורה לכל הכיוונים יותר מ-50 שנה.

ראובן ריבלין: היא עדיין לא יודעת מה המטרה שהיא מבקשת.

ראובן ריבלין: הפרגמטיזם לא מאפשר לה לקבוע.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם מה אמר היום יושב-ראש מפלגת העבודה, חבר הכנסת והשר לשעבר, חשוב להדגיש: השר לשעבר, אהוד ברק.

ראובן ריבלין: הוא אמר, קודם כול, מלבד השתלחותו בראש הממשלה ובעובדה שהוא, כביכול, נלחם בטרור רק על-ידי הופעות בטלוויזיה, כאילו אין הטלוויזיה נחלת כל אדם שנמצא בעין הציבור – הוא גם קבע בצורה המפורשת ביותר, במדינה דמוקרטית כמו שלנו, שר לשעבר בממשלת ישראל והמבקש להיות ראש הממשלה, שבמדינת ישראל הממשלה לא צריכה להתעסק בחיסול הטרור, אלא צריך להשאיר זאת למקצוענים מהמשטרה, למקצוענים משירות הביטחון, למקצוענים מצה"ל.

ראובן ריבלין: מה אנחנו – מדינת משטרה?

ראובן ריבלין: מה אנחנו – רפובליקת בננות?

ראובן ריבלין: אנחנו ממשלה – – –

נסים זוילי: – – –

ראובן ריבלין: לא, לא.

ראובן ריבלין: זה קונצפט – – –

נסים זוילי: אתה מומחה לעיוות הדברים.

ראובן ריבלין: אני מצטער מאוד – – –

נסים זוילי: אני מדבר אתך בכל הכנות.

נסים זוילי: אהוד ברק לא אמר בהקשר שאתה מדבר עליו.

נסים זוילי: הוא אמר – – – מי שנלחם בטרור – – –

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת, לצערי הרב ובמלוא הכנות אני אומר זאת, אתה לא היית שר בממשלה – –

נסים זוילי: – – –

ראובן ריבלין: – – אף שהיה מגיע לך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת חיים רמון היה שר בממשלה, וייתכן מאוד, לא ייתכן – עתידו לפניו, כפי שאני מקווה שגם עתידך.

ראובן ריבלין: ממשלה בישראל אחראית לכול, לטוב ולרע.

ראובן ריבלין: היא המכוונת את המשטרה, היא המכוונת את הצבא, היא המכוונת את שירותי הביטחון, ולא יבואו אנשים ויאמרו לכם: אתה ראש ממשלה, אתה אל תתעסק לנו בעניינים האלה.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לחבר הכנסת אהוד ברק, שהוא, כחבר בממשלה, כמו חיים רמון, יצר את המסלול האיום של אוסלו, מסלול התרסקות שיביא אותנו לירושלים, ואז, כאשר לא נסכים, אנחנו נבוא למצב שבוא יבואו ויאמרו: עכשיו נביא עליכם את ה"חמאס", עכשיו נביא עליכם את "הג'יהאד האסלאמי", עכשיו נביא עליכם אותם "שהידים" המבקשים למות מות גיבורים ומות קדושים למען שחרור ירושלים.

ראובן ריבלין: אתם יצרתם את המצב שאנחנו הגענו אליו.

ראובן ריבלין: אתם, בממשלה – אני מדבר על חבר הכנסת אהוד ברק, שיצר את ערי המקלט אף שהוא, כרמטכ"ל, הזהיר מהן.

ראובן ריבלין: אהוד ברק היה חלק מהממשלה, ובדין הממשלה שהוא היה חלק בה ובדין ממשלה בישראל אחראית לכל דבר, לטוב ולרע.

רענן כהן: אתה לא מאמין לאף מלה שאתה אומר.

מאיר שטרית: חבר הכנסת רענן כהן.

ראובן ריבלין: הממשלה, בראשות בנימין נתניהו – –

קריאות: – – –

ראובן ריבלין: – – ובהשתתפות שר הביטחון יצחק מרדכי, קבעה את דרך הלחימה בטרור.

ראובן ריבלין: הממשלה אחראית לדרך הלחימה בטרור.

ראובן ריבלין: הממשלה החליטה לאסור מלחמה על הטרור ללא ויתור כלשהו.

ראובן ריבלין: הממשלה החליטה ללחוץ על אש"ף ולא לעשות לו ויתורים – – –

רענן כהן: אין שלום ואין ביטחון.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת כהן, אנחנו לוחצים על ערפאת, אנחנו לא מוכנים לתת לו הנחות, ואתם מתחנחנים לערפאת – – –

רענן כהן: – – –

ראובן ריבלין: – – – אתם ממשיכים להתחנחן לערפאת, מבקשים לחלות את פניו ומבקשים שהוא, בסדר-היום שלו, יקבע לכם ולראשיכם פגישות.

ראובן ריבלין: אנחנו לוחצים, ואתם נותנים לו הנחות.

רענן כהן: על מה אתם לוחצים?

ראובן ריבלין: אנחנו דורשים, ואתם מבקשים לנקות אותו כאילו הוא יכול לרחוץ בניקיון כפיו.

ראובן ריבלין: הוא צריך להחליט אם הוא יכול או לא יכול.

רענן כהן: הוא לא יושב-ראש.

רענן כהן: ..

מאיר שטרית: אתה מפריע לו.

מאיר שטרית: נתתי לו עוד שתי דקות, כי אתם מפריעים לו לדבר.

ראובן ריבלין: גם אתה כל הזמן הפרעת לי.

מאיר שטרית: כשחבר הכנסת חיים רמון יעמוד פה וידבר ויפריעו לו, גם לו אני אוסיף שתי דקות.

רענן כהן: לחיים רמון לא מפריעים.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-עמי ביקש לייבש את הביצה.

ראובן ריבלין: הוא ביקש לייבש את הביצה, ואני אומר לו – הביצה נוצרה על-ידו.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת בן-עמי אומנם לא היה חלק מהמערכת שקבעה, אבל לא מייבשים את הביצה, אלא לא יוצרים ביצה.

ראובן ריבלין: אני מבקש מכם, חברי מפלגת העבודה, ובראשם חבר הכנסת אהוד ברק, יושב-ראש העבודה, כאשר הממשלה נלחמת בטרור ללא סייג ושיור, מוטב שתתייצבו מאחורי הממשלה על מנת שנביא לידי מצב שבו נחסל את הטרור.

ראובן ריבלין: אל תפריעו לממשלה.

ראובן ריבלין: אנחנו רובנו – ואני אומר: רובנו – בכל התקופות ובכל הדורות, אנשי התנועה הלאומית, התייצבנו לימין הממשלה בכל פעם שאסרנו – אמרתי, ואני חוזר ואומר:

ראובן ריבלין: עמדנו רובנו מאחורי הממשלה והתייצבנו מאחוריה ללא סייג ושיור על מנת שהיא תוכל לעשות ככל שתוכל כנגד אלה שמבקשים את נפשה של מדינת ישראל.

דליה איציק: אתה זוכר שראש הממשלה הצטלם עם ההרוגים והפצועים?

ראובן ריבלין: אני זוכר כל דבר, חברת הכנסת דליה איציק.

דליה איציק: מה יש לך להגיד על זה?

ראובן ריבלין: אמר מי שהוא היום ראש הממשלה ואז יושב-ראש הליכוד, לאחר הפיגוע באוטובוסים של קו 18, שאנחנו מתייצבים מאחורי הממשלה.

