ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 64, 1997-01-21 00:00

דן תיכון: רבותי, יום שלישי, י"ג בשבט התשנ"ז, 21 בינואר 1997.

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה – ישיבה מיוחדת של הכנסת במלאות 48 שנים לכינון הכנסת בט"ו בשבט ולציון 100 שנים להתאחדות האיכרים בישראל.

דן תיכון: חברי הכנסת, היום אנחנו חוגגים שלושה אירועים: ט"ו בשבט, ראש השנה לאילנות; 48 שנים לכנסת – יום הולדת; והאיכרות המאורגנת – וכשמדברים על ציונות עם שורשים הכוונה גם למושבות ולאיכרים.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, היא כבר בת 48, יפה, ממורקת, מבוגרת, דמוקרטית ולעתים גם מכוערת.

דן תיכון: זו הכנסת שלנו.

דן תיכון: כל מי שמשקיף על 100 השנים שחלפו, המתויגות אצלנו כ"100 שנות ציונות", יודע להעריך זן מיוחד ונדיר של בני אדם – זן האיכרים.

דן תיכון: חוב של כבוד אנו חבים להם ולאלה ההולכים בעקבותיהם וממשיכים את דרכם.

דן תיכון: זוהי הציונות במיטבה.

דן תיכון: ככל שהתארכו שנות קיומה של הציונות, הולכת תרומת האיכרים ומתבהרת.

דן תיכון: היום כבעבר מגלים האיכרים כושר חיות ומקרינים שורשיות ויציבות.

דן תיכון: ייחודם של האיכרים – התמסרות מוחלטת לארץ-ישראל כתנאי יחיד להמשך קיום העם.

דן תיכון: ההתמסרות איננה רק ברעיון אלא במעשה.

דן תיכון: ראשוני האיכרים לא נקראו לבוא לכאן על-ידי התנועה הציונית, ויש הסבורים כי פעלו לא אחת בניגוד לרצונה.

דן תיכון: המתיישבים, בכוחם ובדבקותם הגשימו את המטרות.

דן תיכון: אין לתאר את פניה של החברה היהודית בארץ בלי המושבות.

דן תיכון: כאן הונחו היסודות להתיישבות הפועלית, כאן נוצקו הדפוסים של הקיבוץ והמושב – אבן פינה בבית הלאומי ובמדינת היהודים.

דן תיכון: כשמדברים אצלנו על איכרים, מייד עולה ריחם של ההדרים במישור החוף, טעמם של יינות היקבים במושבות ומראה שדות הדגן ומטעי הפרי באדמות הגליל.

דן תיכון: האיכרות היא החקלאות הפרטית שאולי לא זכתה ליוקרה של ההתיישבות הסוציאליסטית, אך אין בכך כדי לעמעם את תרומתה למשק הארץ.

דן תיכון: משפחת האדמה.

דן תיכון: קראו להם אנשי המעמד הבינוני.

דן תיכון: היו אלה יוצאי ערים ועיירות שעוד בתקופת העלייה הראשונה גדלו על עקרון ההתרחקות מאורח החיים שצמחו בו.

דן תיכון: איכרי המושבות היו למופת ביחסים שטיפחו עם האוכלוסייה הערבית.

דן תיכון: אצלם אחוות עמים לא היתה ססמה ריקה אלא דרך חיים.

דן תיכון: המושבות היו למרכזי קליטה המוניים, "אך גם מוחמד ומוסטפא זכאים להתפרנס", או כמאמרו של הביל"ויי מנשה מאירוביץ: "עבודה עברית טהורה תהיה חרב בידי שונאינו".

דן תיכון: האיכרים הקימו התיישבות אינדיבידואלית בלי כלים ומנגנון מסייע.

דן תיכון: אפיין אותה החופש האישי המלא של המתיישב.

דן תיכון: מלאכת ההתיישבות לא תמה.

דן תיכון: בשנים האחרונות הוסיפה התאחדות האיכרים נדבכים חשובים והקימה מצפה בגליל, יישובים בגולן ובנחל-עירון ובדרך העולה מהשפלה לירושלים.

דן תיכון: במשך שנים סבלו איכרי המושבות מיחס מפלה ומזלזל, ולא היתה ממשלה שהיתה נקייה מגישה זו.

דן תיכון: זה למעלה מ-20 שנה קיימת ברית רעים בין התאחדות האיכרים לבין המרכז החקלאי.

דן תיכון: שני הגופים החשובים האלה, העוסקים בחקלאות, משלבים ידיים כדי להיאבק במצוקות הענף המסמל יותר מכול את הציונות.

דן תיכון: משה סמילנסקי, מראשוני התאחדות האיכרים, טבע את הססמה: "אם חקלאות כאן – מולדת כאן".

