ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 51, 1996-12-16 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, היום יום שני, ו' בטבת התשנ"ז, 16 בדצמבר 1996.

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: בהמשך למנהג שקיים אני קורא את מכתבי הממשלה: "ראש הממשלה ביקשני להודיעך, כי קבע על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר אליהו סויסה ימלא את מקום שר העבודה והרווחה בעת היעדרו מן הארץ מיום ה' בטבת התשנ"ז, 15 בדצמבר 1996, עד יום י' בטבת התשנ"ז, 20 בדצמבר 1996.

דן תיכון: בכבוד רב, מזכיר הממשלה".

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, הרשו לי לברך את המשלחת של הפרלמנט הבולגרי בראשות היושב-ראש פרופסור סנדוב.

דן תיכון: משתתפים במשלחת הגברת סנדובה, מר זלזלצ'ב, מר סוקולוב, מר שפטוב, מר סדוק, מר רוסב ומר קרוסלב.

דן תיכון: כמו כן מר ניקולוב ומר קב מן הפרלמנט הבולגרי.

דן תיכון: זהו ביקור גומלין של יושב-ראש הפרלמנט, שמחזיר לנו ביקור בעקבות ביקורו של יושב-ראש הכנסת לשעבר חבר הכנסת שבח וייס.

דן תיכון: אל יושב-ראש הפרלמנט נלווים חברי פרלמנט, שמייצגים כמעט את כל הקשת הפוליטית של בולגריה.

דן תיכון: לישראל יחסים טובים עם בולגריה, ואני מקווה שבעקבות הביקור היחסים ישופרו פי כמה וכמה.

דן תיכון: אני רוצה להודות גם לחבר הכנסת עמנואל זיסמן, שעמד בראש משלחת של הכנסת הקודמת, כשכיהן, והוא עדיין מכהן, כיושב-ראש האגודה הפרלמנטרית בולגריה-ישראל.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ניגשים לסדר-היום.

דן תיכון: הודעה למזכיר הכנסת.

דן תיכון: בבקשה.

ש' יעקבסון: אדוני יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ש' יעקבסון: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תקופת אכשרה לשוהים בחוץ-לארץ), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת א' פינס-פז ור' אלול; הצעת חוק היטלי סחר (תיקון מס' 2), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (ביטול ההגנה המיוחדת על תקיפת קטין), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת ע' מאור וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון – הסמכת בית-המשפט לנוער למנות אפוטרופוס לדין), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת ח' דיין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק מקרקעי ישראל (תיקון – הגדלת המכסה למכירת מקרקעין), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תושב השוהה בחוץ-לארץ או תושב שהוא גם אזרח חוץ), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – השלמת מימון עלות הסל), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק שירות לאומי (תיקון – קביעת מועד להפעלה החוק), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – החזר תשלומים להורי התלמידים), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – חובת המעביד למסור תלוש משכורת לעובד), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק משפחות ברוכות ילדים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק הרשויות המקומיות (הסמכה), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק להבטחת האינטגרציה בחינוך, התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון – שבוע הלימודים), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת דליה איציק; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטוח משלים), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – גביית דמי ביטוח בריאות), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מועד עדכון חלוקת הסכום בין הקופות), התשנ"ז–1996,

ש' יעקבסון: מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תקציב הפיתוח), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת י' כץ, ר' אלול, נ' בלומנטל וא' פינס-פז; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שליטה בתאגיד), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת נ' בלומנטל, ר' אלול וע' מאור; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול שירותים רפואיים לנפגעי סמים ואלכוהול), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת י' כץ ונ' בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – עלות הסל), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ייעוד המימון), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת נ' בלומנטל ור' אלול; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שינויים בשירותי הבריאות), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שינויים – שירותי הבריאות), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת י' כץ ונ' בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מתן שירותי בריאות על בסיס ארצי ואזורי), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מועד עדכון חלוקת הסכום בין הקופות), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק עובדים זרים (העסקה שלא כדין) (תיקון – הבטחת זכויות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – הקלות בדמי ביטוח לנהג זהיר ולרכב מושבת), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק מס הבולים על מסמכים (ביטול), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שמריהו בן-צור; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שכר לימוד במכללות אקדמיות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם פורז וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – פטור מלא משכר לימוד), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב] (תיקון – תגמול מיוחד לחיילי מילואים קרביים ), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים רמון.

ש' יעקבסון: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אדוני מבקש לומר משהו?

דן תיכון: בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך מאוד.

רענן כהן: על סדר-היום מופיע: המשא-ומתן לשלום עם סוריה – הצעת 40 חברי הכנסת.

רענן כהן: אני מבקש לדחות את הדיון הזה בהתאם לסיכום ובהתאם לרוח הדברים שהיו בינינו.

דן תיכון: אני רוצה להעיר, רבותי: לעתים, כשמדובר בתקנון, אני גמיש ויכול להפעיל את מה שנקרא שיקול הדעת.

דן תיכון: כאן מופעלת לראשונה טכניקה חדשה, שמתבססת על חוק-יסוד: הממשלה, כמדומני סעיף 52(ב), ואני מדבר על-פי הזיכרון.

רענן כהן: הזיכרון שלך נכון.

דן תיכון: כשמדובר בחוק, אנחנו הופכים להיות פחות גמישים.

דן תיכון: כשיש הסכמה בין שני חלקי הבית, אני כמובן נוטה לקבל, אבל אני לא מבקש להפוך את העניין לתקדים, ואני מבקש שתבינו שמדובר כאן בחוק.

דן תיכון: מי שחושב שהסעיף הזה מקשה עליו, ייטיב לעשות אם יפעל לשינוי אותו סעיף.

דן תיכון: כאמור, מדובר כאן בטכניקה חדשה, שעל-פיה מוזמן ראש הממשלה, באמצעות חתימת 40 חברי כנסת, והוא צריך להתייצב בפני המליאה בתוך חודש ימים; אני חוזר: בתוך חודש ימים.

דן תיכון: כאן אנחנו מצויים על גבול חודש הימים, כך שמתעוררת השאלה מתי יוזמן ראש הממשלה פעם נוספת.

דן תיכון: אני מוכן לתת רשות דיבור לשני חברי כנסת, רבותי, לחבר הכנסת מירום ולחבר הכנסת גולדשמידט.

משה שחל: – – –

דן תיכון: סעיף 52(ב), לפי מיטב זיכרוני.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית מדובר באמת בהליך חדש שלא ידענו כמותו.

חגי מירום: סעיף 52(ב) הוא סעיף שנכלל בחוק-יסוד: הממשלה החדש, והוא קובע, שב-40 חתימות של חברי הכנסת ניתן לקיים דיון, ואם החליטה עליו הכנסת – ואנחנו כבר קיימנו את הדיון המוקדם, יתקיים הדיון.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אינני בטוח שהפרשנות שהפעלת כאן לגבי פרק הזמן של חודש מעת שהכנסת החליטה היא פרשנות נכונה, אבל אני מודה לך על הנכונות שלך, כיוון שמדובר בפעם הראשונה לדחות את העניין.

חגי מירום: אני חשבתי וגם חברי, שאחרי הצעת אי-אמון ובשעת ערב מאוחרת – זה הופך את הדיון הזה למשהו אחר ממה שרוח החוק התכוונה לו: דיון רציני עם ראש הממשלה, בהשתתפותו, ועם חברי הכנסת.

חגי מירום: אני גם רוצה להגיד כאן, אדוני היושב-ראש, שוועדת הכנסת החליטה היום להיכבד ולהיכנס לשאלה הזאת ולנסות להתאים גם את התקנון לעניין הזה, על מנת שתופעל מערכת מוסכמת, וכך נעשה בהמשך.

חגי מירום: יכול להיות שזה אפילו יביא לצורך באיזה שינוי חקיקה.

חגי מירום: מכל מקום, אני מודה לך על שזה לא עולה היום, ואני רוצה לבקש שנגיע בהסכמה למועד שיכבד את הדיון, יכבד את הכנסת ויכבד את רוח החוק שרצה בקיומו של מכשיר כזה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בבקשה.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת שבח וייס, שיהיה האחרון.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להסב את תשומת לבך לכך שאנחנו עומדים לפתוח בדיון בהצעת אי-אמון, ובפתיחת הדיון הזה, למעט אתה, וכרגע אני רואה גם את חבר הכנסת אברהם הירשזון, אין שום חבר כנסת של הליכוד במליאה.

לימור לבנת: יש כאן ארבעה שרים.

דן תיכון: רבותי, זו הצעה לסדר הדיון.

דן תיכון: בינתיים הוא מבין שיש יותר.

אלי גולדשמידט: דבר שני, אני רוצה להביע את מחאתי על כך שראש הממשלה נעדר באופן עקבי מדיון בהצעות אי-אמון בכנסת.

לימור לבנת: הדיון עוד לא התחיל, אולי הוא בדרך לכאן.

אלי גולדשמידט: אם ראש הממשלה יופיע פה – אני חוזר בי מדברי.

אלי גולדשמידט: כרגע, על כל פנים, עשר דקות לאחר תחילת הדיון, ראש הממשלה עדיין לא כאן.

אלי גולדשמידט: אם הוא יהיה, אני חוזר בי מדברי.

אלי גולדשמידט: אבל יש פה איזו קביעות בזלזול בכנסת ובאופוזיציה.

אלי גולדשמידט: תודה.

דן תיכון: תרשה לי להשיב לך, עד שחבר הכנסת וייס יגיע למיקרופון: התחלנו בברכות ונמשיך בשאילתא בעל-פה, על-פי סדר-היום, אם כי אני מוכרח לומר שאני לא מבין למה אנחנו לא מתחילים ישר בהצעת האי-אמון, אבל זה מה שכתוב לי בסדר-היום.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס, לסדר.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת חגי מירום – המצב הטבעי, שבמשך שנים רבות אפיין את החיים הפרלמנטריים שלנו, הוא שראש הממשלה מרבה להופיע בכנסת, גם בהצעות אי-אמון, גם בהודעות מדיניות ובכלל.

שבח וייס: המשבר ביחסים התרחש לפני כך וכך שנים, ובעקבותיו הכנסת אפילו נזקקה לחקיקת חוק שיחייב את ראש הממשלה להופיע בפתיחת מושב.

שבח וייס: זהו המצב הטבעי.

שבח וייס: מכיוון שהמצב הטבעי לא מתקיים, לדאבוננו – היו תקופות שבהן הוא התקיים אך היום הוא לא מתקיים, וזה לא טוב – מצא חבר הכנסת חגי מירום, שהוא מחוקק ממדרגה ראשונה, סעיף בחוק-יסוד: הממשלה, שמחייב את ראש הממשלה לבוא.

שבח וייס: אני חושב שחבר הכנסת חגי מירום לא היה נזקק לסעיף הזה אם הדברים היו הולכים באופן טבעי.

שבח וייס: אני רוצה גם להודות לך על כך שנעתרת לשינוי, כי אנחנו חשבנו, שאם זה יהיה היום, זה לא יהיה טוב, כי אנחנו רוצים שזה יהפוך למאורע מיוחד במינו, שייתן לאופוזיציה יכולת ביטוי חשובה ולראש הממשלה, כמובן, הזדמנות להופיע ולהשיב.

שבח וייס: בוועדת הכנסת הוחלט שתהיה משלחת שתבוא אתך בדברים כדי לגבש את המסגרת.

שבח וייס: המצב הטבעי, ורצוי שתפעיל כאן את השפעתך, הוא שראש הממשלה מופיע בכנסת.

שבח וייס: הוא חייב לה דין-וחשבון, ואני לא חושב שצריך להיות איזה חשש מהופעה בכנסת.

שבח וייס: זוהי חובה אלמנטרית של כל שלטון, בשל המצב החוקתי שלנו.

שבח וייס: עד אז, צריך להשתמש בכלי החשוב שחגי מירום זיהה בחוק.

דן תיכון: תודה, רבותי, לא ניכנס לוויכוח ארוך.

דן תיכון: שאילתא בעל-פה של חבר הכנסת רן כהן בעניין ערוץ-7, בבקשה.

לימור לבנת: יש הצעת אי-אמון.

דן תיכון: אני יודע, גברתי, אבל מעירים לי שאני לא כל כך בקיא בנוהל; אולי בקיא בתקנון, אבל לא כל כך בנוהל.

דן תיכון: נכון שהצעת האי-אמון קודמת לכל דבר, חבר הכנסת רמון, אבל מעיר לי המזכיר, שכל יושבי-הראש לפני נהגו לעתים לפנים משורת הדין.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מוכן לדחות את זה – לאחר האי-אמון.

דן תיכון: אבל השרה לא תהיה פה.

דן תיכון: את השרה הזמינו לכאן.

דן תיכון: רבותי, בינתיים נתגבר על המכשלה הזאת.

דן תיכון: שאל את השאלה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, הנדון הוא פעילות ערוץ-7.

רן כהן: בעקבות הפרסומים ב"מעריב" על קיומם של משדרים של רשת הרדיו הפיראטית ערוץ-7 ברחבי הארץ – ארבעה משדרים – אבקש לשאול: 1.

רן כהן: מתי הוקמו המשדרים?

רן כהן: 2.

רן כהן: האם ההחלטה על הקמת המשדרים נעשתה בידיעתך ובהוראותייך, בידיעה שהרדיו משדר בצורה פיראטית, ומשרדך ממשיך, למרות הכול, לחפות עד היום על השידורים הפיראטיים הללו?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת רן כהן לא קורא מתוך הטקסט שאושר.

לימור לבנת: הוא קורא נוסח שונה.

רן כהן: אני מודה באשמה, הוספתי שמדובר בארבעה מקלטים, זה לא היה כתוב.

לימור לבנת: לא, גם בשאלה השנייה.

לימור לבנת: יש פרוצדורה בכנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, על-פי התקנון, נא לקרוא את השאילתא כפי שפורסמה והונחה על שולחן חברי הכנסת.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, תאמין לי שאני קורא – סליחה, סליחה, אני מודה לחבר הכנסת זאבי, עכשיו הביאו לי את הנוסח שהונח על שולחן הכנסת ואקרא אותו: 1.

רן כהן: מתי הוקמו המשדרים?

רן כהן: 2.

רן כהן: האם ההחלטה על הקמת המשדרים נעשתה בידיעתך ובהוראותייך, בידיעה שהרדיו משדר בצורה פיראטית?

רן כהן: 3.

רן כהן: האם נשקל לבטל שידורי ערוץ-7 או להורות על פירוק המשדרים בעקבות כל אלה?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: גברתי שרת התקשורת, בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, התשובה על השאלה הראשונה: ככל הידוע לי, ערוץ-7 משדר במתכונת זהה זה שמונה שנים.

לימור לבנת: לא ידוע לי מתי הוקמו משדרים שעליהם מדובר, אם בכלל.

לימור לבנת: התשובה על השאלה השנייה: שלילי.

לימור לבנת: התשובה על השאלה השלישית: הוריתי ליחידה לפיקוח על תדרים במשרדי לבדוק את הממצאים כפי שעלו בכתבה בעיתון.

לימור לבנת: בכל מקרה, אין בכוונתי לשנות את הסטטוס-קוו המתקיים בנוגע לערוץ-7 מיום תחילת שידוריו ולסטות ממדיניות שעוצבה על-ידי הממשלות האחרונות, שלפיה נהגו ארבעה שרים לפחות, שכיהנו כשרי תקשורת לפני, ובהם שניים ממרצ, הן לגבי ערוץ-7 והן לגבי "קול השלום" לפניו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: שאלה נוספת לחבר הכנסת רן כהן, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי וחבר הכנסת אפי אושעיה.

רן כהן: גברתי השרה, להווי ידוע לך, המחויבות שלך היא לא כלפי העבר.

רן כהן: המחויבות שלך היא קודם כול כלפי החוק, ובמקום שבו משדרים באופן בלתי חוקי, חובתך היא לקיים קודם כול את החוק.

רן כהן: 2.

רן כהן: מבין השרים שקדמו לך, לפחות השרה שולמית אלוני ניסתה להתמודד עם הבעיה הזאת.

רן כהן: את אומרת בריש גלי שאת לא מתכוונת להתמודד עם הבעיה הזאת.

רן כהן: 3.

רן כהן: עם כל הכבוד, למשרד שלך הודיעו כבר בחודש ספטמבר האחרון, מה שלא מסרו לשרים שקדמו לך, על קיומם של ארבעה משדרים על שטחה של מדינת ישראל ובשטחים, שרק בעזרתם אפשר שהערוץ הזה ישדר לכל רחבי המדינה.

רן כהן: כלומר, יש עובדה חדשה, ואת אומרת למרות הכול במצח נחושה, שאת תמשיכי לקיים אותו בניגוד לחוק?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אושעיה, בבקשה.

אפי אושעיה: גברתי השרה, אני מבקש לברר אתך, האם את מודעת לכך שערוץ-7 משדר בניגוד לחוק, ואם את מסכימה לכך שהוא משדר בניגוד לחוק, מה עושה משרדך כדי למנוע את התופעה?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, גברתי השרה, בהכירי את חבר הכנסת רן כהן, אני יודע שהוא רודף צדק; לא רודף את הצדק אלא רודף צדק.

רחבעם זאבי: הוא היה עד לכך שבמשך כ-15 שנה פעלה באורח חופשי תחנה שנקראה "קול השלום".

רחבעם זאבי: היא גם שירתה את המגמה הפוליטית שלך, ואני מכבד את זה.

רחבעם זאבי: לא יכול להיות שלצדק יהיו שלבים, תהיינה פאזות: כל עוד זו היתה לרוחך, היא היתה בסדר, וגם שרים מהמפלגה שלך שימשו בתפקיד הרם והחשוב של שרי תקשורת, ואילו כאשר מדובר בתחנה אחרת, שעושה את העבודה ב-180 מעלות – מבחינת ההשקפה הפוליטית – אתה מדבר אחרת.

רחבעם זאבי: אבל היות שזו שאלה נוספת, אני צריך לשאול את השרה: האם יש שוני במדיניות הנקוטה היום לגבי ערוץ-7, אדישות או חוסר טיפול, לעומת הטיפול שנעשה במשך 15 שנה ואולי יותר בתחנת "קול השלום"?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: תשיב שרת התקשורת, בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול להבהיר.

לימור לבנת: כבר אמרתי בתשובה על השאלות המקוריות של חבר הכנסת רן כהן, שהוריתי ליחידה לפיקוח על תדרים במשרדי לבדוק את הממצאים ששהתפרסמו באותה כתבה בעיתון, ושמשרד התקשורת יפעל תמיד, כמובן, על-פי חוק בכל הנושאים שהחוק נוגע בהם.

לימור לבנת: על כן אני רוצה להבהיר כאן מעבר למה שאמרתי קודם, אדוני היושב-ראש, ואני אומרת זאת לחבר הכנסת רן כהן וגם לחברי הכנסת האחרים – אינני מתכוונת לנקוט מדיניות שונה מהמדיניות שנקטו השרים לשעבר אמנון רובינשטיין, שולמית אלוני, משה שחל ושרים רבים אחרים בנוגע לערוץ-7; יתירה מזאת, זו אותה מדיניות שהיתה נהוגה, כפי שהזכיר חבר הכנסת זאבי קודם, לגבי "קול השלום" במשך 15 שנה.

לימור לבנת: אינני מתכוונת להפר את הסטטוס-קוו.

לימור לבנת: אם יידרשו או יימצאו ממצאים על-ידי היחידה לפיקוח על תדרים, משרד התקשורת יפעל על-פי חוק.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: שרת התקשורת תשיב על שאילתא מס' 229 של חבר הכנסת רחבעם זאבי.

דן תיכון: חבר הכנסת ר' זאבי שאל את ראש הממשלה ביום כ"ד בחשוון התשנ"ז (6 בנובמבר 1996): רצוני לשאול: 1.

דן תיכון: האם אבישי רביב אכן היה סוכן שב"כ או שהועסק על-ידי השב"כ?

דן תיכון: 2.

דן תיכון: האם היתה לאבישי רביב נגיעה לפרשת רצח ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ומה היא?

דן תיכון: 3.

דן תיכון: האם אבישי רביב קשור עדיין לשב"כ? 4.

דן תיכון: האם אבישי רביב נמצא בישראל?

דן תיכון: 5.

דן תיכון: האם אבישי רביב נמצא בפיקוח של השב"כ ו/או המשטרה?

לימור לבנת: 1.

לימור לבנת: שירות הביטחון הכללי אינו נוהג לאשר או להכחיש זהות אנשים המוצגים בתקשורת או בכל דרך אחרת כסוכניו; לא בהווה ולא בעבר.

לימור לבנת: 2.

לימור לבנת: נושא רצח ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, נחקר על כל היבטיו על-ידי השב"כ, משטרת ישראל, ובמקביל נבדק לעומקו בבית-המשפט המחוזי בתל-אביב במסגרת משפטו של הרוצח יגאל עמיר ובוועדת החקירה הממלכתית בראשותו של נשיא בית-המשפט העליון לשעבר, כבוד השופט מאיר שמגר, ואלה לא מצאו כל נגיעה של הנדון לרצח.

לימור לבנת: 5-3.

לימור לבנת: אשר לשאלות האחרות הנזכרות במסגרת השאילתא, אין לי אלא לחזור על האמור לעיל ולציין, נוסף על כך, כי שירות הביטחון הכללי אינו נוהג להתייחס ולמסור בפומבי פרטים על פעילות אופרטיבית כזו או אחרת המיוחסת לו או שהוא נשאל לגביה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: שאלה נוספת לחבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, גברתי השרה, לא שאלתי שאילתא את שירות הביטחון הכללי, שאלתי שאילתא את השר המתאם.

רחבעם זאבי: וגם לא שאלתי אותה בכנסת.

רחבעם זאבי: בחודש יוני הקודם פניתי במכתב למשרד ראש הממשלה, אל ראש הממשלה, כי אינני חושב שנושא כזה צריך להיות נדון בכנסת ובוודאי לא חשוף לטלוויזיה לכל העולם.

רחבעם זאבי: לא נעניתי במשך שלושה חודשים.

רחבעם זאבי: כתבתי מכתב תזכורת אל ראש הממשלה; לא נעניתי.

רחבעם זאבי: חיכיתי עוד חודש והפכתי את זה לשאילתא כדי להביא את הנושא לבירור במליאת הכנסת.

רחבעם זאבי: לא יכול להיות ששר, ויהיה חשוב ככל שיהיה, והוא ראש הממשלה, יזלזל בשאילתא ישירה של חבר כנסת המעוגנת בתקנון; בתקנון יש לנו האפשרות לשאול שאילתא ישירה.

רחבעם זאבי: עכשיו לעצם התשובה.

רחבעם זאבי: צר לי להגיד לך שהכתיבו לך תשובה שאיננה לגמרי נכונה.

רחבעם זאבי: כי אבישי רביב היה בפירוש מופעל על-ידי השב"כ.

רחבעם זאבי: כל שלושת הדרגים שחקרו את העניין, לאמור, משטרת ישראל, בית-המשפט המחוזי וועדת-שמגר לא נתנו את דעתם על דברים שיודעים יושבי קרנות בישראל.

רחבעם זאבי: הוא בפירוש הופעל על-ידי השב"כ.

רחבעם זאבי: אף לא אחד משלושת הדרגים האלה נתן דעתו על כך.

רחבעם זאבי: ואולי-אולי אינו נוהג לאשר או להכחיש, שזה הרישא של תשובתך, אתם הבאתם אותי לכך שהעניין נדון כאן.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: גברתי השרה.

לימור לבנת: חבר הכנסת זאבי, קודם כול אני מצטערת אם אכן – לא אכן, אני בטוחה שאם חבר הכנסת זאבי אומר אז זה אכן כך.

לימור לבנת: בסדר, חזרתי בי.

לימור לבנת: תיקנתי את הניסוח, הניסוח שלי לא היה במקומו.

לימור לבנת: אני מצטערת על שנשלחה שאילתא ישירה לראש הממשלה והיא לא נענתה.

לימור לבנת: אני חושבת ששאילתא של חבר כנסת צריכה להיענות אם מעל דוכן הכנסת ואם כשאילתא ישירה.

לימור לבנת: זאת תפיסתי העקרונית לגבי כל שאילתא, ואני רק יכולה להצטער על כך שהיא לא נענתה.

לימור לבנת: לגופה של השאילתא שאתה הצגת ואני השבתי עליה עכשיו – אני מצטערת שאמרת שהדברים אינם מדויקים.

לימור לבנת: אני לא אישרתי ולא הכחשתי שאבישי רביב עבד בשירות השב"כ.

לימור לבנת: מה שאמרתי הוא, ששירות הביטחון הכללי אינו נוהג לאשר או להכחיש, אינו נוהג למסור פרטים, ובזה בעצם תמה תשובתי על כל השאלות המופיעות בשאילתא.

לימור לבנת: תודה רבה.

דן תיכון: תודה לשרת התקשורת.

דן תיכון: התנחלויות חדשות ברמת-הגולן ובגדה

דן תיכון: אנו עוברים לנושא הבא: הצעות סיעות העבודה ומרצ–חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון לראש הממשלה בשל: 1.

דן תיכון: הרחבת ההתנחלויות העשויות לשבש ולעכב את תהליך השלום – העבודה; 2.

דן תיכון: הכרזות ראש הממשלה על חידוש ההתנחלויות ופעילות הממשלה להקמת התנחלויות חדשות ברמת הגולן ובגדה – מרצ-חד"ש-בל"ד.

דן תיכון: רשות הדיבור לחבר הכנסת שמעון פרס, בבקשה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, שמעתי שראש הממשלה נמצא בסיעת הליכוד למעלה.

אלי גולדשמידט: הוא לא נמצא מחוץ לבניין.

אלי גולדשמידט: אני חושב שזה זלזול בכנסת ובראש האופוזיציה.

שמעון פרס: עזוב את זה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, מה אתה היית עושה במקרה הזה לפני שנה?

דן תיכון: זה נכון.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה יודע מה אני הייתי עושה?

דן תיכון: אומר את מה שאתה אמרת, מתיישב ומסתפק במה שקורה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, בקול יותר רם ויותר פעמים.

דן תיכון: יכול להיות.

דן תיכון: כל אחד וסגנונו.

דן תיכון: חבר הכנסת שמעון פרס, בבקשה.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הפעם אני מביא את הצעת האי-אמון כשהיא מלווה חרדה עמוקה מאוד לגורלה של מדינת ישראל בעתיד ולגורל ביטחונה.

שמעון פרס: ראש הממשלה קורא להסכמה לאומית רחבה.

שמעון פרס: אין שום סיכוי שתהיה הסכמה לאומית רחבה או צרה סביב שגיאותיה החמורות מנשוא של ממשלת ישראל.

שמעון פרס: להיפך, הוא יוצר הסכמה אזורית רחבה נגד מדינת ישראל.

שמעון פרס: שגיאותיה של הממשלה הצליחו עד עכשיו לאחד את העולם הערבי והן בדרך לאחד את העולם המוסלמי.

שמעון פרס: שגיאותיה של הממשלה, לעומת זאת, העמיקו את הקרע במדינת ישראל והן בדרך לפלג את העם היהודי פילוג שיהיה קשה לאחותו.

שמעון פרס: מלאו שישה חודשים לכהונת הממשלה הזו.

שמעון פרס: בששת החודשים הללו היא הראתה שאין לה דרך להבטיח את ביטחון האומה ואת הביטחון האישי, שאין לה טמפרמנט ואין לה אסטרטגיה להשגת שלום באזור.

שמעון פרס: ישראל הולכת ומאבדת נכסים של רצון טוב, של אמון.

שמעון פרס: במו ידיה היא מייבשת מעיינות של תקווה גדולה והיא סובלת מפגיעות בגופה בלב הארץ ובצפונה.

שמעון פרס: שגיאות לא חסרות.

שמעון פרס: כל יום והשגיאה שלה.

שמעון פרס: אתמול התייצב ראש הממשלה ואמר דבר שלא נשמע כמוהו, שבעצם אנשי הביטחון כמעט אילצו אותו לפתוח את מנהרת החשמונאים, ואילו פתיחת המנהרה התבררה כשגיאה חמורה ביותר.

שמעון פרס: בעצם לא מדובר על מנהרה, מדובר על תוספת פתח.

שמעון פרס: לפתח הזה אין ערך מדיני, אין ערך דתי, אין ערך ביטחוני.

שמעון פרס: מה שהיה צריך להיות זה ערך תיירותי.

שמעון פרס: וכידוע, מאז באמת התיירות בירידה.

שמעון פרס: היות שפתיחת המנהרה הפכה לכישלון צורב, התעוררה אצל ראש הממשלה השאלה על מי להטיל את הכישלון הזה.

שמעון פרס: אתמול הוא הודיע, שאנשי הביטחון כמעט אילצו אותו לקבל החלטה כזאת.

שמעון פרס: אתה מסתכל על ההודעה המוזרה הזו וקודם כול אתה רואה שהיא עומדת בניגוד גמור לעדותם של שר הביטחון, של הרמטכ"ל, של ראש אמ"ן, של ראש השב"כ, אפילו בניגוד לעדותו של ממלא-מקום ראש הממשלה משה קצב, שהודיע שלא קיבל שום הערכה מודיעינית בנושא הזה.

שמעון פרס: נשאלות מייד כמה שאלות: מדוע בכלל צריך להיות עניין לשר הביטחון או לרמטכ"ל או לראש אמ"ן או לראש השב"כ לבוא ולהמליץ לפתוח פתאום באמצע הלילה את מנהרת החשמונאים?

שמעון פרס: זה עניין ביטחוני?

שמעון פרס: מדוע הם לא אמרו לנו?

שמעון פרס: גם אנחנו היינו בממשלה, אף פעם לא נתנו לנו עצה כזאת.

שמעון פרס: מה, זה עניין שלהם?

שמעון פרס: חסרות להם בעיות ביטחוניות קיימות?

שמעון פרס: וממתי זה תפקידו של המטה הכללי של צה"ל לעסוק בעניינים של תיירות?

שמעון פרס: הוא מתרחק מזה.

שמעון פרס: ראשי מערכת הביטחון ידועים באמינותם.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד לממשלה: עכשיו הם גם מופיעים לא כ"יס-מנים".

שמעון פרס: אל תפגעו בהם בזה.

שמעון פרס: הם צריכים להגיד את האמת לעם.

שמעון פרס: אנחנו לא מחפשים "יס-מנים" במדים או לא במדים.

שמעון פרס: מוטלת עליהם אחריות כבדה מנשוא.

שמעון פרס: הם צריכים להגיד אמת – נעימה או לא נעימה – בקול רם, לא בלחש; מפני שאם מחר יקרה, חס ושלום, משהו, הם יהיו הראשונים שנגדם תקום ועדת חקירה.

שמעון פרס: אני שואל: אילו פתיחת המנהרה לא היתה מפלה אלא הצלחה, גם אז היה ראש הממשלה מטיל את האחריות על המטה הכללי?

שמעון פרס: ובאיחור כל כך גדול?

שמעון פרס: הרי זה ניסיון להפוך את המטה הכללי לשעיר לעזאזל; להטיל עליו אחריות פוליטית שהוא לא נושא בה, שאין לו נגיעה אליה; לערער את האמון במטה הכללי, לפגוע בכבוד ראשי מערכת הביטחון על לא עוול בכפם.

שמעון פרס: אבל נאמר שהמטה הכללי באמת יעץ לראש הממשלה – מדוע קיבל את העצה?

שמעון פרס: ומשקיבל את העצה, מי אחראי – היועץ או מקבל העצה?

שמעון פרס: מי נושא באחריות המיניסטריאלית – מי שיעץ או מי שהחליט?