ראובן ריבלין: אני לא יודע מה היה אחרי הפיגוע של קו 5, כאשר ראש הממשלה אמר מה שהוא אמר, ואחר כך גם אתם נתתם לזה פרשנויות כהנה וכהנה, כפי שהיום מישהו מכם מנסה לתת פרשנויות לדברים שאתם אמרתם.

דליה איציק: רובי ריבלין, הוא לא יקדם אותך בשום דבר.

דליה איציק: תפסיק עם החנופה.

ראובן ריבלין: אני לא מבקש קידום.

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך, חברת הכנסת דליה איציק, החשבונות אצלי הם לא לענייני קידום.

ראובן ריבלין: חשבונותי הם – ואני מאמין, ששליחותי כאן היא רק למען ארץ-ישראל.

ראובן ריבלין: יש לנו חילוקי דעות, חברת הכנסת דליה איציק, אנחנו הסכמנו שנים רבות, גם כחברים במועצת העיר ירושלים, להסכים שלא להסכים בדברים עקרוניים.

חיים רמון: ארץ-ישראל לרבות עזה והקסבה בשכם, זה היעד שלך?

ראובן ריבלין: אין ויכוח על כך שאני איש ארץ-ישראל השלמה.

חיים רמון: תגיד שהיעד שלך הוא שנחזור לעזה.

ראובן ריבלין: אין אצלי הבדל בשום מקום, משום שאני מאמין ויודע, חבר הכנסת חיים רמון, ששלום יהיה בארץ הזאת רק כאשר ערבים ויהודים ידעו שהם נועדו לחיות יחד במדינה יהודית.

חיים רמון: נכון.

ראובן ריבלין: במדינה יהודית – – –

חיים רמון: ביחד בעזה.

ראובן ריבלין: בכל חלקי ארץ-ישראל, כי אין אפשרות – – –

חיים רמון: איך יחיו?

ראובן ריבלין: אני לא נכנס אתך עכשיו לדבר הזה.

חיים רמון: תיכנס, תסביר איך ישבו כאן 50 חברי כנסת – – –

מאיר שטרית: חבר כנסת רמון, יש לך עוד מעט הזדמנות לדבר.

ראובן ריבלין: הרי כבר התווכחנו פעמים רבות.

ראובן ריבלין: אני לא מתבייש בעובדה שאני חושב שארץ-ישראל כולה נועדה לעם ישראל – – –

חיים רמון: תגיד לרבות עזה.

ראובן ריבלין: שכן, מי שיעשה איזה פשרה על ארץ-ישראל, סופו שיגיע למצב שבו – – –

אופיר פינס-פז: את הגדה השנייה אתה רוצה?

אופיר פינס-פז: שתי גדות לירדן.

ראובן ריבלין: – – – לשמחתם של נציגי אש"ף פה הם יבואו לידי מצב שבו יאמרו: גם על ירושלים תוותרו, ואחר כך תוותרו על יפו, ואחר כך תוותרו על חיפה ועל תל-אביב.

אופיר פינס-פז: – – – דמשק.

ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לסיים במשפט אחד.

ראובן ריבלין: אני מבקש מיושב-ראש מפלגת העבודה, חבר הכנסת אהוד ברק, שנכנס לפוליטיקה זה לא כבר, שמעשיו כפוליטיקאי לא יביישו, חס וחלילה, את שירותו כלוחם.

ראובן ריבלין: תודה.

דליה איציק: של נעליך.

דליה איציק: תעשה לי טובה.

ראובן ריבלין: הוא היה חניך שלי.

דליה איציק: קודם תטיף מוסר לראש הממשלה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת ריבלין.

מאיר שטרית: רשות הדיבור לחבר הכנסת חיים רמון.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת משה פלד, אחרון.

מאיר שטרית: בבקשה, אדוני, יש לך חמש דקות בלי הפרעות.

מאיר שטרית: אם יהיו לך הפרעות, אני אאריך.

מאיר שטרית: אתם מוזמנים להפריע לו.

מאיר שטרית: אולי תפריעו לו אתם כדי שיקבל יותר זמן.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, הלב דואב עם משפחות ההרוגים ומתפלל לרפואה שלמה לכל הפצועים.

חיים רמון: אחרי למעלה משנה בא בנימין נתניהו ואמר לעם הזה, שיש לו פטנט – אפילו היה ג'ינגל על הפטנט – שבניגוד לממשלה הקודמת שתיארתם הוא יודע לעשות שלום בטוח.

חיים רמון: עם זה הוא בא אל הציבור, וזה מה שהוא הבטיח – שהוא יעשה שלום בטוח.

חיים רמון: לכן, לא יעזור שום דבר אם תאשימו במשהו את הממשלה הקודמת, כי הוא בא ואמר – אני יודע לעשות את הדברים אחרת למרות הממשלה הקודמת.

חיים רמון: ולכן אני לא רוצה להיכנס לוויכוח בכלל מה היה או מה לא היה.

חיים רמון: זה שהוא לא יודע לעשות שלום – על כך כבר יש קונסנסוס, ואני ממש לא רוצה להרחיב את הדיבור על כך.

חיים רמון: למה אני צריך להעיד?

חיים רמון: שר החוץ בא לוועדת החוץ והביטחון, יוצא ממנה ואומר רק לפני כמה ימים – השלום תקוע.

חיים רמון: בשתי מלים, פשוט, הוא אומר.

חיים רמון: כל הרעיון, כל הגאוניות בלעשות שלום אחרי שנה שהשלום תקוע.

חיים רמון: והוא תקוע באמת עמוק, לא רק עם הפלשתינים, אלא עם הסורים, עם כל העולם הערבי, ואני לא רוצה להיכנס למעמדה הבין-לאומי של ישראל.

חיים רמון: אבל אני רוצה, רבותי חברי הכנסת, להתייחס לבטוח.

חיים רמון: מה בא ואמר לנו ראש הממשלה?

חיים רמון: אני, "ביג" ביבי, "ביג" ביבי, אבוא, זו ממשלה אחרת, ערפאת ישמע על כך, הוא מייד יילחם בטרור, כי הוא יודע שאתי לא מתעסקים.

חיים רמון: כך הוא אמר במשך שנה – ואני אבוא ואוכיח לכם, שמעולם לא הידרדר הביטחון במדינת ישראל כמו בשנה האחרונה, בתקופתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו.

חיים רמון: והוא המשיך את דברי הרהב האלה.

חיים רמון: הפעם היחידה שהרשות הפלשתינית, לדעת כל גורמי הביטחון, לחמה ברצינות ובהצלחה נגד הטרור היתה אחרי הפיגועים במרס 1996.

חיים רמון: אתמול הופיע, והדברים פורסמו, נציג בכיר של אמ"ן ואמר – זאת היתה הפעם היחידה שלחמו בתשתית הטרור, במסגדים, עצרו 900 אנשי "חמאס" והרסו את תשתית ה"חמאס" וארגוני הטרור.

חיים רמון: זה היה במרס.

חיים רמון: ואז בא ביבי, וביוני הוא עולה לשלטון.

חיים רמון: ומה קורה ביולי?

חיים רמון: מתרופף המאבק של ערפאת נגד הטרור, אף ש"ביג ביבי" בא לשלטון, אף שהוא מפחיד את ערפאת, ופתאום מתרופף, ואז גם יש פיגועי טרור בניגוד למה שהוא אומר.

