ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 6, 1996-07-02 00:00

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת, לא לעמוד עם הגב אל הדוכן.

דן תיכון: אני רוצה להעיר הערה.

דן תיכון: במסגרת ההצעות הרגילות לסדר-היום נכללה הצעה שנוסחה כך: מי אתה בנימין נתניהו?

דן תיכון: אילו הובא העניין לידיעתי, אני לא הייתי מאשר את ההצעה הזו על-פי הנוסח הזה.

דן תיכון: מאחר שהעניין לא הובא לידיעתי, הוא כלול בסדר-היום, וכאמור, ייערך דיון.

דן תיכון: אבל זו בדיוק אחת ההצעות לסדר-היום שאין בכוונתי לאשר, ואני מביא זאת לתשומת לב, כי הצעות מן הסוג הזה היו לנו במרוצת השבוע האחרון ואני פסלתי אותן.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, שאילתא בעל-פה.

דן תיכון: חבר הכנסת שלמה בניזרי שואל את שר הפנים.

דן תיכון: בבקשה.

שלמה בניזרי: אין שר שיענה.

דן תיכון: אתה יודע היכן השר, לא?

רן כהן: ואם לא, תביא אותו אתך.

דן תיכון: אני עובר לסעיף הבא.

רן כהן: גם בסעיף הבא השר איננו.

שלמה בניזרי: התייאשו מהמליאה.

רן כהן: אני מוכרח לציין, שהממשלה החדשה נראית כמי שעברה ארבע שנים.

דן תיכון: היא נראית בדיוק כמו הממשלה הקודמת וכמו זו שקדמה לה.

רן כהן: לא.

רן כהן: הממשלה הקודמת – ראש הממשלה הקודם, המנוח יצחק רבין, ואחריו, ייבדל לחיים ארוכים שמעון פרס, דאגו לבוא לכנסת – – –

דן תיכון: רבותי, אני מציע, חבר הכנסת רן כהן – – –

רן כהן: ניסיתי את מקומי מהזווית הזאת.

דן תיכון: אני יודע.

דן תיכון: אתה עושה מה שנקרא טיווח.

דן תיכון: רבותי, הייתי בכנסת הקודמת, והייתי גם בזו שקדמה לקודמת, וגם בזו שקדמה, שקדמה, שקדמה, ואני מצוי אצל הנושא הזה ואלה הן ההערות שאני הייתי מעיר במשך שנים רבות, אבל אני לא יכול בשלב הזה, על-פי התקנון, השר לא חייב להיות בעת שאתה, חבר הכנסת רן כהן, תציג את הנושא.

דן תיכון: כאמור, אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 8: אפליה בשכר של מדריכות בחיילות קרביים לעומת מדריכים.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים שאינם, חברות וחברי הכנסת, אני במבוכה מסוימת כשאני בא להעלות נושא כזה בלי שר הביטחון, שהיה צריך לענות על הנושא הזה, או לפחות השר המקשר, שהיה צריך להשיב במקומו בנושא הזה, אבל כמצוות היושב-ראש, שאמר לי, ובצדק, שצריך להעלות את הנושא, אני אעלה אותו.

רן כהן: אגב, אני מצטער לראות את חבר הכנסת זאבי לא יושב בין חברי הכנסת, אלא בפינת הדוברים.

רחבעם זאבי: אתה יודע שאני צודק.

רן כהן: אני חושב שאתה צודק.

דן תיכון: תרשה לי, אם כבר התייחסת.

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי, אני לא יודע, ואם יש לך הערות, אני מציע שתסב את תשומת לבי.

רחבעם זאבי: אני אעשה זאת.

דן תיכון: אבל עד כה לא טרחת.

דן תיכון: תודה רבה.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מעלה את הנושא הזה על סדר-היום וטוען, שמה שהתרחש בצה"ל ויצר אפליה בין חיילות שמשרתות לבין חיילים הוא דבר בלתי נסבל.

רן כהן: אני יודע שלא היתה כוונה רעה.

רן כהן: אני יודע שבצה"ל לא היתה החלטה להפלות לרעה במכוון חיילות מדריכות חי"ר כדי לפגוע בהן.

רן כהן: זה לא קרה.

רן כהן: אבל עובדה, היה מצב שבו לוחמי חי"ר ומדריכות חי"ר קיבלו אותו שכר, שהיה בשיעור של 320 שקל לחודש.