שמעון פרס: הנה כאן מתגלה לנו הטיל השוטה הזה של מלל מלאכותי, שמאפיין את מעשי הממשלה הזאת.

שמעון פרס: להטיל אחריות מדומה על זולתך, לא להסס להטיל אותה גם על הזרוע הביטחונית – דבר שאף פעם לא עשינו במדינת ישראל.

שמעון פרס: כל המפלגות, כל ראשי הממשלות ידעו, שהאמון במטה הכללי ובראשי צה"ל הוא נכס ביטחוני.

שמעון פרס: ניסינו לאחד את העם סביבו, להעמיק את הביטחון במפקדי הצבא, בראשי מערכת הביטחון, באי-היותם מעורבים בעניינים מפלגתיים.

שמעון פרס: כל זה כדי לנפנף מעצמו אחריות כבדה באמצעות מלים ערופות משקל, תיאורים חסרי דיוק, דיבור מגוחך העושה את האחריות לדלת קלוריות, אם היא קיימת בכלל.

שמעון פרס: חברי הכנסת, תהליכים מדיניים זקוקים לאמינות, מפני שמדיניות מנהלים באמצעות מלים.

שמעון פרס: אם למלים אין ערך או אין להן משקל, אי-אפשר לנהל מדיניות.

שמעון פרס: הממשלה הזאת הפכה את כל המלים למשקל נוצה – נוצות מרחפות באוויר שאין להן שום תפקוד של ממש.

שמעון פרס: זו שגיאה אחת.

שמעון פרס: יש גם שגיאה אחרת.

שמעון פרס: בכביש ביהודה ושומרון – שאני מוכרח להגיד כאן כראש ממשלה ושר ביטחון לשעבר, שראשי הביטחון התנגדו לפתיחתו מטעמי ביטחון ומטעמי בטיחות והזהירו שסכנה לנוע בכביש הזה, ואני החלטתי לפתוח אותו כדי לקצר את נסיעת התלמידים לבית-הספר משעה וחצי לרבע שעה או 20 דקות, כשהם מלווים במשמר כבד – בכביש הזה נרצחו אם ובנה, איטה ואפרים צור, עליהם השלום; ומי לא הזדעזע למראה הרצח הנורא הזה?

שמעון פרס: אבל גם כאשר דנים במעשי רצח אסור לאבד את העשתונות.

שמעון פרס: צריך לשאול לא רק היכן זה קרה – זה יכול לקרות בכל מקום, גם תחת שלטון ישראל – אלא צריך לשאול מי ביצע את הפשע הזה ואיך למנוע ביצועים כאלה בעתיד.

שמעון פרס: ברור שאת הפשע הזה ביצע ארגון הרוצה לחסל את תהליך השלום, הרוצה להמאיס על תושבי ישראל את הדרך לשלום.

שמעון פרס: הוא גם הודה בזה.

שמעון פרס: נגד הארגון הזה פועלות היום גם ישראל וגם הרשות הפלשתינית.

שמעון פרס: רק הבוקר הם אסרו אחדים מראשיו.

שמעון פרס: מה צריכה להיות התגובה?

שמעון פרס: נגד כולם?

שמעון פרס: להאשים את כולם או לחפש יחד עם הרשות הפלשתינית את האשמים ברצח, להעמידם לדין, לאסוף ידע מודיעיני כדי למנוע, בשיתוף עם הפלשתינים, הישנות מקרים כאלה?

שמעון פרס: במקום זה התאספה הממשלה, המקצצת בלאו הכי, והחליטה להוסיף מהקיצוצים שעוד לא קיצצה עדיפות של אזור פיתוח א' למקומות ביהודה ושומרון, כמו למשל לברקן; כמה רגעים מתל-אביב, כמה רגעים מפתח-תקווה.

שמעון פרס: בשביל מה לתת לברקן מעמד של אזור פיתוח א'?

שמעון פרס: איזו חשיבות ביטחונית יש לזה?

שמעון פרס: איזו חשיבות כלכלית יש לזה?

שמעון פרס: איזה היגיון יש לזה?

שמעון פרס: מדוע לפגוע בגליל, שעכשיו שוב טעם טעמן של "קטיושות"?

שמעון פרס: מדוע לשנות סדרי בראשית?

שמעון פרס: מדוע עשיתם את זה?

שמעון פרס: רק בגלל דבר אחד.

שמעון פרס: אין לזה ערך ביטחוני, אין לזה ערך כלכלי, אין לזה ערך מדיני – יש לזה צורך מפלגתי.

שמעון פרס: רק מטעמים מפלגתיים, רק מטעמים קואליציוניים.

שמעון פרס: זו תשובה ביטחונית?

שמעון פרס: יש בכלל קשר בין זה לזה?

שמעון פרס: או להיפך – זו תשובה אנטי-ביטחונית, מפני שהיא מעלה עוד פעם את המתח בינינו לבין הפלשתינים, בינינו לבין הערבים, בינינו לבין האמריקנים, בינינו לבין העולם.

שמעון פרס: השלום תקוע והביטחון נפגע פעם נוספת; כמו שהרעיון המוזר של "לבנון תחילה" הביא לניתוק המגע עם סוריה ולחידוש הפעולה של ארגוני הטרור בלבנון.

שמעון פרס: אין תשובה לא לצפון ולא למרכז.

שמעון פרס: אין תשובה לביטחון שם או לביטחון כאן.

שמעון פרס: יש תשובה כיצד לספק חלקים מן הקואליציה שהם מיעוט בעם.

שמעון פרס: אני שואל עוד: מה יוצא מכל הדחייה של ההיערכות מחדש בחברון?

שמעון פרס: שישה חודשים.

שמעון פרס: אני זוכר, חברי הליכוד, איך צילמתם אותי אוחז בידו של ערפאת.

שמעון פרס: אני מדדתי עם סטופר ביד, ואני מודיע לכם: נתניהו אחז בידו של ערפאת כפליים ממני, בהנאה גלויה.

שמעון פרס: לחץ וחזר.

שמעון פרס: גם חלק לו קומפלימנטים, עד שאני הסמקתי – איש אמין, שותף שלנו.

שמעון פרס: מה תקפתם אותי?

שמעון פרס: מה אתם מושכים את העניין עכשיו?

שמעון פרס: מה יצא מהמשיכה?

שמעון פרס: התחלתם ב- HOT PURSUIT ואתם עכשיו מתחננים שאיכשהו יכניסו HOT PURSUIT בביטוי הכללי בהתאם להסכם אוסלו.

שמעון פרס: מה זה?

שמעון פרס: איזה גיחוך?

חגי מירום: תגיד מרדף חם.

שמעון פרס: מרדף חם.

שמעון פרס: כולם כבר יודעים מה זה HOT PURSUIT.

אלי גולדשמידט: לא כולם יודעים.

שמעון פרס: מה עשיתם?

שמעון פרס: שישה חודשים.

שמעון פרס: בינתיים ערפאת מחזק את מעמדו.

שמעון פרס: אני באמת מעריך את מאמצי הממשלה לשלוח שליחים לדבר על לבו, שיסכים להיפגש עם ראש הממשלה.

שמעון פרס: איזה הישג?

שמעון פרס: איזה מראה?

שמעון פרס: איזו מדיניות?

שמעון פרס: איזה כבוד?

שמעון פרס: איזה הדר?

אלי גולדשמידט: זחילה זקופה.

שמעון פרס: בינתיים ערפאת אומר שאיבד אמון.

שמעון פרס: ההסתה גוברת והולכת.

שמעון פרס: ארגוני הטרור הולכים ומתארגנים והמזרח התיכון מתחיל להתחמש מחדש.

שמעון פרס: אני אומר זאת בצער.

שמעון פרס: הממשלה הזאת מקרבת את ישראל אל מצב של חוסר ביטחון וחוסר שלום.

שמעון פרס: אפילו ארחיק לכת ואומר: היא מקרבת את ישראל בלא יודעין אל שערי המלחמה, ואין עוצר.

שמעון פרס: הכול כתוב על הקיר וכולם רואים את מה שקורה.

שמעון פרס: גם החברים ממפלגות אחרות – אומנם, חלק אומר בגלוי, שצריך לשנות את המדיניות, אבל חלק ממלא את פיו מים.

שמעון פרס: אין לנו עוד שישה חודשים כאלה, מפני במשך ששת החודשים האלה הממשלה לא החליטה – אוסלו זה אסון או אוסלו זה הזדמנות.

שמעון פרס: היא אומרת גם את זה וגם את זה.

שמעון פרס: חברי הממשלה, אם אוסלו זה אסון – תרדו מזה; תפסיקו את זה, אל תבצעו אסון.

שמעון פרס: אם זו הזדמנות – תבצעו כפי שצריך, ברצינות, ללא דחייה, ללא אובדן נכסים.

שמעון פרס: ראש הממשלה מנסה כל הזמן ללכת בין טיפות המים, והיות שהכול מצולם בטלוויזיה כל העם רואה איך הוא הולך ונרטב, בין טיפה לטיפה.

שמעון פרס: עוד לא ראיתי טיפות שכל כך מרטיבות אותו כמו הניסיון להתחמק מהן.

שמעון פרס: אני לא אומר את הדברים האלה בלהט אופוזיציוני.

שמעון פרס: אני אומר אותם בצער לאומי עמוק.

שמעון פרס: היתה הזדמנות, וראו – היא הולכת ונעלמת.

שמעון פרס: היתה תקווה וראו – היא הולכת וגוועת.

שמעון פרס: יש ממשלה וראו – אין לה תקווה, אין לה אסטרטגיה, אין לה תוכנית, היא לא יודעת מה לעשות לא בתחום הביטחון ולא בתחום השלום.

שמעון פרס: אני רואה איך נקשרים מחדש ענני העימות בשמי אזורנו, איך הולכים אנשים ועמים ונואשים מן השלום, ופונים למזרח תיכון שהחדש שבו לא יהיה שלום אלא נשק טילי מאיים לכל העברים.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד לממשלה, שהגיע הזמן שגם היא תהיה אחראית, תחליט מה היא רוצה, אם היא יודעת לעשות את זה.

שמעון פרס: יש גבול עד כמה אפשר להעסיק במלל סותר – בתוכנית הבוקר מתראיינים ואומרים דבר אחד, ב"ערב חדש" אומרים דבר שני, בתוכנית הערב דבר שלישי, וכל אחד עומד בסתירה לאחר.

שמעון פרס: האמון הולך ונגמר.

שמעון פרס: הוא נגמר אצל עמים אחרים, הוא הולך להיגמר גם בתוך העם שלנו.

שמעון פרס: אנחנו החלטנו להגיש אי-אמון לא מפני שיש לנו רוב בכנסת, אנחנו יודעים שהצעת האי-אמון תיפול.

שמעון פרס: אנחנו מגישים את האי-אמון מפני שאנחנו מרגישים אחריות גדולה כלפי העם כולו, כי תהליך השלום הולך ונהרס, והביטחון הולך ומתערער.

שמעון פרס: חברי הכנסת, אני לא מדבר באופן תיאורטי.

שמעון פרס: כבר ראיתי איך מצבים הידרדרו והלכו, איך איבדנו שליטה על התהליכים האלה, איך ישראל מצאה את עצמה במצבים נוראיים שהיא לא הזמינה אותם, שיכלה לראות אותם מראש וטחו עיניה מלראותם.

שמעון פרס: אני יודע, יש מי שמתנחמים שנגמור את עניין חברון והכול יבוא על מקומו בשלום.

שמעון פרס: ולא כן היא.

שמעון פרס: נגמור בחברון, אין לממשלה תוכנית ואסטרטגיה לא לגבי המחויבות של היערכות מחודשת בשלושה שלבים ביהודה ובשומרון, לא לגבי פתרון קבע עם הפלשתינים, ולא לגבי פתיחת תהליך שלום עם סוריה.

שמעון פרס: אני זוכר את שרי הממשלה שאמרו:

שמעון פרס: עד סוף השבוע נגמור את עניין חברון, עוד יומיים, עוד שעתיים, עוד שלוש שעות.

שמעון פרס: עברו היומיים, עברו השעתיים, ועדיין ישראל עומדת כעני בפתח, והיא כבר מוותרת על א' ועל ב' ועל ג', וזה לא מועיל לה.

שמעון פרס: ואנחנו בדרך לעשות אותו דבר עם סוריה.

שמעון פרס: יש הזדמנות אמת לעשיית שלום בלב מלא ובראש צלול.

שמעון פרס: אל נשקע עוד פעם לטרור, למירוץ של חימוש, לסכנה של עימות, ומחדש לאותה מלחמה שכל כך רצינו להתפטר ממנה.

שמעון פרס: אדוני ראש הממשלה, יש לנו אי-אמון גמור בממשלה הזו – – –

קריאות: תפנה ליושב-ראש.

שמעון פרס: בסדר, הוא ממלא גם את מקום ראש הממשלה בהיעדרו.

שמעון פרס: יש לנו אי-אמון בממשלה הזו, ואנחנו משמיעים אותו בקול רם.

דן תיכון: תודה.

חגי מירום: אי-אמון לראש הממשלה.

שמעון פרס: מה ההבדל?

חגי מירום: אדוני היושב-ראש – – –

רענן כהן: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רבותי, רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, מה אתה רוצה לומר?

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אפשר לגשת לשנייה למיקרופון?

דן תיכון: בסדר, אבל באמת שנייה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, סעיף 19(א) לחוק-יסוד: הממשלה קובע, שהכנסת רשאית ברוב של חבריה להביע אי-אמון לראש הממשלה.

חגי מירום: האי-אמון הוא לראש הממשלה.

חגי מירום: אני רוצה לבקש ממך, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה ישיב על האי-אמון לראש הממשלה.

חגי מירום: לא ייתכן שישלחו לנו לכאן את השרה המקשרת שתשיב לנו בשם ראש הממשלה כאשר האי-אמון הוא לראש הממשלה.

חגי מירום: אני חושב שמדובר בשאלה קונסטיטוציונית רצינית.

חגי מירום: אנחנו מוכנים לחכות.

חגי מירום: אפשר להמשיך את הדיון, ותבקש מראש הממשלה לבוא להשיב.

דן תיכון: תודה רבה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, משפט אחד.

דן תיכון: בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, מי שרוצה לשמור על כבודה ועל מעמדה של הכנסת, הלוא המעט שבמעט שראש הממשלה צריך לעשות הוא לפחות להופיע בהצעות אי-אמון.

רענן כהן: ראש הממשלה מתעלם בצורה לא מכובדת מן הבית, מן הרשות המחוקקת.

קריאה: – – –

רענן כהן: אני לא רוצה להשתמש במלה פוגעת מעל במת הכנסת.

רענן כהן: אם כך הוא מתנהג, האם הוא רוצה שאנחנו ניעדר מישיבות כאלה של הכנסת?

רענן כהן: את זה נעשה?

רענן כהן: אני מציע להכריז על הפסקה של חמש דקות.

רענן כהן: אנחנו פונים אליך כיושב-ראש הכנסת, שתפנה לראש הממשלה, שנמצא בבית, שיבוא לכאן ויכבד אותנו בנוכחותו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, הצעה נוספת להביע אי-אמון.

קריאה: – – –

רענן כהן: הוא בבית של שרה.

דן תיכון: רבותי, אני מוכרח לומר שהנוכחות יפה.

רן כהן: חבר הכנסת רענן כהן, יש ראש ממשלה – תתקוף אותו.

רן כהן: מה אתה רוצה מאשתו.

רן כהן: אם אנחנו רוצים כבוד לכנסת ואנחנו דורשים את זה מראש הממשלה, חובתנו גם לנהוג באופן מתאים.

דן תיכון: הוא תוקף אותי.

דן תיכון: זה בסדר.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני סבור שיש ממד של עליבות בכך שראש הממשלה בימים קשים – גם הוא יודע שמדובר בימים קשים וכבדים – כאשר על כף המאזניים עתידה של מדינת ישראל, עתיד ממשלתו, אינו מתייצב בפני הכנסת שרוצה להביע אי-אמון בו ובממשלתו.

רן כהן: לא זו בלבד, אלא נדמה לי שהפעם השינוי בחוק קולע בול, במקום הבעת אי-אמון בממשלה הבעת אי-אמון בראש הממשלה.

רן כהן: מהכנסת הזאת יש, לא במקרה, אפשרות אחת לכנסת והיא להביע אי-אמון בראש הממשלה.

רן כהן: נדמה לי שאין עיתוי ואין נושא מתאימים יותר מאשר לעשות את זה היום כלפי בנימין נתניהו.

רן כהן: הסיבה מאוד פשוטה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שכל מי שעיניו בראשו רואה ראש ממשלה שמחליט בפזיזות, במהירות, נסער, בלתי שקול.

רן כהן: הייתי מעז אפילו לומר, שהנהגות של תנועות נוער, ואני ראיתי איך חלק מהן עובדות, אינו מעזות לקבל החלטות שתלוי בהן גורלן של תנועות הנוער ברמת האחריות שבה מתקבלות החלטות על-ידי ראש הממשלה נתניהו.

רן כהן: אני רוצה לומר לך, אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לדבר על הדברים באופן מאוד מאוד שקט – היתה לי כוונה לדבר אליו, אבל בהיעדרו אין דרך אלא לדבר אל חבריו – מה משמעות ההחלטה להעניק מעמד של אזור פיתוח א' ולהרחיב את בית-אל?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה נתניהו רוצה לתת ל"חמאס", ל"ג'יהאד האסאלמי", ל"חזית העממית", לטרור לקבוע את מפת הסיוע של מדינת ישראל?

רן כהן: זה יהיה הפרמטר שיקבע לאן תפנה ממשלת ישראל את הסיוע שלה?

רן כהן: ואם מחר זה יקרה חלילה בהרצלייה-פיתוח או בתל-אביב, מייד יוכרז שמאחר שהטרוריסטים סימנו את הרצלייה-פיתוח או את תל-אביב לשם יופנה הסיוע?

רן כהן: או שיש כאן איזה מין היגררות לא שקולה, לא רצינית, פזיזה, אחר כמיהות נפש שהיו מלכתחילה, רק חיכו לטרור שיבוא כדי להעביר לשם את הסיוע.

רן כהן: לא זו בלבד, אדוני היושב-ראש, אלא שאם ההתנחלויות היו המקומות המקופחים – ניחא.

רן כהן: עוד אפשר היה לומר בהזדדמנות זאת: הם סבלו, נפגעו, כמו שקרית-שמונה נפגעה, ולשם מפנים סיוע יתר.

רן כהן: אבל גם זה לא המצב.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, בשנה הקרובה יקבלו ההתנחלויות מעבר למה שיקבלו אזרחי מדינת ישראל הרגילים, הפשוטים, העובדים, המשלמים מסים, 98% מאזרחי מדינת ישראל שחיים בגבולות "הקו הירוק".

רן כהן: ההתנחלויות יקבלו 930 מיליון שקל סיוע, ושלא תחשבו שזה מה שהיה כל השנים.

רן כהן: מתוך זה יש 223 מיליון שקל שניתנים להתנחלויות כתוספת, בה בשעה שלכל אזרחי המדינה יש קיצוץ על קיצוץ על קיצוץ.

רן כהן: שם יש תוספות עוד לפני ההחלטה הפזיזה של הממשלה מיום שישי האחרון.

פיני בדש: אם יתחלף השלטון – – –

בנימין אלון: – – –

רן כהן: אדוני היושב-ראש, לא זו בלבד, אלא שלפי אותה מדיניות עומדים היום למכור 3,000 יחידות דיור בעלות של – תקשיבו, רבותי – 15,000 דולר לדירה.

רן כהן: ממש הזדמנות, הגרלה.

רן כהן: יש מישהו בארץ הזאת שהיום נמצא במאהלים של חסרי הדיור, שנמצא היום במצוקה, זוג צעיר שמתחתן שרוצה לבנות בית ומשפחה ולהוליד ילדים, שהממשלה הזאת מציעה לו דירה ב-15,000 דולר במדינה היהודית הציונית שלו?

צבי הנדל: איפה זה?

צבי הנדל: תגיד לי איפה זה.

רן כהן: זאת תשובה ציונית הולמת?

רן כהן: או שזו תשובה אנטי-ציונית בלתי הולמת?

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך – לא מתקבל על הדעת שמה שיקרה הוא – – –

פיני בדש: ססמאות.

פיני בדש: אלו לא עובדות, אלו ססמאות.

צבי הנדל: זו הסתה זולה.

דן תיכון: רבותי, רבותי.

רן כהן: אני מציע לך שתסתכל על ספר התקציב ותראה אם זו הסתה או מספרים.

רן כהן: כאשר מחליטים למכור – – –

בנימין אלון: – – –

פיני בדש: – – –

רן כהן: זה על חשבון הזמן של ראש הממשלה שאיננו.

דן תיכון: חבר הכנסת בדש, נדמה לי שתינתן לך ההזדמנות להשיב, אלא אם כן אתה מוותר.

דן תיכון: תודה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, לפי הנתונים הללו ולפי המפה הזאת נוצר מצב מעניין מאוד – לא רק הטרור הוא שיסמן לאן ילך הסיוע, אלא ככל שהקרבה הפוליטית לממשלה ולחלקים שמרכיבים אותה תהיה גדולה יותר, כך ילכו כל תקציבי מדינת ישראל של אזרחי מדינת ישראל אל מקורבי הממשלה.

רן כהן: מפת הפיגוע תהיה גם למפת הפיתוח.

רן כהן: זה פשוט לא ייאמן שלא אנחנו במדינה נחליט לאן ילכו התקציבים אלא אויבינו ומרצחינו.

צבי הנדל: – – –

בנימין אלון: – – –

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני שואל עוד שאלה – למה מצפה ראש הממשלה בשנה שבה הולכים לקצץ לגמלאים, לחיילים משוחררים, לקצץ בקצבאות ילדים, בשנה שבה כבר עכשיו מדיניות מיתון מעלה את רמת האבטלה בדימונה, בבית-שאן, באופקים ובנתיבות אל מעבר ל-10%?

רן כהן: האם הוא רוצה שהטרוריסטים יבואו לפגע בבית-שאן ובדימונה וששם יהיו הרוגים כדי שלשם יופנו התקציבים, ורק אז תהיה מלחמה באבטלה ובעוני?

רן כהן: הלוא אנחנו נמצאים עכשיו לאחר פרסום דוח העוני שלפיו 730,000 אזרחי ישראל חיים מתחת לקו העוני, מהם 330,000 ילדים.

רן כהן: זה לא הזיז לביבי נתניהו כדי להחליט היכן יהיו אזורי עדיפות, היכן יהיו קהילות עדיפות.

רן כהן: שם אפילו מקצצים מהעדיפות – בחוקים שבהם רצינו להיטיב קצת עם הילדים על-ידי קצבאות הילדים, עם הגמלאים על-ידי חוק האזרחים הוותיקים – שם מקצצים, ואילו למתנחלים מוסיפים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, ההחלטה להרחיב את ההתנחלויות היא לא עונש למפגעים ולטרוריסטים.

רן כהן: יש אנשים שאומרים – לפחות שהטרוריסטים ייענשו וירגישו שהנה על כל פיגוע שלהם בהתנחלויות, אנחנו מוסיפים התנחלויות ואולי בכך תהיה משום מלחמה בטרור.

רן כהן: רבותי, זאת אווילות.

רן כהן: זה נראה אולי מוזר, אבל זאת בדיוק הציפייה של הטרוריסטים.

רן כהן: מה שהצלחנו לעשות על-ידי תהליך השלום הוא לנדות את הטרוריסטים, לבודד אותם מהרוב של העם הפלשתיני שנתן לנו יד לשלום והתחיל אתנו תהליך של קיום יחד, זה על-יד זה, בשלום.

רן כהן: הרחבת ההתנחלויות מחזירה את הטרוריסטים המנודים לחיקו של חלק ניכר מהעם הפלשתיני שחייב מבחינתו ולשיטתו להתנגד להתנחלויות.

רן כהן: הרחבת ההתנחלויות מחברת בין העם הפלשתיני וכל העמים הערביים נגד תהליך השלום ונגד מדינת ישראל ולא להיפך.

רן כהן: כלומר, זה תגבור ועידוד לטרור.

רן כהן: זה תהליך אנטי-ביטחוני ולא תהליך של מלחמה בטרוריסטים.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, זה יוצא בסיכומו של דבר לא רק לא עונש כלפי הטרוריסטים, זה יוצא עונש על תהליך השלום נגד מדינת ישראל ונגד האינטרסים של מדינת ישראל.

רן כהן: בנימין נתניהו הבטיח לפני הבחירות האחרונות – וכל העם ראה ושמע – שיש לו פרטנר אחר מערפאת.

רן כהן: כששאלו אותו איפה הפרטנר, הוא אמר שבינתיים הוא לא מגלה, כשהוא יהיה ראש ממשלה הוא יגלה מי הוא.

רן כהן: הוא אמר גם שיש לו תוכנית אחרת מתוכנית אוסלו.

רן כהן: כשהוא נשאל איפה היא, הוא אמר שהוא יגלה אותה לכשיהיה ראש ממשלה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, מה שמוכח עכשיו הוא, שלא רק שלבנימין נתניהו אין פרטנר אחר ואין תוכנית אחרת, אלא שגם את הפרטנר של אש"ף והרשות הפלשתינית הוא רוצה למחוק בתור פרטנר, משום שמי שבונה התנחלויות מוחק את האפשרות של הרשות הפלשתינית מלהיות לנו פרטנר לתהליך שלום.

רן כהן: מי שיוצר מצב של ואקום בתהליך השלום, מוביל בסיכומו של דבר לכך שהקרקע תהיה בשלה אל המלחמה הבאה ואל העימות האלים הבא עם מדינת ישראל.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לסיים בשני משפטים, ברשותך.

רן כהן: אין לי ספק, שמזמן אפשר היה להגיע להחלטה ולסיכום על הפריסה מחדש בחברון.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, זה באמת רציני לומר שחצי שנה – – –

גדעון עזרא: – – –

רן כהן: – – – חצי שנה לא הצליחו להגיע לפתרון?

רן כהן: ובאיזו טענה?

רן כהן: הרי היה הסכם.

רן כהן: אם רצו לשפר את ההסכם, גם חבר הכנסת גדעון עזרא יודע, שכבר ישבנו על דברים יותר מסובכים ופתרנו אותם ב-24 שעות, ב-48 שעות, בשבוע.

רן כהן: אם זה לא מצליח, סימן שהממשלה הזאת לא רוצה להגיע להסכם.

רן כהן: הרי מה הבעיה?

רן כהן: אם באמת לא מגיעים להסכם, והמתנחלים טוענים שמה שמגיעים אליו גרוע מההסכם הקודם, מה הבעיה בשביל ראש הממשלה לבוא לערפאת ולומר לו: אני מבצע את ההסכם הקודם שעליו אתה מחויב.

רן כהן: הרי יש הסכם, ואת ההסכם הזה הוא יכול למלא גם באופן חד-צדדי, כי מדובר בעיקרו של דבר בפריסה מחדש של כוחות צה"ל וערפאת לא יכול לסרב לה.

רן כהן: המסקנה החד-משמעית היא, שהממשלה הזאת לא רוצה להגיע לפתרון, ומכאן מגיעים אל העימות, מכאן מגיעים גם אל טרור, מכאן מגיעים לפרובוקציות, ומכאן מגיעים למצב שבו אין לאן ללכת.

רן כהן: כשאין לאן ללכת, קמים כל האויבים וכל היריבים ואז הכול בשל לסכנות ולמלחמה הבאה.

רן כהן: המשפט השני, אדוני היושב-ראש – ראש הממשלה הזה ראוי ללכת בעיקרו של דבר בשל האין-אונים שלו, בשל העדר הדרך שלו, שמפנה את הדרך אל העימות הבא.

רן כהן: מדינת ישראל לא צריכה ראש ממשלה מבולבל, היא לא צריכה ראש ממשלה חסר אונים, היא לא צריכה ראש ממשלה חסר דרך – וזה ביבי נתניהו.

רן כהן: אם הגענו למצב שבו אנחנו בעימות עם הפלשתינים, בעימות עם מצרים, בקירור יחסים שהיה בהם סיכוי קלוש עם סוריה, נופלים בלבנון, מתרחקים ממרוקו ומתוניסיה, מקבלים אותות מדאיגים ביותר מירדן.

רן כהן: איפה השלום ואיפה הביטחון של נתניהו?

רן כהן: אם זה תהליך השלום שהוא מציע, נדמה לי שסכנה גדולה לישראל, ולכן אנחנו מביעים אי-אמון בראש הממשלה.

רן כהן: תודה רבה.

חיים רמון: גם בגלל זה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, אני מעריך מאוד את העובדה שאתה יושב במליאה.

דן תיכון: כל מי שרצו לראות את ראש הממשלה מיהרו לצאת.

חיים רמון: הם יצאו לאות מחאה.

חיים רמון: אני עדיין מאמין ומקווה שהוא בכל זאת יגיע.

דן תיכון: מילא אם הוא היה מגיע.

דן תיכון: תשיב השרה לימור לבנת, בבקשה.

אלי גולדשמידט: לימור, זה לא אישי אבל זאת מחאה על זה שראש הממשלה איננו.

חיים רמון: – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, שמעתי בקשב רב את דוברי האופוזיציה.

לימור לבנת: אני רואה את חלקם יוצאים.

לימור לבנת: הם מגלים איזה מין דבקות לא ממש מוסברת במה שהם לא גילו בו דבקות במשך ארבע השנים שבהן הם היו בקואליציה ואנחנו ישבנו באופוזיציה, אבל זו זכותם.

לימור לבנת: אגב, אני זוכרת שחבר הכנסת חיים רמון עצמו היה – – –

רן כהן: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת רן כהן, אני לא הפרעתי לך.

לימור לבנת: אני זוכרת, שחבר הכנסת חיים רמון למשל היה שר מקשר, והוא השיב בשם הממשלה על הרבה מאוד הצעות אי-אמון, כמו שאני זוכרת גם חברי כנסת אחרים ממפלגת העבודה – – –

חיים רמון: אז זה היה אי-אמון בממשלה, היום זה אי-אמון בראש הממשלה.

לימור לבנת: אני זוכרת שממפלגת העבודה היו כאן שרים מקשרים והשיבו בשם ראש הממשלה.

לימור לבנת: ידידי חברי הכנסת מהאופוזיציה, אני ממש לא לוקחת את זה באופן אישי.

לימור לבנת: אם אתם רוצים לחלק לי מחמאות, אל תעשו את זה על חשבון ראש הממשלה, תעשו את זה בנפרד.

לימור לבנת: אני בטוחה שתסתדרו עם זה.

לימור לבנת: אנחנו עוסקים פה בעניין מאוד רציני, אדוני היושב-ראש – – –

חיים אורון: כל דבר הוא בהגדרה יחסית.

לימור לבנת: זה נכון, אבל מותר לי להביע משאלה, חבר הכנסת אורון?

חיים אורון: גם משאלות הן יחסיות.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, מה אתה רוצה?

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, היא הבינה.

חיים אורון: ההסתייגות שלי לסעיף 32 לחוק-יסוד: התקציב – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, למרות הפתיחה המבודחת, אנחנו עוסקים בנושא מאוד רציני.

לימור לבנת: ישבתי כאן ושמעתי את חבר הכנסת שמעון פרס ואת חבר הכנסת רן כהן עומדים על הדוכן הזה ואומרים דברים משונים מאוד, ואין כנראה גבול לסילופים שאפשר להשמיע בתקשורת, לסילופים שאפשר להשמיע כאן מעל הדוכן הזה.

לימור לבנת: מה בעצם אמרו לנו פה?

לימור לבנת: אמרו לנו כאן היום, ואנחנו שומעים את זה במהלך הימים האחרונים, מאז הפיגוע הקשה והנורא שהיה בבית-אל.