דן תיכון: לכם, בני משפחת האדמה, הנאמנים לדבריו ומגשימים אותם בפועל – תודה.

דן תיכון: ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אורחים יקרים, שורשיו של המוסד הזה – כנסת ישראל – הם בכנסת ישראל, בסנהדרין גם כן, של ירושלים ושל בית-שערים ובמקומות אחרים שבהם נתן העם היהודי ביטוי ממוסד לרעיון הגדול של תורת משה, שבני האדם שווים הם בפני האלוהים, ושהם בני חורין.

בנימין נתניהו: את הרעיון המהפכני הזה, שהיה מופלא ובלתי נתפס בעולם העתיק, הנחלנו לעולם כולו, והוא קיבל ביטוי נוסף בשדה שעדיין אפשר לראות אותו היום, שדה קטן, בפרבריה של לונדון, במקום שנקרא ראנימד, שבו פיתחו את הרעיון הזה במונחים מודרניים יותר.

בנימין נתניהו: קרי, גולת הכותרת של שיטת הממשל הדמוקרטי היא נציגות בהתחלה מוגבלת ואחר כך מורחבת של בית-הנבחרים.

בנימין נתניהו: כלומר, הרעיון שנציגיו של העם ייבחרו בבחירות סודיות, חופשיות ושוויוניות, והם ינהלו את ענייני המדינה וייתנו את מערכת החוקים שאליהם יהיו כפופים כולם, לרבות הממשלה, זה למעשה הבסיס שעליו נבנתה הדמוקרטיה המודרנית.

בנימין נתניהו: אני יודע שיש רגעים, שעוברים על כולנו, שבהם אנחנו שרויים בתוך המכונה המורכבת והמסובכת והמסורבלת הזאת שנקראת הכנסת; בוודאי יש כל מיני הרהורים, אבל אני נזכר באמירה המפורסמת של וינסטון צ'רצ'יל, שאמר:

בנימין נתניהו: הדמוקרטיה היא שיטת השלטון הגרועה ביותר הידועה לבני אנוש, חוץ מכל שיטה אחרת.

בנימין נתניהו: אבל אין לי ספק שהיום, בסוף המאה ה-20, אנחנו חייבים לברך כל שעה על קיומה של הדמוקרטיה הישראלית.

בנימין נתניהו: אפילו מבט חטוף ביותר בהיסטוריה של המאה הנוכחית, המאה ה-20, מורה שאין סכנה גדולה יותר לאנושות ממשטרים לא-דמוקרטיים.

בנימין נתניהו: את כל המלחמות הגדולות במאה הנוכחית עשו ויזמו משטרים לא-דמוקרטיים.

בנימין נתניהו: והמשטרים הלא-דמוקרטיים הללו הם שגרמו לסבל הלא-ישוער של האנושות כולה, ששיאו היה השואה שעבר העם היהודי.

בנימין נתניהו: על הסיבות לכך עמדתי בהזדמנות אחרת, אבל אני חושב שהראשון שהבין את מהות ההבדל בין דמוקרטיות ששאיפתן לשלום לבין משטרים לא-דמוקרטיים, שהם תוקפניים מטבעם, היה הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט.

בנימין נתניהו: הוא קבע, שהתוקפנות הזאת נובעת מהעדר ריסון פנימי שקיים במשטר דמוקרטי, משום שהאזרחים במשטר דמוקרטי, שמצביעים לממשלה הדמוקרטית, אינם חפצים לתת את ידם לממשלה הרפתקנית שתשלח את בניהם, לפעמים גם את בנותיהם לשדות הקטל, והם תמיד ירסנו ממשלה שתהיה הרפתקנית מדי, תוקפנית מדי, מלחמתית מדי.

בנימין נתניהו: ואילו רסן כזה איננו קיים במשטרים לא-דמוקרטיים.

בנימין נתניהו: ומכאן ההבדל הגדול, שצריך לזכור אותו, בין העולם הדמוקרטי לעולם הלא-דמוקרטי.

בנימין נתניהו: את ההבדל הגדול הזה לא הפנימו הדמוקרטיות במהלך המאה ה-20.

בנימין נתניהו: אנחנו צריכים לזכור, שממשלות דמוקרטיות שמתעלמות מסכנה זו מעמידות את מדינותיהן ואת חברותיהן בסכנה קיומית.

בנימין נתניהו: כדי להגן על דמוקרטיה, אנחנו חייבים לדעת את חולשותיה.

בנימין נתניהו: אחת החולשות המסוכנות של הדמוקרטיה היא העובדה שהיא איננה בנויה להגן על עצמה תמיד מפני אויביה השואפים להחריבה.