חיים רמון: מנסים להשכיח – לא פיגועים המוניים, למזלנו, אבל שני פיגועים בבית-שמש.

חיים רמון: זה קורה, ויש טרור, כי אז ביבי עדיין בטוח שהוא לא צריך בכלל לנהל משא-ומתן עם ערפאת.

חיים רמון: ובספטמבר קורה הדבר הכי גרוע – לא "חמאס", לא "ג'יהאד", ערפאת בעצמו.

חיים רמון: כוחות ערפאת הורגים 16 חיילים.

חיים רמון: ומה התגובה של ביבי החזק והגיבור מייד לאחר מכן?

חיים רמון: לא כמו הממשלה הרופסת, שתמיד הפסיקה משא-ומתן לאחר פיגועים.

חיים רמון: הוא מייד נוסע לוושינגטון, הוא מגלה פתאום את ערפאת, הוא מתחבק אתו ולוחץ לו את היד.

חיים רמון: זה במסגרת הלוחמה בטרור של ביבי באותה תקופה זמן קצר לפני כן, כשכוחות המשטרה של ערפאת הרגו 16 חיילים.

חיים רמון: ומה מייד אחרי כן?

חיים רמון: עושה את הסכם חברון.

חיים רמון: והטרור נמשך למרות כל הדיבורים, ונהרגים בעופרה איטה ואפרים צור, זיכרונם לברכה.

חיים רמון: והטרור נמשך, וה"חמאס" מתחזק בכל התקופה הזאת, והוא מדבר על ביטחון, והוא מתרפס בפניו ורץ אחריו ומבקש פגישות אתו בכל מקום, ואת המשא-ומתן ביבי לא מפסיק.

חיים רמון: ערפאת מפסיק אחרי הפעימה הראשונה, כי הוא אומר – עם האיש הזה אין שום סיכוי לאוסלו.

חיים רמון: הוא מחסל את אוסלו במתכונת המקורית, אבל עדיין ביבי הוא זה שאומר כל הזמן, שהוא נוקט צעדים נגד הטרור, בשעה שערפאת לא עושה שום דבר בתקופה הזאת נגד הטרור.

חיים רמון: וגם אז יש פיגועים – פיגוע "אפרופו".

חיים רמון: האם ביבי עושה משהו?

חיים רמון: שום דבר.

חיים רמון: רק רהב ויהירות, ומפקיר את ביטחוננו, ומספר סיפורים שערפאת נוקט צעדים, ורק משום שהוא יודע שעם "ביג ביבי" לא מתעסקים.

חיים רמון: ואז יש פיגוע על שפת הים, ולמזלנו הפיגוע הזה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני מבקש לסיים.

חיים רמון: – – – ולאחר מכן יש פיגוע על שפת הים.

חיים רמון: קורה נס, אבל יש פיגוע.

חיים רמון: וביבי ממשיך לדבר, שהמדיניות שלו, לא צעדי הביטחון, זה שערפאת פוחד ממנו פחד מוות, זה מונע פיגועים.

חיים רמון: וזאת כאשר מתרחשים פיגועים קשים.

חיים רמון: ואז קורה, לצערנו, פיגוע ההתאבדות הקשה בשוק מחנה-יהודה, וכל האשליות, כל הבדותות, כל היהירות, כל הפחז וכל השחצנות, לדאבוננו מתפוצצים באותו יום.

חיים רמון: ואז פתאום, פתאום ערפאת אשם בכול, כשרק יומיים קודם לכן סיפר לנו אותו ביבי, שערפאת נוקט צעדים נגד הטרור, שהוא פועל, שכיוון שהוא מפחד מביבי – – –

ראובן ריבלין: לא ערפאת אשם בכול, אוסלו אשם בכול.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: אה, אתה ועזה, אני יודע שאתה רוצה לחזור לעזה.

חיים רמון: זה מה שאתה רוצה.

סאלח טריף: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף.

חיים רמון: ואז פתאום, יומיים אחרי הפיגוע, אותו איש שעשה קריירה נוראה מריקוד על הדם, מהאשמת ממשלת ישראל הקודמת באחריות ישירה לכל פיגוע, לכל הרוג, לא שבעה ימים לאחר הפיגוע, שבע דקות לאחר הפיגוע – מי המתין שבע שעות?

חיים רמון: – פתאום הוא אומר: רבותי, פיגועים בכלל לא קשורים למדיניות.

חיים רמון: אם פיגועים לא קשורים למדיניות, אז למה האשמת?

חיים רמון: למה הסתת נגד ממשלה בגלל המדיניות שלה?

חיים רמון: כמה אתה חושב שאתה יכול לשטות בעם הזה?

חיים רמון: כמה אתה חושב שאתה יכול לרמות על ימין ועל שמאל, ולחשוב שלא זוכרים מה אמרת יום קודם, יומיים קודם, שבוע קודם, אפילו שנה קודם?

חיים רמון: אבל התוצאה היא, וזה הדבר הכי חשוב, אדוני שר הביטחון, ששנה לאחר שאתם בשלטון, לא בחזית הפלשתינית, לא בחזית הסורית, ומה שהכי חמור בעיני, לא בחזית הפאן-ערבית, בכל מה שקורה באירן – לא הבאתם לא שלום ולא ביטחון.

חיים רמון: ולכן אין שום סיבה שביבי נתניהו ימשיך ויהיה ראש ממשלה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אני מבקש להעיר לך, חבר הכנסת רמון, אין דבר כזה ביבי נתניהו.

דן תיכון: יש או חבר הכנסת בנימין נתניהו או ראש הממשלה.

דן תיכון: תודה.

חיים רמון: אני מקווה שזאת הטעות היחידה שהיתה לי בנאום.

דן תיכון: לא, לא היתה טעות.

דן תיכון: זו רק הערה.

דן תיכון: חבר הכנסת משה פלד, בבקשה.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, שר הביטחון, אני מצטרף לשולחי התנחומים למשפחות השכולות, אני מצטרף למאחלים החלמה מהירה ורפואה שלמה לפצועים שעדיין בבתי-החולים ולפצועים שכבר שולחו לבתיהם, ואני מקווה שהרפואה אכן תהיה מהירה ושלמה.

משה פלד: אני רוצה לומר, שהדיון שנערך פה בשלוש השעות האחרונות איננו שוב דיון על אוסלו.

משה פלד: הכנסת סיימה את דיוניה על אוסלו.

משה פלד: הדיון הוא על העתיד ולא על העבר.

משה פלד: אנחנו רואים יום יום ושעה שעה, שאלה שהתנגדו לאוסלו, שאלה שהגדירו את אוסלו כאסון, כהחלטה איומה ונוראה, אכן צדקו.

משה פלד: אכן ההתנגדות היתה אמיתית וצודקת, נכונה וצודקת.

משה פלד: אני אומר, שהדיון איננו על אוסלו, הדיון הוא על מעשיה, החלטותיה ופעולותיה של ממשלת ישראל.

משה פלד: אני חושב שההחלטות הראשונות שהממשלה קיבלה מייד אחרי הפיגוע היו החלטות טובות וחשובות.

משה פלד: אני חושב שהממשלה צריכה להפסיק לאלתר את כל שיחות ההתבזות עם הפלשתינים, להפסיק לחזר אחרי ערפאת כפרטנר.

משה פלד: הוא איננו פרטנר.