לימור לבנת: אומר חבר הכנסת רן כהן: אולי היתה בעצם כמיהת נפש מלכתחילה, רק חיכו לטרור – רשמתי בדיוק את דבריו – רק חיכו לטרור כדי לתת סיוע, כמיהת נפש של הממשלה לטרור שיבוא, לא פחות.

לימור לבנת: אומר כאן חבר הכנסת שמעון פרס, וגם את זה שמעתי כהנה וכהנה במהלך הימים האחרונים, בעצם אומרים: לא היה צריך לנסוע בכביש הזה, חשבו שאולי עלול לקרות משהו.

לימור לבנת: כלומר, במלים אחרות, מטילים את האשמה על הנרצחים, הנרצחים אשמים.

לימור לבנת: אבל, לא שמעתי מעל הדוכן הזה ולא שמעתי בכל אמצעי התקשורת מלה וחצי מלה של דוברי האופוזיציה שמגנים לא את הנרצחים, לא את הממשלה, אלא את הטרוריסטים, את אלה שביצעו את מעשה הטרור הזה, את אלה שרצחו את איטה צור ואת אפרים צור, זכרם לברכה.

לימור לבנת: הייתי היום בבית-אל, באתי לניחום אבלים אל יואל צור, אל משפחתו.

לימור לבנת: מצאתי שם משפחה מדהימה, חזקה, איתנה, מתמודדת עם הכאב, עם האסון, עם השכול, עם הטרגדיה הזאת.

לימור לבנת: מצאתי שם אנשים שיש בהם הרבה יותר אמונה, ביטחון, מאשר יש בחלק מהאנשים שיושבים כאן, בבית הזה – עם כל הטרגדיה, עם כל האסון, עם כל מה שקרה שם.

לימור לבנת: באתי לחזק ויצאתי מחוזקת.

לימור לבנת: אני יודעת שהמשפט הזה נשמע בנאלי, אבל הוא כל כך אמיתי שלא יכולתי למצוא משפט אחר כדי לומר את הדברים.

לימור לבנת: עומד כאן חבר הכנסת שמעון פרס ואומר: הם רוצים, הטרוריסטים, לרצוח את השלום.

לימור לבנת: את השלום הם רוצים לרצוח או יהודים הם רוצים לרצוח?

לימור לבנת: מה הפנטזיה הזאת, שמישהו בא לרצוח את השלום?

לימור לבנת: הרי השלום נהפך פה לאיזה מין עגל, המלה הזאת: כולנו רוצים שלום.

לימור לבנת: אין מי שלא רוצה שלום.

לימור לבנת: אף אחד לא רוצה לחיות במלחמה, אבל הטרור של "החזית העממית", הטרור של ה"חמאס" לא בא לרצוח שלום, הוא בא לרצוח יהודים בארץ-ישראל.

לימור לבנת: את זה משום-מה אני לא שומעת.

לימור לבנת: היה שלום?

לימור לבנת: עומד פה שמעון פרס, שבתקופתו היו הפיגועים הקשים ביותר, ומדבר אתנו על השלום, על חיסול התהליך?

לימור לבנת: זה היה שלום?

לימור לבנת: אבל זה לא הדבר היחיד, מפני שעומדים פה ומסלפים עוד ועוד סילופים.

לימור לבנת: לא רק שהופכים את היוצרות, ובתוך הלוחמה הפסיכולוגית הזאת שיש לנו מול הפלשתינים, אני מוצאת פתאום סניגורים, הסניגוריה הכללית לפלשתינים.

לימור לבנת: בתוך כל הדברים הקשים הללו ישבה ביום שישי ממשלת ישראל והחליטה להחזיר לקדמותו מצב שהיה עד הבחירות ב-1992, מצב שמפלגת העבודה שינתה, שבו באזורי העדיפות הלאומית נכללים גם יישובים ביש"ע.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר לחברי הכנסת – – –

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: לא כל.

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון, אני מדברת על סילופים, בדיוק זה העניין.

לימור לבנת: תרשה לי, חבר הכנסת אורון, טוב שאתה כאן, אם לשנייה אחת תעזוב שם את ההסתייגויות לחוק ההסדרים, אודה לך על ההקשבה.

לימור לבנת: הלכתי ובדקתי מה הולכים לתקן – ובאים ואומרים שכל ההטבות ליישובי יש"ע יהיו על חשבון ערי הפיתוח.

לימור לבנת: הולכת חברת הכנסת דליה איציק, היום אני קוראת בעיתון, לערי הפיתוח ואומרת: לוקחים את הלחם שלכם בשביל האנשים השבעים ההם.

לימור לבנת: עומד פה חבר הכנסת פרס ואומר: ברקן צריך להיות אזור פיתוח א'?

לימור לבנת: בואו ניזכר מי נכלל, בין היתר, באזור פיתוח א' במפת שמעון שבס, שהיא המפה ששינתה והחליפה את המפה הקודמת שהיתה ב-1992.

לימור לבנת: באה ממשלה חדשה והחליפה, גם עכשיו יש ממשלה חדשה, היא מחליפה.

לימור לבנת: ובכן, מי היה שם?

לימור לבנת: בואו נראה, כשמדברים על אזור התעשייה ברקן, אזור תעשייה שמכניס הרבה מאוד כסף, שנותן מקומות עבודה.

לימור לבנת: דגניה א' אזור פיתוח א', דגניה ב' אזור פיתוח א', גינוסר אזור פיתוח א'.

אורי אור: גם בית-שאן.

לימור לבנת: כינרת אזור פיתוח א', אשדות-יעקב אזור פיתוח א'.

חיים אורון: למה את לא אומרת טבריה?

לימור לבנת: ברור-חיל אבל לא קריית-גת; חבל שחבר הכנסת בוים יצא מכאן.

לימור לבנת: יד-מרדכי אבל לא אשקלון.

לימור לבנת: מכללת אוהלו.

לימור לבנת: שמעתם פעם על מכללה שהיא אזור פיתוח א'?

לימור לבנת: הנה עכשיו אתם שומעים.

לימור לבנת: כדאי לדעת, יש יסוד-המעלה, כינרת וערד.

לימור לבנת: אזור פיתוח ב', כדאי לשמוע גם, עומר, יישוב מוכה מצוקה, חבר הכנסת בן-מנחם, יישוב קשה-יום.

אלי בן-מנחם: – – – אזור פיתוח ב' – כדאי לדעת, יש יסוד-המעלה, כינרת, ערד; אזור פיתוח ב' כדאי לשמוע גם: עומר, יישוב מוכה מצוקה, חבר הכנסת בן-מנחם, יישוב קשה-יום – – –

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: אזור פיתוח ב' – להבים, אזור פיתוח ב' – מיתר, אזור פיתוח ב' – כפר-תבור.

לימור לבנת: טוב, סגן שר החינוך והתרבות לשעבר מיכה גולדמן מכפר-תבור, באמת יפה שדואגים לחברים, אני מודה, יפה שדואגים לחברים, אבל כשאתם באים היום להסית את ערי הפיתוח נגד המתנחלים אני אומרת לכם: תהיו זהירים – –

אלי בן-מנחם: אבל אתם עושים את זה.

לימור לבנת: – – מפני שמה שאתם עושים היום – – –

חיים אורון: – – – יוקנעם.

לימור לבנת: מה שאתם עושים היום – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים אורון – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

חיים דיין: – – – פעם, פעמיים, שלוש פעמים, מספיק.

לימור לבנת: אני אודה מאוד אם אוכל לקבל כוס מים.

חיים אורון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

זאב בוים: – – – חוק עידוד השקעות הון לשנתיים – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת – – –

חיים אורון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים אורון – – –

חיים רמון: – – – לא שווה כלום – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת בוים, תראה, אני – – –

חיים דיין: ברשותך, גברתי השרה – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת בוים, הזכרתי קודם, לא היית כאן, אמרתי שחבל שאתה לא כאן, שקיבוץ ברור-חיל היה אזור פיתוח א', אבל קריית-גת – לא.

לימור לבנת: זו היתה דוגמה, אחת הדוגמאות שהבאתי כאן בהיעדרך.

לימור לבנת: כמי שהיה ראש עיריית קריית-גת אני בטוחה שלך ולתושבי קריית-גת היו כמה שאלות או כמה סימני שאלה סביב ההבחנה הזאת בין ברור-חיל לבין קריית-גת וההחלטה המשונה הזאת.

לימור לבנת: ובכן, אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: – – – בבג"ץ.

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, רגע, רגע, נגיע, חכה.

לימור לבנת: חבר הכנסת בן-מנחם, רגע אחד, אני אגיע.

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת בן-מנחם – אני אגיע, רגע, נגיע, חכה.

אלי בן-מנחם: נגיע.

לימור לבנת: חכה, אני מייד מגיעה, כבר עכשיו.

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת בן-מנחם, אני מייד מגיעה לשאלה הזאת בדיוק.

לימור לבנת: כדאי שחברי הכנסת ירשמו לפניהם את הפרטים הבאים כאשר אנחנו באים לדבר על הקצאות, על תקציבים, על הסתה נגד המתנחלים, נגד ההתנחלויות.

לימור לבנת: ידידי, אנחנו יודעים שקופת-חולים, שאנחנו יודעים בדיוק למי היא שייכת, זכתה במהלך השנים 1993, 1994, 1995 ו-1996 למיליארד ו-800 מיליון שקלים מכספי המדינה – – –

אלי בן-מנחם: איזה קופת-חולים?

לימור לבנת: הכללית.

אלי בן-מנחם: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת אלי בן-מנחם – – –

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת בן-מנחם, אתה שמת לב – – –

קריאות: – – –

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: לא, אני מבקשת – – –

חיים דיין: חבר הכנסת בן-מנחם, אי-אפשר.

חיים דיין: אחרי כל משפט – – –

אלי בן-מנחם: – – –

חיים דיין: סליחה, ברשותך.

חיים דיין: חבר הכנסת בן-מנחם, אני קורא אותך לסדר.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

חיים דיין: זאת לא פעם ראשונה.

חיים רמון: – – – נגד הליכוד.

חיים רמון: הליכוד – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים רמון – – –

חיים רמון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת רמון, לא שמעתי שהפרעתם ככה לחבר הכנסת פרס כאשר הוא נאם.

אלי בן-מנחם: כי הוא דיבר נכון.

חיים דיין: תכבדו את הנואם בבקשה.

צבי הנדל: – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

צבי הנדל: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת צבי הנדל.

לימור לבנת: מותר לקרוא קריאות ביניים, אבל מה שאני מבקשת מאוד הוא שבכל זאת אצליח לומר שני משפטים ברציפות.

חיים דיין: חבר הכנסת צבי הנדל.

לימור לבנת: אני מבינה שזה מעורר סערה, אני מבינה אתכם, אבל תרשו לי להמשיך.

לימור לבנת: טוב שחבר הכנסת שוחט נכנס, כבר דאגתי, אבל ממשלת העבודה ניהלה, בכל שלוש השנים האחרונות, כלכלת בחירות וחילקה מיליארדים לסקטורים שמקורבים אליה, לרבות הסדרי הקיבוצים למיניהם, לאורך כל השנים, שביחד עלו לקופת המדינה 22 מיליארד שקל ומשהו – – –

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: על כך – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים אורון.

חיים אורון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים אורון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

חיים דיין: אני לא רוצה להמשיך לקרוא לך.

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון, השבתי בשבוע שעבר על שאילתא שלך, אם אני לא טועה, או הצעה לסדר, אני כבר לא זוכרת, בקשר לכספים שהממשלה שאתם עמדתם בראשה השקיעה ביש"ע במהלך ארבע השנים האחרונות.

לימור לבנת: אתה יודע שזה למעלה מ-2 מיליארדי שקל, אז אני מציעה שתפסיקו לקפוץ – – –

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים אורון, קראתי אותך פעם ראשונה לסדר, ודאי אתה רוצה להמשיך להיות בדיון.

חיים אורון: – – –

חיים דיין: אם כך, אני מבקש.

לימור לבנת: אני רוצה מאוד להמשיך.

חיים דיין: אי-אפשר לנהל כך את הישיבה.

חיים רמון: – – – שאלה – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת רמון, אני מוכנה לאחר מכן לענות על שאלה.

חיים דיין: חבר הכנסת חיים רמון.

לימור לבנת: אני מוכנה לענות אחרי כן על שאלות, אבל לא כרגע.

חיים דיין: חבר הכנסת רמון.

לימור לבנת: משום-מה אני מתעקשת להמשיך לומר את מה שיש לי לומר, ואחרי כן אני מוכנה, ברצון – – –

חיים רמון: – – – שאלה – – –

לימור לבנת: אני מוכנה לענות על שאלות.

חיים דיין: אני מוכן לאפשר לך לאחר שהיא תסיים את דבריה, בחצי דקה.

לימור לבנת: אני מוכנה, ברצון.

חיים רמון: – – –

חיים דיין: בסדר, אם לא תפריע.

חיים דיין: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, התזה שלפיה ליישובי קו העימות בגליל מגיעות הטבות אבל ליישובי קו העימות ביש"ע לא מגיעות הטבות היא תזה משונה מאוד בעיני.

לימור לבנת: יש כאן איזו הבחנה בין דם לדם?

שלום שמחון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת שמחון.

לימור לבנת: מה, יש פה אזרחים סוג ב'?

שלום שמחון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת שמחון, אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר.

שלום שמחון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת שמחון, כנראה זה לא משפיע.

חיים רמון: מה עם – – –

לימור לבנת: האם יש פה אזרחים – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים רמון.

חיים רמון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת חיים רמון, אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר ואני מבקש לא להמשיך בצורה כזאת.

חיים דיין: אני לא אאפשר לכם להרוס את הדיון הזה, עם כל הכבוד.

שלום שמחון: – – –

חיים דיין: אני לא נוטה להשתמש בזה, זאת פעם ראשונה שאני קורא חברים לסדר, אבל אתם ממש לא שמים לב.

חיים דיין: קיים חוסר התייחסות לדברים שלנו.

חיים דיין: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש – – –

אלי בן-מנחם: אפשר לשאול שאלה?

לימור לבנת: לא, לא גמרתי לדבר.

לימור לבנת: אני מוכנה להשיב בסוף על שאלות, אם היושב-ראש יתיר לי.

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: לא, אינני מוכנה.

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: לא, אדוני, אני לא מוכנה שתפריע לי.

חיים דיין: חבר הכנסת אלי בן-מנחם – – –

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, ההבדל בינך לביני הוא שיש לי מיקרופון ולך אין.

אלי בן-מנחם: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

לימור לבנת: אני לא אענה לך – – –

אלי בן-מנחם: – – –

לימור לבנת: איש לא שומע אותך, אתה מבין?

לימור לבנת: איש לא שומע אותך, אתה מבין מה קורה?

אלי בן-מנחם: – – –

חיים דיין: סליחה, ברשותך.

חיים דיין: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר ואני מבקש ממך לא להמשיך בצורה הזאת.

חיים דיין: מספיק.

חיים דיין: פעם ראשונה קראתי אותו לסדר.

אברהם הירשזון: עכשיו זאת פעם שנייה.

חיים דיין: עכשיו זאת פעם ראשונה שאני קורא אותו לסדר, ואני מבקש.

טלב אלסאנע: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר.

טלב אלסאנע: – – –

חיים דיין: לא, אני מאוד מבקש.

חיים דיין: תאפשרו לנהל דיון מכובד.

טלב אלסאנע: – – –

חיים דיין: לא כל פעם שהשרה מדברת מישהו יתפרץ לתוך דבריה ולא יאפשרו לה לסיים אף לא משפט אחד, עם כל הכבוד.

טלב אלסאנע: אבל איך נקבע – – –

אברהם הירשזון: – – –

טלב אלסאנע: איך נקבעת מדיניות הממשלה – – –

חיים דיין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, כנראה אתה רוצה לבדוק את הסבלנות שלי.

חיים דיין: עם כל הכבוד, כנראה לא הפריע לך שקראתי אותך פעם ראשונה לסדר.

חיים דיין: אני אקרא אותך עוד מעט פעם שנייה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז תקרא מהצד ההוא, מדברים שם.

חיים דיין: חבר הכנסת דהאמשה, אני גם אפנה לשם את תשומת לבי.

חיים דיין: בינתיים רוב ההפרעות באות מכאן.

קריאות: – – –

אברהם הירשזון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת הירשזון, אינך עוזר לניהול הישיבה כמו שצריך.

אברהם הירשזון: – – –

חיים דיין: חבר הכנסת הירשזון, אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, יש לי שאלה – – –

חיים דיין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, לא קיבלת את רשות הדיבור, אני לא מאפשר לך ואתה תאפשר לשרה להמשיך את דבריה.

חיים דיין: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

לימור לבנת: הייתי מציעה לחברי הכנסת – אילו הם היו קוראים היום עיתון, הם היו מוצאים אילו סכומים אישר מרכז ההשקעות למפעלים באזורים שונים בארץ ובערי פיתוח, עכשיו, רק השבוע.

לימור לבנת: מדובר על סכומים גבוהים מאוד, אבל אני לא רוצה להיכנס כרגע לכל הפרטים האלה.

לימור לבנת: אני רוצה לומר עוד דבר חשוב מאוד: אם דיברתי קודם על סילופים ואם דיברתי על ניסיונות לסלף גם את העובדות, להסית נגד המתנחלים ולסכסך את תושבי ערי הפיתוח – מול המתנחלים, מה שלא שמעתי שעשו כאשר כל אותן הקצאות, כל אותם מיליארדים הלכו למטרות אחרות לגמרי, של סקטורים מקורבים למפלגת העבודה, הרי שבשבועות האחרונים אנחנו שומעים שהרחבת ההתנחלויות, או בנייה בהתנחלויות עומדת בניגוד להסכם אוסלו, שהיא באה לערער את הסכם אוסלו מן הבסיס.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, יש כאן בידי מכתב שחתום עליו מי שהיה היועץ המשפטי של משרד החוץ, יואל זינגר.

לימור לבנת: יואל זינגר כתב ב-18 במרס 1996 כך: הנושא, הנדון, הרחבת והקמת יישובים ישראליים באזור יהודה ושומרון בהתאם להסכם הביניים.

לימור לבנת: כך הוא אומר, אני קוראת רק ציטוטים מתוך המכתב, לא אקרא את כולו, הוא מכתב בן ארבעה או חמישה עמודים: במהלך המשא-ומתן על הצהרת העקרונות ביקשו נציגי אש"ף לקבוע, בהצהרה, סעיף שיאסור על ישראל להקים התנחלויות חדשות.

לימור לבנת: ישראל דחתה דרישה זאת.

לימור לבנת: במהלך המשא-ומתן על הסכם עזה-יריחו ועל הסכם הביניים שב הצד הפלשתיני והעלה דרישה דומה ושוב נענה בשלילה על-ידי הצד הישראלי.

לימור לבנת: אני מדלגת וממשיכה הלאה: מעת לעת, במגעים עמנו, נתלו גורמים פלשתיניים שונים בהוראות סעיף 31(7) להסכם הביניים או נוסחים דומים לו שהופיעו בהסכם עזה-יריחו ובהצהרת העקרונות כדי לטעון כי סעיף זה אוסר למעשה הקמת או הרחבת יישובים ישראליים בשטחים.

לימור לבנת: סעיף זה קובע כך – ויש כאן ציטוט מתוך הסעיף – הטיעון הפלשתיני המבוסס על סעיף זה הוא – הקמת יישובים ישראליים או אפילו הרחבתם, יש בה כדי לשנות את הסטטוס של השטח ועל כן היא אסורה.

לימור לבנת: כך אומר יואל זינגר: טענה זו הינה חסרת כל בסיס, וזאת מהנימוקים הבאים – והוא מסביר את הנימוקים – – –

טלב אלסאנע: יואל זינגר הוא הדובר של הסכם אוסלו?

טלב אלסאנע: מה הוא?

טלב אלסאנע: הוא קובע?

לימור לבנת: – – – את כל הפרשנות שלו לסעיפים המדוברים בהסכם אוסלו.

לימור לבנת: והוא אומר בצורה הברורה ביותר: על יסוד כל האמור אני מציע להשיב לפלשתינים במכתב קצר הדוחה את טענתם כי אנו מפירים את ההסכמים עמם וכו' וכו'.

לימור לבנת: אני רוצה כאן להבהיר.

לימור לבנת: יש כאן פרטים רבים מאוד במסמך הזה לגבי הטענה השקרית כאילו הסכמי אוסלו אוסרים, כאמור, לא רק בניית יישובים חדשים אלא גם הרחבת – – –

אורי אור: למה אתם לא בונים?

לימור לבנת: אנחנו נבנה, חבר הכנסת אורי אור.

לימור לבנת: אנחנו בונים ונבנה.

טלב אלסאנע: – – –

לימור לבנת: יש כאן פרטי פרטים על כך שאין שום הפרה של הסכם אוסלו בהרחבת יישובים או אפילו בבניית יישובים חדשים.

לימור לבנת: לא אני אמרתי זאת.

לימור לבנת: אמר זאת היועץ המשפטי של משרד החוץ ומי שהיה מאדריכלי הסכם אוסלו יואל זינגר.

לימור לבנת: אני לא אלאה אתכם, כמובן, בכל הפרטים של כל המסמך.

לימור לבנת: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כאן דבר אחד מאוד עקרוני – מה באמת חושבת לעצמה האופוזיציה?

לימור לבנת: האם האופוזיציה חושבת לעצמה, שהערבים יבנו בכל מקום, אבל על היהודים אנחנו נאסור?

לימור לבנת: האם האופוזיציה חושבת לעצמה, שמה שהיא עשתה אנחנו נעשה פחות?

לימור לבנת: האם האופוזיציה משערת בנפשה, שמה שהיא עשתה בהיותה בממשלה, ממשלת הליכוד שנבחרה על מנדט אחר לגמרי, שנבחרה בניגוד לעמדותיהם של אנשי מפלגת העבודה, מרצ וממשלת השמאל, שנבחרה דווקא כריאקציה לחוסר שביעות הרצון שהיה בציבור מהממשלה הקודמת היוצאת – – –

טלב אלסאנע: אפשר לחשוב שהרשות הפלשתינית – – –

צבי הנדל: – – –

לימור לבנת: – – – אף אחד שלא יצפה שהממשלה הזאת תעשה פחות מהממשלה הקודמת.

לימור לבנת: מה אתם מצפים?

חיים דיין: חבר הכנסת טלב אלסאנע, כנראה שמישהו רוצה להפריע לך באופן כרוני באמצע הדיון.

טלב אלסאנע: גם הליכוד לא מאמין להם – – –

חיים דיין: חבר הכנסת אלסאנע, אני חוזר ואומר – אני רוצה להתייחס לכולם כאן בכבוד, אל תאלץ אותי לגרום לכך שאני אוציא אותך מהמליאה.

טלב אלסאנע: השרה חושבת שאנחנו מטומטמים.

טלב אלסאנע: השרה חושבת שאנחנו חבורה של מטומטמים.

חיים דיין: עם כל הכבוד, תתאפק.

חיים דיין: יש לך נציג מהסיעה שאמור להעלות את עמדתכם, ואני מבקש לא להתפרץ לדברי השרה.

חיים דיין: אני לא אעיר הערה נוספת.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר כאן שאני חשה צער על האופוזיציה – מי שמייצג אותה כאן, מי שמדבר בשמה ומי שקורא את קריאות הביניים הוא חבר הכנסת טלב אלסאנע אשר הביע דברי תמיכה באינתיפאדה.

לימור לבנת: אני חשה צער על אופוזיציה, על מפלגה ציונית שזה סופה – שיושב פה חבר הכנסת טלב אלסאנע והוא זה שאומר דברי תמיכה והוא זה שמלמד סניגוריה על המדיניות של הממשלה היוצאת.

טלב אלסאנע: הדברים שאת אומרת לא נכונים.

לימור לבנת: ממש ממשלה יוצאת אומללה ואופוזיציה אומללה.

טלב אלסאנע: על השלום לא צריך ללמד סניגוריה.

טלב אלסאנע: אני חושב שכל בר-דעת – – –

חיים דיין: חבר הכנסת אלסאנע, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

חיים דיין: לפעם השלישית אני לא רוצה להגיע.

חיים דיין: מזמן שנכנסת, לפני עשר דקות, אתה לא נרגעת אפילו לא לדקה אחת, עם כל הכבוד.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, מה זה ההפרעות האלה?

זאב בוים: תוציא אותו החוצה.

טלב אלסאנע: הדברים מקוממים.

חיים דיין: זה נגמר.

חיים דיין: אתה תלמד לשמוע גם את הדברים שלא נעימים לאוזניך.

חיים דיין: מה לעשות?

שלום שמחון: עד שיהיו מדויקים.

טלב אלסאנע: – – –

חיים דיין: עם כל הכבוד לך, אני לא רוצה שתעיר בכלל.

חיים דיין: תודה רבה.

טלב אלסאנע: למה הממשלה הזאת לא מקיימת את ההסכם?

חיים דיין: חבר הכנסת אלסאנע, אתה מאלץ אותי, חבל.

טלב אלסאנע: מה המדיניות של הממשלה, כבוד השרה?

לימור לבנת: במובן אבסורדי מסוים, ההפרעות של חבר הכנסת אלסאנע משרתות את ההסברה של הממשלה.

לימור לבנת: אני דווקא מוכנה שימשיך לצרוח.

טלב אלסאנע: כבוד השרה, מה היא המדיניות של הממשלה?

חיים דיין: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, בלי שום קשר לפיגוע הקשה שהיה בשבוע שעבר, שפגע במשפחת צור מבית-אל, בלי שום קשר, הממשלה הלאומית שנבחרה על-ידי הציבור נבחרה כדי לשנות את אזורי העדיפות, כדי לשנות את סדרי העדיפויות, כדי למלא ולממש מדיניות אחרת, שונה מזאת שהיתה לממשלה הקודמת.

טלב אלסאנע: מה היא?

טלב אלסאנע: מה המדיניות האחרת?

חיים דיין: תשמע את דברי השרה עד הסוף.

לימור לבנת: זה מרגיז את האופוזיציה, אני מבינה, זה בוודאי מרגיז את חבר הכנסת אלסאנע, אני גם כן מבינה.

לימור לבנת: אבל, אדוני היושב-ראש, לשם כך נבחרה הממשלה הזאת.

לימור לבנת: אני רואה כאן אנשים שנעים בין חזונות ורודים לבין חזונות שחורים.

לימור לבנת: עומד כאן חבר הכנסת שמעון פרס – או שהוא רואה את הכול בוורוד, או שפתאום הוא עולה לכאן ומצייר תמונה שחורה משחור.

לימור לבנת: אין לו גוני ביניים.

לימור לבנת: הוא לא רואה גוני ביניים.

לימור לבנת: אני מציעה לאותם אנשים להפסיק לראות שחור מדי ולהפסיק לראות ורוד מדי.

לימור לבנת: המצב מורכב, הוא איננו פשוט, אין לו פתרונות קסמים.

לימור לבנת: ואנחנו – בלי קשר, כמו שאמרתי, לפיגוע הקשה הזה, ואני ממליצה לכל רואי השחורות האלה לנסוע לבית-אל, להיפגש עם האנשים, להיפגש עם משפחת צור, אולי זה יחזק אותם, אולי הציונות שבהם, אני לא מדברת על חבר הכנסת אלסאנע, אצלו אני לא מחפשת ציונות, אבל אולי זה יחזק משהו באמונה שלהם, בביטחון שלהם, בציונות שלהם, באמונה שלנו בצדקת דרכנו פה, שאנחנו יושבים פה בארץ-ישראל.

לימור לבנת: מה קרה פה לחלק מהאנשים?

לימור לבנת: מה הם איבדו?

לימור לבנת: איך הם שכחו?

לימור לבנת: איפה הם חושבים שהם חיים?

טלב אלסאנע: זו תעמולת בחירות.

טלב אלסאנע: אין מדיניות.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, התשובה שלנו לאופוזיציה, התשובה שלנו למרצחים היא, שאנחנו נשארים פה, אנחנו כאן במדינה הציונית, במדינה היהודית, אנחנו כאן, אנחנו נבנה.

לימור לבנת: בכך, אדוני היושב-ראש, אני מציעה לאופוזיציה להמשיך ולהציע הצעות כאלה וכאלה בתוך האופוזיציה כדי שהם יישארו באופוזיציה, הממשלה הזאת תמשיך לכהן, וראש הממשלה יקבל היום את אמון הכנסת.

לימור לבנת: תודה.

חיים דיין: תודה רבה, גברתי השרה.

טלב אלסאנע: השרה לא ידעה שהבחירות הסתיימו.

טלב אלסאנע: דבריה הם המשך לתעמולת בחירות – – –

חיים דיין: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חיים דיין: חבר הכנסת אלסאנע, עכשיו אתה מפריע גם לי.

חיים דיין: כנראה בחרת לך את הדרך כדי שהתקשורת תשמע שאני מוציא חבר כנסת החוצה.

חיים דיין: אל תיתן לי את הכיף הזה.

חיים דיין: אל תעשה לי צרות.

חיים דיין: בסדר?

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: רבותי חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה עשר דקות לכל סיעה; לסיעות הגדולות – 20 דקות.

חיים דיין: הרשימה נעולה.

חיים דיין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אפרים סנה, חמש דקות.

חיים דיין: אני אציין את מסגרת הזמן לכל חבר כנסת לפי הסדר.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת גדעון עזרא.

חיים דיין: מיותר לציין שחבר כנסת שלא יימצא במליאה בזמן שאקרא בשמו תורו יעבור.

חיים דיין: תודה.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על מי עובד בעיניים ראש הממשלה?

אפרים סנה: קודם כול על העולם.

אפרים סנה: הוא אומר לקלינטון ולראשי האיחוד האירופי: אין החלטה על התנחלויות חדשות.

אפרים סנה: אבל פותחים עיתון וקוראים.

אפרים סנה: עיתון רציני, עיתון "נקודה": קדומים בתנופת בנייה.

אפרים סנה: היישוב נערך עתה לבניית 1,730 יחידות דיור.

אפרים סנה: בחישוב גס, הגדלה פי ארבעה.

אפרים סנה: קוראים שבנחליאל בונים שכונה של 2,000 יחידות דיור.

אפרים סנה: קוראים לה קריית-נחליאל.

אפרים סנה: אומר שר התשתיות שהוא הולך לבנות מערבה לרמאללה גוש של 22,000 יחידות דיור לציבור החרדי, וזה כנראה גם על תקן של הרחבה.

אפרים סנה: ראש הממשלה משקר לעולם, הוא הולך ובונה למעשה התנחלויות חדשות במסווה של הרחבה.

אורי אור: או שהוא משקר למתנחלים.

אפרים סנה: ראש הממשלה עובד בעיניים גם על הציבור, ובכלל זה על הציבור שבחר בו.

אפרים סנה: אני מתכוון בעיקר לעיירות הפיתוח.

אפרים סנה: יש 250 מפוטרים במפעל "דימונה טקסטיל", והם שואלים, אחרי שהם יקבלו אולי, סוף-סוף, את מעט הפיצויים שמגיעים להם, לאן הם ילכו?

אפרים סנה: איזה משקיע יבוא לדימונה עכשיו, כשמציעים לו את כל ההטבות חמש דקות מכפר-סבא?

אפרים סנה: אתמול הייתי בקריית-מלאכי, עירו של סגן ראש הממשלה קצב.

אפרים סנה: רק אתמול הודיעו שם על סגירת המפעל "אופנת ברוך".

אפרים סנה: לאן ילכו 80 העובדים והעובדות של "אופנת ברוך"?

אפרים סנה: לברקן?

אפרים סנה: לאזור ריחן?

אפרים סנה: לאן הם ילכו?

אפרים סנה: עובדים עליהם.

אפרים סנה: הבטיחו להם שידאגו להם.