בנימין נתניהו: המשטר הנפשע ביותר בתולדות האנושות ניצל חולשה זו כדי להגיע לשלטון בצורה דמוקרטית.

בנימין נתניהו: ויש עוד חולשה מסוכנת.

בנימין נתניהו: אני מזכיר היום פילוסופים וסופרים, יש פילוסוף שאולי מוכר לכם, ז'אן פרנסואה רבל, סופר צרפתי, שהצביע על חולשה מיוחדת, שהחברה הדמוקרטית היא הראשונה בתולדות האנושות המאשימה את עצמה על שמשטר לא-דמוקרטי רוצה להורסה.

בנימין נתניהו: לא רק שהדמוקרטיות מייחסות לעצמן חטאים שהן מעולם לא חטאו, הן מניחות מראש שהן אשמות בסבלם של עמים אחרים החיים תחת שלטון לא-דמוקרטי.

בנימין נתניהו: האשמה עצמית, הלקאה עצמית מביאה הרבה פעמים למדיניות של חולשה, והתוצאה של זה, לפחות במאה ה-20, היתה סכנת מלחמה ומציאות מלחמה שנכפתה על הדמוקרטיות ללא עוול, ללא אשמה ובלי רצונן.

בנימין נתניהו: אני משוכנע שהעולם הדמוקרטי למד את עיקרי הלקח הזה.

בנימין נתניהו: עובדה היא, שבמחצית השנייה של המאה ה-20 הצליח העולם החופשי לגבור על תאגיד לא-דמוקרטי חזק בדרכי שלום, ואני משוכנע גם שהדמוקרטיה הישראלית הפיקה את הלקחים הללו.

בנימין נתניהו: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו – כמו שהעולם החופשי לא יכול היה להרשות לעצמו, במחצית הראשונה של המאה ה-20 – את החולשה.

בנימין נתניהו: אנחנו חייבים לשמור ולהמשיך לשמר את כוחנו.

בנימין נתניהו: זהו המפתח לעתידנו וגם המפתח להשיג שלום עם שכנינו.

בנימין נתניהו: אני חושב שאנחנו יכולים להיות גאים בהישגים שלנו בכל התחומים, בעובדה שב-48 שנות קיומה ניהלה הכנסת את ענייני המדינה תוך ציות עקבי ועיקש לחוקי הדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: זה ציון דרך חשוב, אבל הוא נעשה חשוב שבעתיים כשאנחנו זוכרים שאת מאבק הקיום שלנו כאן

בנימין נתניהו: עשינו תוך התקפות מבפנים, או יותר נכון התקפות מבחוץ, ובמלחמת טרור שהרבה פעמים חדרה אל הבית, ואפילו לא לרגע אחד לא היה רפיון כלשהו במחויבות של מדינת ישראל ועם ישראל לכללי הדמוקרטיה.

בנימין נתניהו: אנחנו נבטיח לעצמנו היום, שלעולם לא נניח לכללים הללו שמנחים אותנו, שתמיד נשמור על חוסנה של מדינת ישראל בצד חוסנה של הדמוקרטיה הישראלית.

בנימין נתניהו: מטרת ממשלת ישראל היא להשיג שלום עם ביטחון למדינת ישראל, תוך שמירה קנאית על ערכי הדמוקרטיה ועקרונותיה.

בנימין נתניהו: אני בטוח שכל חברי הכנסת, בלי יוצא מן הכלל, תומכים בשאיפה הזו בכל לבם.

בנימין נתניהו: ציינת, אדוני היושב-ראש, שביום זה אנחנו מציינים גם מלאות 100 שנים להיווסדה של התאחדות האיכרים.

בנימין נתניהו: אני בטוח שכולנו זוכרים את מה שלמדנו בבית-הספר על "שבעת המופלאים" שיצאו מבין חומות העיר העתיקה בירושלים להקמתה של פתח-תקווה, אם המושבות.

בנימין נתניהו: יש לי איזו נגיעה אישית, אדוני היושב-ראש – אמי נולדה בפתח-תקווה.

בנימין נתניהו: ומושבה אחרת – סבי, זיכרונו לברכה, הגיע ב-1920 לראש-פינה.

בנימין נתניהו: ואבי סבי מצד אחר הגיע לראשון-לציון.

בנימין נתניהו: במושבות האלה, לפני 100 שנה ו-90 שנה ו-80 שנה, הקימו את היסודות של החקלאות המתחדשת בארץ-ישראל, של אחיזתנו בקרקע, של שובנו לקרקע.