רן כהן: לאחרונה, משהוחלט, ובצדק, להעלות את השכר של לוחמי החי"ר לכדי 520 שקל, החליטו להקצות את זה אך ורק לחיילים לוחמים.

רן כהן: התוצאה של העניין, בפועל ממש, יצרה מצב שבו כל הבנים הלוחמים, גם אם הם לוחמים בפועל עכשיו, או מדריכים לוחמים שהיו לוחמים אבל נשארו בתואר לוחמים, קיבלו את ההעלאה, ואילו החיילות לא קיבלו את ההעלאה.

רן כהן: כלומר, התוצאה, גם אם לא היתה בכוונה, היא תוצאה מפלה, ואני חושב שהעניין לא תקין.

רן כהן: ואני רוצה להדגיש, בעיני תקין לחלוטין שהצבא יחליט לתת שכר גבוה יותר לחיילים לוחמים, בהחלט תקין, כדי לעודד, כדי למשוך, כדי לתגמל, הכול בסדר גמור.

רן כהן: אבל מה שלא ייתכן – לא ייתכן מצב שבו, אגב העלאת השכר לחיילים הלוחמים, לגבי אותה קבוצת שייכות שהיא גם לוחמים וגם מדריכות של לוחמים ייווצר מצב, שבו בפועל ממש התוצאה תהיה תוצאה מפלה.

רן כהן: לכן, אם אכן זה המצב והתוצאה לא היתה בכוונת מכוון – אם היא היתה בכוונת מכוון, מובן שזה חמור מאוד, אבל אני מקווה ואני בטוח שזה לא היה בכוונת מכוון – אני מציע שיימצא בצבא פתרון כדי שחיילות החי"ר, שהן מיעוט קטן מאוד ביחס למספרם של חיילי החי"ר, יקבלו אותו שכר או לפחות אותו שכר בקירוב.

רן כהן: תודה רבה, אדוני.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ישיב השר צחי הנגבי, שר הבריאות; בבקשה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מציע ההצעה, חבר הכנסת רן כהן, ראשית, אני רוצה להרגיע אותך, טרם מוניתי לשר הביטחון, אבל התבקשתי לענות במקומו של שר הביטחון, שלא יכול להיות אתנו כרגע מטעמים אישיים מסוימים.

צחי הנגבי: אבל בכל זאת חשוב מאוד שתינתן תשובת ממשלה בסוגיה החשובה שהעלית.

צחי הנגבי: הסוגיה הזאת היא למעשה פרי החלטה של המטה הכללי ושל ראש המטה הכללי, שסברו שנכון להגדיל את הדיפרנציאציה בשכרם של חיילי החובה, ולהגדיל מה שקרוי בז'רגון הצבאי "תוספת לוחמים" לחיילים שמבצעים מסלול של שירות קרבי ומצויים ביחידות לוחמות.

צחי הנגבי: הסיבה ברורה.

צחי הנגבי: הבעת אותה בהצעתך.

צחי הנגבי: מן הראוי שמדינת ישראל תכיר ותוקיר את פועלם הייחודי של הלוחמים, אלה שנמצאים בשירות קרבי, ומרכיבי הסיכון והמאמץ שהם מפגינים במהלך שירותם הם בעלי משקל שצריך לתת עליו את הדעת.

צחי הנגבי: שכר חיילי החובה אף פעם לא היה, חבר הכנסת כהן, שכר אחיד.

צחי הנגבי: היו בו תמיד רמות שונות בהתאם לרמת השירות.

צחי הנגבי: זו תופעה שמלווה אותנו בצה"ל עשרות בשנים, ולמעשה, השכר הזה הוא לא שכר שמעוגן באיזה חוק.

צחי הנגבי: זה מה שקרוי "דמי כיס", שהצבא מאמין שהוא חייב להעניק לחיילים, אף-על-פי שאין הדבר נכפה באמצעות נורמה חוקית.

צחי הנגבי: עכשיו אנחנו מגיעים לסוגיית המדריכות.

צחי הנגבי: בהצעתך אתה מבקש להשוות את תנאיהן של המדריכות בחילות השדה לתנאיהם של אותם חיילים קרביים.

צחי הנגבי: הצבא רואה שוני ברור בין שני סוגי השירות האלה.