אפרים סנה: הם נתנו אמון בנתניהו.

אפרים סנה: ועכשיו הוא מפנה את המשקיעים, מפנה את ההטבות, להתנחלויות ביהודה ובשומרון.

אפרים סנה: אבל ראש הממשלה עובד גם על המתיישבים עצמם, עובד עליהם בעיניים.

אפרים סנה: לאן תוביל תנופת ההתנחלות הזאת?

אפרים סנה: להגברת החיכוך, להגברת האלימות, להגברת הטרור.

אפרים סנה: כי מה היא מבשרת?

אפרים סנה: היא מבשרת, שאנחנו לא הולכים לפתרון של הפרדה בין עמים, אלא לסכסוך של ערבוב בין עמים.

אפרים סנה: זאת המשמעות.

אפרים סנה: זה לא יוסיף לא ביטחון ולא איכות חיים לאותם ישראלים שחיים היום ביהודה ובשומרון.

אפרים סנה: גם לשיטתכם, מה יותר טוב: 150,000 ישראלים שחיים בדו-קיום, או רבע מיליון שחיים בסכסוך מתמיד, באלימות מתמדת?

אפרים סנה: ההחלטה הזאת דוחקת את מתיישבי יהודה ושומרון למציאות מאוד חמורה.

אפרים סנה: אבל מבטיחים להם לעמוד מאחוריהם.

אפרים סנה: מרצים את ההנהגה הפוליטית של המתנחלים, אבל דוחפים 150,000 ישראלים, שלא כולם באו לשם מתוך אידיאולוגיה כלשהי, למציאות חיים דמוית בוסניה, לסכסוך שאולי לא ניתן יהיה לפתור אותו.

אפרים סנה: אבל, רבותי, חברי הכנסת מהפינה הזאת, ראש הממשלה עובד גם עליכם בעיניים.

נסים דהן: אף אחד לא יצליח לעבוד על ש"ס.

אפרים סנה: תתפלא.

אפרים סנה: על ש"ס אולי לא.

אפרים סנה: על בוחרי ש"ס – ועוד איך.

אפרים סנה: יש לכם בעיית אמת של דיור, בעיה אמיתית.

אפרים סנה: והממשלה הזאת מנצלת את זה.

אפרים סנה: היא מנסה לפתור את הבעיה שלכם בתוך ההתנחלויות, הופכת אתכם לבשר התותחים של האינתיפאדה השנייה.

אפרים סנה: משתמשים בכם, מנצלים אתכם.

אפרים סנה: ואתם – שותקים.

אפרים סנה: ההחלטה של הממשלה ביום שישי היא החלטה מטומטמת, לא אחראית, מחמירה את בידוד ישראל, וסביבה יש אחיזת עיניים, בלוף, תיחמון, על-ידי ראש הממשלה.

אפרים סנה: לממשלה הזאת ולאיש שעומד בראשה ומנסה לעבוד על כולם בעיניים, כל הזמן, אנחנו מבקשים להביע אי-אמון.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת אפרים סנה.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת גדעון עזרא, ואחריו – את חבר הכנסת רפאל פנחסי.

שלום שמחון: לפחות כשמדבר כאן נציג הקואליציה, שישב פה איזה נציג של הממשלה, שיעשה לו כבוד, אם לא לחבר כנסת מכובד כמו חבר הכנסת סנה.

חיים דיין: בהחלט, לקחתי זאת לתשומת לבי.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לומר שהבחירות עברו, כמדומני, הן היו לפני חצי שנה, ולפנינו שלוש שנים וחצי של עבודה משותפת.

גדעון עזרא: בסופן של שלוש וחצי השנים הבאות תהיינה בחירות והעם יגיד את דברו.

גדעון עזרא: בינתיים אנחנו נבחרנו כדי למלא את המשימות שלשמן הביאו אותנו לבית הזה, ולנסות לקדם את ענייני ישראל, ולא כדי לנסות ולנגח את ראש הממשלה.

גדעון עזרא: אינני זוכר אף מקרה, אולי אני לא מכיר את כל המקרים, של ניסיונות לנגח את ראש הממשלה על כל דבר קטן, ימינה ושמאלה.

גדעון עזרא: חוד החנית במלאכה הזאת הוא האופוזיציה בבית הזה, המפלגות הערביות שיושבות פה, מרצ, ואליהן מצטרפת מפלגת העבודה בגאון.

גדעון עזרא: אתמול היה כינוס של מפלגת העבודה בבאר-שבע.

אופיר פינס-פז: היית שם?

גדעון עזרא: לא, ראיתי בטלוויזיה.

גדעון עזרא: בכינוס הזה אמר, נדמה לי חבר הכנסת אהוד ברק, שבוחרי הליכוד בנגב זועמים על החלטות הממשלה, והתומכים הגדולים ביותר של הליכוד בנגב מפנים לה עורף.

גדעון עזרא: אני הייתי אתמול במקום אחר, ביישוב קריית-משה על-יד רחובות.

גדעון עזרא: לא קיבלתי רושם דומה.

גדעון עזרא: בשנת 1992, לא הייתי אז חבר הכנסת, החליטו לשנות את סדר העדיפויות הלאומי ולהפנות את המשאבים לנושאים אחרים.

גדעון עזרא: לפני חוברת של ארגון ששמו "סיכוי", העמותה לקידום שוויון הזדמנויות, עמותה ערבית דווקא, ושם מדובר על הרמה החברתית-הכלכלית של יישובים יהודיים וערביים בישראל ב-1995, שלוש שנים אחרי שהמפלגה הקודמת עלתה לשלטון.

גדעון עזרא: הנתונים הוצאו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, המוסד לביטוח לאומי, משרד הפנים, משרד העבודה והרווחה, והם מודדים 188 מועצות מקומיות ברחבי ישראל על-פי הכנסה לנפש.

גדעון עזרא: וראה זה פלא, אחרי השינוי בסדר העדיפויות הלאומי, מתוך 188 יישובים, היישובים ברמה הנמוכה ביותר הם רהט ותל-שבע, במקום השלישי נמצאת אופקים, במקום החמישי נמצאת שדרות, במקום ה-17 נמצאת קריית-מלאכי, במקום ה-25 נמצאת ירוחם, במקום ה-27 נמצאת נתיבות, במקום ה-31 – קריית-גת, במקום ה-41 – אשקלון.

שלום שמחון: לפי דעתך ההחלטה של יום שישי תעלה אותם למעלה?

גדעון עזרא: לי אין ספק שחובה עלינו, על הממשלה הזאת, לשם כך נבחרנו, להביא לכך שבתום ארבע השנים האוכלוסייה הזאת לא תימצא לא במקום השלישי ולא במקום החמישי.

גדעון עזרא: אתם מדברים כאילו אנחנו נמצאים בשלטון כבר 20 שנה.

גדעון עזרא: אני מאוד מקווה שאנחנו נוכיח שזה לא נכון.

גדעון עזרא: דבר נוסף.

גדעון עזרא: אני הייתי בשטחים כאשר ממשלת העבודה בזמנה נתנה למתנחלי מלון "פארק" את הממשל הצבאי בחברון, לשבת שם בתוך מתקן צבאי, לפני שהם הקימו את קריית-ארבע, ויותר מאוחר הם הקימו את היישוב היהודי בחברון.

גדעון עזרא: ראיתי את האוכלוסיות הללו מתמודדות במשך השנים עם פיגועים; ראיתי את האנשים מתמודדים במהלך האינתיפאדה; ראיתי אותם, עדיין באינתיפאדה, כשקראו להם פרופלורים; ראיתי אותם נאחזים בקרקע; וראיתי אותם אחרי הבחירות, כאשר הם חשבו שהם יקבלו עכשיו תמיכה לא כפרופלורים, אלא כאנשים שווים.

גדעון עזרא: מקרב האנשים האלה נפלו עכשיו שני אנשים יקרים ביישוב בית-אל, יישוב מרכזי, לא יישוב נידח, יישוב בגוש מרכזי של יישובים.

גדעון עזרא: נפלו שם שני אנשים.

גדעון עזרא: האנשים האלה נפלו כתוצאה מפעילות של "החזית העממית" שפועלת ביהודה ובשומרון.

גדעון עזרא: נדמה לי שאלה ההרוגים החמישי והשישי מאותו נשק – שבו ירתה אותה חוליה.

גדעון עזרא: אני רוצה להגיד לכם, שהמאבק ב"חזית העממית" לא היה גם בתקופתנו מאבק פשוט.

גדעון עזרא: ואני מבקש לומר כמה מלים כיצד המשטרה הפלשתינית, שאני מאמין שעכשיו היא עושה מאמצים לאתר את הרוצחים הללו, המשטרה הפלשתינית הזו בעצם הימים האחרונים לא עשתה שום דבר לביטול כינוסים של "החזית העממית" שראינו בטלוויזיה, הן באוניברסיטת בית-לחם, הן באוניברסיטת אל-נג'אח, ובכינוס של ה"חמאס", שהיה באזור רצועת-עזה.

גדעון עזרא: אותה הנהגה פלשתינית חיממה את המצב והציתה את המשבר בחודש ספטמבר באופן מכוון, כאשר 80 שוטרים ואנשי ביטחון ירו באופן יזום על כוחות צה"ל.

גדעון עזרא: אותה רשות פלשתינית מסיתה באופן קבוע בטלוויזיה, ברדיו ובמסגדים.

גדעון עזרא: עד גל הפיגועים של סוף פברואר הרשות הזאת לא לחמה בטרור באופן יזום, ובחודשים האחרונים היא הורידה את רמת מלחמתה.

גדעון עזרא: מאז פברואר-מרס הם עצרו אנשי "חמאס" רבים, אך לא מיצו אתם את הדין.

גדעון עזרא: חלקם שוחררו.

גדעון עזרא: מאז מרס 1996 אף אחד לא נשפט.

גדעון עזרא: 200 שמות של כאלה שהועברו, חלקם לא נחקרו וחלקם שוחררו.

גדעון עזרא: אותה רשות פלשתינית עוצרת עשרה משתפי פעולה עם ישראל בחודש לחקירה.

גדעון עזרא: רשות פלשתינית שעוצרת בחודש עשרה משתפי פעולה עם ישראל לחקירה, רשות כזאת, שגייסה 30,000 שוטרים במקום 18,000 שאושרו לה, רשות שלא מונעת הסתננות לשטחנו, רשות שלא הסגירה לנו מחבלים – 19 שמות של מחבלים הועברו על-ידי השלטון הקודם – רשות כזאת היא השותפה שלנו להסכם שהיתה צריכה ליישם אותו ולא יישמה.

גדעון עזרא: למרות זאת באנו ואמרנו: אנחנו מבקשים להמשיך בהסכמים, לנסות ליישם אותם, כאשר חובה על הרשות הפלשתינית לעשות את הדברים במקביל.

גדעון עזרא: ואם מדברים על הרחבת התנחלויות בשטח C, הרי באותו שטח C הערבים בונים בצורה פרועה ללא רשיונות, ללא קבלת אישור מאיש.

גדעון עזרא: אבל נראה שלדעת האופוזיציה ההסכם הוא חד-צדדי, רק עלינו מוטל ליישם אותו.

חיים דיין: משפט מסכם, בבקשה.

גדעון עזרא: אני מבקש בסוף דברי לבוא ולומר ולבקש: הבה נעשה יד אחת כולנו על מנת לבלום את הטרור, על מנת לבלום את התקפות העולם.

גדעון עזרא: הצטרפו אלינו בפעולות שאתם נתתם להן יד בממשלות הקודמות, ונמשיך על מנת שנשיג את המטרה במשותף.

גדעון עזרא: רק ישראל חזקה תוכל להשיג את מבוקשה.

גדעון עזרא: תודה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת גדעון עזרא.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת רפאל פנחסי.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת צור על הריגת האם ובנה וברכת החלמה שלמה לפצועים.

רפאל פנחסי: מה חטאם ומה פשעם של האם ובנה שנרצחו רק בשל היותם יהודים שנסעו על כבישי הארץ?

רפאל פנחסי: באו אותם מרצחים ופגעו בהם.

רפאל פנחסי: אזרחים שלווים, אזרחים שנסעו לביתם – באו ופגעו בהם.

רפאל פנחסי: מה המטרה?

רפאל פנחסי: רק מפני שהם יהודים וצריך להרוג יהודים.

רפאל פנחסי: הרי אנחנו נמצאים בתהליך שלום.

רפאל פנחסי: אם אנחנו נמצאים בתהליך שלום והם מצאו ערי מקלט וברחו לרמאללה, ואם הרשות הפלשתינית באמת רוצה דו-קיום ורוצה לקיים את תהליך השלום, היא חייבת להסגיר את הרוצחים, לתפוס אותם, לא להסתפק רק בהעמדה לדין אצלם, אלא הם צריכים להסגיר אותם למדינת ישראל, שהיא תשפוט אותם והם יבואו על עונשם.

רפאל פנחסי: ראש הפלשתינים ערפאת ובנאומים שלו מלהיב את הג'יהאד ותוקף את ישראל כאילו היא לא מקיימת את ההסכמים שלה, ובו בזמן הוא, בראש ובראשונה, לא עומד בהסכמים ומפר אותם.

רפאל פנחסי: עם כל זאת, מאחר שמדינת ישראל שוחרת שלום ורוצה להמשיך בתהליך השלום ומנהלת משא-ומתן, ודאי וודאי שזה לא יוסיף לתהליך השלום אם הרשות הפלשתינית לא תשתף פעולה כדי לתפוס את המרצחים, להסגירם לידי ישראל ולהעניש אותם.

רפאל פנחסי: לכן, אני מתפלא על האופוזיציה שהגישה היום אי-אמון לממשלה.

רפאל פנחסי: כל החלטת הממשלה, מה היא אומרת?

רפאל פנחסי: הרי היא לא קיבלה החלטה להוסיף התנחלויות חדשות, אלא לתת תשובה ציונית לאזרחים שגרים באותם יישובים ולפטור אותם ממס.

רפאל פנחסי: אזורי פיתוח א' – זה הטבות במס.

רפאל פנחסי: ואיך היא עושה את זה?

רפאל פנחסי: מתוך תקציבה.

רפאל פנחסי: היא לא פוגעת באיש, היא לא לוקחת את זה מאזורי פיתוח; היא מוסיפה, כפי שהיה בשנת 1992.

רפאל פנחסי: ב-1992, כשהממשלה התחלפה, היא אמרה: לי יש סדר עדיפויות אחר.

רפאל פנחסי: הפסיקו את התמיכות בהתנחלויות ואמרו: יש סדר עדיפויות אחר.

רפאל פנחסי: וכפי שהשרה המקשרת, שרת התקשורת, מנתה פה, לקחו ערים שהיו מקורבות לשלטון, סמוכות לערים אחרות, ונתנו להן מעמד של אזורי פיתוח א', ולאחרות – אזורי פיתוח ב', כי זאת היתה מדיניות הממשלה.

רפאל פנחסי: באה הממשלה הזאת ומצהירה ומודיעה בריש גלי, שהיא רוצה להמשיך את ההתנחלויות הקיימות, לתת להן חיזוק ועידוד במיוחד.

רפאל פנחסי: זה בא אחרי רצח תושבים, שכל חטאם שהם יהודים שנסעו לתומם בכבישי הארץ.

רפאל פנחסי: על זה באה האופוזיציה, מתוך העם היהודי, ותוקפת את הממשלה.

רפאל פנחסי: לכן, אם אנחנו רוצים תהליך שלום, קודם כול אנחנו צריכים תהליך שלום בינינו לבין עצמנו, להיות קודם כול מאוחדים, להילחם בטרור הזה.

רפאל פנחסי: אם בא טרור כזה ורוצח אם ובנה על לא עוול בכפם – לא חיילים, לא צבא, אזרחים תמימים – ואנחנו באים בתוך תוכנו ומביעים אי-אמון, אף שאנחנו יודעים שהאי-אמון הזה לא שווה, כי בסך הכול צריך 61 קולות בשביל להפיל ממשלה – זה טוב בשביל התקשורת, הטלוויזיה מצלמת, האזרחים שומעים ורואים – זה מחזק את האויבים שלנו.

רפאל פנחסי: הם רואים שבתוך העם הזה תוקפים על כך שנותנים הנחה למתנחלים אלה ואחרים.

רפאל פנחסי: אנחנו לא נמצאים ערב בחירות, הבחירות היו רק לפני כמה חודשים.

רפאל פנחסי: הממשלה הזאת נבחרה בצורה דמוקרטית לכהן ארבע שנים.

רפאל פנחסי: בתחילת דרכה – כבר לבוא ולתקוף אותה?

רפאל פנחסי: אני לא רואה פה שהיא הפסיקה את תהליך השלום או שהיא באמת מצהירה שהיא לא רוצה בהסכם אוסלו.

רפאל פנחסי: היא אומרת: אני רוצה את הסכם אוסלו ורוצה את ההסדר של חברון.

רפאל פנחסי: מנהלים משא-ומתן, רוצים יותר ביטחון, שיירצחו פחות יהודים.

רפאל פנחסי: בזה לפחות הייתי מצפה מהעם היהודי שיתאחד וידבר בקול אחד.

רפאל פנחסי: יכולים לתקוף את הממשלה בדברים אחרים, אבל לא בדברים שבנפשנו.

רפאל פנחסי: לכן, אני חושב שהממשלה הזאת ראויה לאמון בהליך שהיא עשתה – לחזק אותם מתנחלים על-ידי הכרה במקומותיהם כאזורי פיתוח, או לתת להם את האפשרות כמו זו שיש בעיירות הפיתוח.

רפאל פנחסי: זה לא בא במקום, מוסיפים על זה, ויצטרכו להתמודד עם הגירעון בתקציב.

רפאל פנחסי: יש עכשיו עוד אפשרות לתמוך במתנחלים ולתת להם הנחות.

רפאל פנחסי: לכן אני חושב שהממשלה ראויה לאמון והמתנחלים ראויים לחיזוק, ואני מברך אותם: חזקו ואמצו.

רפאל פנחסי: אני מקווה שעם ישראל יתאחד כדי שנוכל לשמור על ביטחוננו.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת רפאל פנחסי.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת שמריהו בן-צור, אחריו – חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, אני שולח את תנחומינו למשפחת צור, משפחה ציונית, אמיתית, במלוא מובן המלה.

שמריהו בן-צור: מאוד נחרדתי כששמעתי חברי כנסת שעומדים פה, מתחילת הדיון ועד עכשיו.

שמריהו בן-צור: היו ביניהם חברי כנסת שאפילו לא הביעו צער על הרצח המתועב של האם ובנה, איטה ואפרים, השם ייקום דמם.

שמריהו בן-צור: הרצח הזה זעזע את כל תושבי ישראל.

שמריהו בן-צור: רוצחים תאבי דם פצעו בבני משפחת צור, ואנו עומדים ניצבים מול סימן שאלה גדול: האם זה הסכם השלום אשר ייחלנו לו?

שמריהו בן-צור: מערכת הביטחון, שאחראית לשלומם ולביטחונם של אזרחי ישראל, חייבת לתת את דעתה, כי עליה לסמוך אך ורק על כוחות צה"ל ושירותי הביטחון שלה.

שמריהו בן-צור: באופן ברור וחד-משמעי אין לסמוך על זרים, בוודאי ובוודאי לא על ראש אש"ף וחבר מרעיו.

שמריהו בן-צור: מקבל פרס נובל לשלום, ערפאת, שמחר ימלאו שנתיים לקבלתו את הפרס, לא גינה את הרצח המתועב.

שמריהו בן-צור: לא שאנחנו זקוקים לגינוי שלו, אבל זה מעיד על משהו.

שמריהו בן-צור: זה דבר שמוכיח פעם נוספת שההחלטה האומללה של ועדת פרס נובל לשלום להעניק לערפאת את הפרס היתה בושה וכלימה לפרס הזה.

שמריהו בן-צור: המשטרה הפלשתינית, מאז הסכם אוסלו המפורסם, כל אימת שמתרחש פיגוע חריג, מפגינה למראית עין, עוצרת מחבלים, עורכת להם משפטי בזק, ולאחר שהשכחה גוברת עלינו והזעם נחלש בקרבנו, היא משחררת את הרוצחים האלה.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הפיגוע האחרון, שאירע בימי חנוכה במשפחה יקרה, ציונית אמיתית, חשף ביתר שאת את המצב שבו אנו נתונים.

שמריהו בן-צור: על-פי ההסכם, יש לישראל זכות המרדף, ועל הרשות הפלשתינית מוטלת החובה להסגיר את הרוצחים.

שמריהו בן-צור: אך גם עתה אנו רואים שאין הם מקיימים את התחייבותם.

שמריהו בן-צור: הם, הפלשתינים, יודעים רק לקבל, אבל לקיים הסכמים – לא ולא.

שמריהו בן-צור: השאלה המזדקרת לפנינו היא, האם הממשלה תתעשת ותפעל לשיפור המצב, או שתמשיך לדבר.

שמריהו בן-צור: זהו מבחנה של ממשלת ישראל.

שמריהו בן-צור: אסור לנו בשום פנים ואופן להמשיך לעבור לסדר-היום על יידויי אבנים, על זריקת בקבוקי תבערה.

שמריהו בן-צור: אסור לנו להסתפק במלל ובאזהרות, יש לקום ולעשות מעשים.

שמריהו בן-צור: חובה עלינו להביא לשינוי, וזאת על-ידי חיזוק ההתיישבות היהודית ביש"ע.

שמריהו בן-צור: ראש הממשלה בנימין נתניהו אמר בהלווייתם של איטה ואפרים, השם ייקום דמם:

שמריהו בן-צור: ידוע לי שאתם מודאגים לגבי העתיד.

שמריהו בן-צור: אני רוצה שתסירו דאגה מלבכם.

שמריהו בן-צור: אנו נעצים את המאמצים והמשאבים שנשקיע, כדי להבטיח את קיומו של העם היהודי בארצנו.

שמריהו בן-צור: כאשר יענו אותנו, כן נרבה וכן נפרוץ.

שמריהו בן-צור: אני מקווה, כי נעבור מדיבורים למעשים, בחוכמה, בזהירות, אבל בנחישות.

שמריהו בן-צור: כל מה שאני עומד להציע פה לא סותר את הסכמי אוסלו.

שמריהו בן-צור: ראשית, יש לגייס את המשאבים הכספיים, לא בתוך חודש ימים כפי שהציעה הממשלה, אלא מספיקים לכך שבועיים.

שמריהו בן-צור: יש לעשות הכול כדי לעבות את היישובים היהודיים, לסלול כבישים שיאחדו את היישובים לגושים גדולים, ועל-ידי כך להגביר את הביטחון.

שמריהו בן-צור: כל ראשי הממשלה מאז מלחמת ששת הימים, ואני מקווה שגם ראש הממשלה מר נתניהו – אשכול, גולדה, רבין, בגין, זיכרונם לברכה, מר שמיר ומר פרס, ייבדלו לחיים ארוכים, הקימו יישובים ביש"ע, ואני מקווה שגם כאן ננהג כך.

שמריהו בן-צור: זו התשובה, ואנחנו דוחים את הצעת האי-אמון.

שמריהו בן-צור: אנו מאמינים בממשלה ומקווים ליותר מעשים.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת שמריהו בן-צור.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

חיים דיין: אני הולך לפי הסדר המונח לפני.

חיים דיין: היתה רק החלפה בתוך סיעת מרצ, זו זכותם.

חיים דיין: יש לך עשר דקות, בבקשה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול אני רוצה להביע את השתתפותי באבל משפחת צור ובאבל העם כולו בישראל, על עוד מעשה רצח נתעב, שפל, שבו רצחו בני עוולה, ניסו בעצם לרצוח משפחה יהודית, והצליחו לפגוע באם ובבן.

אמנון רובינשטיין: כל מי שראה את מעמד ההלוויה, וכל מי שיודע מה עובר על משפחת צור, ובעצם על כל אדם שוחר שלום וחופש בארצנו, יודע עד כמה המעשה הזה נורא.

אמנון רובינשטיין: אני גם רוצה לומר, שהרשות הפלשתינית, שהיא שותף שלנו בתהליך השלום, שותף לא תמיד קל, לפעמים קשה ופרובלמטי, חייבת להבין, שבעניין הזה יש תמימות דעים בציבור הישראלי, שאי-אפשר להשלים עם המעשים הנתעבים והנפשעים האלה, ואי-אפשר להסכים לכך ששטחי הרשות יהיו עיר מקלט לרוצחים.

אחמד סעד: הרשות גינתה את המעשה.

אמנון רובינשטיין: אני מודע לכך שהרשות גינתה זאת, ואני גם מודע לשיתוף הפעולה הביטחוני עם הרשות, שמנע הרבה מקרים מסוג זה.

אמנון רובינשטיין: בהחלט, חשבתי לציין זאת מאוחר יותר, אבל, חבר הכנסת סעד, אני אומר לך את זה כבר כעת.

אמנון רובינשטיין: אבל אי-אפשר להשלים עם כך שערי הגדה והרצועה יהיו ערי מקלט לרוצחים, או שיינתנו פסקי-דין שנראים על פניהם כאכזריים וכקשים, ובעצם לאחר מכן לא יתמצה הדין.

אמנון רובינשטיין: אני חושב שבעניין הזה אין חילוקי דעות בבית הזה.

זאב בנימין בגין: כאשר אתה אומר שאי-אפשר להשלים, אתה יכול גם להשלים את המשפט ולומר למה כוונתך?

זאב בנימין בגין: מה עושים כאשר אי-אפשר להשלים?

אמנון רובינשטיין: השר בגין, בניגוד למה שהיה בכנסת הקודמת, היום אתה מייצג את ממשלת ישראל, ואתה צריך להציג את עמדתה של הממשלה בעניין זה.

זאב בנימין בגין: יש לי דעה משלי, שאני לא מהסס להביע אותה, אבל אני רוצה לשמוע למה הכוונה מעבר למליצה.

אמנון רובינשטיין: מעבר למליצה, הכוונה היא, שבמשא-ומתן עם הרשות הפלשתינית, יש דרכים לעמוד על כך שהתנאי הזה יתקיים.

זאב בנימין בגין: ואם הוא לא יתקיים?

זאב בנימין בגין: בינתיים הוא לא מתקיים.

זאב בנימין בגין: שלוש שנים הוא לא מתקיים, גם בראשות

זאב בנימין בגין: כם הוא לא התקיים.

אמנון רובינשטיין: השר בגין, התרגלתי לכך שבכנסת הזו התחלפו היוצרות.

אמנון רובינשטיין: גם בוועדת הכספים היום החזירה הקואליציה את הצעת התקציב של משרד הדתות לממשלה.

אמנון רובינשטיין: לא אנחנו.

אמנון רובינשטיין: אבל אתה בכל זאת מייצג כאן היום את הממשלה, וגם אם יש לך עמדה הנוגדת את עמדתו של ראש הממשלה, אתה צריך לומר איך צריך לעשות את הדברים האלה.

אמנון רובינשטיין: אבל אני אומר לך, שתמיכתי שלי נתונה לכל דרישה ולכל תביעה שהדין ימוצה.

אמנון רובינשטיין: אין כל ספק, ואנחנו צריכים להיות ריאליסטיים, שמעשי טרור ילוו אותנו במידה זו או אחרת, לדאבוני הרב, גם בעידן של שלום, ולא רק אותנו ילוו.

אמנון רובינשטיין: ההבדל ביני לבינך הוא זה, שאני לא מוכן שמעשי טרור, ויהיו נפשעים ונתעבים ככל שיהיו, הם שינתבו את דרכי המדינית.

אמנון רובינשטיין: זה ההבדל.

אמנון רובינשטיין: אבל בעניין של מיצוי הדין עם הרוצחים אין מחלוקת ביני ובינך.

זאב בנימין בגין: יש ויש.

אמנון רובינשטיין: אם יש פריבילגיה לשר, היא שהוא יכול לקום כאן בכל עת ולהציג את עמדת הממשלה.

אמנון רובינשטיין: תעשה זאת.

חיים אורון: אבל יש לו בעיה עם עמדת הממשלה.

אמנון רובינשטיין: יש לנו ממשלה שהאופוזיציה הכי גדולה באה מתוכה.

אמנון רובינשטיין: מה אני אחראי לכך?

אמנון רובינשטיין: אני יכול להציג את עמדתי שלי ואת עמדת תנועתי – את עמדת מרצ.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הרי אנחנו יודעים ומתורגלים ושבעי-רצון, ויודעים שהצעת האי-אמון כאן לא תתקבל.

אמנון רובינשטיין: היא לא תתקבל על-ידי 61 חברי כנסת כפי שהיא צריכה להתקבל, על-פי חוק-יסוד: הממשלה החדש.

אמנון רובינשטיין: הידיים יורמו, הסופר יספור, המונה ימנה, והממשלה תצא מהסיבוב הזה בלא פגע.

אמנון רובינשטיין: אבל האי-אמון בממשלה הולך ומתפשט, הולך ומתרחב, הולך ומכה גם בתומכיה של הממשלה, גם באנשים שבתום-לב הצביעו עבור בנימין נתניהו, והוא מתפשט מעבר לבניין הזה, מעבר לעיר הבירה ירושלים, ומצוי בכל מקום שבו ישראלים משוחחים על ענייני היום.

אמנון רובינשטיין: הוא מתפשט מעבר לארצנו, אל מעבר לנהר.

אמנון רובינשטיין: כואב לי הלב לשמוע כיצד המלך חוסיין, ידיד גדול לשעבר של בנימין נתניהו, ידיד ורע ומסייע – כיצד הוא מדבר על ראש הממשלה בפומבי.

אמנון רובינשטיין: אני כישראלי בוש ונכלם כאשר מדברים כך על ראש הממשלה שלי, גם כשהוא יריב פוליטי.

אמנון רובינשטיין: גם המלך חוסיין, שהזמין את ראש הממשלה ערב הבחירות להיות אורחו האישי, אין לו אמון בראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: אותו המלך חוסיין, שהכנסת כמעט כולה תמכה בהסכם השלום אתו, שבא לישראל באומץ לב יוצא דופן, גם להלווייתו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, גם לביקורים בלתי נשכחים בתל-אביב ובצמח, ונתקבל באהדה כה גדולה – מה קרה?

אמנון רובינשטיין: מה קרה בחצי השנה הזאת?

אמנון רובינשטיין: קרה דבר אחד.

אמנון רובינשטיין: המלך חוסיין, ואתו רבים בממלכה ההאשמית, איבדו אמון בראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: האמינו לי, אני לא אומר זאת אלא מתוך כאב.

אמנון רובינשטיין: האי-אמון מתפשט אל מעבר לירדן וכולל גם את ראשי מדינות ערב שאתם היו לנו הסכמים, שעמם רקמנו קשרים, שמשרדים שלהם נפתחו בארצנו.

אמנון רובינשטיין: האי-אמון הגיע עד לעומאן, ידידה מובהקת של תהליך השלום, הייתי מעז לומר גם ידידה של ישראל; ולקטאר ולמרוקו שעמן היו לנו קשרים כה הדוקים, כה פומביים, כה גלויים, כה מחממי לב.

אמנון רובינשטיין: הוא חוצה את מדינות המאגרב ומגיע לתוניס, והוא עובר את הים התיכון ומכה בנו במדינות אירופה, באיחוד האירופי שעמו אנחנו רוצים לרקום קשרים גם כלכליים, גם מדיניים, גם תרבותיים, גם מדעיים, גם טכנולוגיים, ושהשוק שלו כה חשוב לנו.

אמנון רובינשטיין: הוא מגיע, רבותי, עד לידידה הגדולה ביותר שיש לישראל, עד לארצות-הברית.