בנימין נתניהו: חשוב לציין, שכשקמה התאחדות האיכרים היא בעצם נתנה מיסוד לתנועת ההתיישבות בארץ-ישראל, שאחר כך כמובן הצטרפו אליה תנועות ההתיישבות האחרות החשובות.

בנימין נתניהו: התנועה הזאת יסדה מושבות ממטולה דרך שרשרת היישובים בגליל העליון ובגליל התחתון, בשרון, בשומרון, בנגב, עד לחוות הבודדות ליד אילת; גם לשם הגיעו.

בנימין נתניהו: ראוי שנזכור, דווקא בימים אלה, בשעה שיש כאלה שמערערים על מדיניות ההתיישבות, שהיתה זאת ההתאחדות שטבעה את הפתגם שהזכרת גם כן, אדוני היושב-ראש: "אם חקלאות כאן – מולדת כאן".

בנימין נתניהו: וממטולה, מיסוד-המעלה וממושבות אחרות – שם קבענו, או קבעתם, את גבולה הצפוני של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: בשנות ה-70 וה-80 הקימה ההתאחדות תשעה מצפים, בגליל המערבי וגליל העליון, ברמת-הגולן ובנחל-עירון.

בנימין נתניהו: ואין לי ספק שמצפים אלה יהפכו למושבות בבוא היום.

בנימין נתניהו: אני חושב שיש תופעה מעניינת במושבות הללו.

בנימין נתניהו: קודם כול, הן משמשות דוגמה ומופת ליוזמה פרטית.

בנימין נתניהו: כי 90% מהאדמות הם אדמות פרטיות.

בנימין נתניהו: ודבר שני שאולי מאפיין את היישובים הללו הוא, שהם גילו פתיחות גדולה.

בנימין נתניהו: בפתיחות שאין שנייה לה פתחו המושבות את שעריהן לכל בעל מקצוע חופשי שרצה להתיישב בהן.

בנימין נתניהו: ובכך בעצם גזרו החקלאים על עצמם להפוך למיעוט מדעת.

בנימין נתניהו: וכך הם גם קלטו רבים בעם ישראל שעלו ארצה, ונכנסו והתיישבו במושבות וגרמו לשגשוגן.

בנימין נתניהו: היום שייכות 5,000 משפחות חקלאיות להתאחדות.

בנימין נתניהו: הן אחראיות ל-25% מהיצוא החקלאי ול-20% מהייצור החקלאי של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ההתאחדות הזאת איננה שוקטת על שמריה.

בנימין נתניהו: יש בה אנשים, שמי שמכיר אותם – כמה מהם יושבים פה, חברים טובים – יודע שהם ממשיכים לפעול, כל הזמן.

בנימין נתניהו: הם ממשיכים להרחיב את המושבות הוותיקות, לבנות מצפים חדשים, לקיים גופים כלכליים חשובים ולהחזיק בית-ספר תיכון חקלאי בפתח-תקווה עם 1,800 תלמידים.

בנימין נתניהו: אני מוכרח לומר לכם, גם בתור מי שעסק ביחסי החוץ: לא אחת ראיתי אתכם גם כשגרירים של החקלאות הישראלית בחוץ-לארץ.

בנימין נתניהו: ובזה הרחבתם ופיארתם את שמה של מדינת ישראל בארצות ובעמים רבים.

בנימין נתניהו: אני רוצה לברך אתכם פה, במלאות 100 שנים להיווסדות התאחדות האיכרים, 100 שנים להיאחזות בארץ-ישראל, 100 שנים של שורשיות ציונית, שבלעדיה כל ההכרזות וכל הצעדים המדיניים לא היו מוצאים את ביטוים האמיתי, וכל ההישגים של הציונות וההישגים המדיניים הגדולים שלנו לא היו אפשריים.

בנימין נתניהו: אני חושב שהסיפור שלכם הוא סיפור ההתיישבות בארץ-ישראל, והתרומה שלכם להגשמת החלום הציוני היא בעלת חשיבות ראשונה במעלה.

בנימין נתניהו: אני מאחל לכם, שתמשיכו בדרך הזאת, תקימו הרבה יישובים, הרבה מצפים, תפריחו את הארץ, תשמרו על הארץ.

בנימין נתניהו: כי במקום שיש חקלאות, יש מולדת, יש מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: ברכות לכם, ברכות לכנסת.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס, בבקשה.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשלב מסוים הרגשתי מבוכה, כאשר התבקשתי על-ידי סיעתי לשאת דברים ביום שמוקדש להתאחדות האיכרים.

שבח וייס: כי חשבתי שהופעה ביום כזה צריכה להיות מנת חלקם של איכרים שורשיים, וכן הלאה.