צחי הנגבי: החיילים שעוסקים בהדרכה, גם חיילים גם חיילות, עוסקים בה במסלול מסוים, שגם בו הועלתה רמת השכר במהלך השנים, בגלל הרצון לקדם ולשפר את איכות השירות הזה.

צחי הנגבי: אבל עדיין יש מה שקראת "אפליה" בין מדריכים למדריכות, והצבא לא רואה בכך אפליה.

צחי הנגבי: ההגדרה, כפי שניתנה בתשובה, היא שאין לראות בכך משום אפליה בין המדריכים למדריכות, אלא אבחנה נכונה במתן השכר או דמי הכיס בהתאם לסוג השירות, ללא קשר לעובדה שמדובר במדריך או במדריכה, כיוון שהמדריכה – עם כל ההערכה על השירות ולאופי המיוחד של הפעילות שלה – לא משרתת במסלול קרבי.

צחי הנגבי: הצבא לא דורש ממנה ליטול את הסיכונים והמאמץ שהוא דורש מן החיילים הקרביים שמשרתים במוקדי סיכון, וכפי שאנחנו יודעים, לצערנו, מעת לעת גם משלמים ממש את התשלום היקר ביותר – החיים, פציעות קשות בגין הנכונות שלהם להתנדב ולפעול ביחידות לוחמות.

צחי הנגבי: לכן, מן הראוי לעשות את האבחנה הזאת, שהיא אבחנה רציונלית, בין אופי השירות הזה לזה.

צחי הנגבי: אין לה כל קשר למין.

צחי הנגבי: בכל מקרה, מדריכה בחיל קרבי מרוויחה יותר מאשר חיילים – בנים ובנות – שנמצאים בדרג העורפי.

צחי הנגבי: אבל בשלוש הרמות האלה, חייל או חיילת בדרג העורפי וחייל במסלול הקרבי, יש מאפיין פנימי של דירוג שני, שהוא באמצע, והוא מאוזן, ואלה הן המדריכות בחיילות הקרביים.

רן כהן: תרשה לי.

רן כהן: האם חיילת בגדוד של גולני שתיה

רן כהן: פך למדריכה או שלא תיהפך למדריכה, שמשרתת כמו חייל בגולני, תקבל 520 שקל או 320 שקל?

צחי הנגבי: לפי מה שאני מבין מן התשובה, שהיא תשובה מעשית שהוכנה על-ידי הצבא, אני לא מתמצא בהיבט של כל שקל ושקל, אבל לפי מה שאני מבין, וזה נראה לי מאוד הגיוני: אם היתה בגדוד גולני, ואין מקרה כזה, חיילת שיוצאת למארבים, שעלולה להיתקל בעת פשיטה בעורף האויב, ברור שבמקרה הזה האפליה הזאת לא היתה נוצרת.

רן כהן: גם אפסנאי בגולני לא יוצא למארבים.

צחי הנגבי: אפסנאי בגולני איננו מדריך.

צחי הנגבי: הוא לא עבר שירות הדרכה.

צחי הנגבי: הוא ממלא תפקיד, הוא חייל שהצבא הגדיר אותו כחייל במסלול לוחם.

צחי הנגבי: מסלול לוחם הוא לא בהכרח אופי התפקיד, אלא מקום השירות, הסיכון שהשירות הזה מחייב אותך בו.

צחי הנגבי: זאת אומרת, אין סתירה בין הגישה שלך לגישה שלי.

צחי הנגבי: שנינו מעוניינים מאוד לראות שכר הולם למדריכה בחיל קרבי.

צחי הנגבי: אני חושב שצריך לקבל בהבנה את האבחנה שמעניקה יתרון – לא מורידה את רמת השכר של המדריכה, אלא מעניקה יתרון לחיילים קרביים.

צחי הנגבי: לכן, הייתי מבקש מחבר הכנסת כהן להסתפק בתשובת הממשלה.

רן כהן: מותר לומר משפט אחד?

דן תיכון: בעצם לא.

דן תיכון: אתה יכול להגיד כן או לא, אבל – לפנים משורת הדין.

רן כהן: ברשותך וברשות השר, מאחר שאני סבור שחשוב מאוד שלא תיווצר שום תחושה שהכנסת מתעלמת מאיזו אפליה על רקע מיני – זה גם רצונו של השר ובוודאי גם של שר הביטחון; ומאחר שאני רוצה לדעת באמת שבתוך גדוד לוחם, או שהלוחמים רק בנים או אם יש ביניהם בנות, יקבלו אותו שכר, וכל הבנים והבנות שאינם לוחמים יקבלו שכר אחר, או שכל הגדוד מקבל אותו שכר – לדעתי, מה שצריך להיות הוא, ואני מציע שתיאות להסכים, שהעניין יעבור לוועדת החוץ והביטחון ויידון שם.