משה פלד: הוא לא רק שקרן, הוא רוצח.

משה פלד: אני אומר את זה לך, חבר הכנסת רחבעם זאבי.

משה פלד: הגדרת אותו שקרן.

משה פלד: הוא לא רק שקרן.

משה פלד: כל עקבות הרצח מובילים אל יאסר ערפאת.

משה פלד: כל עקבות הרצח מובילים אליו.

דליה איציק: סגן שר בממשלה, תתפטר.

דליה איציק: הכיסא חשוב לך?

דן תיכון: את רוצה לחדול?

דליה איציק: מה קרה?

דן תיכון: מה קרה?

דליה איציק: מה עשיתי?

דליה איציק: מה אתה מדבר אלי כך?

דן תיכון: שבי בשקט, חברת הכנסת דליה איציק, ואל תפריעי.

דליה איציק: אל תדבר אלי כך.

דן תיכון: אף אחד לא שק אגרוף שלך.

דן תיכון: שבי בשקט.

דליה איציק: אל תדבר אלי כך.

דליה איציק: אני לא תלמידה שלך.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, שבי בשקט, את מפריעה.

דן תיכון: קוראים אותך לסדר, שבי בשקט.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש – – –

דליה איציק: איך אפשר לדבר כך?

דן תיכון: אוי ואבוי למורה כמותך.

דליה איציק: חוצפה.

דן תיכון: חוצפה?

דליה איציק: איך אתה מדבר אלי?

דליה איציק: אני ילדה שלך?

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דליה איציק: אני מקבלת את הקריאה לסדר.

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: תמשיך, חבר הכנסת פלד.

משה פלד: עם כל הצער על הסכמי אוסלו, ואני בפירוש מצטער על האסון הנורא הזה של הסכמי אוסלו.

משה פלד: הם החזירו אותנו 50-40 שנים לאחור, אל ימי פעולות התגמול, אל הימים שצה"ל צריך להיכנס לטול-כרם – –

רענן כהן: איך אתם לא מתביישים?

רענן כהן: אתה לא מתבייש?

משה פלד: – – לקחת, לגנוב רוצח פלשתיני בלילה, בהיחבא, וגורמי המודיעין מודים – – –

סאלח טריף: על מה אתה מדבר?

משה פלד: זה מה שהיה בשבוע שעבר, שגורמי הביטחון נכנסו לקחת רוצח מהרשות הפלשתינית.

סאלח טריף: – – –

משה פלד: מה אתה מיתמם?

משה פלד: אתה יושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת, מה אתה מיתמם?

סאלח טריף: אתה גיבור גדול, אתה ממש חיסלת את – – –

משה פלד: וגורמי הביטחון אומרים: איבדנו את יכולת המודיעין.

נסים זוילי: הפוליטיקאים אומרים את זה.

משה פלד: גורמי ביטחון אומרים את זה.

משה פלד: אל תגיד לי "פוליטיקאים".

משה פלד: גורמי ביטחון אומרים את זה.

משה פלד: והם לא אומרים את זה רק בשנה האחרונה.

משה פלד: הם אומרים את זה כבר ארבע שנים.

משה פלד: ראש השב"כ אמר את זה בכנסת הקודמת, שאיבדנו את כושר המודיעין שלנו.

סאלח טריף: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טריף – – –

משה פלד: אני רוצה לשאול אותו מה הצעתו.

משה פלד: אמרתי מה הצעתי.

משה פלד: אמרתי.

משה פלד: הממשלה צריכה להורות לצה"ל לפעול.

משה פלד: הנה אני אומר לך כבר עכשיו: אינני רוצה להחזיר את צה"ל לרחובות עזה, טול-כרם, קלקיליה ורמאללה.

משה פלד: אבל פעולה נקודתית נגד טרור, עד הבית, עד הדלת, עד החלון, עד המיטה.

משה פלד: בדיוק כמו שעשו אתמול לוחמי גולני בלבנון.

משה פלד: בדיוק אותו דבר.

רענן כהן: מי מונע ממך?

משה פלד: הסכם אוסלו מונע ממני.

סאלח טריף: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף, יכול להיות שאתה מצפצף, אז אני קורא אותך לסדר.

דן תיכון: הוא ידבר כאן, הוא לא יקבל ממך רשות לדבר, גם לא מחברת הכנסת דליה איציק.

חיים רמון: מה אתה רוצה עכשיו מחברת הכנסת דליה איציק?

דליה איציק: אתה היושב-ראש הכי פוליטי שהיה לנו.

דן תיכון: די, שמעתי את השטויות שלך.

משה פלד: מה לעשות, קשה לכם לקבל את זה, אבל הסכמי אוסלו החזירו אותנו אל ימי פעולות התגמול, הביאו אותנו אל ימי פעולות התגמול.

אופיר פינס-פז: אז תבטל אותם.

משה פלד: 50-40 שנה אחורנית.

אופיר פינס-פז: תבטל אותם, תעשה להם סוף.

משה פלד: לא, לא.

אופיר פינס-פז: למה?

משה פלד: אל תגרור אותי.

חיים רמון: תחזור לעזה.

משה פלד: אתם חייבים להבין: הציבור במדינת ישראל דחה את הסכמי אוסלו וזרק אתכם אל האופוזיציה.

חיים רמון: אם הם לא טובים, תחזור לעזה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, חבר הכנסת אופיר פינס, לא יפריעו לו.

דן תיכון: גם לחבר הכנסת רמון לא הפריעו.

משה פלד: תסלח לי מאוד, אני חושב שהממשלה חייבת לעצור את השידורים הפלשתיניים הן בטלוויזיה והן ברדיו.

אופיר פינס-פז: תפוצץ להם את התחנה.

משה פלד: לא צריך לפוצץ.

משה פלד: אפשר גם לפוצץ, אבל אפשר להביא הנה את המשדרים.

משה פלד: לפני 28 שנים עשה צה"ל פעולה באי גרין, ושם הוא לקח רדאר מתוחכם ומתקדם.

חיים רמון: לא מהאי גרין הוא לקח.

משה פלד: זאת אומרת, אפשר לעשות הכול, אין דבר כזה שאי-אפשר לעצור.

אברהם פורז: למה שלא יחטפו את ערפאת, כמו את דיראני?

דן תיכון: חבר הכנסת פורז.

סאלח טריף: הבעיה שלנו היא שיש עוד כאלה שחושבים על האי גרין.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף.

סאלח טריף: זוהי הערה.

דן תיכון: אתה מעיר כל הזמן.

דן תיכון: אשלח לך את הפרוטוקול, תבקש לקבל את הפרוטוקול ותראה מה קורה כאן מן הרגע שנכנסת.

דן תיכון: איך הביקור שלך בעמאן מצית דמיונות.

סאלח טריף: הוא לא מוצא חן בעיניך?

סאלח טריף: אתה נגד עמאן?

משה פלד: אני נגדך, לא נגד עמאן.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף.

סאלח טריף: אתה לא מבדיל בין חבר לאויב?

משה פלד: אתה את כל הפעילות שלך עושה בשביל התקשורת, אתה לא עושה כלום – רק לתקשורת.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף.

סאלח טריף: הזמנתי את חבר הכנסת אלון שיצטרף ויגיד Jordan is Palestine.

ראובן ריבלין: שתי גדות לירדן, זו שלנו זו גם כן.