שבח וייס: אבל אני מוכרח לומר, שגם יושב-ראש הכנסת וגם ראש הממשלה קצת הקלו עלי, כי שלושתנו לא בדיוק עם ידיים מיובלות של מי ששבו מן המטעים או מי ששבו מחליבה בטרם האוטומציה.

בנימין נתניהו: אנחנו ניסינו את זה.

שבח וייס: אז אני מרגיש עכשיו יותר נוח.

שבח וייס: גם יושב-ראש הכנסת וגם ראש הממשלה הרחיבו את הדיבור ואמרו גם משהו לגופה של הדמוקרטיה.

שבח וייס: ועל כן אני אומר דברים אחדים לגופו העיקרי של היום הזה; אחר כך אתחלק בחוויה החקלאית שלי – ויש לי – עם חברי הטובים מאוד מהתאחדות האיכרים.

שבח וייס: באווירה של ברית רעים קונסטרוקטיבית גם עם המרכז החקלאי – כפי שציין יושב-ראש הכנסת, דבר שמאפיין בשנים האחרונות את שיתוף הפעולה, וציין זאת גם חברי אלי גולדשמידט בברכה שנשא בטרקלין – באווירה כזאת, עובדה היא שמקדישים את יום הולדתה של הכנסת לסקטור אחד, שבעצם מייצג את משפחת החקלאים כולה.

שבח וייס: פעם האווירה היתה אחרת.

שבח וייס: ואת האווירה של פעם היטיב לתאר ד"ר יוחנן בדר, מחשובי הפרלמנטרים, כשקרא לה: "אנגינה סקטוריס".

שבח וייס: עכשיו הסיפור הוא לגמרי אחר.

שבח וייס: הדמוקרטיה שהכנסת היא לא רק סמלה, אלא היא הלב המפעים אותה, מתבטאת במיסוד.

שבח וייס: והמיסוד ברור ונהיר ומובהק.

שבח וייס: אבל היא מתבטאת במידה עיקרית בתרבות הפוליטית, בתנאי יסוד, באקולוגיה.

שבח וייס: אנחנו, כמדינת ישראל, הצלחנו בתחום זה בעבר באופן יוצא דופן.

שבח וייס: אילו פנו ערב הקמת המדינה אל איזה עתידן, למשל אל פרופסור קאהן, שהיה אז מחשובי העתידנים – דרך אגב, פנחס ספיר היה בן-דודו – ואומרים לו שעומדת לקום ישות מדינית שתיקלע מיום קומה למצב מלחמה, ועל כן יהיה בה במשך שנים משטר בצל של הגנה עצמית; שתקום מדינה שיש בה בני שני עמים ושתים-שלוש דתות, כשהמיעוט הלאומי בתוכה נמצא בקרע קבוע של מלחמה ומערכת דמים בין מדינתו לבין עמו; שתקום מדינה שיש בה ציבור לא דתי וציבור דתי, שלגביו, אידיאולוגית, רגשית, מנטלית, בתחרות שבין ריבונות ריבון העולמים לריבונות של הפרלמנט יש יתרון מובהק וגלוי של ריבונות ריבון העולמים; שתקום מדינה שתזרום לתוכה הגירה, ברובה מארצות בלתי דמוקרטיות, שייעשה בה ניסיון לבנות עם, שבמשך מאה דורות היה פרוץ, וכל קהילה בתוכו נהגה אחרת ושאבה השראה אחרת מסביבתה; שתקום מדינה שיהיו בה מצבי אינפלציה של מאות אחוזים או מצבי אבטלה, ולעתים יחד; אילו שאלו אותו אם מדינה כזאת תוכל לכונן או לשמר משטר דמוקרטי – פרופסור קאהן או כל מדען אחר היה אומר: לא ולא.

שבח וייס: המדינה הזאת היא אנחנו.

שבח וייס: אני אומר שבמובן זה – אם מותר לאמץ כאן ביטוי ז'בוטינסקאי, ומותר – זהו חד-נס.

שבח וייס: הדמוקרטיה הישראלית, מול הנסיבות הסוציולוגיות שלה, היא חד-נס.

שבח וייס: והכנסת עמדה במרכזה.

שבח וייס: בשנים האחרונות העיבה עננה כבדה על חיינו הדמוקרטיים.

שבח וייס: יותר מדי אנשים בתוכנו לא מקבלים חינוך של תרבות פוליטית דמוקרטית.

שבח וייס: המיסוד ידוע להם, שיטת הבחירות ידועה להם, תפקיד הפרלמנט ידוע להם, חוק הבחירה הישירה של ראש הממשלה ידוע להם באותה מידה שהוא ידוע לנו, פחות או יותר; אבל לא כללי יסוד כמו הזכות להיות שונה, כמו המחויבות המוחלטת, הגורפת, לשוויון מוחלט בין האזרחים, היהודים והערבים והדרוזים והצ'רקסים; בלי תנאי, בלי אבל, בלי "אבליזם".