אמנון רובינשטיין: אותה ארצות-הברית שראש הממשלה מכיר כל כך טוב, שרק לפני זמן קצר הקונגרס שם קם והריע לו; ואותו נשיא, הידיד הגדול ביותר שהיה לעם ישראל, הנשיא קלינטון, הרי אנחנו שומעים את הדי הגינויים והספקות והגערות והנזיפות.

אמנון רובינשטיין: וכל זה, על מה?

אמנון רובינשטיין: לפעמים אני ממש מחזיק את עצמי; מתעורר בלילה ואומר לעצמי: בעצם מה קרה כאן?

אמנון רובינשטיין: למה הידרדר כל כך מעמדה של ישראל?

אמנון רובינשטיין: עשינו משהו קיצוני?

אמנון רובינשטיין: כבשנו שטחים?

אמנון רובינשטיין: – עשינו מעשה אווילי של פתיחת מנהרה, שראש הממשלה – בצורה שאני לא רוצה להשתמש במלים הראויות לה, מטיל את האחריות עליה על רשויות הביטחון; הם האיצו בו.

אמנון רובינשטיין: הוא היסס, הוא לא כל כך רצה, הם דחפו אותו מהסיבות שלהם.

חיים דיין: משפט מסכם.

אמנון רובינשטיין: המשפט המסכם הוא משפט מצער מאוד.

אמנון רובינשטיין: ראש הממשלה בתחילת כהונתו, בתקופה שבה בדרך כלל ראשי ממשלה זוכים לקרדיט ציבורי ולאמון, בתחילת דרכו, במו ידיו, במו פיו, במו מעשיו ומחדליו, איבד את אמון הציבור.

אמנון רובינשטיין: רק מיעוט מקרב תושבי ישראל, על-פי כל משאלי דעת הקהל, מאמין לו.

אמנון רובינשטיין: אם תושבי ישראל ואזרחי ישראל, גם אלה שהצביעו עבורו, לא מאמינים לו, מה אתם רוצים מאחרים?

אמנון רובינשטיין: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, הכנסת תביע לו אי-אמון.

אמנון רובינשטיין: סליחה, אדוני היושב-ראש, הכנסת לא תקבל את הצעת אי-האמון.

אמנון רובינשטיין: הכנסת תביע אמון לראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: כל השאר, בארץ ובכל מקום שיש בו ידידים לישראל, הביעו ומביעים לו אי-אמון.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת יורי שטרן – איננו באולם.

חיים דיין: חבר הכנסת סאלח סלים – איננו באולם.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני – איננו באולם.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת יהודה הראל – איננו באולם.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת תאופיק חטיב.

חיים דיין: בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, מדיניות ההתנחלות של ממשלות ישראל החלה מייד אחרי מלחמת ששת הימים, אך זו נתפסה אז בקונצפציה אחרת.

תאופיק חטיב: באמצעות המדיניות הזאת רצו ראש הממשלה דאז אשכול, זיכרונו לברכה, ואלה שבאו אחריו, ללחוץ על מדינות ערב לבוא לשולחן המשא-ומתן כדי להביא שלום תמורת השטחים שהוחזקו כשטחים כבושים.

תאופיק חטיב: אך היום, כאשר המצב הוא בדיוק כפי שקיוו, ומדינות ערב בחלקן כבר חתמו חוזה שלום, הפלשתינים בתהליך משא-ומתן על הסכם שלום, ומחכים לסוריה ולאחרים, דווקא היום השתנתה הקונצפציה, והתפיסה של ההתנחלויות הפכה להיות אסטרטגיה ולא אמצעי להבאת שלום.

תאופיק חטיב: דווקא לאחר שמדינות ערב הפנימו את התפיסה של שטחים תמורת שלום, ממשלת ישראל מפנימה שטחים ורק שטחים, בלי שלום.

תאופיק חטיב: ממשלת ישראל בחרה בעיתוי.

תאופיק חטיב: אומנם, כל עיתוי בנושא התנחלויות הוא גרוע כאשר מדובר בקרקע כבושה, אבל דווקא בעיתוי שכולם מחכים לבשורה של יציאה או פריסה בחברון כחלק או כסימן בדרך של תהליך השלום, דווקא אז ממשלת ישראל מכריזה על עיבוי ההתנחלויות.

תאופיק חטיב: מחפשים כל דרך, כל אמצעי כדי להרוג את תהליך השלום.

תאופיק חטיב: ראש הממשלה שכח, שרק לפני שבועיים, שלושה שבועות פורסמו סקרים שדווקא היו צריכים לעודד אותו, ולפיהם למעלה מ-80% מתושבי מדינת ישראל תומכים בהמשך תהליך השלום ורק 18% לא היו מרוצים ולא רצו אותו.

תאופיק חטיב: לתדהמתי – חשבתי שנבחרים ואחראים ומנהיגים דווקא צריכים, בנוסף לאחריותם כלפי האוכלוסייה שהם מופקדים עליה, גם כלפי עצמם, לאמץ את עמדתו של הרוב, עמדתם של 80% שכן מסכימים וכן רוצים בתהליך השלום; אבל ראש הממשלה וממשלתו רוצים לאמץ דווקא את עמדת ה-18% ולוותר על עמדת ה-80%.

תאופיק חטיב: ממשלת ישראל מכריזה כל בוקר שהיא רוצה את אמון הכנסת, ובמיוחד את אמון סיעות הקואליציה בכך שהיא רוצה לקצץ 7 מיליארדי דולרים, כי המשק פשוט במצב של קטסטרופה, לפי הגדרותיהם.

תאופיק חטיב: ופתאום, ממצב של קטסטרופה וקיצוץ של 7 מיליארדי דולרים יש כסף להכריז לא על אזור מסוים, לא על פינה, לא על איזה יישוב מסכן ודחוק, אלא להכריז על אזור ההתנחלויות כאזור פיתוח א'.

תאופיק חטיב: אני עוד לא בטוח אם חברי הממשלה שהצביעו בעד ההצעה הזאת, שהפכה להחלטה, אם הם בכלל חישבו כמה עולה המשמעות של הכרזה על ההתנחלויות כאזור פיתוח א'.

טלב אלסאנע: בתחומים אחרים הם מחשבים את עלות ההחלטות שלהם?

תאופיק חטיב: בנושא של 7 מיליארדי הדולרים כבר שמעתי.

תאופיק חטיב: השלטון המקומי עומד על סף קריסה.

תאופיק חטיב: כולם יודעים, שחלק מהרשויות קיבלו איכשהו פשרה מסוימת לטווח של חודש ימים, חלק מהרשויות שובתות, ועדיין יושבים כאן מול משרד ראש הממשלה.

תאופיק חטיב: 420 מיליון שקל אין, אבל מאות מיליוני שקלים להכרזה על מלחמה, דהיינו, להכריז על עיבוי התנחלויות, משמע – הפסקת המשא-ומתן, משמע – נתק בין ישראל למדינות ערב אחרי תהליך כל כך ארוך – לזה כן יש כסף.

תאופיק חטיב: והמחיר שזה עלול לגבות אחר כך גם כספית וגם במה שיותר יקר מכסף – זה לא חשוב.

תאופיק חטיב: כי זה לא נותן בינתיים יחסי ציבור.

תאופיק חטיב: מה שחשוב הוא להכריז הכרזה בומבסטית, שכולם יבואו וכל כלי התקשורת של העולם יבואו, ואכן כך קרה.

תאופיק חטיב: מה עם האחריות?

תאופיק חטיב: זה יכול בינתיים לחכות.

תאופיק חטיב: לדעתי, צדק ראש השב"כ, על-פי מה שפורסם, שאמר לראש הממשלה: אמרת התנחלויות – אמרת מלחמה.

תאופיק חטיב: אני מצטער על כך שחבר הכנסת עזרא מדבר כאן בצורה נלהבת על כך שהנה הערבים בונים באזור C.

תאופיק חטיב: אני מתפלא ורוצה לשאול אותו, אבל הוא איננו כאן:

תאופיק חטיב: תושבי הגדה שנמצאים בכפרים באזור C, איפה הם צריכים לבנות?

נסים דהן: בתל-אביב.

תאופיק חטיב: אולי.

תאופיק חטיב: תציע לו.

תאופיק חטיב: אני לא יודע בדיוק מה הוא חושב.

תאופיק חטיב: אנשים גרים באזור B ואנשים גרים באזור C, והוא מתפלא על כך שהם ממשיכים לבנות.

תאופיק חטיב: זו סיבה שממשלת ישראל תכריז על ההתנחלויות כאזור עדיפות א', לעבות אותן ולחפש כספים.

תאופיק חטיב: אגב, אל תפחדו, זה לא מהכספים של אף אחד.

תאופיק חטיב: אז מאיפה?

תאופיק חטיב: זה מהדפסת כסף?

תאופיק חטיב: זה מאינפלציה חדשה?

תאופיק חטיב: אף אחד לא מבין.

תאופיק חטיב: אף אחד לא יכול לתת הסבר.

טלב אלסאנע: מהמאפיה הרוסית.

תאופיק חטיב: אני לא יכול לתת הסבר מאיפה הכסף הזה, שהוא משום מקום.

תאופיק חטיב: הרי התקציב ידוע.

תאופיק חטיב: המקורות ידועים.

תאופיק חטיב: הכסף מוגדר, וכולו מחולק ומקוצץ ב-7 מיליארדים.

תאופיק חטיב: בכל זאת זה לא משום מקום.

תאופיק חטיב: זה כסף שהממשלה תדאג למצוא ותיתן אותו להתנחלויות.

תאופיק חטיב: אז אנא, אם היא יכולה למצוא כסף, ויש לה השיטות והדרכים, אני מבקש 420 מיליון שקל לכיסוי הגירעון של הרשויות שמחכות לשוויון זה 48 שנים.

תאופיק חטיב: 160 מיליון שקל להשוואת בסיס התקציב הרגיל של הרשויות לאותה החלטה של הממשלה מלפני ארבע שנים.

תאופיק חטיב: לא הרבה.

תאופיק חטיב: למגזר הערבי ששתי הממשלות האחרונות רוצות להשוות אותו דרוש לא הרבה – 15 מיליארד שקל השוואה בתשתיות.

תאופיק חטיב: אף אחד לא דרש זאת כי כולם יודעים שבינתיים אין.

תאופיק חטיב: אבל לעבות התנחלויות – יש.

תאופיק חטיב: להכריז על אזורים – וכאן כבר הוזכר, לצערי, הנושא עוד הפעם – אזור ברקן כאזור עדיפות א' – כן.

תאופיק חטיב: זה מהאזורים העשירים בארץ, אבל בכל זאת הוא צריך להיות אזור עדיפות א'.

תאופיק חטיב: רהט, דימונה – אני מציין את שתיהן כי הן קרובות מאוד זו לזו; בכלל, במגזר הערבי כל כפר צריך להיות על-פי המצב הסוציו-אקונומי ומצב התשתיות שלו באזור פיתוח א'.

תאופיק חטיב: את זה לא נתנו, כי יש קריטריונים אחידים.

תאופיק חטיב: בחובות יש קריטריונים אחידים ובזכויות אין קריטריונים אחידים.

תאופיק חטיב: אומנם הממשלה אינה נופלת, וכולם יודעים זאת, אבל צריך להעביר את המסר הזה לציבור, שכולם ידעו שהממשלה מתחבטת והאמוציות שלה הרבה יותר גדולות מהרציו בכל התחומים.

תאופיק חטיב: הדבר מתבטא, לצערי, בעקבות רצח.

תאופיק חטיב: אגב, פה אמרו שאף אחד לא גינה אותו.

תאופיק חטיב: כולם גינו אותו.

חיים דיין: משפט מסכם, חבר הכנסת תאופיק חטיב.

תאופיק חטיב: הממשלה איננה ראויה לאמון, לא של הכנסת ולא של הציבור, על כל הפעולות שהיא עושה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת תאופיק חטיב.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת בנימין אלון.

יהודה הראל: – – –

חיים דיין: אחריו, ברשותך, חבר הכנסת הראל, חבר הכנסת הירשזון.

חיים דיין: אני חוזר עוד הפעם על ההודעה.

חיים דיין: אני יודע, קיבלתי את כל הבקשות שלכם והודעתי בתחילת הדיון: חבר כנסת שלא יהיה במליאה כשייקרא שמו תורו יעבור.

יהודה הראל: הייתי כל הזמן במליאה.

חיים דיין: לצערי, היו נוכחים כאן עשרה חברי כנסת – – –

יהודה הראל: זה שימוש לרעה בסמכות.

חיים דיין: זה לא שימוש לרעה.

חיים דיין: אם אתה חושב שאני משתמש לרעה בסמכות, זכותך להגיש ערעור ליושב-ראש הכנסת, ויבדקו את זה.

חיים דיין: בבקשה, חבר הכנסת אלון, יש לך עשר דקות.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת אורי אור.

יהודה הראל: אני מבקש ממך לתת לי את רשות הדיבור.

יהודה הראל: הייתי כאן כל הישיבה, יצאתי לחמש דקות, באותו זמן שנתת לי.

חיים דיין: חבר הכנסת יהודה הראל, אני חושב שלא הייתי לבד במליאה.

חיים דיין: ישבו כאן עשרה חברי כנסת.

חיים דיין: כשקראנו את שמך לא היית נוכח.

חיים דיין: אם היית נוכח ודאי שהיית מקבל את רשות הדיבור.

יהודה הראל: יצאתי לדקות מספר.

חיים דיין: אני מצטער.

חיים דיין: יש נהלים ותקנון.

חיים דיין: אם אתה חושב שאני חרגתי מהתקנון או מהנהלים – אני אשמח מאוד.

יהודה הראל: עם תקנון צריך קצת שכל.

חיים דיין: אני מבקש ממך, עד פה.

חיים דיין: אם אני צריך קצת שכל כדי לנהל את הישיבה אני לא ארשה לך להתבטא כך בתוך המליאה.

חיים דיין: עם כל הכבוד לך.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: חבל שחברי הכנסת מתבטאים בצורה כזו מעליבה ומשפילה.

חיים דיין: בבקשה, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהצבעת האי-אמון הזו – יש לי אכזבה מקצב העשייה של ממשלת נתניהו.

אורי אור: איזו עשייה?

אורי אור: רק דיבורים, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: אבל יש לי אמון באותנטיות של הדמעה של ראש הממשלה בלוויה בבית-אל.

בנימין אלון: יש לי אי-אמון בסיעות עבודה, מרצ, חד"ש, בל"ד, אותה ממשלת מיעוט עם בלוק חוסם, שמציעה אי-אמון בהתנחלויות.

בנימין אלון: יש לי אמון ואמונה בעם ישראל, בהיסטוריה שלו ובעתיד שלו, ואין לי שום ספק, שגם האויבים שלנו יודעים, שההתנחלויות הן הבעיה היחידה שמפריעה להם.

בנימין אלון: גם אני יכולתי להתפתות לסגנון ההסתה ששמעתי קודם מרן כהן על הפיתה היבשה שאני וחברי גוזלים מאנשי דימונה.

בנימין אלון: אני לא אשיב לרן כהן, הקיבוצניק, ואומר לו – – –

אלי גולדשמידט: תתקוף אותי כי הוא כבר לא קיבוצניק.

קריאה: הוא במבשרת-ציון.

בנימין אלון: לא אשיב לרן כהן מגן-שמואל לשעבר, או לידידנו, חבר הכנסת אלי גולדשמידט, איש דגניה של היום.

שבח וייס: דגניה א', לא סתם.

בנימין אלון: לא אשיב להם, שהפריסה והמחיקה של חובות הקיבוצים עלתה למשלם המסים 14.6 מיליארדים.

בנימין אלון: לא אשיב מסיבה פשוטה.

אלי גולדשמידט: זה לא נכון.

אלי גולדשמידט: זה פשוט לא נכון.

בנימין אלון: אדוני, זה המספר.

אלי גולדשמידט: המספר לא נכון.

בנימין אלון: זה המספר לפריסה ולמחיקה.

אלי גולדשמידט: יש לי הצעה.

אלי גולדשמידט: למה לדבר על 14 מיליארד?

אלי גולדשמידט: תגיד 40 מיליארד, זה יותר מרשים.

אלי גולדשמידט: 700 מיליארד זה עוד יותר מרשים.

בנימין אלון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, פתח את ספר התקציב וקרא את המספר.

אלי גולדשמידט: אני יודע את זה בעל-פה.

בנימין אלון: כך כתוב שם.

אלי גולדשמידט: לא כך כתוב.

בנימין אלון: כך כתוב.

בנימין אלון: סך הפריסה והמחיקה – – –

אלי גולדשמידט: חבל שגם אתה נגרר להתקפה השקרית.

אלי גולדשמידט: לאחרים אני כבר לא מעיר.

חיים דיין: חבר הכנסת גולדשמידט.

בנימין אלון: חבר הכנסת גולדשמידט, הדחת אותי מהנאום הלא-כתוב שלי.

בנימין אלון: אני רציתי לומר שעד יומי האחרון אני אחגוג את יום הקמתה של דגניה, אחגוג את הקמת גן-שמואל, ואחגוג את הקמתו של כל יישוב בארץ-ישראל, כי זה מה שקבע כאן את ההיסטוריה של המדינה הזאת וזה מה שיקבע.

בנימין אלון: לכן תכננתי לומר שלא אגלוש לסגנון הזה ולא אוסיף לכת בדרך השקרית הזאת, שהלכתם בה ארבע שנים.

בנימין אלון: היא היתה שקרית גם מפני שבסופו של דבר, בגלל ההתנחלויות לא היתה לכם ברירה והוצאתם מיליארדי שקלים לכבישים עוקפים.

בנימין אלון: אני מברך על כך.

בנימין אלון: לא היתה לכם שום ברירה.

בנימין אלון: והפקעתם הפקעות בממשלה הקודמת שלא הופקעו מאז ימי בגין, שחשש מהפקעות.

בנימין אלון: נכון שהקדוש-ברוך-הוא סייע לנו, והרשות הפלשתינית, השותפה שלכם להסכם הדמים, האמינה לכם, שהכבישים האלה ישרתו אותם, ושההתנחלויות יהיו בסיס לקליטת כל פליטי תש"ח ותשכ"ז וכל היתר.

בנימין אלון: ברוך השם, הקדוש-ברוך-הוא סובב אותם והרחבתם את ההתנחלויות, ועל כורחכם נרשמתם בספר הזהב של מדינת ישראל גם בארבע השנים האלה והשקעתם שם כסף והפקעתם אדמות.

בנימין אלון: מה שקבע ומה שקובע הוא ההנחלויות.

בנימין אלון: אני מצדיע לאלה שהתחילו את המסע הזה וממשיכים בו.

בנימין אלון: האויב הערבי למד לא להתרגש ממלים.

בנימין אלון: פעם הוא היה נבהל מה"לא" של יצחק שמיר ומהדיבורים של מנחם בגין.

בנימין אלון: הוא למד שלא זאת הבעיה, שצריכים להיות מתוחכמים יותר.

בנימין אלון: מה שמפריע לו הוא רק דבר אחד.

בנימין אלון: הוא יכול להפוך את הסכם אוסלו למדינה פלשתינית שבירתה ירושלים, והוא יכול להפוך את האוטונומיה למדינה פלשתינית שבירתה ירושלים, והוא צוחק על המחלוקות שבינינו, שבין הליכוד ובין העבודה, כי הוא יודע שמה שיקבע זו הדינמיקה בשטח ולא C , B , A ושאר מלים תלושות מן המציאות.

בנימין אלון: הוא יודע שמה שמפריע לו אלו אותן התנחלויות שפזורות לאורך כל הארץ ולא נותנות לו מרחב מחיה ומרחב כסות – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

בנימין אלון: את יודעת, גברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שמה שאת קוראת לו שלום אני קורא לו ג'יהאד.

בנימין אלון: יודעת את ולא נתווכח על זה; אינני מאמין בשלום הזה.

תמר גוז'נסקי: אתה לא מאמין בשלום.

בנימין אלון: אני מאמין בשלום.

בנימין אלון: אני אינני מחויב לססמאות של שלום ושוויון, אינני חבר ברשימה הקומוניסטית החדשה.

בנימין אלון: אני מחויב לשלום אמת.

בנימין אלון: לכן יש לי אי-אמון בהצעה הזאת, שיודעת האופוזיציה שסופה סתם להיכשל כאן בכנסת, אבל היא, לצערי הגדול, מעלה אותה ומסייעת לסמן את המטרה.

בנימין אלון: לא שהיא מתכוונת לכך, אבל אויבי ישראל מתכוונים לכך.

בנימין אלון: אויבי ישראל ביהודה, בשומרון, באירן, בכל המדינות השכנות, אומרים: האויב הם המתנחלים, נהרוג את המתנחלים.

בנימין אלון: כך הם אומרים וכך הם מנסים לעשות, כי הם יודעים שעם כל שאר הפוליטיקאים הם כבר יסתדרו והם יריצו את תוכנית השלבים שלהם בסבלנות ובעורמה, וחברי כנסת תמימים יאמינו ויגידו: "שלום".

בנימין אלון: אבל יש יהודים עקשנים שאתם הם לא מסתדרים, יהודים תמימים אולי, לא מתוחכמים מספיק, פנאטים בעיני חלק מהיושבים כאן; יש יהודים מתנחלים – קראו להם בכל כינוי גנאי שאתם רוצים לקרוא להם – שלא מוכנים לראות ראייה קצרה; יהודים שלמדו את ההיסטוריה של העם הזה, שחשים את העם הזה בכל רמ"ח איבריהם ושס"ה גידיהם, שמוכנים למסור נפשם בשביל העם הזה בכל רמ"ח איבריהם ושס"ה גידיהם, כמו רובו של העם הזה בשעת מלחמה.

בנימין אלון: חלילה וחס, אינני מוציא איש מן הדבר הזה.

בנימין אלון: אבל המבחן הגדול הוא לא רק בשעת מלחמה.

בנימין אלון: ברוך השם, בשעת מלחמה רובו המכריע של העם היהודי בא ונלחם על חייו.

בנימין אלון: אבל שלא בשעת מלחמה יש המתפתים לאויבים ולמתק השפתיים שלהם, ויש המתפתים להנאות של הרגע.

בנימין אלון: נוח יותר בתל-אביב בכל סדרי עדיפויות שלא יעשו.

בנימין אלון: חבר הכנסת גולדשמידט, בבית-אל, שבה אני גר, יש היום, ברוך השם, 700 משפחות; וברוך השם, זה לא קשה כמו שהיה כשגרו בקרוונים.

בנימין אלון: אבל גם היום, כאשר אשתי נוסעת, היא יכולה לעבור מרחק של שניות מיריות והיא יכולה לספוג וסופגת הרבה אבנים.

בנימין אלון: אני מסכים עם הדוברים – לא סדרי עדיפויות מדברים אלינו.

בנימין אלון: אנחנו איננו זקוקים לנקודה זו במס הכנסה ולנקודה אחרת.

חיים דיין: משפט מסכם, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: משפט מסכם אומר לראש הממשלה, שסופג חבטות מכל הכיוונים.

בנימין אלון: כתושב בית-אל בשעה הזאת יש לי אמון בדמעה שלו בשעת הלוויה, יש לי אמון שהוא ניסה להביע סימפתיה, שהוא חש צורך היסטורי לתקן את המשטמה של "אתם לא מזיזים לי", את המשטמה של "לייבש את ההתנחלויות", את המשטמה של "אתם רק 3%".

בנימין אלון: ולכן אנחנו מביעים אי-אמון בהצעת האי-אמון של העבודה, מרצ, חד"ש-בל"ד.

אלי גולדשמידט: אי-אמון באי-אמון זה אמון.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת בנימין אלון.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם הירשזון.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת אורי אור.

חיים דיין: רבותי חברי הכנסת שנעדרו מהמליאה בזמן הדיון, כיוון שהדיון הוא סיעתי, אאפשר בכל זאת, לפנים משורת הדין, חמש דקות לכל אחד בסוף התור.

חיים דיין: וממך, חבר הכנסת הראל, אני עוד מצפה להתנצלות.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: חבר הכנסת הירשזון, בבקשה.

אברהם הירשזון: חבר הכנסת אורי אור ביקש להתחלף אתי.

חיים דיין: אם זה מוסכם ביניכם, בבקשה.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני שמח שחבר הכנסת בני אלון נמצא פה.

אורי אור: הקשבתי לדבריך כתושב בית-אל, ואני חולק עליהם כי אני חושב שאתה הוא הטועה טעות היסטורית ולא אני.

אורי אור: אני אומר לך, מי שחושב שבדרך הזאת הוא נלחם במרצחים – טועה.

אורי אור: הוא יסכן את בית-אל.

אורי אור: אותם אנשים שפגעו במשפחת צור היקרה בבית-אל לא רוצים שנהיה גם בתל-אביב.

אורי אור: הם רוצים שתהיה מהומה במדינת ישראל, ושהרשות הפלשתינית, שאתה חתמנו על הסכם והיא היחידה שמסוגלת להוביל הסכם, תאבד את השליטה בשטח.

אורי אור: רק הסכם כזה, שאני מאמין בו, יוכל להשאיר את בית-אל על מקומה.

אורי אור: לכן, אם אתה חושב שהכרזתו של ראש הממשלה בצערו בבוקר, שהוא שינה אותה בערב – אני אבנה בית-אל ג', או 500 יחידות דיור – זאת המלחמה הנכונה בטרור, יש לי ולך ויכוח גדול מהי מטרתו של הטרור הזה.

אורי אור: אני אומר לך שוב, שמטרתו של הטרור הזה היא – בניגוד לדעתנו שלנו, ששנינו רוצים את בית-אל במקומה – ליצור מהומה כזאת בשטח – וזה התחיל בחודשים האחרונים – שייווצר לחץ כזה, שעם ישראל כולו יתחיל לחשוב על בית-אל.

אורי אור: זאת הסכנה הגדולה, וממנה אני מוטרד.

אורי אור: לכן אני חושב שאתה היית צריך להצטרף להצעת האי-אמון.

אורי אור: משום שאני לא רוצה לשפוט אותך, חבר הכנסת אלון, כתושב בית-אל, ולא את ראש הממשלה – שאותו אני יכול לשפוט – בצערו על הרצח הנורא שאירע שם, אני אומר שאסור להחליט החלטות כאלה, שבסוף לא נוכל לעמוד מאחוריהן והן יגרמו לנו נזק גדול.

אורי אור: צדקה השרה לימור לבנת כאשר אמרה שבניין ההתנחלויות איננו נגד הסכמי אוסלו כפי שההסכמים הללו מפורשים משפטית, אבל ההתנחלויות כפי שמציג אותן ראש הממשלה הן נגד רוח ההסכם.

אורי אור: זה מביא אותנו למצב, שכל מי שמתנגד לרוח הסכמי אוסלו יוצא וקורא לבנות התנחלויות ולהרחיב התנחלויות.

אורי אור: הרי ברור לכל מי שנמצא פה, שתוספת גדולה של התנחלויות תפגע בהסכמי אוסלו.

אורי אור: אני לא מדבר על גן-ילדים פה ולא על דברים אחרים שהזכרת אותם בנאומך, אני מדבר על אותה תוספת שדיבר עליה ראש הממשלה ולאחר מכן חזר בו ממנה; אני מדבר על אותה תוספת שמדברים עליה אנשי יש"ע במשפט שלהם – ואני תיכף אתייחס אליו – "תגובה ציונית הולמת".

אורי אור: אני רוצה לקבוע, וזאת דעתי כמובן, שאין קו ישר בין מעלה-החמישה למעלה-לבונה.

אורי אור: אני לא מסכים לזה.

אורי אור: מי שטוען את זה, איננו אומר אמת.

אורי אור: משום שכאשר נבנתה מעלה-החמישה, על שם אותם חמישה אלופים, וכשנבנתה חניתה, לא היתה ממשלה בישראל.

אורי אור: אז קבעו היישובים, ההתנחלויות, את מפת המדינה הזאת.

ראובן ריבלין: אז הציונות היתה מתנחלת והיום הציונות מתנחלת.

אורי אור: לא, אדוני.

שבח וייס: זהו, זה נשמע, חבר הכנסת ריבלין.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אין קו ישר בין מעלה-החמישה למעלה-לבונה.

אורי אור: יש ממשלה בישראל, יש צבא בישראל, והממשלה ריבונית להחליט כרגע על הגבולות שהיא חושבת שהיא צריכה לסכם עם הרשות הפלשתינית או עם הממשלה הסורית, דבר שלא היה עד הקמת המדינה.

אורי אור: יש לזכור את זה, כי זאת המהות וזה השוני בין מעלה-החמישה למעלה-לבונה.

אורי אור: אני מציע שלא לכרוך את הציונות ולעשות אותה – חד היא, כי זה איננו נכון וזו לא אמת.

אורי אור: במסגרת הזמן שנותר לי אני רוצה לומר דבר אחד, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, נוסף על מה שאמרתי.

אורי אור: אינני מבין את ראש הממשלה, ואני לא מבין חלק מחברי הממשלה, ויש פה לפחות אחד – שר החקלאות – שאומר אמת.

אורי אור: אם הממשלה הזאת אומרת שהסכמי אוסלו הם אסון, שתרד מהם.

אורי אור: לא יכול ראש הממשלה להגיד בבוקר שהם הסכמי אסון ובערב לשכנע את דעת הקהל בישראל – יותר מזה, את ארצות ערב, את הפלשתינים מסביב – שכוונותיו טהורות והוא באמת רוצה להמשיך ולקיים את ההסכמים הללו.

אורי אור: זה לא יכול לעבוד כך, רבותי.

אורי אור: לכן ראש הממשלה מוצא את עצמו בפער הולך וגדל של אי-אמינות, גם בקרב בוחריו, בוודאי ובוודאי בקרב מתנגדיו.

אורי אור: והגרוע ביותר – הוא מקים עלינו קואליציה של מדינות שכנות שכבר מזמן לא היו בקואליציה משותפת, משום שהם מקשיבים לראש הממשלה, שבבוקר אומר על הסכם שהוא אסון ובערב אומר שהוא הולך לקיים אותו.

אורי אור: לכן יש סתירות בין מה שאומר ראש הממשלה לבין מה שאומר הדובר שלו.

אורי אור: אם היית שואל אותי, חבר הכנסת בני אלון, תרשה לי לומר ידידי, אני הייתי מצביע אי-אמון באותה ממשלה, באותו ראש ממשלה, גם לפי תפיסתך.

אורי אור: כי תפיסתו, או בעצם חוסר תפיסתו, כשאינני יכול להצביע מהי תפיסתו, מסכנת את בית-אל הרבה יותר מאשר המדיניות של יצחק, זכרו לברכה, ושל שמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

אורי אור: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אורי אור.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואחריו – חבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם הירשזון, מדוד שבע דקות, שבע ורבע.

אברהם הירשזון: אני מודה לך, אדוני, זה יוסיף לי מאוד.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בראשית דברי הייתי מבקש להביע את השתתפותי הכנה באבל הכבד של משפחת צור – יואל צור אבי המשפחה וכל הילדים – על מות האם איטה והבן אפרים.

אברהם הירשזון: מי שראה את אבי המשפחה מדבר בטלוויזיה מייד לאחר הקבורה לא יכול שלא להתמלא הערצה לכוח האדיר הטמון באיש הזה.

אברהם הירשזון: אני חושב שאפשר היה לראות את הציונות בהתגשמותה, כאשר רואים את התגובה של אותו אדם ששכל את החלק החשוב במשפחתו.

אברהם הירשזון: כולנו התמלאנו גאווה וזה הוסיף לנו הרבה כוח לראות תגובה מעין זו של אותו אדם, וצר לי שראש הממשלה לשעבר, כשעלה ודיבר פה מעל הדוכן, לא מצא לנכון אפילו להזכיר את הדברים.