סאלח טריף: – – –

משה פלד: למה לא עמדת בצד השני של המלך, כמו שעמדה דליה איציק, בצד שמאל.

דליה איציק: הקנאה.

משה פלד: למה לא עמדת שם?

משה פלד: מה יש?

משה פלד: לא יכולת לעמוד שם?

דן תיכון: את רוצה להפסיק לצעוק.

סאלח טריף: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טריף.

משה פלד: יושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת.

משה פלד: אני רוצה לסיים ולקרוא לממשלה לפתוח בתנופת בנייה גם בהתנחלויות, בכל היישובים הקיימים ביהודה, בשומרון ובעזה.

חיים רמון: בעיקר בעזה, וגם בשכונות החדשות בירושלים.

אורי אור: גם בעזה.

משה פלד: בהר-חומה, בראס-אל-עמוד, בכל מקום שיהודים רוצים לחיות בו בארץ-ישראל.

משה פלד: זאת התשובה הציונית האותנטית ביותר.

משה פלד: מאז עלו הציונים הראשונים להתיישב בארץ-ישראל – אחרי כל פיגוע, עלו עוד מתיישבים לארץ-ישראל.

משה פלד: תודה רבה.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף, כנראה החלטת היום ללכת עד הסוף.

דן תיכון: ישיב שר הביטחון, בבקשה.

יצחק מרדכי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני חמישה ימים, בצהרי יום רביעי שעבר, קיפחו את חייהם 13 נשים וגברים מבני עמנו, ועוד 160 נפצעו כתוצאה מפיגוע רצחני ונפשע שביצעו שתי פצצות-אדם מהלכות בשוק מחנה-יהודה בירושלים, במרחק עשרות מטרים מן הבית הזה.

יצחק מרדכי: שני בני בליעל, המונעים ככל הנראה על-ידי אמונה דתית קיצונית ושנאה חסרת מעצורים, מרצחים שאינם מביאים בחשבון את הדרך חזרה, הם אלה שהביאו בשורת מוות וצער אל השוק, אל מרכז החיים של ירושלים.

יצחק מרדכי: ביקרתי במקום הפיגוע שעה קלה לאחר התרחשותו.

יצחק מרדכי: בגרון ניחר ובעין דומעת סבבתי בין ההריסות, הגופות החרוכות והפצועים.

יצחק מרדכי: המראה היה קשה.

יצחק מרדכי: העם כולו התעטף ביגון ובאבל על מות אנשים חפים מפשע.

יצחק מרדכי: למחרת היום ביקרתי את הפצועים וראיתי את כאבם ואת כאב משפחותיהם.

יצחק מרדכי: למחרת חשתי צורך לשוב אל השוק, לבוא ולחזק את הסוחרים ואת הקונים היוצאים חזרה אל השוק.

יצחק מרדכי: האווירה היתה עצורה והכאב היה עמוק, אך שגרת החיים חזרה למקום במהרה, ואנשי השוק והירושלמים מצאו לנכון לומר, כי הטרור לא יסיטנו מדרכנו, ולא ניתן לו לשבש את שגרת חיינו, בוודאי לא כאן, במרכז ירושלים, בירת ישראל האחת והמאוחדת לנצח.

יצחק מרדכי: באותו יום חשתי אני, ואני בטוח שכמוני רבים מיושבי הבית הזה והעם כולו, הערכה ואהבה לבני עמנו, לירושלמים, על האיפוק, על הכאב העצור ועל ההתגברות והחזרה לשגרת חיים.

יצחק מרדכי: בימים כאלה רוצה אני לומר: גאה אני להיות ירושלמי.

יצחק מרדכי: בימים כאלה כולנו ירושלמים.

יצחק מרדכי: בעוד שתי יממות תקומנה המשפחות מאבלן.

יצחק מרדכי: דלות המלים שבפינו כדי לנחם על אובדן חיי אדם, אובדן חיים יקרים.

יצחק מרדכי: בשם ממשלת ישראל ובשם הבית הזה כולו, אני נושא תפילה למען לא ידעו עוד צער, ושולח אני ברכת רפואה שלמה לכל הפצועים, למען ישובו במהרה לבתיהם בשלום.

יצחק מרדכי: אדוני היושב-ראש, מלחמתנו בטרור היא רצופה, היא רבת-שנים וכואבת עד מאוד.

יצחק מרדכי: תכליתו של טרור זה היא להפיל בנו חללים, לזרוע הרס ובהלה במקומותינו ולהשיג תוצאות מדיניות באמצעות פצצות-אדם, מטענים, מכונות תופת וירי.

יצחק מרדכי: הטרור הזה איננו יודע להבדיל בין ממשלות, מפלגות והשקפות עולם פוליטיות, והוא מכה ביהודים ובישראלים באשר הם.

יצחק מרדכי: אנו נחושים בעמדתנו לדרוש ולהיווכח, כי מתבצעת פעילות נמרצת של הרשות הפלשתינית, הנאבקת עם מבצעי הטרור ועם תשתית הטרור.

יצחק מרדכי: לא נוכל לנהל ולהתקדם בתהליך המדיני בלא שניווכח כי שלום ונורמליזציה יכולים לשכון בצד לחימה בלתי פוסקת בטרור, באלה שמסיתים לטרור ובאלה שמניעים אנשים לבצע טרור.

יצחק מרדכי: כאשר דם נקיים נשפך ברחובותינו, אנו תובעים, ובצדק, לפעול נגד מנהיגי ופעילי הטרור במקום שהם נמצאים, ובאחריות אותם גורמים שמופקדים וקיבלו אחריות על הפיקדון לפעול בנחישות נגדם.

אברהם פורז: מה בין זה לבין שיבוש שידורים?

יצחק מרדכי: חברי הכנסת, ביטחון עם ישראל, לאורך כל יובל שנות המדינה, נשען על צה"ל, שירות הביטחון הכללי, משטרת ישראל וזרועות הביטחון האחרות.

יצחק מרדכי: הוא מכוון ומנווט על-ידי ממשלות ישראל, וכך גם היום.

יצחק מרדכי: מדיניותנו ברורה – להילחם ולא לסכן את ביטחוננו הלאומי.

יצחק מרדכי: להילחם בטרור ולא לסכן את עמידתנו האיתנה.

יצחק מרדכי: להיות נחושים בדרכנו להתקדם בתהליך השלום, אבל שלום אמיתי, הנשען על ביטחון המונע ביצוע פעולות טרור נגד חפים מפשע, נגד ישראלים ונגד לוחמי צה"ל.

יצחק מרדכי: אנו, כעם חופשי ודמוקרטי, איננו סומכים על איש שיגן עלינו.

יצחק מרדכי: ידענו בעבר, ואנו יודעים גם היום, לרדוף את אויבינו הקמים עלינו ואת המחבלים בכל מקום ואתר, בתוך גבולות המדינה ומעבר להם.

יצחק מרדכי: ומי שהיה צריך הוכחות, יכול היה להיווכח בליל אמש ובלילה לפניו, לראות את כוחותינו שפעלו בלבנון והשיגו את המחבלים.

יצחק מרדכי: ואני שולח מכאן ברכות ללוחמי סיירת גולני, ללוחמי פיקוד הצפון, לאלוף פיקוד הצפון ולצה"ל על פעילותם הבלתי-פוסקת נגד הטרור בלבנון ובמקומות אחרים.