שבח וייס: היו אפילו הערות בדבר העובדה שלכנסת אין מנדט.

שבח וייס: היו ניסיונות לערוך משאל עם פרטי במקום כנסת.

שבח וייס: למרות הכול עמדנו – עמדנו במבחנים.

שבח וייס: הדמוקרטיה הישראלית עמדה במבחנים קשים, של מלחמות, של רצח ראש ממשלה, של ניסיון לדה-לגיטימציה של הכנסת.

שבח וייס: והיא ניצחה.

שבח וייס: אני מקווה שאווירת המשך תהליך השלום והמשך תנופתו, שקיבלה זריקת עידוד בשבוע שעבר, דווקא באותו קישור שראש הממשלה קישר לקאנט, ואני מוסיף לכאן את היומרות של וודרו וילסון להמשיך ברעיון הזה, דבר שהוא נכשל בו אף כי רצה מאוד, והמודעות היומיומית שלנו לכללי היסוד הדמוקרטיים – יגרמו לכך שאנחנו, כחברי כנסת, נמשיך להיות לבה של הדמוקרטיה.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, ברשותך, ברכה אישית מאוד לאחי ולאחיותי האיכרים, החקלאים ובני החקלאים, הדור הראשון והשני והשלישי; לנשיא התאחדות האיכרים חברנו הטוב והאמיץ פסי גרופר, ולנשיא ההיסטורי של ההתאחדות, יצחק זיו-אב, שבעבר קראנו את מאמריו ותמיד התפעמנו מן המיזוג הזה של הסקטוריאליזם המקצועי, העיתונאות הגבוהה, העברית הנפלאה והתכנים העמוקים.

שבח וייס: אני רוצה לומר לכם משהו אישי: יש לי רקורד חקלאי, וכאשר נבחרתי לכנסת יכולתי לרשום גם את החקלאות כמקצוע.

שבח וייס: אגב, דוד בן-גוריון, מנהיג האומה ומייסד המדינה, בתקופה שהוא היה צריך לרשום את המקצוע, והוא היה אז בשדה-בוקר, רשם "חקלאי", והוא רשם בגאווה, ובמידה של צדק, כי הוא עבד שם ברפת ובכל מיני מקומות אחרים.

מיכה גולדמן: סג'רה.

שבח וייס: נכון, את סג'רה לעולם לא נשכח.

שבח וייס: אני באתי לארץ כילד קטן משם.

שבח וייס: באתי לכאן, ובמסגרת הסידור המופלא של עליית הנוער שובצתי ב"הדסים" – מוסד חקלאי לכל דבר, ונקלעתי לאווירה של קישור – אם תרצו, במובן מסוים כפייתי, כך סידרו אותי – אל עבודת האדמה.

שבח וייס: רחל וירמיהו, מייסדי "הדסים" ומנהליה, זכורים לי לטוב.

שבח וייס: וראש אגף הפלחה, שלמה פוגל, שלימד אותי לנהוג על "אינטרנציונל דיזל טי.

שבח וייס: די.

שבח וייס: סיקס" ועל "פרמר" ולזרוע במכונת זריעה "מקורמיק", זכור לי לטוב.

שבח וייס: והפספוסים הראשונים, והעבודה בגן הירק עם יבלות, עם מנחם פלד שהובא לכך מקיבוץ אושה, והעבודה במטעים עם מנליק, היקה המופלא, שהיה מגיע אלינו מכפר-ידידיה.

שבח וייס: ועבודת הנוי עם תנחום הגנן.

שבח וייס: ושירי האדמה המופלאים שיצרו את האווירה של שמחת עבודת אדמה וליוו אותנו גם בשעות הקשות, כאשר מלחינים כמו אברהם דע-עוז ומשה זעירא וגארי ברתיני וגיל אלדמע חיברו עבורנו שירי אדמה ולימדו אותנו את שירי האדמה.

שבח וייס: ואנחנו ילדים מן הגולה, לא שזופים, מוכי שמש יוקדת, עם אף ג'ינג'י מתקלף, עם כל המצוקות של התערות של ילד.

שבח וייס: ואחרינו באה קבוצה מתימן, וקבוצה קטנה מבבל – כל אווירת מיזוג הגלויות – וקבוצה ממרוקו, בתוך עבודת אדמה, ארבע שעות ביממה, במוסד חקלאי.

שבח וייס: והשירים המופלאים של מיכאל קשטן, שירי אדמה ושירי גורן.