אברהם הירשזון: לא כך עשה חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, שבהחלט קם ודיבר על הדברים – – –

שבח וייס: סליחה, חבר הכנסת שמעון פרס הזכיר את משפחת צור, את איטה ואת אפרים.

שבח וייס: אני ישבתי כאן.

אברהם הירשזון: הוא הזכיר אותם והוא אמר שלא היה צריך לנסוע בכביש ההוא, ואני חושב שזאת לא תשובה ציונית.

שבח וייס: קודם כול, הוא הביע צער רב.

שבח וייס: אנחנו הרי ישבנו כאן באולם.

אלי גולדשמידט: ראשית, הוא לא אמר שלא היה צריך לנסוע בכביש הזה.

אלי גולדשמידט: מי שיצא ראשון בתקשורת ואמר את הדברים האלה היה שר המשטרה אביגדור קהלני מייד אחרי הפיגוע.

אברהם הירשזון: אני יכול לדבר ללא הפרעה, אדוני היושב-ראש?

שבח וייס: אתה תקבל את הזמן.

אלי גולדשמידט: חצי שעה אחרי הפיגוע הוא אמר שלא היה צריך לנסוע שם – – –

אברהם הירשזון: חבר הכנסת פרס אמר את זה, ותבדוק את זה בפרוטוקול לאחר מכן.

אלי גולדשמידט: שמעתי כל מלה מדבריו.

אברהם הירשזון: אז תבדוק.

אברהם הירשזון: חבל, הרי תבדוק ותראה ואז נתווכח.

אברהם הירשזון: מדוע צריך להתווכח עכשיו?

אלי גולדשמידט: ואם אני אבדוק וזה נכון, אתה תתנצל?

אברהם הירשזון: קודם נבדוק, ומה יהיה אם – נראה אחר כך.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון.

אלי גולדשמידט: – – –

אברהם הירשזון: לא, לא, אני שמעתי כמוך.

שבח וייס: רק שנייה, ברשותך, חבר הכנסת הירשזון, אתה תקבל את הזמן.

שבח וייס: אני רוצה להעיר משהו, ותאמין לי שהייתי עושה את זה בכל מקרה, בלי קשר לנואם.

שבח וייס: השתתפות בצערן של המשפחות, זה דבר מאוד רגיש, ואני בטוח שמרבית אזרחי ישראל – יהודים וגם ודאי חלק גדול מן הערבים – בכו כשראו את הדבר המחריד והמזעזע הזה.

אברהם הירשזון: בהחלט.

שבח וייס: חבר הכנסת פרס הזכיר את זה, הוא הזכיר את הכביש בכלל בהקשר אחר – שהוא אישר אותו.

שבח וייס: אני מציין זאת כי גם אם הוא יראה בפרוטוקול כבר לא נוכל לתקן את זה מול הציבור.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אם יש רושם שאני טוען שחבר הכנסת פרס לא השתתף באבל המשפחה – – –

שבח וייס: כך נוצר הרושם.

אברהם הירשזון: אני לא אומר שהוא לא השתתף באבל המשפחה.

אברהם הירשזון: אני חושב שבמקרה הזה אולי הוא לא שם לב, אבל הוא לא הזכיר את זה כראוי.

שבח וייס: הוא הזכיר.

אברהם הירשזון: זו דעתי, ואני יכול להביע אותה.

אברהם הירשזון: יש לי גם תחושה קשה שהחלק הזה של הבית לא מבין שהוא לא בממשלה היום.

אברהם הירשזון: רבותי, אתם ניהלתם מדיניות במשך ארבע שנים, ובסיומן של ארבע השנים בא העם ואמר לכם: לא זאת המדיניות שאנחנו רוצים לראות בארבע השנים הבאות.

סופה לנדבר: – – –

שבח וייס: תאפשרו לחבר הכנסת הירשזון לדבר.

שבח וייס: בבקשה.

אברהם הירשזון: אם העם אמר את זה, אתם צריכים להקשיב לדברים.

אברהם הירשזון: אתם יושבים היום באופוזיציה.

אלי גולדשמידט: מה אתה רוצה שנעשה?

אלי גולדשמידט: שנשתוק מפני שאנחנו באופוזיציה?

שבח וייס: למה לא?

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר.

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת הירשזון לדבר.

אברהם הירשזון: אני מבין שזה כואב לכם, אני זוכר את דבריו של חיים רמון בתחילת הקדנציה שלכם, כשהוא היה השר המתאם בין הממשלה לכנסת.

אברהם הירשזון: הוא הסתכל עלינו מעל הדוכן הזה ואמר אותם דברים: "שבו בשקט ארבע שנים, מה אתם קופצים?

אברהם הירשזון: העם הביע בכם אי-אמון".

אברהם הירשזון: אז גם אתם, שבו בשקט, תירגעו קצת.

אברהם הירשזון: בנימין נתניהו נבחר להיות ראש הממשלה לא כדי להמשיך את דרכו של שמעון פרס.

סופה לנדבר: – – –

שבח וייס: תני לו לדבר.

אברהם הירשזון: הוא נבחר משום שהעם האמין שהוא רוצה שלום בטוח ולא שלום בכל מחיר, ובנימין נתניהו אמר את זה בדבריו בכל מערכת הבחירות כשהוא פנה לעם.

אברהם הירשזון: אז מה אתם קופצים היום?

אלי גולדשמידט: אנחנו רוצים שלום בטוח.

אברהם הירשזון: הממשלה הזאת מתפקדת רק חצי שנה.

אברהם הירשזון: תבחנו אותה אחרי ארבע שנים.

אברהם הירשזון: העם יבחן אותה אחרי ארבע שנים ונראה.

אברהם הירשזון: אתם כל יום בוחנים.

אלי גולדשמידט: לא תעשו לנו חגיגה בשנת ה-50 למדינה?

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט, בבקשה.

אברהם הירשזון: אני מאחל לכם שמונה שנים כאלה.

אברהם הירשזון: תמשיכו ותצעקו ואנחנו נהיה בשלטון, ואנחנו בסופו של דבר ניטיב עם העם ולא אתם.

יוסי כץ: אשרי המאמין.

אברהם הירשזון: אשרי המאמין ואנחנו מאמינים.

אברהם הירשזון: אתם לא האמנתם שתשבו באופוזיציה והנה אתם יושבים.

אברהם הירשזון: רק ביום רביעי זה הלכתם לערי הפיתוח ושמעתי אתכם מדברים שם ומסיתים את ערי הפיתוח עוד הפעם נגד ההתיישבות ביהודה ושומרון.

אברהם הירשזון: אני שואל אתכם: אצלכם זה מין חוק כזה, הסדר כזה, שכאשר אתם באופוזיציה אתם עם ערי הפיתוח, כאשר אתם בקואליציה אתם עם הקיבוצים?

אברהם הירשזון: אם זה הסדר קבוע, תבואו ותגידו לנו את זה.

אברהם הירשזון: אם זה לא הסדר קבוע, שתהיה קצת כנות בדבריכם.

אברהם הירשזון: מה תבואו ותגידו לי?

אברהם הירשזון: הרי אני יודע מה תבואו ותגידו לי.

אברהם הירשזון: תגידו לי: אנחנו לא היינו עם עיירות הפיתוח?

אברהם הירשזון: אנחנו לא דאגנו במשך ארבע שנות שלטוננו לעיירות הפיתוח?

אברהם הירשזון: לא, רבותי.

אברהם הירשזון: אני מחזיק פה קטעי עיתונות.

אברהם הירשזון: סליחה, לא אני אומר "מאות תושבי ערי הפיתוח הפגינו מול משרד ראש הממשלה.

אברהם הירשזון: ראשי הערים ניסו לפרוץ למשרד האוצר ונחסמו בכוח.

אברהם הירשזון: דורשים סיוע במאות מיליוני שקלים למניעת קריסת מערכת החינוך והרווחה בערי הפיתוח".

אברהם הירשזון: אתה יכול לבדוק את זה, לא אני אמרתי.

שבח וייס: לפי האותיות זה מ"על המשמר".

שבח וייס: איזה עיתון זה?

יוסי כץ: – – –

אברהם הירשזון: תצעקו, תצעקו.

אברהם הירשזון: גם היושב-ראש – – –

שבח וייס: אתה רואה, אני התגעגעתי ל"על המשמר".

שבח וייס: ניחשתי לפי האותיות שזה "על המשמר".

אברהם הירשזון: "בקריית מלאכי לא מופתעים.

אברהם הירשזון: כאן מכירים משפחות שחיות על 900 שקל לחודש, עולים חדשים ללא תעסוקה, ילדים שאין להם מגפיים, גברים שיושבים כל בוקר בבית-קפה.

אברהם הירשזון: המצוקה גדולה, אין פה כלום, אין פרנסה, אין קולנוע, אין לאן ללכת.

אברהם הירשזון: קריית-מלאכי היא מקום למכירה.

אברהם הירשזון: אומר צ'רלי: במועצה מאשימים את הממשלה ומקימים צוות מיוחד להתמודדות עם הבעיה" – בבקשה, אדוני, תבדוק.

אברהם הירשזון: הרי אתה לא מאמין לי.

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון, אני רק רציתי לדעת אם אני מנחש נכון שזה מ"על המשמר".

שבח וייס: אני לא צריך לבדוק אותך.

שבח וייס: הומור קצת, קצת הומור.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, "על המשמר" פסול בעיניך?

שבח וייס: להיפך, אני מתגעגע לעיתון, זה כל הסיפור.

אברהם הירשזון: חשבתי שהוא פסול בעיניך.

אברהם הירשזון: "שבועיים שלמים שבתה העיירה שלומי, ילדים לא הלכו לבית-הספר, מבוגרים הציתו צמיגים וחסמו כבישים ביום האחרון לשביתה" וכו' וכו'.

אברהם הירשזון: בבקשה, אדוני.

אברהם הירשזון: אני יכול להביא עוד, אם אתה רוצה.

אברהם הירשזון: בבקשה.

אברהם הירשזון: כדי שתאמין לי.

שבח וייס: אתה לא הבנת אותי.

אברהם הירשזון: כך הלכתם ארבע שנים עם עיירות הפיתוח, לטובת עיירות הפיתוח.

אברהם הירשזון: פתאום עכשיו נזכרתם עוד הפעם להסית אותם נגד יהודה ושומרון.

אברהם הירשזון: אני אומר לכם: אל תקרעו את מפת ההתיישבות, אל תבדילו בין כרמיאל לבין אריאל.

אברהם הירשזון: זאת התיישבות וזאת התיישבות, ודין אחד לכולם.

אברהם הירשזון: אל תעשו את האפליות האלה.

אברהם הירשזון: אתם כבר שכחתם את מפת שבס.

אברהם הירשזון: אתם מדברים עכשיו על מפת העדיפות הלאומית.

אברהם הירשזון: מפת שבס היתה מין דבר כזה עם חיישנים: הוא הלך קדימה, וכשהוא ראה יישוב של הליכוד – טראח, הוא סטה והמשיך הלאה.

אברהם הירשזון: עוד הפעם עם חיישנים, ראה – טראח, סטה והמשיך הלאה.

אברהם הירשזון: איפה חבר הכנסת בוים, הוא בוודאי זוכר כיצד קריית-מלאכי נעקפה, אני כבר לא זוכר מימין או משמאל.

אברהם הירשזון: כך נהגתם בחוסר אחריות משווע במשך ארבע שנים.

אברהם הירשזון: עומד פה שמעון פרס, אדוני היושב-ראש – ואולי פעם אחת תצדיק אותי – ואומר, שמאז נפתחה המנהרה, מנהרת הכותל, התחילה ירידה בתיירות למדינת ישראל.

אברהם הירשזון: אין שקר גס וגדול מזה.

אברהם הירשזון: מאז הפיגועים בירושלים, מאז הפיגועים בדיזנגוף התחילה הירידה בתיירות, ולא מאז מנהרת הכותל.

אברהם הירשזון: לכן, אדוני היושב-ראש, אתם יכולים להמשיך להביע הסתייגויות ואנחנו נמשיך לשלוט בעם הזה ואנחנו ניטיב עם העם הזה.

אברהם הירשזון: אתם תמשיכו ותדברו וכך יהיה הלאה.

אברהם הירשזון: אני מאחל לכם רק שכך יהיה בשמונה השנים הבאות, לפחות.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת הירשזון.

שבח וייס: כדי למנוע אי-הבנות, האמנתי לך שזה ציטוט מן העיתון.

שבח וייס: רציתי לבחון את עצמי אם מרחוק אני מזהה את אותיות "על המשמר" וזיהיתי.

שבח וייס: אני מתגעגע לעיתון הזה.

שבח וייס: חבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן.

שבח וייס: זה במסגרת ההודעה של קודמי כאן, של סגן היושב-ראש חיים דיין.

שבח וייס: חמש דקות.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כששמעתי ביום ד' שעבר, בנר שביעי של חנוכה, על הירצחם של איטה ואפרים צור, השם ייקום דמם, לא ידעתי נפשי מרוב צער.

חנן פורת: הכרתי היטב את המשפחה הזאת.

חנן פורת: יואל ידיד נפשי הוא.

חנן פורת: שנים ארוכות הלכנו יחדיו.

חנן פורת: באותו לילה ביקרתי אותו בבית-החולים כשהוא פצוע.

חנן פורת: מצאתי את הילדות ישנות, שלוות מלאכים על פניהן, עדיין לא יודעות על הרצח הנתעב.

חנן פורת: מצאתי את יואל חזק כצור, כצור חלמיש.

חנן פורת: מצאתי את יואל צור כמו המקור שממנו חצב, מעוז צור ישועתי.

חנן פורת: ואני מוצא לנכון למסור לפניכם כאן את הדברים שהוא אמר לי, מפני שהם מבטאים בעצם את כל מה שאני מבקש לומר.

חנן פורת: לא מצאתי, אפילו באותו לילה – וגם לאחר מכן, בדברים שנשא ליד הקבר – לא מצאתי ביטויים של שנאה – לא שנאה כלפי הערבים, אפילו לא כלפי רוצחי משפחתו.

חנן פורת: כאב ועוז.

חנן פורת: הוא אז הזכיר לי: חנן, אתה לימדת אותנו, כשעליתם לכפר-עציון ופגשתם ערבי בשעה שהלכתם לנטוע מטעים, והוא שאל: מי הם הילדים האלה?

חנן פורת: אחד משרידי כפר-עציון הצביע ואמר: אתה זוכר את יעקב?

חנן פורת: זה בנו; ואת חיים?

חנן פורת: זה בנו; ואת יוסף?

חנן פורת: זה בנו.

חנן פורת: אנחנו היינו כמה מבני כפר-עציון ששבו הביתה.

חנן פורת: ואז הערבי הזה הסמיק והחוויר ואמר: וואלכ, אתם היהודים כמו אינג'ל, עוקרים אתכם ואתם צומחים מחדש, עוקרים אתכם ואתם צומחים מחדש.

חנן פורת: וואלכ, מה נעשה לכם?

חנן פורת: אמר לי יואל צור: את השיעור הזה למדנו.

חנן פורת: ואם יש לנו נקמה מתוקה, אפשר לקרוא לזה נקמה, היא בכך, שמי שמבקש לעקור אותנו, יגלה שהשורשים מעמיקים כפל כפליים.

חנן פורת: לא שכך אנחנו עושים רק כדי לתת תשובה לגויים, אלא מפני שזאת האמת שלנו; אבל יש בזה מסר.

חנן פורת: לא היתה בו שנאה, ביואל, וכל הניסיון לעשות רצח אופי לציבור של המתיישבים, לאחי גיבורי התהילה, לשבט הנועזים הזה שאין יפה ממנו – יש יפים רבים, אין יפה ממנו בארץ הזאת – הניסיון הזה לא יצלח, כי הוא חזק מפני שהוא מבטא את השורשים העמוקים של העם הזה.

חנן פורת: אבל עוד דבר שמעתי מיואל, ובמיוחד בשעה שבאתי לבקר אותו בניחום אבלים.

חנן פורת: כאב, כאב נורא שאולי איננו נופל מהכאב על השכול והאלמון, כאב – אם אנסח את זה בצורה פשוטה – על מה שקרה לאתוס של תנועת העבודה, על מה שקרה לציבור שלם שהיה מורה ונושא דגל וכך התמוטט וכך נתערערה אמונתו.

חנן פורת: כאב נורא – לא שמחה לאיד, אני מדגיש, אפילו לא שוויון נפש, אפילו לא אמירת אנחנו נראה להם, אלא כאב גדול.

חנן פורת: והכאב הזה מופקד בלבי.

חנן פורת: אני מוכרח לומר לכם – ואני אומר את הדברים האלה בצער עמוק, בלא שום שמץ של שמחה לאיד – היפוכו של דבר.

חנן פורת: הביטויים ששמעתי, במיוחד מאדם שאני מעריך והערכתי אותו, אהוד ברק, אחרי הרצח ואחרי ההחלטה של הממשלה, בדמגוגיה כזאת, בשרלטנות כזאת, בלי הכרת הנתונים והעובדות, דבר שלפי מיטב הכרתי, גם אם אין זאת הכוונה, מעודד ומגרה את האוכלוסייה הערבית לצאת ב"עליהום", כי הם לא יהיו פחותים מאשר אלה שבתנועת העבודה – אינני מדבר על מרצ, אני מדבר על תנועת העבודה – הם מזעזעים.

חנן פורת: מה נעשה כאן, למען השם, שעליו מדברים בסגנון של הכרזת מלחמה, ביטול האפליה שהיתה ומתן תנאים סבירים לאוכלוסייה היהודית ביהודה ושומרון כדי שהיא תוכל לחיות, להתפתח, כן, גם להתחזק במציאות הקשה הזאת?

אופיר פינס-פז: מה הקשר בין זה ובין פיגוע הטרור?

חנן פורת: הסברתי קודם ועכשיו אבהיר לך; שמעתי את דבריו של חבר הכנסת אורי אור על ההבדל בין מעלה-לבונה לבין מעלה-החמישה, ואני רוצה לקבוע בכל כובד משקל הדברים שהוא איננו צודק.

חנן פורת: נכון, אז לא היתה מדינה והיום יש מדינה, ונכון שמדינה יכולה לקבל הכרעות, אבל אם אפילו בנוסחת ביילין–אבו-מאזן המפתח לקביעת גבולותיה של המדינה הזאת הוא ההתיישבות, הרי זה מלמד שהדברים של יגאל אלון, שאמר שבמקום שבו ננעץ התלם נקבע גבולה של המדינה – נכון.

חנן פורת: זה לא נכון לגבי כל אחד, צריך לאחל לחזק את ההתיישבות, אני כבר מסיים – – –

שבח וייס: חבר הכנסת פורת.

חנן פורת: זה נכון, זה רציני, זה אמיתי?

חנן פורת: אני מוכרח לומר לכם, אפשר להתווכח, אפשר להתווכח גם על גבולות, יש לי ויכוח נוקב עם חברי, חבר הכנסת יהודה הראל, אבל אני יודע שהאתוס של ההתיישבות, חלק ממהותו הוא כמו מהות הדרך השלישית – – –

אלי גולדשמידט: גם הוא מסתייג – – –

חנן פורת: אני יודע, אבל אני רוצה – – –

אלי גולדשמידט: הוא, אולי, יצביע אתכם היום, אבל הוא לא תומך – – –

חנן פורת: אני לא אדבר – – –

אלי גולדשמידט: אם הוא בסדר – – –

חנן פורת: לא אמרתי.

חנן פורת: אני אמרתי שיש לי ויכוח נוקב אתו – – –

אלי גולדשמידט: אז למה אתה לא אומר את זה?

חנן פורת: אמרתי.

אלי גולדשמידט: למה אתה בא ואומר – – –

שבח וייס: חברים, לי אין ויכוח – – –

אלי גולדשמידט: – – – הדרך השלישית.

ראובן ריבלין: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט.

שבח וייס: חבר הכנסת ראובן ריבלין – – –

חנן פורת: אל תיתן לי לחרוג עכשיו, חבר הכנסת אלי גולדשמידט, יש לי הרבה מה לומר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת חנן פורת, זמנך תם, זהו.

שבח וייס: עוד משפט חזק, מסכם וזהו.

קריאה: – – –

שבח וייס: חברים, אל תפריעו לו לסכם.

שבח וייס: בבקשה.

חנן פורת: אני רוצה לומר לכם, נכון, המציאות הזאת שבה אנחנו עומדים מול רמייה ומול שקר של איש דמים, כך אני רואה את ערפאת זה, לא את הפלשתינים בכללותם, אפילו לא את כל נציגי הרשות הפלשתינית, את האיש הרע הזה, במציאות הזאת אין גדול מכוחה של אמת, האמת של ארץ-ישראל.

חנן פורת: היא צריכה להיעשות בצורה שקולה, בצורה מפוכחת, אבל עם כל העוצמה, ואני רוצה לומר לכם, שעוד יבוא יום ואנשים יתביישו בניסיון הזה להכפיש ולרצוח את אופיה של ההתיישבות ושל שבט הלועזים הזה, ועוד תגיע השעה שבה ידעו שמכוחם לנו ארץ-ישראל.

חנן פורת: תודה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת חנן פורת.

שבח וייס: חבר הכנסת יורי שטרן, במסגרת קבוצת הארבעה שזכו לחנינה, יש לך חמש דקות.

שבח וייס: אני אומר זאת בעיקר לאנשים שבאים עם נאום כתוב.

שבח וייס: חמש דקות, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת שנאומו כבר פורסם בעיתון והוא רוצה לנאום אותו עכשיו.

קריאה: – – –

שבח וייס: יש לנו עוד שלושה חברי כנסת במסגרת תיקון העיוותים.

שבח וייס: בבקשה.

יורי שטרן: הצעות האי-אמון שאנחנו דנים בהן הערב נדונו בצל האירוע הטרגי במבואות בית-אל.

יורי שטרן: אני חושב שאירועים מסוג זה הם אלה שמזכירים לנו מהי המציאות המסובכת שבה אנחנו חיים, ועם התנחומים למשפחה אני רוצה לחזור למציאות הזאת.

יורי שטרן: המציאות היא, שחיפוש אחרי השלום וחיפוש אחרי ביטחון מתבצעים בתנאים הקשים ביותר עם הפרטנר הקשה ביותר, או מאוד קשה, עם ספקות קשים לגבי השאלה מהו ההסדר שיהיה גם צודק, גם יציב וגם יבטיח את ביטחוננו.

יורי שטרן: לכן אני קצת לא מבין את המפלגה הגדולה באופוזיציה, מפלגת העבודה.

יורי שטרן: אני חושב, שגם אם הממשלה של היום היתה ממשלה אחרת בראשות שמעון פרס, עם המרכיב המרכזי שהוא מפלגת העבודה, גם היא היתה מתקשה בחיפוש אחרי הפתרון הנכון, גם היא היתה מבצעת כמעט את כל אותם צעדים שהממשלה הזאת מבצעת, גם היא היתה מתקשה להתקדם בחברון אחרי האירועים שבהם הנשק שאישרנו לפלשתינים לקבל באופן רשמי ולצייד בו את המשטרה הפלשתינית הופנה נגדנו.

יורי שטרן: גם ממשלה אחרת היתה מתקשה להתקדם בתהליך כאשר הצד השני מפר את כל ההתחייבויות או את רוב ההתחייבויות שלו, כאשר האמנה הפלשתינית ספק בוטלה ולפי רוב הדעות לא שונתה, וכדומה.

יורי שטרן: לכן אינני מבין, על מה אי-האמון?

יורי שטרן: הרי הממשלה הזאת הכריזה והוכיחה שהיא ממשיכה את תהליך השלום, שהיא קיבלה את מהות הסכמי אוסלו, הגם שאלה לא היו לרוחם של חלק ניכר מהשותפים בקואליציה.

יורי שטרן: היו מפגשים בדרג הכי גבוה בינינו לבין הפלשתינים.

יורי שטרן: יש דו-שיח מסובך עם השכנים שלנו כמו מצרים, ולא מהממשלה הזאת התחילו הקשיים אתה.

יורי שטרן: הממשלה הזאת מחויבת לשלום.

יורי שטרן: היא מחפשת פתרון שיהיה בטוח יותר מזה שנכתב על-ידי כמה דברים שנקבעו באוסלו א' ובאוסלו ב', אבל במסגרת ההסכמים שנכתבו, ולכן האי-אמון הזה לא מובן, לא מוצדק, וכשהוא בא על רקע של ההחלטות הצנועות והמוגבלות ביותר של הממשלה הזאת בנושא ההתיישבות – ההתפלאות שלי עוד יותר חזקה.

יורי שטרן: מה, בסך הכול, קורה בהתיישבות?

יורי שטרן: הרי הסכמי אוסלו לא אוסרים לא על הרחבת היישובים ואפילו לא על בניית היישובים החדשים.

יורי שטרן: נכון שנכתב שם שכל צד לא יעשה דבר – אני לא מצטט, אבל ברוח הדברים – שמשנה את הסטטוס-קוו, אבל הסטטוס-קוו מה הוא?

יורי שטרן: יכול להיות יישוב חי שמוגבל מבחינת מספר הבתים וגודל הדירות בו?

יורי שטרן: האם בצד השני, בצד הפלשתיני יש שמירת סטטוס-קוו בקטע של בנייה, בקטע של התרחבות היישובים שברשות האוטונומיה?

יורי שטרן: האם אפשר בכלל במדינה לחנוק יישוב ולהעניש את תושביו רק על כך שבשטח שהוא שטח שיש עליו איזה ויכוח או איזה דיון אבל התושבים שגרים בו גרים ביישוב שאושר על-ידי ממשלת ישראל זו או אחרת, על מה הם מקבלים עונש?

יורי שטרן: מבחינה אזרחית מה ההצדקה לכך?

יורי שטרן: האם חניקת היישובים איננה שינוי סטטוס-קוו?

יורי שטרן: בשם הסיעה שלנו, סיעת ישראל בעלייה, אני מבקש להסיר את הצעות האי-אמון.

יורי שטרן: אני חושב, שיש לחזק את ידיה של הממשלה בניסיון שלה למצוא פתרון יציב, פתרון בטוח בתהליך השלום, וכולנו מעוניינים שהיא תצליח בכך.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שטרן.

שבח וייס: חבר הכנסת סאלח סלים, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

שבח וייס: חברים – חמש דקות.

שבח וייס: תעשו זאת כמו חבר הכנסת יורי שטרן.

שבח וייס: עכשיו חבר הכנסת סאלח סלים – בבקשה, כבודו.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, שישה חודשים עברו מאז הבחירות, וכפי שידוע לנו ההסכם נחתם והיה צריך להתבצע במרס, עוד לפני הבחירות.

סאלח סלים: בגלל הקדמת הבחירות ל-29 במאי, נדחתה הפריסה, נדחה ביצוע ההסכם.

סאלח סלים: מה קרה?

סאלח סלים: באה ממשלה חדשה, קיבלה הסכם חתום על-ידי ממשלה, שהיה מקובל, חוקי, דנו על זה בכנסת, אישרנו זאת, גם היה מקובל על הנהגת צה"ל שהיתה שותפה, על קצינים מצה"ל שהיו שותפים לשיחות.

סאלח סלים: פתאום הממשלה הזאת דוחה ודוחה ודוחה את ביצוע ההסכם.

סאלח סלים: יש מקהלה בבית הזה, ולכל אחד יש תפקיד.

סאלח סלים: השרים וגם ראש הממשלה כל יום אומרים לנו: עוד שבוע חותמים, עוד יומיים חותמים, עוד שעתיים חותמים.

סאלח סלים: אפילו ראש הממשלה דחה נסיעה לחוץ-לארץ משום שהולכים לחתום, וכבר עברו שלושה חודשים ושום דבר לא זז.

סאלח סלים: באים ואומרים, שערפאת לא רוצה לחתום, ערפאת מאחר, ערפאת, ערפאת; ערפאת הוא האשם בכול.

סאלח סלים: אבל לפי דעתי, זה סילוף של הדברים, ולא אומרים אמת לאזרחים, כי האמת היא שההסכם חתום והממשלה הזאת רוצה להכניס בו סעיפים חדשים וערפאת לא מסכים להכניס סעיפים חדשים.

סאלח סלים: למה הממשלה הזאת רוצה להכניס סעיפים חדשים להסכם חתום שנחתם בזמן הממשלה הקודמת?

סאלח סלים: כדי שהיא תוכיח שהיא ממשלה יותר אמינה מבחינת חיי היהודים, חיי המתנחלים, והממשלה של שמעון פרס והקצינים של צה"ל שהיו בזמנו הם לא אמינים – הם הפקירו את המתנחלים, חיי המתנחלים בסכנה, והממשלה הזאת היא הגיבורה שרוצה להבטיח את חיי המתנחלים.

סאלח סלים: מי שמפר את ההסכם זאת הממשלה הזאת, לא ערפאת.

סאלח סלים: זה שקר, מי שאומר זאת.

סאלח סלים: ערפאת אומר: חתמנו, בואו נבצע.

סאלח סלים: הממשלה הזאת היא שמפירה.

סאלח סלים: כל יום יוצאים בכלי התקשורת שערפאת דוחה ולא רוצה לחתום.

סאלח סלים: אני משוכנע שהממשלה הזאת לא רוצה בשלום.

סאלח סלים: כי המעשים שהיא עושה נוגדים את תהליך השלום, נוגדים את הדברים שהיא אומרת.

סאלח סלים: לכן אני מציע לראש הממשלה שיגיד את זה בגלוי – שהוא נגד הסכמי אוסלו ולא יבצע אותם; אבל שלא יגיד לנו מצד אחד שהוא כן מחויב להסכמי אוסלו, אבל בשטח הוא עושה בדיוק להיפך.

סאלח סלים: שיודיע לנו שהוא נגד הסכמי אוסלו ולא הולך לבצע את הסכמי אוסלו.

סאלח סלים: הדברים שעושה הממשלה הזאת הם דברים נגד תהליך השלום, נגד יישום ההסכמים.

סאלח סלים: אחרי הפיגוע האחרון, אחרי הרצח שהיה בבית-אל, פתאום למחרת הממשלה מחליטה על מעמד אזור פיתוח א' פלוס להתנחלויות.

סאלח סלים: באופן אוטומטי.

סאלח סלים: לא עבר שבוע.

סאלח סלים: פתאום.

סאלח סלים: כנראה היתה החלטה כזאת מוכנה; קרה מקרה, אז ישר שלפו אותה.

סאלח סלים: הממשלה תבוא לפה בשבוע הבא כדי לדון על הקיצוצים בתקציב.

סאלח סלים: פתאום יש כסף לאזור פיתוח א' פלוס?

סאלח סלים: זה דורש מיליונים רבים של שקלים.

סאלח סלים: פתאום, בן-יום, יש מיליונים לתת למתנחלים ולהתנחלויות?

סאלח סלים: ולזקנים, ולחינוך, ולרווחה – אין כסף, קיצוצים.

סאלח סלים: זה אומר, שיש כסף, רק שמעדיפים להעביר אותו לשטחים הכבושים, להתנחלויות, ולא לזקנים, ולא לתלמידים, ולא לחינוך.

סאלח סלים: דוגמה אחרת – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – יש לנו עכשיו בעיה בחברון.

סאלח סלים: מה עושה הממשלה?

סאלח סלים: הולכת ומתכננת הקמת שכונה יהודית בראס-אל-עמוד, בתוך שכונה ערבית.

סאלח סלים: חסרות אדמות?

סאלח סלים: הרי הופקעו כל כך הרבה אדמות.

זאב בוים: איפה זה ראס-אל-עמוד?

סאלח סלים: ראס-אל-עמוד היא שכונה ערבית בירושלים העתיקה.

פיני בדש: ירושלים – – –

זאב בוים: מה זה שייך לחברון?

סאלח סלים: אני נותן דוגמה של כמה מתנחלים בחברון שהיום כל המדינה מתלבטת איך להתעסק אתם ולהוציא אותם.