יצחק מרדכי: גם היום ביטחוננו אינו תלוי רק ביאסר ערפאת או במנהיגים אחרים, אבל כל גורם אשר נמצא אתנו בהסכם וכרת אתנו ברית, הוא מחויב לפעול נגד הטרור.

יצחק מרדכי: אנו נחושים להגן על עצמנו ואנו דורשים שיתוף פעולה מצד כל הגורמים.

יצחק מרדכי: נפעל אתם ובלעדיהם כדי להקנות את מירב הביטחון האפשרי לתושבי מדינת ישראל.

יצחק מרדכי: אולם לא נרפה מאלה שחתמו על ההסכם ונביאם לכך כי יבצעו את חלקם בהסכם, ושההסכם יישען על יסודות איתנים.

יצחק מרדכי: בעקבות הפיגוע הנפשע החלטנו בקבינט על שורה של צעדים ביטחוניים ומבצעיים, לצד המאמצים המודיעיניים להתחקות אחר מבצעי הטרור הנפשע וחוליות אחרות.

יצחק מרדכי: מטרת הצעדים הללו היא בראש ובראשונה למנוע גל של פיגועים כפי שפקד אותנו, לצערנו, בפברואר-מרס 1996.

יצחק מרדכי: והמטרה השנייה המרכזית היא להביא את הרשות הפלשתינית לכך שתקיים את חלקה בהסכם ותפעל נגד הטרור ותשתית הטרור.

יצחק מרדכי: ולכן, הטלנו סגר מלא על השטחים וסגרים פנימיים שמתחייבים, וכוחותינו פועלים בשטחים שבהם מתאפשרת הפעילות, ומבצעים מחסומים, מעצרים, בדיקות וכל אשר נדרש, לרבות בתשתית הקיימת בשטח.

דוד צוקר: לכן גם שמים להם יד על הכסף שלהם?

דוד צוקר: זה כסף שלהם.

ראובן ריבלין: לא נותנים, לא נותנים.

יצחק מרדכי: עצרנו העברת כספים לרשות הפלשתינית.

דוד צוקר: הכספים שלהם, מה זה קשור?

דן תיכון: חבר הכנסת צוקר.

דן תיכון: חבר הכנסת ריבלין.

דן תיכון: חבר הכנסת צוקר, שאלת פעם אחת, הוא שמע.

דן תיכון: אם אתה חוזר על זה שש פעמים זה לא הופך את השאלה לשאלה יותר חזקה.

דוד צוקר: לכן חזרתי פעמיים.

דן תיכון: לא, חזרת יותר.

אברהם פורז: רוצים שערפאת יילחם בטרור בזול.

דן תיכון: חבר הכנסת פורז.

יצחק מרדכי: כמו-כן הודענו ברבים, כי אנו נחושים לעצור את מפקד המשטרה הפלשתינית, ראזי ג'באלי, אם ייכנס לשטחי ישראל, לאחר שהצטברו ברשותנו ראיות חד-משמעיות הקושרות אותו אישית למתן הנחיות לביצוע פיגועי טרור נגד תושבי ישראל וחיילי צה"ל.

יצחק מרדכי: פעולות ביטחוניות-צבאיות אלה, המתקיימות גם ברגעים הללו על-ידי כוחות הביטחון, והניצנים הראשונים של העשייה לסיכול פעולות ביטחוניות על-ידי הרשות הפלשתינית, יש ביכולתם לצמצם בצורה מסוימת את היכולת המבצעית של המסיתים להוציא לפועל עוד פיגועים.

יצחק מרדכי: אולם, אני מבקש להיות כן ואמיתי גם כאן היום ולומר, כי בדרך אל השלום והביטחון אנו צפויים עוד לקשיים רבים ולמהמורות קשות, שיחייבו אותנו לכושר עמידה בצד הצורך להילחם בכל העוצמה ועם כל התושייה נגד הקמים עלינו.

יצחק מרדכי: כל אלה לא יסיטונו מדרכנו לחזק את הביטחון ולהתקדם לשלום אמת, שלום אמת עם שכנינו, אשר יכובד על-ידי שכנינו ועל-ידי מי שבאים לכרות אתנו ברית.

יצחק מרדכי: מכאן, מן הבית הזה, בשם הממשלה ובשם כנסת ישראל, אני רוצה לשגר ברכה חמה לכל חיילי צה"ל ומפקדיו, לחיילים האלמונים בשירות הביטחון הכללי ובזרועות הביטחון האחרות, לשוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול ולכל כוחות הביטחון וההצלה, אשר עשו ועושים לילות כימים למען ביטחון המדינה.

יצחק מרדכי: רק מעטים בתוכנו יודעים עד כמה ראויה עבודתם לתודה ולהערכה, וכמה פיגועים חמורים סוכלו בשנה האחרונה בזכות עירנותם, נחישותם ועבודת הנמלים המודיעינית המתבצעת יום יום ושעה שעה.

יצחק מרדכי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים אלה של אבל ושכול, אנו עם מאוחד וכואב, אך גם מקווה ומאמין.

יצחק מרדכי: כך נוהג גם הבית הזה.

יצחק מרדכי: ברגעים ובימים שכאלה, שביטחון ישראל והמאבק בטרור מונחים בהם על סדר-היום, אין בעיני אופוזיציה וקואליציה.

יצחק מרדכי: הממלכתיות והדאגה לביטחון חייבות לעמוד בראש מעיינינו.

יצחק מרדכי: אדוני היושב-ראש, ישבתי היום ושמעתי את כל הנואמים ואת כל דברי התוכחה.

יצחק מרדכי: הייתי רוצה להאמין שהדברים הם כנים ואמיתיים ובאים לשרת את יעדינו הלאומיים ואינם פולמוס לשם פולמוס.

יצחק מרדכי: איננו רוצים ואיננו מחפשים את קריסתה של הרשות הפלשתינית, כפי שחלק מהאנשים טוענים.

יצחק מרדכי: אבל אנו דורשים ובתוקף מהרשות הפלשתינית לפעול כפי שמתחייב.

יצחק מרדכי: הבסיס לכל הסכם הוא לחימה בטרור, בתשתית, במסיתים ובאלה שיוצרים את התנאים כדי לצאת לפיגועים.

יצחק מרדכי: הרשות הפלשתינית איננה יכולה להיות משוחררת לרגע אחד מהתחייבותה הבסיסית לפעול נגד הטרור.

יצחק מרדכי: ממשלת ישראל הנוכחית, בראשותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, הלכה אל הבוחר עם דגל הביטחון ועם דגל השלום, ושני אלה עומדים מונפים ויציבים.

יצחק מרדכי: למרות הקשיים ולמרות הפיגוע הכואב, נמשיך בדרך הזאת.

יצחק מרדכי: הממשלה הנוכחית, באמצעות החתימה על הסכם חברון, מה שחבר הכנסת רמון, גם אתם התקשיתם לעשותו, והסכמים נוספים עם הרשות הפלשתינית – – –

חיים רמון: אנחנו לא התיימרנו, לא מכרנו לוקשים לעם.

צבי הנדל: אתם אבי אבות מוכרי הלוקשים.

חיים רמון: לא סיפרנו שנעשה "שלום בטוח".

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, חבר הכנסת אורי אור, חבר הכנסת הנדל, האם הוא יוכל לדבר?

חיים רמון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, שר הביטחון הפריע לך?

חיים רמון: לא.

דן תיכון: תודה.