שבח וייס: והט"ו בשבט הראשון במולדת, עם נטיעת עצים.

שבח וייס: וכאשר אני מגיע היום אל "הדסים" המופלאה שלי אני רואה את העצים האלה גדולים כל כך וגבוהים כל כך.

שבח וייס: והחוויה שאני עברתי כילד, אחרי שהכרנו את החקלאות דרך איגרות ברכה של ראש השנה שם בגולה, דרך הנערות המקסימות בתוך ים של שיבולים באיגרות ברכה.

שבח וייס: והתמונה עוד מהעלייה הראשונה, מראשיתה של התאחדות האיכרים, מתקופת הביל"ויים – של הזורע עם הכתובות הידועות: "הזורעים בדמעה ברינה יקצורו".

שבח וייס: והתמונות המופלאות של קיבוצים ממעוף ציפור, של נהלל המתוכננת.

שבח וייס: זה היה נוף ארץ-ישראל בדמיוננו – דרך איגרות הברכה – לפני שבאנו לכאן.

שבח וייס: וכאן באנו אל העבודה ואל מכת השמש.

שבח וייס: ואני גא עד עצם היום הזה על שבתעודת הבגרות שלי יש שני ציונים בחקלאות – פלחה ומטעים, ואפילו לא רעים.

שבח וייס: זה החלק החקלאי שלי.

שבח וייס: ולסיום הערה שמתקשרת קצת לדברים של חברי, יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: דן תיכון אמר כאן, בצדק, שהאיכרים הראשונים יצרו אחווה מסוימת עם ערביי ארץ-ישראל.

שבח וייס: אני יודע שהיה ויכוח על עבודה עברית, והדברים הרי ברורים, והיו חילוקי דעות ויש חילוקי דעות.

שבח וייס: אני נאחז בקטע הזה.

שבח וייס: יכול להיות שהיתה שם גם מידה של פטרונות, אבל גם מידה שאולי הזכירה סגנון של פיאודליזם אנגלי, שהיה פיאודליזם מקשר.

שבח וייס: יכול להיות; סביר מאוד להניח.

שבח וייס: למדו את שפתם, דיברו ביידיש מתובלת בערבית, ולהיפך.

שבח וייס: לי היתה חוויה חקלאית אחת שהייתי רוצה שלא נחזור עליה, שקשורה לחוויית השלום, ואני מסיים בה.

שבח וייס: באותה עת, בזמן ההפוגה הראשונה, כשהיינו ילדים, נסעתי לקבוצה שלי, של המבוגרים יותר, שהגיעו חודש-חודשיים אחרינו לארץ-ישראל והתחילו בהתיישבות זמנית, בקיבוץ זמני, שקראו לו "שבילים", מול עיינות, על יד בית-עובד.

שבח וייס: שם, אגב, עשיתי את חגיגת הבר-מצווה שלי, והיא הופסקה באמצע על-ידי הפצצה מצרית.

שבח וייס: אנחנו הלכנו בהפוגה לאסוף פירות מהעצים שניטעו על-ידי ערבים, שתוך סערת המלחמה לא היו שם יותר, מין שלל.

שבח וייס: ואני זוכר את החוויה המעיקה עבורי כילד שרק שנתיים לפני כן חווה את חוויית המלחמה, והכאב הזה צורב בלבי עד עצם היום הזה.

שבח וייס: אחרים זרעו בדמעה, אנחנו קצרנו לא בשמחה.

שבח וייס: השלום שהתחלנו לבנות ושקיבל עכשיו תאוצה וחידוש יגרום לכך שלעולם לא ניקלע עוד למצב כזה.

שבח וייס: ובברכת השלום ובברכה חמה לאחינו ולאחיותינו החקלאים והאיכרים, אנשי המושבות, המושבים והקיבוצים, אני מסיים את דברי.

שבח וייס: תודה רבה, אדוני.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ואחרון אחרון חביב – שר החקלאות ופיתוח הכפר.

דן תיכון: בבקשה.

רפאל איתן: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת ואורחים נכבדים, דרך ארוכה עברו החקלאים-האיכרים מאז פרסום ספרו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, "מדינת היהודים", ועד היום.

רפאל איתן: במבטו לעתיד אמר הרצל, כי "האיכר הוא – – – בריה שנגזרה עליה כליה".

רפאל איתן: היום אנו רואים עד כמה נשתנה אותו איכר, עד כמה נשתנתה החקלאות ועד כמה לא השתנו התפיסות הציוניות הקובעות, כי הגבול נקבע במקום ישיבתו של החקלאי-האיכר.

רפאל איתן: כך היה בעת כתיבת הספר שהרצל חיברו – "מדינת היהודים".