סאלח סלים: אז באים וחוזרים על אותו סיפור ולוקחים שכונה ערבית גדולה ובאים להקים בה שכונה יהודית.

סאלח סלים: מה זה יוצר?

סאלח סלים: רק חיכוכים, רק רצח, רק הרג, רק דם.

סאלח סלים: נראה שזאת התוכנית של הממשלה הזאת.

סאלח סלים: לכן אני משוכנע שהיא לא רוצה שלום.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת סאלח סלים.

שבח וייס: חבר הכנסת משה גפני, במסגרת חמש דקות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יהודה הראל; גם כן חמש דקות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין; גם כן חמש דקות.

שבח וייס: היה פה תיקון על-ידי קודמי, ואני פשוט צריך לכבד את מה שהוא החליט.

שבח וייס: קודמי בכלל אסר עליכם לדבר מפני שאיחרתם, אבל אחר כך הוא קבע חמש דקות.

שבח וייס: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת צור על הירצחם בדם קר של איטה ואפרים, השם ייקום דמם.

משה גפני: שוב אנחנו עדים לתופעה הנוראה של רצח לשם רצח לשם רצח.

משה גפני: משפחה שנסעה, ורוצחים נתעבים פגעו וגדעו חיי משפחה.

משה גפני: אני רוצה לעבור מכאן להצעת האי-אמון שהגישו סיעות האופוזיציה.

משה גפני: לפי דעתי, הצעת האי-אמון בעיתוי הזה איננה במקומה.

משה גפני: לא מן התבונה – – –

שבח וייס: הצעת האי-אמון הוגשה לפני שלושה שבועות ונדחתה פעמיים בגלל התחשבות בראש הממשלה.

משה גפני: אני הולך לומר את זה.

משה גפני: לא מן התבונה ולא מן ההיגיון להגיש אי-אמון לממשלה.

משה גפני: יש ויכוח נוקב בעם, יש ויכוח נוקב בכנסת – מטבע הדברים, כמייצגי הציבור – באיזו דרך ללכת.

משה גפני: יש שתי דרכים.

משה גפני: יש דרך של הממשלה הקודמת ויש דרך של הממשלה הנוכחית, שאגב, אני לא יודע מה היא.

אלי גולדשמידט: גם אנחנו לא.

אברהם יחזקאל: – – –

משה גפני: יש שתי דרכים.

אלי גולדשמידט: אני לא מבין אותך.

אלי גולדשמידט: אם אתה אומר שאתה לא יודע מה הדרך של הממשלה הזאת, אז למה אתה אומר שיש שתי דרכים?

אלי גולדשמידט: יש דרך אחת שאתה לא יודע מה היא.

שבח וייס: אחת שהוא יודע ואחת שהוא לא יודע, זה שתיים, אני ספרתי.

אלי גולדשמידט: אחת שהוא יודע ואחת שהוא לא יודע.

אלי גולדשמידט: יש דרך שלישית.

יצחק וקנין: שניים שהם אחד.

משה גפני: יש ויכוח, והוויכוח הזה הוא ויכוח נוקב.

משה גפני: אני רוצה לומר: בדרך הקודמת, של הממשלה הקודמת, מה שנקרא דרך השלום, לא פסקו אותם פיגועים נוראים שכולנו ראינו.

משה גפני: עלו כאן חברי כנסת שמייצגים סיעות, ולפחות קודמי, לא שמעתי ממנו גינוי בכל התוקף על הרצח הנורא הזה.

תמר גוז'נסקי: פרסמנו אלף פעמים גינוי.

משה גפני: אנחנו עולים ומדברים על אי-אמון לממשלה על נושא שקשור במישרין לאותו רצח.

אלי גולדשמידט: שמעון פרס גינה בחריפות את הרצח.

משה גפני: אמרתי.

משה גפני: עלו כאן דוברים – – –

אלי גולדשמידט: מי זה קודמך?

משה גפני: זה נכון, אדוני היושב-ראש – – –

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, יש גבול – – –

משה גפני: אמרתי בדיוק.

משה גפני: עלה קודמי – – –

אלי גולדשמידט: אתה מדבר אל העם, אתה מסביר לציבור הרחב שמקשיב לך שיושבים פה אנשים ולא מגנים את הרצח.

אלי גולדשמידט: זאת שערורייה.

משה גפני: לא, לא אמרתי את זה, חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: גם ברמיזה זה לא נכון.

אלי גולדשמידט: כל אחד בבית הזה מגנה את הרצח, ואנחנו לא מגנים פחות חריף מאשר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט, חבר הכנסת גפני התכוון לקודמו סאלח סלים.

שבח וייס: וחברת הכנסת תמר גוז'נסקי הודיעה, ואני חוזר על זה כדי שישמעו, שהמפלגה שלה גינתה גינוי חריף את הרצח.

אלי גולדשמידט: אז תגיד: חבר הכנסת סאלח סלים.

משה גפני: אמרתי: קודמי שדיבר כאן.

משה גפני: נכון מה שאמר היושב-ראש, שהצעת האי-אמון הזאת נדחתה פעמיים.

משה גפני: פעם אחת היא נדחתה מכיוון שראש הממשלה לא היה בארץ, וזה יפה שלא מגישים אז אי-אמון, מפני שהאי-אמון הוא בראש הממשלה; והפעם השנייה, בגלל חג החנוכה, שגם אז אין זה מן הראוי להגיש הצעת אי-אמון.

משה גפני: ואני משבח את האופוזיציה על כך.

משה גפני: השבוע, ימים אחדים לאחר הרצח – ואנחנו נמצאים באותו שבוע שבו היה הרצח – הנושא הזה לא היה צריך לעלות.

משה גפני: ואף-על-פי-כן הוא עלה.

תמר גוז'נסקי: גם הממשלה לא חיכתה שבעה ימים וקיבלה החלטות פוליטיות.

משה גפני: כן, אבל הממשלה לא תקיים אותן, כמו שהיא לא קיימה עוד הרבה דברים.

משה גפני: אז היא קיבלה החלטות.

משה גפני: אני תמכתי בראש הממשלה הנוכחי, הצבעתי עבורו, וכמוני רבים הצביעו עבור ראש הממשלה.

משה גפני: אחת הסיבות המרכזיות, אולי הראשונה שבהן, היא, שרצינו ואנחנו רוצים שמדינת ישראל תהיה מדינה יותר יהודית, שיהיו בה ערכים שבגללם אנחנו כולנו כאן.

משה גפני: היתה לנו ביקורת על הממשלה הקודמת, ביקורת נוקבת.

משה גפני: אינני בטוח איפה היינו בוויכוח בנושא המדיני אילו זאת היתה השאלה היחידה.

משה גפני: אני בכלל לא בטוח איפה היינו עומדים.

משה גפני: אבל היתה לנו שאלה קודמת, לפני הוויכוח המדיני, מה הזכות שלנו בכלל להיות כאן, מה מאחד אותנו כעם.

משה גפני: ואינני בטוח, אני אומר את זה עדיין בתקווה לעתיד, אינני בטוח שהממשלה הזאת ממלאה את הציפייה של מאות אלפים בעם שהצביעו בעד הממשלה הנוכחית מפני שהם רצו ממשלה שתביא למדינה ערכים יותר יהודיים.

משה גפני: אני לא בטוח.

משה גפני: אני חי בתקווה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני אומר לאלה שבכנסת הקודמת תמכו בבחירה ישירה לראשות הממשלה, ולכן היום אנחנו מצביעים על אי-אמון כשאנחנו יודעים שהממשלה לא תיפול, אני אומר להם שאנחנו החלשנו את הכנסת.

משה גפני: בעצם אנחנו מאפשרים היום לממשלה לא לבוא לכאן בכלל.

משה גפני: אני התנגדתי לבחירה ישירה לראשות הממשלה, חשבתי שזה דבר חמור מאוד, חשבתי שזה יגרום נזק לכנסת.

משה גפני: אתם במפלגת העבודה תמכתם בזה, ועכשיו אתם סובלים מזה.

משה גפני: אני מקווה שזה יתוקן.

משה גפני: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת גפני.

שבח וייס: חבר הכנסת יהודה הראל, חמש דקות, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

יהודה הראל: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שאוכל להביא בחמש דקות את העמדה המיוחדת של הדרך השלישית בנושא, אף שהוקצבו לנו עשר דקות בדיון הסיעתי.

יהודה הראל: אינני חושב שיש הבדל בצער ובגינוי בין כל חברי הכנסת, יהודים וערבים, ואני מציע שלא להשתמש בנושא הזה.

יהודה הראל: מה הביקורת שלנו על החלטת הממשלה שהתקבלה בשבוע שעבר?

יהודה הראל: בנושא של עדיפות לאומית לא קובע ולא קבע אף פעם רק הנושא הסוציאלי, כמו שניסיתם להציג את זה.

יהודה הראל: העדיפות הלאומית לא חולקה רק על-פי הנושא החברתי – גם על-ידי הנושא החברתי.

אלי גולדשמידט: מי יבוא לרמת-הגולן אם אפשר להשיג מפעל בברקן, חמש דקות מכפר-סבא?

יהודה הראל: כבר אמרת את זה.

יהודה הראל: הקשבתי לך, שמעתי.

אלי גולדשמידט: זה לא עושה את זה פחות נכון.

יהודה הראל: קובע גם הנושא של פיזור האוכלוסייה.

יהודה הראל: נכון?

יהודה הראל: ויישובים מבוססים מבחינה חברתית באזורים שאליהם רוצים לפזר את האוכלוסייה, מקבלים עדיפות.

יהודה הראל: כך נהגו תמיד.

יהודה הראל: קובע גם השיקול הפוליטי, כזה או אחר, בתמיכה בעדיפות לאזור מסוים או בהתנגדות לה.

יהודה הראל: אז בואו נשתחרר מהדמגוגיה.

יהודה הראל: לצערי, אנחנו עמוסים כאן בדמגוגיה.

יהודה הראל: אין דיון, לא בוועדת הכספים, שאני נמצא בה, ולא כאן, שלא מדברים בו על הממשלה הקודמת שזרקה מיליארדים לקיבוצים, או על הממשלה הזאת שזורקת מיליארדים להתנחלויות.

יהודה הראל: אני בבעיה קשה, אני מתנחל חבר קיבוץ, בעניין הזה אני חוטף משני הצדדים.

שבח וייס: אתה זכית משני העולמות, יש לך המון מיליארדים.

יהודה הראל: כן.

יהודה הראל: גם חנן פורת.

יהודה הראל: אילו היה לי זמן הייתי מראה את הדמגוגיה שבשתי הטענות האלה.

יהודה הראל: על מה אנחנו מוחים?

יהודה הראל: לממשלת ישראל, לרוב המפלגות המרכיבות אותה, לאופוזיציה, למפלגת העבודה – אף לאחת מהן אין תוכנית יעד להסדר הקבע, מפורסמת וגלויה, שאומרת מה הגבולות ומה האופי של הסדר הקבע.

יהודה הראל: אני חושב שאין דבר דחוף מזה.

תמר גוז'נסקי: – – –

יהודה הראל: אני חושב שלכם ולנו יש תוכנית להסדר הקבע.

יהודה הראל: נכון?

תמר גוז'נסקי: לנו יש.

יהודה הראל: אני יודע.

יהודה הראל: ליתר הכנסת אין תוכנית.

יהודה הראל: לחברים רבים בכנסת אולי יש תוכנית.

יהודה הראל: אבל תוכנית מוסכמת על המדינה, או על הממשלה, או על מפלגת העבודה, או על מפלגת הליכוד – אין.

יהודה הראל: הדרך לשלום הולכת כנראה דרך הסדרי ביניים, אני לא שולל את זה, לרבות הנסיגות הנוספות שעליהן ישראל התחייבה.

יהודה הראל: אבל אי-אפשר ללכת להסדרי ביניים כשלא יודעים לאן הולכים.

יהודה הראל: כשהמטרה לא ברורה, לא גלויה ולא ידועה, כשלא יודעים עד לאן רוצים להגיע, איך אפשר ללכת לנסיגות נוספות?

יהודה הראל: ואיך אפשר לקבוע עדיפות לאומית כשלא יודעים היכן רוצים להישאר ומאיפה רוצים ללכת?

יהודה הראל: קודם לקביעת עדיפות לאומית צריכה להיות החלטה ברורה וגלויה מה מטרתנו בהסדר הקבע.

יהודה הראל: ואז אולי היינו מחליטים על עדיפות לבקעת-הירדן, ולא ליישוב שנמצא ליד שכם.

יהודה הראל: אפשר להתווכח על המטרה, אבל לפני זה נחליט כולנו שאנחנו מחפשים מטרה ורוצים להגיע עליה להסכמה.

אלי גולדשמידט: זה מה שממשלת העבודה עשתה.

יהודה הראל: אני הייתי רוצה לדעת ממפלגת העבודה, אני חותר לזה הרבה זמן, מה מפת הסדר הקבע, לא של אבו-מאזן ויוסי ביילין, אלא של מפלגת העבודה.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד, שההצבעה של השר אביגדור קהלני בממשלה נגד התוכנית לא ביטאה התנגדות שלנו לעדיפות בכל מקום ביהודה, בשומרון ובחבל-עזה.

יהודה הראל: היא ביטאה את הצורך בקביעת מטרה, או בקביעת תוכנית יעד להסדר הקבע.

יהודה הראל: ולבסוף, ביומיים האחרונים ניהלנו פגישות גם עם ראש הממשלה, גם עם שר התעשייה והמסחר וגם עם שרים אחרים, והבנו שבתוך ההעדפה הזאת ייקבעו עדיפויות ותהיה דיפרנציאציה.

יהודה הראל: אני לא בטוח איזה.

יהודה הראל: אנחנו נעקוב אחרי זה.

יהודה הראל: מצאנו את התקווה שאנחנו מתקרבים לקביעת תוכנית יעד, ולא אפרט בעניין זה.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד, שאם יש דבר שיותר מכול מביא אותי להצביע נגד הצעת האי-אמון הוא העובדה, שהגענו למצב שבו יושב-ראש הרשות הפלשתינית יכול להטיל וטו על בניית כל בית בירושלים, לאיים במלחמה על בניית שכונה בהר-חומה, פשוט לאיים במלחמה, ולקבל – לא, לא אשתמש בביטוי חריף – אבל להיות בטוח, שאם יישפך דם, חלק מהבית הזה יאשים את ממשלת ישראל ולא את אלה שיפתחו באש.

יהודה הראל: מהמצב הזה אנחנו צריכים להשתחרר על-ידי תוכנית מוסכמת, שתיתנו לה את הגיבוי בדברים שאתם מאמינים בהם, ואל תיתנו לה את הגיבוי בדברים שאתם לא מאמינים בהם.

יהודה הראל: אבל אני מבקש שלא תהיה שלילה טוטלית.

יהודה הראל: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת הראל.

שבח וייס: חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

שבח וייס: חמש דקות לכל אחד מכם.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בפתיחת דברי ברצוני להביע את תנחומי למשפחת צור ולאחל החלמה מהירה לפצועים.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, שמעתי את נאומו של שמעון פרס, נאום מלא פולמוס וחשבון עם מדיניות הממשלה הנוכחית.

יצחק וקנין: הביקורת שנשמעה היא בכל תחומי פעילותה של הממשלה, במיוחד בעניין מדיניות השלום, ביקורת על דרך ניהול המשא-ומתן עם הפלשתינים.

יצחק וקנין: הוא תקף את מדיניות ההתנחלויות ואת מערכת היחסים העכורה עם מדינות העולם, ובמיוחד עם מדינות ערב.

יצחק וקנין: בקיצור, תיאור המצב על-פי יושב-ראש האופוזיציה הוא "וחושך על פני תהום".

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, לא שמעתי מלה וחצי מלה כביקורת על הרשות הפלשתינית והעומד בראשה ועל הדרך שבה הוא מהתל בנו, כאשר מדי שבוע בשבוע נשמעות הצהרות שונות ומשונות הן מיושב-ראש הרשות הפלשתינית והן ממנהיגי מדינות ערב, אשר מטרתם היחידה – לבודד את מדינת ישראל ולדחוק את הממשלה לפינה צרה מאוד, כאשר מרחב התמרון שנותר הוא קטן מאוד.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, ברור לי שתפקידה של האופוזיציה הוא לבקר ולתקוף את מדיניותה של הממשלה, אך ביקורת חד-סטרית, ללא הבחנה, רק מזיקה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, לא שמעתי מדוברי האופוזיציה גינוי לפעולות הטרור האחרונות – כאשר פעילות טרור זו מסתיימת בשטח אשר נמצא באחריות הרשות הפלשתינית.

אלי בן-מנחם: אתה היית בבית-הכנסת, אני חושב.

יצחק וקנין: אני הייתי פה, ואני רוצה להגיד לך, בן-מנחם – – –

אלי בן-מנחם: דבר על החברה, מה קורה היום.

אלי בן-מנחם: אתה ש"סניק – – –

שבח וייס: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

יצחק וקנין: אל תערבב מין בשאינו מינו.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אתה מייד אחריו.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך, שבתקופה של חצי שנה בשנת 1996 היו פיגועי טרור מפה עד להודעה חדשה.

יצחק וקנין: מתו כל כך הרבה אנשים, נפגעו כל כך הרבה משפחות, ואני לא יודע איפה אתם חייתם בכלל.

יצחק וקנין: אתם לא חייתם פה, במדינה הזאת.

אלי בן-מנחם: לא, אנחנו היינו בחוץ-לארץ.

יצחק וקנין: אתה היית אולי בחוץ-לארץ, לא אני.

אלי בן-מנחם: – – – אני הייתי בתוך העם.

יצחק וקנין: אדוני, אני הייתי פה.

יצחק וקנין: עובדה אחת יש, שמאז קמה הממשלה הזאת – – –

שבח וייס: חבר הכנסת וקנין, תרשה לי שנייה.

שבח וייס: נרגיע קצת את הרוחות.

אלי בן-מנחם: אני רק רוצה לכוון אותו שידבר על החברה.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

יצחק וקנין: אתה לא תקבע על מה אני אדבר.

שבח וייס: חבר הכנסת וקנין, תרשה לי להגן עליך.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, אתה דובר אחריו, תוכל להתפלמס אתו על מה שתרצה.

שבח וייס: עכשיו תאפשר לו לדבר.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: לא, אי-אפשר.

שבח וייס: אלי, לכל חבר כנסת הערת.

שבח וייס: תן לו לסיים.

אלי גולדשמידט: שוב אמרת שדוברי האופוזיציה לא גינו את הרצח.

אלי גולדשמידט: אני לא יכול לשמוע את זה.

אלי גולדשמידט: פרס גינה.

יצחק וקנין: תסלח לי מאוד, לא שמעתי את זה פה.

יצחק וקנין: אני צריך לשמוע את זה פה, מעל במה זו.

שבח וייס: חבר הכנסת וקנין, חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בואו נסדיר את העניינים.

שבח וייס: אני ישבתי כאן במשך כל הדיון כמעט, חבר הכנסת אלי גולדשמידט ישב כל הדיון כאן.

שבח וייס: אני מודיע לך, עדות מכלי ראשון, כי חבר הכנסת שמעון פרס, בדבריו, גינה, והזכיר את המשפחה, את האם איטה ואת הבן אפרים, ואחריו עשו כך כל חברי הכנסת.

שבח וייס: אני מציע, כדי למנוע טעויות, שאם מישהו לא היה פה דקות מספר, שלא יכליל, ועל-ידי כך יעשה צדק לאמת.

שבח וייס: עכשיו תואיל בטובך להמשיך.

יצחק וקנין: פעילות טרור זו מסתיימת בשטח אשר באחריות הרשות הפלשתינית, וכולנו יודעים עד כמה קטן מרחב התמרון של צה"ל לפעול מול אותם מחבלים אשר בורחים לשטח זה, המשמש להם כערי מקלט.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, המאמינים בנסים נמצאים בימין ובשמאל.

יצחק וקנין: יש המאמינים שפינוי המתנחלים ועקירת היישובים ביש"ע הם עניין של זמן ועל כן יש לייבש את ההתנחלויות ייבוש מוחלט, כפי שנשמע מנאומו של יושב-ראש האופוזיציה מר שמעון פרס, שאין להכיר ביישובי יש"ע כאזור פיתוח א' ויש למנוע מהם הטבות הניתנות באזורים שונים בארץ.

יצחק וקנין: לעומת זאת, אלה המציעים להקים התנחלויות בכל מקום שבו אירע פיגוע מצפים שהפלשתינים יסכימו לכללי המשחק האלה ושהעולם ישתוק.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, גם מי שמפקפק בכוונות הפיוס של הפלשתינים, בתבונה שבהסכמי אוסלו ובעתיד השלום בכלל, לא כדאי שיסתום את הגולל על הסיכוי שנגיע לדו-קיום כלשהו.

יצחק וקנין: הסיכוי הזה מותנה בהותרת מרחב מחיה לאוטונומיה.

יצחק וקנין: רצוי היה שהממשלה תסרטט קווים אדומים לרווחת הפלשתינים.

יצחק וקנין: באלה לא נוגעים, אלא אם כן הפלשתינים מכריזים מלחמה.

יצחק וקנין: אף שאין נוהגים לגלות קווים אדומים, עצם קיומם עשוי למתן במקצת את הסיכוי להידרדרות בכל משבר מזדמן.

יצחק וקנין: היות שכך, אין לנו סיבה לתמוך בהצעת האי-אמון בממשלה.

יצחק וקנין: תודה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת וקנין.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, חמש דקות, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת פיני בדש.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת וקנין – – –

שבח וייס: חבר הכנסת וקנין, נדמה לי שחבר הכנסת אלי בן-מנחם רוצה שתשמע אותו כפי שהוא שמע אותך.

יצחק וקנין: – – –

אלי בן-מנחם: אני לפחות לא אטעה את הציבור.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במערכת הבחירות האחרונה לכנסת, כמעט בכל שכונות המצוקה במדינת ישראל ובאזורי הפיתוח ראיתי פלקטים בשחור-לבן: כסף לשכונות ולא לאש"ף.

אלי בן-מנחם: פלקטים של הימין, פלקטים של הליכוד.

אלי בן-מנחם: הם הבטיחו כסף לשכונות ולא לאש"ף.

אלי בן-מנחם: אנחנו, כקונטרה, גם אמרנו שנמשיך להשקיע בשכונות ולא בהתנחלויות.

אלי בן-מנחם: עשינו את זה באמונה, לא מתוך דמגוגיה.

אלי בן-מנחם: לא רימינו אף אחד, לא הטעינו אף אחד.

אלי בן-מנחם: אלה היו השלטים במערכת הבחירות.

אלי בן-מנחם: עברו שישה חודשים מאז הבחירות.

אלי בן-מנחם: נכון שזה לא הרבה זמן, אבל זה די הרבה זמן לתושבים החלשים בשכונות, שחלק גדול מהם גם הצביעו למפלגה שלך, וקנין, לש"ס, בגלל ההיבט החברתי, לא הביטחוני, כי הם לא רואים בכם רמטכ"לים, הם רואים בכם מייצגים את הנושאים של החלשים.

יצחק וקנין: – – –

אלי בן-מנחם: האנשים שלך, המצביעים שלך.

יצחק וקנין: – – – מתוך עשרה חברי כנסת של ש"ס שמונה חברי כנסת שירתו שירות מלא בצבא.

יצחק וקנין: נגמרה השיטה שלא משרתים בצבא.

שבח וייס: שבעה וחצי.

שבח וייס: אני ספרתי.

אלי בן-מנחם: אני אמרתי שלא שירתת בצבא?

אלי בן-מנחם: אני אמרתי שלא שירתת?

אלי בן-מנחם: אני רק אמרתי שהמצביעים שלך בשכונות המצוקה, שהצביעו לך, רצו שתשמור עליהם ותיטיב אתם ושלא יפגעו בהם בהיבט החברתי.

אלי בן-מנחם: זה מה שהם ביקשו ממך.

אלי בן-מנחם: לא אמרתי אם שירתת ולא מעניין אותי.

אלי בן-מנחם: אני בטוח ששירתת, זאת לא הבעיה שלי.

אלי גולדשמידט: אגב, אנשי ש"ס משרתים בצבא ותומכי ש"ס משרתים בצבא.

אלי בן-מנחם: גם וגם.

אלי גולדשמידט: לא.

אלי בן-מנחם: גם וגם.

אלי בן-מנחם: אני מכיר אותם יותר טוב ממך, אלי גולדשמידט.

אלי בן-מנחם: רובם היו, אני מקווה שימשיכו.

שבח וייס: נוריד את העניין מהדיון.

שבח וייס: שבעה חברי כנסת של ש"ס שירתו בצבא.

שבח וייס: אחד – חלק.

שבח וייס: 7% הצביעו בצבא עבור ש"ס.

אלי בן-מנחם: מה שקרה בששת החודשים האלה – חזרנו, אני חושב, לשנת 1988, שנת 1987.

אלי בן-מנחם: בשכונות בוכים ובהתנחלויות חוגגים.

אלי בן-מנחם: מתחילה לחזור על עצמה המהדורה הישנה.

אלי בן-מנחם: הפכו את בני המתנחלים והמתנחלים עצמם לנושאי הדגל.

אלי בן-מנחם: ואני שומע פה את השרים: החלוצים שבחלוצים במדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: הם בכלל הקימו את מדינת ישראל.

אלי בן-מנחם: עיני לא צרה בהם, אבל אני אומר:

אלי בן-מנחם: לא להפלות את אנשי השכונות לרעה, לא לפגוע בהם.

אלי בן-מנחם: ובמי פוגע ביבי נתניהו?

אלי בן-מנחם: קודם כול, כרגיל, במצביעים שלו: בקטמונים, בשכונת התקווה, בשכונת ג'סי כהן, בבני השכונות.

אלי בן-מנחם: מה שאנחנו עשינו – ועשינו את זה לא כמפלגה, כי האמנו בדרך – הקמנו מרכזי למידה.

אלי בן-מנחם: אמרנו שהנושא המרכזי במדינת ישראל זה נושא החינוך.

אלי בן-מנחם: גם רפול מאמין שהנושא המרכזי הוא נושא החינוך.

אלי בן-מנחם: הקמנו מרכזי למידה, שהילד בשכונת מצוקה יוכל גם לקבל שיעורי עזר במתמטיקה ובאנגלית.

אלי בן-מנחם: מה שעשו להם מייד אחרי החלפת השלטון: הקפאת תקציבים.

אלי בן-מנחם: אומרים בדרך כלל שהתפוח לא נופל רחוק מהעץ.

אלי בן-מנחם: פרוש נפל רחוק מאוד מפרוש האבא שלו, שהיה גם הגון וגם רגיש בכל הנושא החברתי.

פיני בדש: – – –

אלי בן-מנחם: הוא נפל רחוק מאוד, ואני אומר את זה בצער.

אלי בן-מנחם: שילמד.

אלי בן-מנחם: וכבר אמרתי לו: תלמד אצל אבא שלך, לך תעשה קורס אצלו מבחינת הגינות ויושר.

אלי בן-מנחם: אני הכרתי את אבא שלו כחבר הכנסת בקדנציה הראשונה שלי.

אלי בן-מנחם: הוא היה רגיש אמיתי.

נסים דהן: לא נהוג לתקוף אחד שלא נמצא פה בכנסת.

אלי בן-מנחם: תודה רבה לך.

אלי בן-מנחם: אתה רוצה שאני אתקוף אותך?

אלי בן-מנחם: עזוב.

אלי בן-מנחם: אתה פה, אז עזוב.

נסים דהן: אני עוד יכול לענות.

אלי בן-מנחם: אתה יכול לענות, אז תענה.

אלי בן-מנחם: אני אענה לך בחזרה.

אלי בן-מנחם: עזוב את הנושא ותן לי לגמור את חמש הדקות שיש לי.

אלי בן-מנחם: מה עשו?

אלי בן-מנחם: להם ביטלו את שיעורי המתמטיקה.

אלי בן-מנחם: ותבדקו אתם מהקואליציה, ש"ס ואחרים המייצגים את הנושאים החברתיים בממשלה הזאת.

אלי בן-מנחם: סגרו להם את הדלת בשכונת הארגזים, בשכונת עזרא.

אלי בן-מנחם: אומרים: אלי, למה הפסיקו לנו את השיעור?

אלי בן-מנחם: אני שואל את הממשלה.

אלי בן-מנחם: אז מה אומרים לי? – אנחנו לומדים.

אלי בן-מנחם: אמרתי: תלמדו על הגב של האחרים, לא על הגב של המסכנים שהצביעו עבורכם, שהצביעו לימין, רובם הגדול.

אלי בן-מנחם: מצד שני, קרה מקרה מצער, אני מגנה אותו, החברים שלי גינו אותו, את הפשע הנתעב שרוצחים ילד ורוצחים אמא.

אלי בן-מנחם: לומר היום: אנחנו ניתן מלגות חינם, אוניברסיטה חינם למתנחלים, כשלילדים בשכונות המצוקה מבטלים שיעור עזר באנגלית או במתמטיקה.

אלי בן-מנחם: זה מול זה.

אלי בן-מנחם: פה זוגות צעירים מחוסרי דיור, מקטינים להם משכנתאות, מבטלים להם "בנה דירתך".

אלי בן-מנחם: בני שכונות המצוקה מחוסרי הדיור יצטרכו לחזור לאוהלים, וכנגד זה בונים וילות עם גגות אדומים למתנחלים.

אלי בן-מנחם: מה עשינו?

אלי בן-מנחם: מספר המתנחלים הוא בדיוק כמספר התושבים של שתי שכונות מצוקה – קטמונים ואולי עוד שכונה אחת, ג'סי כהן, שם מספר הילדים גדול יותר.

אלי בן-מנחם: בשטחים ואצל המתנחלים כל הילדים מלווים על-ידי חמישה נגמ"שים לשיעורי בלט.

אלי בן-מנחם: מצד שני מקצצים בתקציבי בלטות לתושבי השכונות, שלא יוכלו להרכיב בלטות בבית שלהם.

אלי בן-מנחם: אני רוצה לראות צדק.

אלי בן-מנחם: אם יהיה צדק אין לי בעיה.

אלי בן-מנחם: אבל יש לי תחושה כבדה מאוד, שאותה ממשלה בראשות ביבי נתניהו, שקיבלה את רוב הקולות שלה מערי הפיתוח ומשכונות המצוקה – – –

אברהם הירשזון: אתה נסחף.

אלי בן-מנחם: אני לא נסחף.

אלי בן-מנחם: אני אומר מה שאני חש.

אלי בן-מנחם: יכול להיות שראש הממשלה ביבי נתניהו בז למצביעים שלו.

אלי בן-מנחם: לא רק אני אומר זאת, אומרים זאת חברים בקואליציה.

אלי בן-מנחם: לצמצם בתקציב שיקום שכונות, קשישים, ילדים, חינוך, נסיעה בתחבורה הציבורית; אפילו בקופת-חולים כבר ניסו לפגוע בהם.

אלי בן-מנחם: לעומת זאת, ראיתי איך הוא נראה בלוויה – חמוץ, כאילו גנבו לילד צעצוע.

אלי בן-מנחם: אני מבין אותו.

אלי בן-מנחם: כולם חשים כאב.

אלי בן-מנחם: אזור פיתוח א' – מאה אחוז.

אלי בן-מנחם: אז למה לא לתת מעמד של אזור פיתוח א' לקטמונים, ולמה לא לתת מעמד של אזור פיתוח א' לשכונת התקווה, ששם גרים ילדים קטנים שהם דור שני ושלישי למצוקה?

אלי בן-מנחם: מה, רוצים אותם בורים כל החיים?

אלי בן-מנחם: כמה שהם יותר בורים הם משרתים את הליכוד.