יצחק מרדכי: הממשלה החליטה החלטה אסטרטגית להתקדם בתהליך השלום עם הפלשתינים והיא דורשת לקיים משא-ומתן עם ממשלות סוריה ולבנון.

יצחק מרדכי: החלטה זו נתקבלה מתוך עוצמה נפשית ופיזית ומתוך אמונה בדרך של ביטחון ושלום ובהסתמכות על צה"ל חזק, גדול ומרתיע, ועל זרועות ביטחון המבצעות את תפקידן.

אברהם פורז: אני מקווה שאתם – – – שם יש הסתה פרועה יותר.

יצחק מרדכי: בכל הסכם שלום ובכל משא-ומתן יעמוד ביטחון ישראל לנגד עינינו וכך גם בימים אלה.

יצחק מרדכי: אנו מפוכחים די כדי לדעת ולהבין, כי לא ניתן להגיע אולי למאה אחוז של תוצאות במאבק בטרור, אבל אנו בהחלט מצפים מכל מי שחתם אתנו הסכם, וכך גם מהרשות הפלשתינית, למאה אחוז של מאמצים.

יצחק מרדכי: כאשר ראשי הרשות הפלשתינית יחליטו להפסיק את הטרור, להפסיק לאמץ בדרך ישירה או עקיפה את הגורמים שמבצעים את הטרור, להילחם באלה שרוצים רק לפעול בדרך הטרור ולפעול נגד התשתית, ימצאו אותנו מתקדמים אתם בדרך של הסכמים והסדרים שלא יפגעו בביטחון הלאומי שלנו, ויאפשרו סדרה של הסכמים עתידיים אשר יקדמו אותנו לכינון מערכת יחסים ומערכת הסכמים בינינו לבין הפלשתינים.

יצחק מרדכי: נוכחתי לדעת, שכאשר הרשות הפלשתינית רוצה, היא יודעת גם להפסיק אלימות.

יצחק מרדכי: ראינו זאת בחברון, כאשר כפסע היה בינינו לבין התעמתות חזיתית עם אלה שמפעילים את הטרור, והרשות הפלשתינית הבינה, שאם לא תורה ולא תעצור את האלימות, באין ברירה נצטרך לפעול.

יצחק מרדכי: בתוך יממה אחת פסקה האלימות בחברון, וחזר הסדר אל כנו, מה שאומר, כי יש יכולת לרשות הפלשתינית לפעול ביתר שאת נגד הטרור, והיא חייבת להטיל את כל כובד משקלה במאבק נגד המחרבים הנמצאים בשליטתה.

יצחק מרדכי: אמרנו, ואנחנו חוזרים ואומרים, כי הטרור והשלום אינם יכולים לשכון יחדיו.

יצחק מרדכי: מי שבוחר בטרור – פוגע בשלום, ומי שיילחם בטרור ובתשתית הטרור סולל את הדרך להתקדמות בדרך השלום.

יצחק מרדכי: מכאן, ממשכן הכנסת, מירושלים, בירת הנצח של עם ישראל, אני קורא לכל אומות העולם, לכל הארגונים הבין-לאומיים, לכל המדינות שוחרות השלום במזרח התיכון, לפעול במלוא המרץ תוך שיתוף פעולה עמנו במלחמה בטרור.

יצחק מרדכי: הטרור אינו יודע גבולות, והוא מאיים על העולם החופשי והדמוקרטי כולו.

יצחק מרדכי: התארגנות נכונה, שיתוף פעולה, יוזמה ונחישות של הגורמים המבצעיים בצד הגורמים המחליטים ברמות השונות יכולים להביא לפגיעה משמעותית ביכולת הטרור לפעול.

יצחק מרדכי: חברי הבית, עם ישראל הוא עם רודף שלום ושבע תלאות.

יצחק מרדכי: אין עוד עם אחד בעולם שנושא שלוש פעמים ביום את תפילותיו כמסר לשלום.

יצחק מרדכי: ועם זאת, אנו עם חפץ חיים, ונפעל בכל מקום ובכל דרך שתיראה לנו ובכל האמצעים העומדים לרשותנו כדי להבטיח את ביטחוננו, כדי להילחם ולסכל כל פעולת טרור בכל מקום שנחשוב כי נכון לעשותה.

יצחק מרדכי: עם זאת, לא נעשה פעולות שאין בהן כדי לשרת את המטרות שלנו.

יצחק מרדכי: חרף הוויכוח הפוליטי והפערים בהשקפת העולם המאפיינים את יושבי הבית הזה ואת שורות העם עלינו לרכז מאמץ ביחד, להרחיק שנאת חינם ולשמור על אחדות העם בכל תחום ונושא אפשרי.

יצחק מרדכי: הטרור אינו יודע להבחין בינינו, הבה לא נפריד בתוכנו.

יצחק מרדכי: ידידי חבר הכנסת רמון, רציתי להישאר ברמה הממלכתית ולא לגלוש כאן

יצחק מרדכי: לפולמוס כאשר אנחנו עוד נמצאים בימי השבעה.

יצחק מרדכי: עם זאת אומר לך, כי הממשלה הזאת וראש הממשלה שעומד בראשה עושה מאמצים כנים ואמיתיים כדי לקדם את התהליך.

יצחק מרדכי: לא לחינם השליח האמריקני דניס רוס היה בדרכו לכאן.

יצחק מרדכי: לא לחינם נעשים מאמצים, נסתרים וגלויים, כדי לקדם מהלכים לשלום.

יצחק מרדכי: אני מציע, שלא תקצר רוחנו ונמתין לכל אורך התהליך לראות, שדרכה של הממשלה היא דרך לקדם את השלום.

דוד צוקר: כמה זמן צריך להמתין?

ראובן ריבלין: בשביל מה ההתנצלות?

יצחק מרדכי: כמו כל ממשלות ישראל – ואני מאמין, שכולן רצו בכך – הממשלה הזו חותרת לשלום ורוצה להרחיק איומים ומלחמות.

יצחק מרדכי: ואל נא יטיל מישהו מהבית הזה ספק בכך, כאילו לא זו כוונתה של הממשלה.

יצחק מרדכי: זו כן כוונתה של הממשלה.

יצחק מרדכי: אנחנו קוראים לסוריה לחזור לשולחן המשא-ומתן.

יצחק מרדכי: אנחנו רוצים להגיע להסדר בלבנון.

יצחק מרדכי: אנחנו רוצים להתקדם בהסכם עם הפלשתינים.

דוד צוקר: – – –

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

דוד צוקר: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר, אני רואה, שאני לא משפיע עליך.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, רציתי לומר, ששר הביטחון, ברמת-הגולן – – –

יצחק מרדכי: אבל יותר מכול, חברי חברי הכנסת, אנחנו איתנים בדעתנו שלא לסכן את ביטחוננו, לא למהר לאותם צעדים שיסכנו את הביטחון הלאומי שלנו ולהיות איתנים ועיקשים בכל הנוגע לצורכי הביטחון של עם ישראל, היום ובעתיד.

יצחק מרדכי: איננו הולכים כסומים, אנחנו הולכים כמפוכחים אל מה שדרוש לנו.

יצחק מרדכי: זאת נעשה, וכל דבר אחר שיפגע בביטחוננו לא נוכל לקדמו גם במחיר של עמידה וגם במחיר של עימות מילולי או אחר עם מישהו מאלה שנמצאים אתנו בתהליך של חתימת הסכמים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אולי אדוני השר יגיד לנו מה קרה – – – האם ממשלת ישראל יכלה למנוע את הטרור הזה?