רפאל איתן: אם נמשיך ונתעמק במשפטו של הרצל על האיכרים ניווכח, כי גם הוא ראה באיכר ובגבולות עיסוקו צורך מדיני.

רפאל איתן: גם הוא ראה בחזונו, כי נזדקק להרבה פחות איכרים כדי לקיים מדינה מודרנית ולייצר בעבורה מזון בכמויות נצרכות ובמחירים סבירים במשך כל השנה.

רפאל איתן: גם הוא ראה איכרים מתחדשים, לומדים ומתמחים, ובכך מייצרים יותר בפחות קרקע, בפחות מים ובפחות כוח אדם.

רפאל איתן: או כמו שאמר הרצל: "להוסיף איכרים חדשים על הישנים בדמותם ובצלמם, אך הבל ורעות רוח הוא".

רפאל איתן: המדינה היהודית הוקמה על בסיס חקלאי החל מהעלייה הראשונה.

רפאל איתן: את הקידום העירוני קיבלה המדינה היהודית שבדרך רק עם הקמת תל-אביב כעיר ולא כמושבה או יישוב חקלאי.

רפאל איתן: מבט על מפת ההתיישבות יגלה כי ההתיישבות החלה מן הגבול פנימה.

רפאל איתן: כיבוש הקרקע ועבודת האדמה הם שהחזירו את היהודים לארצם.

רפאל איתן: האחיזה בקרקע היא שנתנה ליהודים את הכוח להקים מדינה עצמאית וריבונית.

רפאל איתן: היום גרים בכפר כ-3.5% מאוכלוסיית המדינה.

רפאל איתן: כ-15% מתוכם הם חקלאים פעילים, יצרני מזון, והם, ביכולתם הרבה, בהיותם יצרני מזון מובחרים, כמעט מדענים, קובעים כי במבטו קדימה אכן חזה הרצל, כי האיכרים יהיו אחרים, כי יהיו מעטים וכי יעשו את עבודתם באופן מוצלח ביותר.

רפאל איתן: חקלאי ישראל מייצרים את כל המזון שהמדינה זקוקה לו, ואף מייצאים בכמיליארד דולר לשנה.

רפאל איתן: בחישוב כספי קיים עודף של יצוא על יבוא, ובכך גדולתו של החקלאי היום: חקלאי מלומד, מתמחה, בעל יכולת, שרגליו נטועות בקרקע.

רפאל איתן: זו ההזדמנות להרים על נס את המתיישבים ביישובים ברחבי ארץ-ישראל, שעמדו במאבקים, חשופים לאלימות ולמלחמות, ובעמידתם קבעו את גבולנו, ובגבורתם – את עצמאותנו.

רפאל איתן: אבל על כל ההישגים הללו מעיבה העובדה, שלא בכל מקום ולא בכל זמן הצלחנו לטעת את הערכים של עבודת כפיים, של ייצור מזון, של דבקות בקרקע, של עקשנות מתוך תקווה והכרת ערך הקניין הלאומי בדורות שבאו לאחר דור המייסדים.

רפאל איתן: חקלאים מעולים משולים למפעילי מערכת מתוחכמת, מודרנית, מתקדמת, המחייבת רמה גבוהה בתחומים רבים.

רפאל איתן: במערכת החינוך ובתנועות הנוער החלוציות ניתן לרענן את הרוח הציונית לאומית, ערך העבודה העצמית, חיים בטבע, טיפוח נוף וחלוציות.

רפאל איתן: עלינו, על כולנו, להיזהר ולהישמר מסימני עייפות ומהרגשה שהמלאכה הסתיימה.

רפאל איתן: בהתקרב שנת ה-50 לעצמאותנו נציב לנו למטרה להקדיש את שנותינו הבאות לארץ-ישראל.

רפאל איתן: נדע כולנו להוליך קדימה את הציונות החלוצית ואת ההתיישבות העובדת.

רפאל איתן: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, לפני שתינעל ישיבת הכנסת הנני להודיע, כי בשעה 17:30 יצאו אוטובוסים לבית הנשיא; בשעה 20:00 – באודיטוריום.

דן תיכון: תודה לכל אלה הנמצאים כאן.

דן תיכון: תודה לחיילי צה"ל המתארחים היום בכנסת.

דן תיכון: תודה לנשיא התאחדות האיכרים פסח גרופר, למנכ"ל שלמה רייזמן, וראיתי גם את מר איזקסון שהצטרף אלינו.

דן תיכון: תודה למשפחת האדמה.

דן תיכון: הכנסת תתכנס מחר בשעה 11:00.

דן תיכון: ישיבה זו נעולה.