אלי בן-מנחם: כך אמר רוני מילוא, אם אני לא טועה.

אלי בן-מנחם: הם ימשיכו להצביע בעד הימין, כי הם לא לומדים מספיק, לא נותנים להם ללמוד מספיק.

אלי בן-מנחם: זה הכיוון של הממשלה, לפגוע במצביעים שלהם?

אלי בן-מנחם: אותם אנשים יכולים להמשיך ולהצביע לליכוד, אבל שהליכוד יפסיק, לפחות, להכות בהם.

אלי בן-מנחם: השרה לימור לבנת, את אמרת לא להפלות בין דם לדם.

אלי בן-מנחם: אני מציע לך ולממשלה שלך – אל תפלו בין דם עני לבין דם של מתנחל.

אלי בן-מנחם: הדם של אותו ילד עני בשכונת מצוקה לא פחות אדום מדם של מתנחל.

לימור לבנת: תפסיק להסית.

לימור לבנת: תפסיק עם ההסתה הזאת.

אלי בן-מנחם: את מסיתה.

אלי בן-מנחם: מה שאתם תעשו – – –

לימור לבנת: – – –

שבח וייס: השרה לימור לבנת, תאפשרי לו לסיים.

לימור לבנת: – – –

אלי בן-מנחם: תפריעי כמה שאת רוצה.

שבח וייס: לא מקובל ששר קורא קריאות ביניים.

לימור לבנת: גם לא מקובל – – –

שבח וייס: דווקא מקובל.

אלי בן-מנחם: תגידי לי, גברתי הנכבדה, את חושבת שאפשר להונות כל הזמן את כל העם?

אלי בן-מנחם: זה מה שאתם עושים.

אלי בן-מנחם: אתם כל הזמן מטעים את כל העם.

אלי בן-מנחם: יש גבול לכל תעלול.

לימור לבנת: תפסיק עם ההסתה.

אלי בן-מנחם: אל תבטלי לי שיעורי עזר לילדים בשכונת עוני ותיתני להם מלגות, עם כל הכבוד.

אלי בן-מנחם: את רוצה – תיתני למתנחלים, אני לא נגד, אבל תיתני גם לתושבי אזורי מצוקה שהצביעו בעדכם, שהצביעו בעדך.

אלי בן-מנחם: כל אותן שכונות המצוקה שהסתובבת בהן כמו פרימדונה בבחירות, אבל היום את לא יודעת איך הם נראים בכלל.

אלי בן-מנחם: המקומות שהצביעו בעדך – תיתני להם מעמד אזור פיתוח א', כמו שאת רוצה לתת לבית-אל, לקרני-שומרון ולביתר.

לימור לבנת: – – –

אלי בן-מנחם: רבותי, אם רוצים לתת וילות עם גגות אדומים למתנחלים, אני מציע לתת גם למחוסרי דיור.

אלי בן-מנחם: אם רוצים לתת מלגות למתנחלים, לתת גם לבני השכונות.

לימור לבנת: כמו לאזור א'.

דן תיכון: אדוני גומר.

דן תיכון: אפילו חבר הכנסת אלי גולדשמידט אומר שגמרת.

דן תיכון: משפט, ואתה מסיים.

אלי בן-מנחם: רבותי, כמי שעדיין גר בשכונה קשה, אני מבקש ודורש מהממשלה – אם אתם הולכים להגדיר את כל ההתנחלויות כאזור עדיפות א', אין לי בעיה.

אלי בן-מנחם: במקביל, ביחד, תגדירו גם את כל שכונות המצוקה כאזור פיתוח א', שגם הם יקבלו חינוך, מלגות, ושגם להם תהיה קורת גג.

אלי בן-מנחם: לא כאן וילות חינם וכאן גרים באוהלים; כאן מלגות וכאן הילדים מתבוססים בבוץ, והם לא ישרתו אחר כך בצבא.

אלי בן-מנחם: אם תעשו כך, תקבלו תמיכה הרבה יותר גדולה.

אלי בן-מנחם: אל תפלו.

אלי בן-מנחם: הדם של כולנו דם אדום, גם של אלה וגם של אלה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אחרון הנואמים – חבר הכנסת פיני בדש, בבקשה.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה זוכר את ההסכם בינינו?

דן תיכון: לא קיבוצים, לא יהודה ושומרון, לא שכונות עוני, כי זה בומרנג.

אלי גולדשמידט: לא, אני פשוט לא מבין למה השרה לימור לבנת התלבשה על דגניה א'.

אלי גולדשמידט: יש יפעת.

פיני בדש: היא התלבשה גם על עומר, מה אתה רוצה?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, לפני כמה ימים שמעתי בבוקר את חבר הכנסת ברק, והוא הסביר בדיוק, ואני הרי ידעתי לאן זה מגיע.

דן תיכון: בבקשה.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי בתחילת הערב את יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס, שמעתי את חבר הכנסת רן כהן, ויש לי הרגשה שהם עדיין לא מבינים שעברה חצי שנה והתחלפה ממשלה ויש מדיניות חדשה.

פיני בדש: תכניסו לראש שהממשלה שנבחרה לא הולכת לבצע את מדיניות הממשלה הקודמת.

פיני בדש: העם בחר אחרת.

פיני בדש: כל הערב אתם מתקיפים את ההחלטה על אזור א' ביהודה ושומרון.

פיני בדש: מה שאתם ביטלתם ב-1992 – וזה היה לגיטימי מבחינתכם, כי עליתם לשלטון והחלטתם לבצע את המדיניות שלכם – הוא לגיטימי ב-1996; מתחלפת ממשלה, והיא חוזרת לבצע את המדיניות שהיא חושבת עליה.

חיים רמון: עם לגיטימיות לא מתווכחים.

פיני בדש: חבר הכנסת רן כהן צעק ססמאות:

פיני בדש: 15,000 דולר לדירה ביהודה ושומרון, שערורייה, על חשבון אופקים, על חשבון ירוחם.

פיני בדש: קודם כול, הלוואי שזה היה נכון.

פיני בדש: אם כל דירה ביהודה ושומרון היתה עולה 15,000 דולר, תאמין לי שלא היתה נשארת דירה אחת פנויה.

פיני בדש: אבל אין ועדיין לא נתנו את זה.

פיני בדש: אבל השיטה להשוות, שכביכול כל התנאים שנותנים ביהודה ושומרון, שייבשתם אותם במשך ארבע שנים, זה יהיה על חשבון אופקים, על חשבון ירוחם?

חיים רמון: שרת התקשורת אמרה – – –

נואף מסאלחה: זה לא על חשבון עומר.

פיני בדש: חבר הכנסת רמון, תפסיקו עם ההסתה הזולה הזו.

פיני בדש: זה לא עזר לכם בעבר וזה לא יעזור לכם בהווה.

פיני בדש: לכן אני קורא לכם – תפסיקו עם ההסתה הזו, תפסיקו לחמם את עיירות הפיתוח.

פיני בדש: חזרנו למדיניות הקודמת.

פיני בדש: יימצאו לזה תקציבים, לא על חשבון עיירות הפיתוח.

פיני בדש: כל הזעקה בנושא הרחבת ההתנחלויות – רבותי, בהסכם אוסלו כתוב, מה שעשה עורך-הדין זינגר – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בייגה שוחט, אנחנו לא מתקדמים.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי.

דן תיכון: חברת הכנסת נעמי חזן.

דן תיכון: רבותי, אנחנו לא מתקדמים.

דן תיכון: חבר הכנסת אלון.

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום.

דן תיכון: חבר הכנסת בדש, אנא המשך.

פיני בדש: בהסכם אוסלו כתוב בפירוש, שניתן להרחיב את ההתנחלויות ולא לעצור את הגידול הטבעי בהתנחלויות.

פיני בדש: כתוב, היום הציגו את זה בוועדת החוץ והביטחון, וחבר הכנסת רמון אמר: נכון שכתוב, אבל לא זו היתה רוח הדברים.

פיני בדש: כל אחד רואה את רוח הדברים מהכיוון שלו.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: אדוני שר התעשייה והמסחר.

דן תיכון: רבותי.

פיני בדש: לא ניתן להמשיך לייבש את ההתנחלויות ולא לאפשר להם את הגידול הטבעי, לא לאפשר להם לבנות מבני ציבור, דבר שלא אפשרו להם בארבע שנים.

פיני בדש: צריך לתת לאנשים האלה זכות קיום, לפתח תשתיות, כדי שהם יוכלו להמשיך ולהתפתח ולגדול במקומות האלה.

פיני בדש: לנושא הבנייה בירושלים: ממתי צריך לבקש רשות מערפאת לבנות בראס-אל-עמוד בירושלים?

פיני בדש: ממתי היה צריך בכלל לבקש רשות לפתוח מנהרה בירושלים?

פיני בדש: רבותי, אין ויכוח, ירושלים היא בירת ישראל.

פיני בדש: ממשלת ישראל יכולה לעשות כל מה שהיא רוצה בירושלים, והמנהרה זה הקרב על ירושלים.

פיני בדש: נכנעים במנהרה, נכנעים בדברים אחרים.

פיני בדש: צריך להמשיך לבנות, כמו שדחפת, חבר הכנסת פואד, כשהיית שר השיכון, לבנות בירושלים עוד ועוד שכונות יהודיות.

פיני בדש: זה היה לכבודך.

פיני בדש: צריך להמשיך ולא להתחשבן, לא לעשות חשבונות.

פיני בדש: ככל האפשר – להמשיך ולפתח בנייה יהודית בירושלים.

פיני בדש: בנושא הכבישים העוקפים ביהודה ובשומרון: סללו כבישים עוקפים ביהודה ובשומרון – גם אתה, פואד, עשית עבודה יפה בעניין.

פיני בדש: אבל, חבר הכנסת פואד, הכבישים העוקפים מפסיקים להיות עוקפים.

פיני בדש: הבנייה הבלתי-חוקית לאורך הכבישים מתבצעת בקצב, ואני קורא לשר הביטחון לעצור את הבנייה הבלתי-חוקית שמתבצעת בשני צדי הכבישים העוקפים.

פיני בדש: אחרת, בתוך שנה צריך לבנות לכבישים העוקפים האלה עוד כבישים עוקפים.

פיני בדש: כל יום שעובר ולא מפקחים על הבנייה הזו, ואני מכיר טוב מאוד מהדרום איך העסק הזה הולך ומתפתח בצורה חכמה ומהירה – צריך לעצור את התהליך הזה, כל יום לפקח ולהרוס.

פיני בדש: למרות כל הצעקות יש להמשיך ולאפשר בנייה פרטית ביהודה ובשומרון בהתנחלויות; לאפשר ליזמים לבנות בנייה פרטית ובכך לחסוך כספי ציבור בבנייה ציבורית.

פיני בדש: חבר הכנסת ברק, לאחרונה אתה מרבה לתקוף את ראש הממשלה.

פיני בדש: אמרתי לך קודם, גם כן בארבע עיניים, אתה מתחיל דווקא לאבד נקודות בעניין הזה.

דליה איציק: הוא אומר בדיוק מה שאתם אומרים.

דליה איציק: רק יותר אמין.

פיני בדש: אתה ביטחוניסט, צריכה גם להיות אחריות לאופוזיציה.

אהוד ברק: – – –

פיני בדש: תשמע בקול אביך, שאמר לך: הגזמת.

פיני בדש: תנמיך את הטון.

פיני בדש: תעשה את זה יותר מתון.

פיני בדש: תהיה אופוזיציה בונה, לא אופוזיציה הרסנית.

דן תיכון: רבותי, הוא עומד לסיים.

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, חבר הכנסת דהן, חבר הכנסת פנחסי; כל סיעת ש"ס, נא לשבת, למעט בניזרי.

פיני בדש: אני שומע כל הזמן את אנשי האופוזיציה שמדברים על ההפרות הישראליות ועל אי-ביצוע ההסכמים מצד ישראל.

פיני בדש: אדוני שר הביטחון וראש הממשלה, העליתי את זה היום.

דן תיכון: חברת הכנסת נעמי חזן, נא לשבת.

פיני בדש: יש לעצור כניסה של פלשתינים ליהודה ושומרון כל עוד לא יצאו כל ה-40,000 שהיו צריכים לצאת.

פיני בדש: צריך לווסת את זה.

פיני בדש: 40,000 פלשתינים נכנסו ולא יצאו אחרי שהמועד פג.

פיני בדש: אין לאפשר לאף אחד להיכנס כל עוד 40,000 אלה לא יצאו.

פיני בדש: זו פשוט זכות השיבה בדלת האחורית.

פיני בדש: אני רוצה לסיים.

פיני בדש: היום שמעתי התקפות כלכליות על הממשלה הזו.

פיני בדש: איפה חבר הכנסת שוחט?

פיני בדש: חבר הכנסת שוחט, שר האוצר לשעבר, כל הזמן תקפו פה בנושא מדיניות כלכלית.

נואף מסאלחה: – – –

פיני בדש: אנחנו קיבלנו אינפלציה של 14%.

פיני בדש: מאז המהפך בשלטון האינפלציה השנתית עומדת על 7%–8%.

פיני בדש: קיבלנו היום תל"ג, גירעון של 5.4 מיליארדי דולר.

פיני בדש: ב-1992 היה פלוס 100 מיליון דולר.

אלי בן-מנחם: מה קורה היום?

פיני בדש: אנחנו היום מנסים לתקן.

אלי בן-מנחם: מקלקלים.

פיני בדש: אנחנו מנסים היום לתקן את מה שקלקלתם.

פיני בדש: אני לא אומר שלא עשיתם דברים טובים.

פיני בדש: אני לא אומר שלא נעשו דברים טובים.

פיני בדש: נסללו כבישים, נבנו תשתיות.

פיני בדש: בעיירות הפיתוח פיתחו אזורי תעשייה.

פיני בדש: אני לא אומר שלא.

פיני בדש: אבל אל תתקיפו כאשר היום מבצעים קיצוצים בגלל גירעונות שאתם ביצעתם.

אלי בן-מנחם: רק על החלשים?

אלי בן-מנחם: למה רק על החלשים?

פיני בדש: למה על החלשים?

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם.

פיני בדש: תלמד את הנושא היטב ותראה שהמערכת הזו דווקא אינה פוגעת בחלשים.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, בקיצור.

דן תיכון: גברתי שרת התקשורת, הוא מדבר אלייך.

רענן כהן: אני מדבר אל ראש הממשלה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, על-פי חוק-יסוד: הממשלה סעיף 17(א), הממשלה בכל עניין שקשור להבעת אי-אמון בה חייבת למסור את נוסחו המלא של הסכם בכתב שנחתם, למזכיר הכנסת, לא יאוחר מ-24 שעות לפני הבעת אי-אמון.

רענן כהן: הנה לפנינו, מה שאני יודע, סיעת הדרך השלישית הודיעה היום שתיעדר מהצבעת אי-אמון.

רענן כהן: אני יודע שבעקבות מפגשים שהתקיימו היום בין ראשי הדרך השלישית לבין ראש הממשלה בלשכתו בכנסת, הם החליטו לחזור בהם מהודעתם הקודמת ולהצביע אמון בממשלה.

רענן כהן: על-פי הידוע לי, היתה הבטחה של ראש הממשלה שלפיה לא יחול מעמד אזור עדיפות א' על כל ההתנחלויות, וזאת בניגוד להחלטת הממשלה.

רענן כהן: אני דורש מראש הממשלה להניח את ההסכם הסודי ואת ההבטחות שניתנו לדרך השלישית, על-פי האמור בסעיף 17(א).

רענן כהן: אני רוצה לדעת גם למי ראש הממשלה אומר אמת – לעם – – –

דן תיכון: לסיים.

דן תיכון: זה כבר לא על-פי סעיף 17(א).

רענן כהן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

רענן כהן: אני למדתי את זה ממך.

רענן כהן: אני מבקש לדעת למי אומר אמת ראש הממשלה – לעם?

רענן כהן: למתנחלים?

רענן כהן: או לדרך השלישית?

דן תיכון: גברתי השרה.

לימור לבנת: אין שום הסכם.

לימור לבנת: חבר הכנסת רענן כהן בודה מלבו.

דן תיכון: תודה, אנו עוברים להצבעה.

שמעון פרס: אנחנו רוצים לשמוע את דברי ראש הממשלה.

שמעון פרס: יש כאן פרלמנט.

רענן כהן: אנחנו רוצים לשמוע את דברי ראש הממשלה מפי ראש הממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת שמעון פרס, ישנה השרה המקשרת, היא השיבה בשם הממשלה ובשם ראש הממשלה, והיא מסרה הצהרה.

שמעון פרס: היא לא יכולה לומר שהוא בודה מלבו.

שמעון פרס: היתה הודעה של הדרך השלישית.

שמעון פרס: הוא לא בדה מלבו, הוא שמע ברדיו.

משה שחל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת שחל, אתה רוצה שאציג בפניך אסמכתאות להחלטה שלי?

דן תיכון: תשאל את השר לשעבר בייגה שוחט – כאשר שאלו את ראש הממשלה, הוא השיב.

רענן כהן: לא, רק ראש הממשלה.

דן תיכון: הוא השיב.

דן תיכון: לא נכון.

דן תיכון: רבותי, אני עובר להצבעה.

רענן כהן: ראש הממשלה קיים את השיחות עם הדרך השלישית, לא אתה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה אחת על שתי הצעות האי-אמון.

רענן כהן: לא מצביעים.

דליה איציק: שהדרך השלישית תענה.

דן תיכון: רבותי, אני עובר להצבעה.

דן תיכון: יש שתי הצעות אי-אמון, אני מצביע עליהן בהצבעה אחת.

רענן כהן: לא מצביעים.

דן תיכון: בסדר, בסדר.

דן תיכון: מי בעד הצעות סיעות העבודה ומרצ–חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון לראש הממשלה?

דן תיכון: אפשר להצביע בעד ונגד האי-אמון.

דליה איציק: תישארו לבד בהצבעה.

רענן כהן: ראש הממשלה מפחד – הצבעה נפרדת.

רענן כהן: הצבעה מס' 1 בעד ההצעות של סיעות העבודה ומרצ–חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון לראש הממשלה – 21 נגד – 58 נמנעים – אין ההצעות של סיעות העבודה ומרצ–חד"ש-בל"ד להביע אי-אמון לראש הממשלה לא נתקבלו.

דן תיכון: בעד – 21, נגד – 58, אין נמנעים.

דן תיכון: הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

דן תיכון: זאת אומרת, שתי הצעות האי-אמון לא נתקבלו.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, אתה רוצה שאגיד: לא השיגו 61.

דן תיכון: זה יספק אותך?

דן תיכון: 21 בעד, לא הושג רוב בעד האי-אמון.

שמעון פרס: היתה הודעה ברדיו.

שמעון פרס: קמה השרה ואומרת שחבר הכנסת רענן כהן בודה דברים מלבו.

שמעון פרס: איזה מין דבר זה?

דן תיכון: חבר הכנסת פרס, שלחתי את השרה להתייעץ עם ראש הממשלה, והיא מסרה הודעה בשם ראש הממשלה.

שמעון פרס: תכבד את הכנסת.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא.

רענן כהן: תנהל את הכנסת לבד, אנחנו לא מצביעים.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

רענן כהן: תצביע לבד.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

חיים אורון: לא היה צלצול.

נעמי חזן: תחכה חמש דקות.

דן תיכון: נא לשבת, מי שרוצה להצביע, שיצביע.

דן תיכון: היה צלצול.

דן תיכון: עם כל הכבוד לך, חבר הכנסת אורון, עדיין יש מזכיר לכנסת, והוא יקבע אם היה או לא היה.

דן תיכון: לא אתה.

דן תיכון: זה שאתה לא שומע, עדיין לא אומר שלא היה צלצול.

דן תיכון: רבותי, נמתין שתי דקות.

דן תיכון: בינתיים, הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי, בבקשה.

רענן כהן: ראיתי איך ניהלת את הדיון.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, חבל להתרגש.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, אתה יכול להחליט מה שאתה רוצה.

דן תיכון: תאמין לי שאין מנוסה ממני בסעיף הזה, ואני הרי יודע ממי קיבלתי תמיד תשובות.

רענן כהן: אתה מנצל את הכנסת.

דן תיכון: כן, כן, אני מכיר את הפזמון הזה.

רענן כהן: תאמין לי שאני יודע מה אני אומר.

דן תיכון: אתה טועה.

דן תיכון: תשאל את בייגה שוחט.

דן תיכון: תאמין לי שאני יודע מה אני אומר.

דן תיכון: תאמין לי שאני גם מדייק.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנני מתכבד להודיע בזאת על חילופי גברי בוועדת החוץ והביטחון מטעם סיעת הליכוד: במקום חבר הכנסת יהושע מצא, שהתמנה לשר הבריאות, אכהן אנוכי, חבר הכנסת רפאל פנחסי.

): אני רוצה לציין, שסיעת הליכוד שומרת לה את הזכות, בבוא היום, כאשר המקום יתפנה על-ידי מינוי ממלאי-מקום נוספים, שהוא יוחזר לסיעת הליכוד.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, מאחר שנמסרה הודעה בשם סיעת הליכוד, אני רוצה שיהיה ברור שלסיעת הליכוד יש זכויות לגבי המקום הזה, כמו לגבי כל מקום אחר של סיעת הליכוד.

מיכאל איתן: כלומר, בכל רגע שסיעת הליכוד תחפוץ לשנות את נציגה בוועדה, היא תוכל לעשות זאת.

): בהחלט, זה מה שאמרתי.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת הכנסת קבעה היום את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום: 1.

): הוועדה לקידום מעמד האשה תדון בהצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – הרחבת הגדרת לשון הרע), התשנ"ו–1996, הצעת חברת הכנסת יעל דיין וקבוצת חברי הכנסת; 2.

): ועדת העבודה והרווחה תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: שיעור אבטלה גבוה באזור הדרום, הצעת חבר הכנסת זאב בוים.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הודעה נוספת: ועדת הכנסת קבעה ביום כ"ט בחשוון התשנ"ז, 11 בנובמבר 1996, כי תקציב הביטחון יידון בוועדה משותפת של ועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון.

): מספר החברים בוועדה נקבע ל-14.

): ועדת הכנסת החליטה היום להגדיל את הוועדה המשותפת ל-16 חברים – שמונה חברים מכל ועדה, כדלקמן: מטעם ועדת החוץ והביטחון, חברי הכנסת מאיר שטרית, גדעון עזרא, שאול יהלום, שלמה בן-עמי, חיים רמון, יורי שטרן, דדי צוקר ויהודה לנקרי.

): מטעם ועדת הכספים – חברי הכנסת אברהם שוחט, חיים אורון, מיכה גולדמן, אברהם רביץ, יהודה הראל, מיכאל קליינר, סילבן שלום ורפאל פנחסי.

): חבר ועדת הכספים יהיה יושב-ראש הוועדה המשותפת.

): אבקש את אישור הכנסת.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על הקמת הוועדה המשותפת ואיושה כפי שמסר יושב-ראש ועדת הכנסת.

חיים רמון: אני רוצה להביע הערכה על הקמת הוועדה – – –

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד הודעת ועדת הכנסת – 55 נגד – 2 נמנעים – 1 הודעת ועדת הכנסת על הקמת ועדה משותפת לתקציב הביטחון ועל הרכבה נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 55, נגד – 2, נמנע אחד.

דן תיכון: הצעתו של יושב-ראש ועדת הכנסת אושרה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא: ערעורה של הממשלה על בקשת ועדת העבודה והרווחה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שכר מינימום (תיקון מס' 2), התשנ"ו–1996.

דן תיכון: שר האוצר מבקש למסור הודעה.

דן מרידור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה הגישה התנגדות להחלת הרציפות.

דן מרידור: עם זאת, היום שוחחתי עם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה והגענו לסיכום, שהממשלה תסיר את התנגדותה ויושב-ראש הוועדה, בתיאום אתי, יודיע שהוא ימשיך בדיון בעניין זה בתיאום עם הממשלה.

רענן כהן: זה בניגוד להחלטה – – –

חגי מירום: יש לזה קשר עם התקציב?

דן מרידור: ולכן אני מודיע שאני מסיר את התנגדותי.

דן מרידור: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: אין דיון.

חיים רמון: יש כללים שקובעים כיצד דנים פה.

חיים רמון: מה שאמר השר זה בניגוד לתקנון.

חיים רמון: זה הסכם לא חוקי.

רענן כהן: אתם הורסים הכול, הורסים את הכנסת, הורסים את המדינה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, זה בניגוד לתקנון.

דן תיכון: וזאת למה?

דן תיכון: יסביר לי אדוני.

חיים רמון: אי-אפשר להחזיק חוק בוועדה ארבע שנים.

דן תיכון: מי אמר?

דן תיכון: ודאי שלא.

דן תיכון: יש תקנון לכנסת ויפעלו על-פי התקנון.

דן תיכון: אתה מצביע על החלת דין הרציפות, זה הכול.

דן תיכון: שר האוצר מסר הודעה כפי שהוא מבין.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, בבקשה.

מקסים לוי: אני רוצה להסביר.

מקסים לוי: עם כל הכבוד, אנחנו היינו אמורים להצביע היום על החלת דין רציפות, וזה ייעשה היום.

מקסים לוי: ביחס לדברים שנאמרו ביני לבין שר האוצר, ודאי שוועדת העבודה והרווחה תקדם את החוק במהירות האפשרית.

מקסים לוי: כאשר שר האוצר פונה, יש אפשרות לקיים דיאלוג בינינו ושיחה, וזאת כאשר יש תיאום בינינו לגבי הנושא.

מקסים לוי: אין בכוונתי להאריך יותר את הדיון בחוק, והחוק יבוא לאישור הכנסת במהירות האפשרית.

חגי מירום: רק שאלה.

חגי מירום: האם יש קשר לחוק הזה עם הדיונים על התקציב בעוד שבועיים?

מקסים לוי: לא.

מקסים לוי: אני חוזר ואומר לך, חבר הכנסת מירום – – –

רן כהן: – – –

מקסים לוי: רק רגע.

מקסים לוי: הוא שואל.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, אני רוצה להזכיר לכולם שאין דיון בנושא הזה, יש הצבעה בלבד, וההצבעה היא שמחייבת.

מקסים לוי: אני רוצה רק לענות, ברשותך.

דן תיכון: לענות ולסיים.

מקסים לוי: חבר הכנסת חגי מירום, אנחנו אמרנו את דעתנו, ואני חוזר ואומר: תקציב המדינה כפי שהוא יביא להתנגדות שלנו, ואין קשר בין שכר המינימום לבין תקציב המדינה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

עמיר פרץ: ביקשתי – – –

דן תיכון: לא.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה.

עמיר פרץ: בכל הכבוד, אדוני, אני מבקש – – –

מיכאל איתן: אני יכול לקבל את רשות הדיבור?

דן תיכון: לא.

דן תיכון: חבר הכנסת פרץ, דקה מהמקום.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש – – –

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: לא.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כל מי שצועק מקבל – – –

דן תיכון: לא.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן לא מדבר.

דן תיכון: לא כל מי שצועק, הראיה – שאתה לא מקבל.

דן תיכון: מאחר שנתתי ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה לדבר לפנים משורת הדין, אני נותן למזכ"ל ההסתדרות, או איך קוראים לזה עכשיו, חבר הכנסת רמון?

חיים רמון: יושב-ראש.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: דקה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, מכיוון שגם אני הייתי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, אני מוכרח לומר לידידי חבר הכנסת מקסים לוי – ואני מאוד מעריך את עמדותיו – שבמקרה הזה, כיוון שמדובר בנושא שהוא רב-משמעות לגבי המתרחש במשק ולגבי אוכלוסיות מאוד מאוד חלשות, אני חושב שאסור שדבר כזה יתרחש.

עמיר פרץ: אם לשר האוצר יש עמדה, יבוא נא בפני הוועדה וישכנע את הוועדה.

עמיר פרץ: אסור בשום פנים ואופן שיושב-ראש הוועדה – – –

מקסים לוי: – – –

עמיר פרץ: חבר הכנסת מקסים לוי, אתה היום באצילות שלך מפקיד בידי הממשלה שימוש בלתי הוגן בוועדה, ואני מזהיר אותך מפני שימוש כזה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: מי בעד החלת דין רציפות על הצעת חוק שכר מינימום (תיקון מס' 2)?

דן תיכון: הצבעה מס' 3 בעד הודעת ועדת העבודה והרווחה – 56 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת ועדת העבודה והרווחה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שכר מינימום (תיקון מס' 2), התשנ"ו–1996, נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 56, נגד – 1, אין נמנעים.

דן תיכון: דין הרציפות הוחל על הצעת החוק והיא עוברת לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

דן תיכון: רבותי, מבקשים להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירותי הובלה, התשנ"ו–1996.

דן תיכון: שר התחבורה מבקש לומר כמה משפטים.

אלי גולדשמידט: גם אני.

דן תיכון: רבותי, צריך להבין, שכאשר דנים על החלת דין הרציפות, אין דיון.

אלי גולדשמידט: שר התחבורה לא ערער.

דן תיכון: אם אתה עומד על כך שהוא לא ידבר – – –

אלי גולדשמידט: אני לא עומד על כך.

אלי גולדשמידט: גם אני מבקש להגיב.

דן תיכון: אדוני השר, בבקשה.

יאיר לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, רציתי לומר שאנחנו נתמוך בהחלת דין הרציפות.

יאיר לוי: אני רוצה לברך את חבר הכנסת פיני בדש על היוזמה שלו, יוזמה חשובה.

יאיר לוי: עם זאת, הודעתי היום למציע, חבר הכנסת בדש, שהממשלה הביאה בחשבון הערות משפטיות שונות בקשר לחוק שלו והכינה הצעת חוק משלה, וחבר הכנסת בדש היה שותף לגיבושה של הצעת החוק וגם הוזמן לדיונים אתנו.

יאיר לוי: אני מבקש, כמובן, לתמוך בהחלת דין הרציפות.

יאיר לוי: הצעת החוק כבר הופצה למשרדים, ובתוך שבועיים תובא לוועדת השרים לענייני חקיקה ולכנסת.

יאיר לוי: אדוני היושב-ראש, אבקש לרשום שהממשלה תבקש לאחד את הדיון בהצעה הממשלתית ובהצעה של חבר הכנסת פיני בדש בועדת הכלכלה.

יאיר לוי: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, יושב-ראש ועדת הכלכלה, משם בבקשה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני מודיע שאני אפעל על-פי תקנון הכנסת בנושא.

אלי גולדשמידט: תודה.

דן תיכון: מה זה היה צריך להיות?

אלי גולדשמידט: הודעתי שאני אפעל על-פי התקנון.

דן תיכון: יש ספקות?

אלי גולדשמידט: אני לא מבין בשביל מה היו הדברים האלה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, יש הצעת חוק של חבר הכנסת פיני בדש שאנחנו החלטנו להחיל עליה רציפות.

אלי גולדשמידט: אם הממשלה רוצה להביא הצעת חוק משלה, היא תגיע לוועדה.

דן תיכון: הבנתי.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: מי בעד החלת דין רציפות על הצעת חוק שירותי הובלה?

דן תיכון: אפשר להצביע, רבותי.

דן תיכון: הצבעה מס' 4 בעד הודעת ועדת הכלכלה – 19 נגד – אין נמנעים – אין הודעת ועדת הכלכלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק שירותי הובלה, התשנ"ו–1996, נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 19, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דן תיכון: דין הרציפות הוחל.

דן תיכון: כפי שאמרתי בפתיחת הדיון, הדיון בנושא האחרון נדחה למועד אחר.

דן תיכון: ישיבת הכנסת נעולה.

דן תיכון: תודה רבה לכולכם.

דן תיכון: ערב טוב.