יצחק מרדכי: אתה יודע, מכובדי חבר הכנסת, שהנושא נמצא בחקירה, וכאן, מהמקום הזה, לא נרתעתי, וכשהיה צריך לומר דברים, לומר אותם.

יצחק מרדכי: כאשר תסתיים החקירה ותיוודע האמת אעמוד כאן ואשיב לך על אותם הדברים שיהיו ידועים לכולם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה.

יוסי שריד: אתה אומר שתביאו שלום, שר הביטחון.

יוסי שריד: השאלה היא אם לא תביאו קודם מלחמה.

צבי הנדל: מלחמה אתה הבאת, חוצפן.

צבי הנדל: אתה מדבר על מלחמה?

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת הנדל.

חיים רמון: אף פעם לא היה לך כל כך טוב בעזה כמו אחרי אוסלו.

חיים רמון: לפחות תגיד תודה.

חיים רמון: תגיד את זה, ואתה יודע את זה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

חיים רמון: שחבר הכנסת הנדל ישתוק.

חיים רמון: אוסלו הביא רק טוב.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, נרגעת?

חיים רמון: חשוב שידעו כמה אוסלו – – –

דן תיכון: בסדר, אבל כבר שמעו את זה.

דן תיכון: עכשיו זו הפעם הרביעית שאתה חוזר על אותו משפט.

יצחק מרדכי: חבר הכנסת רמון, אף שצעקת אתמול, הוכחתי לך, ואם צריך להוכיח לך גם בנתונים, שאכן בשנה האחרונה היה יותר ביטחון משנים קודמות, וכל העם בישראל יודע זאת.

חיים רמון: אני מציע להביא לכאן את – – – כדי שסוף-סוף נדע את האמת.

חיים רמון: ההידרדרות הביטחונית, איך הידרדר הביטחון בכל השנה הזאת בנושא – – – עם ערפאת, וישבתם ולא עשיתם כלום.

חיים רמון: נכון, חבר הכנסת לנדאו?

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אתה מדבר אל שר הביטחון ולא אל ראש הממשלה.

דן תיכון: זה שר הביטחון ולא ראש הממשלה.

חיים רמון: דרך אגב, אליו יש לי הרבה יותר כבוד מאשר אל ראש הממשלה, שלא בא לדיון כזה.

חיים רמון: עוד לא היה ראש ממשלה שלא בא לדיון על פיגוע כזה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, עד כאן.

דוד צוקר: יש לו סיבה טובה.

יוסי שריד: שר הביטחון – – –

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד.

יוסי שריד: הערתי רק הערה אחת.

יוסי שריד: עכשיו אני רוצה את השנייה.

דן תיכון: לא, אתה הערת יותר מהערה אחת וגם יותר משתיים.

יוסי שריד: יותר מהערה אחת לא.

דן תיכון: לא, תסלח לי.

יוסי שריד: רק הערה אחת.

יוסי שריד: עכשיו אני רוצה את השנייה.

דן תיכון: לא.

יוסי שריד: מה זה לא?

דן תיכון: לא.

יוסי שריד: – – –

דן תיכון: אני יודע.

דן תיכון: אתה יושב כמו כל אחד ולא בבחינת הבן יקיר לי.

יוסי שריד: לא.

דן תיכון: בסדר, אז תקבל על עצמך – – –

יוסי שריד: מה זה לא?

דן תיכון: לא.

יוסי שריד: תגיד כן.

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד, למה לך?

יוסי שריד: למה לך?

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יוסי שריד: – – –

דן תיכון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דן תיכון: כנראה נעלבת בישיבה האחרונה, ואני עדיין ממתין שתבוא להיבדק.

יצחק מרדכי: חבר הכנסת רמון, לא כל מי שצועק הוא גם צודק.

יצחק מרדכי: ואם אצטרך להוכיח לך, אוכיח לך במקומות אחרים, בוועדת החוץ והביטחון, גם בנתונים, בכל דרך שתרצה, כי לא רק לא היתה הידרדרות אלא היתה התחזקות של מערכות הביטחון במדינת ישראל בכל תחום שתבדוק.

יצחק מרדכי: אני יודע שאנחנו חלוקים בדרך, אבל התוצאות ודאי מוכחות ותיווכח בהן גם בהמשך הדרך.

יצחק מרדכי: אדוני חבר הכנסת שריד, אני לא מציע לך ולאיש בבית הזה וגם לא בעם ישראל לחלק את עם ישראל לכאלה שרוצים במלחמה ואחרים שרוצים לקדם את השלום.

יוסי שריד: לא אמרתי.

יצחק מרדכי: לא אמרתי שאתה אמרת.

יצחק מרדכי: אינני מציע להטיל ספק בדרך כלשהי בכוונותיה האמיתיות של הממשלה הזאת להרחיק מלחמות, להתמודד עם הטרור ולחפש דרכים לשלום, אבל דרכים שיובילו לשלום אמיתי ולא יסכנו את ביטחוננו, לא היום ולא בעתיד.

דוד צוקר: הבעיה היא התוצאות, לא הכוונות.

יצחק מרדכי: אני רוצה, בסוף דברי, להביע הערכה לכל אותם חברי כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה, אשר ברגעים אלה גילו בגרות ונהגו בדרך הראויה לנהוג בבית הזה.

יצחק מרדכי: ותרשה לי, אדוני היושב-ראש, לומר לך שחבל שכמה מהאנשים לא למדו דבר מההיסטוריה האחרונה של עמנו.

יצחק מרדכי: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אני מציע שכולם יסתפקו בהודעת השר, על-פי ההסכם.

רענן כהן: על-פי ההסכם כל ההצעות יועברו לוועדת החוץ והביטחון.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, כפי שאתה מבין, נהגתי לפנים משורת הדין, אפשרתי לקיים כאן דיון בהשתתפות כל הסיעות ונתתי לכם 20 דקות.

דן תיכון: אם אתה רוצה, אני מוכן לנהוג כפי שאתה מציע ולאפשר לכל אחד להציע הצעה אחרת, אבל זו הפעם האחרונה שאני הולך לסידור כזה.

דן תיכון: מעתה ואילך ננהג אך ורק על-פי התקנון.

רענן כהן: חבר הכנסת מאיר שטרית, אני מבקש לדעת, האם מה שאמרתי זה היה הסיכום?

מאיר שטרית: אמת, אדוני.

דן תיכון: תודה רבה לך, אדוני השר.

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון מציע להסיר את הצעתו של עוזי ברעם.

דן תיכון: דקה במדויק.

רענן כהן: לפני שאתה מתחיל – – –

דן תיכון: בעידן של סערת רגשות ופגיעות אישיות, אני חוזר ואומר: על-פי התקנון, מה שצריך היה לעשות כאן זה לתת לארבע הצעות לסדר-היום לעלות, השר היה משיב.

דן תיכון: אנחנו נתנו ל-18 איש לדבר.

דן תיכון: אני לא הולך עכשיו לתת עוד ל-18 איש לדבר.

דן תיכון: אני מציע להסתפק בהודעת השר, וועדת החוץ והביטחון תקיים דיון בנושא הזה בלאו הכי.

רענן כהן: בסדר, מקובל עלי.

דן תיכון: הדיון הסתיים.

דן תיכון: תודה לכל אלה שבאו.

דן תיכון: הישיבה נעולה.