רן כהן: מה יש להסתיר?

צחי הנגבי: אין לי כל התנגדות, אני רק רוצה לציין שכשמדובר במדריכות הן מצויות בבסיסי הדרכה.

צחי הנגבי: בסיסי הדרכה אלה, בדרך כלל, אינם מצויים בתוך אזורים שבהם רמת הסיכון היא גבוהה, למשל בלבנון.

צחי הנגבי: אבל חשיבותה של הסוגיה מחייבת, מבחינתי, הסכמה לכך שהנושא יידון בוועדת החוץ והביטחון.

רן כהן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חברת הכנסת נעמי חזן מבקשת להסיר.

דן תיכון: אני רוצה להסביר לחברי הכנסת החדשים, שאם השר מציע להסתפק בתשובתו, אזי אין אפשרות להצטרף לדיון.

דן תיכון: בבקשה, חברת הכנסת נעמי חזן.

אפי אושעיה: אפשר לשאול שאלה של פרוצדורה?

דן תיכון: אבל לא באמצע.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מובן שבקשתי להסיר את הצעתו של חבר הכנסת רן כהן היא פרוצדורלית בלבד.

נעמי חזן: אבל אני רוצה להבליט במסגרת של דקה את המידה, את עומק האפליה של נשים בצה"ל בדיוק בסוגיה הזאת.

נעמי חזן: אין בחוק מניעה לשיבוץ נשים ביחידות קרביות ובמשימות קרביות.

נעמי חזן: מניעה כזו קיימת רק במדיניות.

נעמי חזן: לכן צה"ל נוקט עמדה ומדיניות שמאפשרות בעצם לשבץ נשים כמדריכות ביחידות קרביות, אבל נוקט אפליה גסה, חסרת היגיון, בנושא השכר.

נעמי חזן: הדבר הזה לא מתקבל על הדעת ואי-אפשר לעבור עליו לסדר-היום.

נעמי חזן: על כן אני דורשת, במסגרת ההעברה לוועדת החוץ והביטחון, גם דיון מעמיק בסוגיות אחרות של אפליית נשים בצבא-הגנה לישראל.

נעמי חזן: תודה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: ואת מבקשת להסיר, כמובן.

נעמי חזן: מובן שמטעמים פרוצדורליים אני מבקשת להסיר.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אני עובר להצבעה.

רן כהן: הצבעה אלקטרונית?

דן תיכון: לא, בהרמת ידיים.

דן תיכון: מי שהוא בעד העברת ההצעה לוועדת החוץ והביטחון – ירים את היד.

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – רוב

דן תיכון: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההצעה עוברת לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

דן תיכון: בינתיים, רבותי, אני רוצה להתייחס להערתי בפתח הדיון לגבי ההצעה לסדר-היום מס' 109, של חברת הכנסת דליה איציק.

דן תיכון: אני מפעיל את סעיף 78(א)(1), ואני מוחק את הנושא הזה מעל סדר-היום.

דן תיכון: לאלה המעוניינים לדעת מה נאמר באותו סעיף, הרי נאמר בו כדלקמן: "78.

דן תיכון: (א) הצעה לסדר-היום טעונה אישור יושב-ראש הכנסת, והוא רשאי שלא לאשר אותה אם תוכנה או ניסוחה כוללים אחד מאלה: (1) נוסח ההצעה משתמע ממנו עלבון לאדם או חריצת משפט נגד אדם".

דן תיכון: וזהו בעצם תוכן ההצעה.

אופיר פינס-פז: יש לי הצעה לסדר.

דן תיכון: הצעה לסדר הדיון, רבותי.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, האם ההצעה הזאת לא אושרה על-ידי הנשיאות?

דן תיכון: לא, היא לא היתה ידועה לי עד לפני זמן לא רב.

אופיר פינס-פז: כבוד היושב-ראש, ההצעה הזאת של חברת הכנסת דליה איציק מצטרפת גם לשאילתות שלי ושל חברת הכנסת גוז'נסקי, שנפסלו על-ידיך.

אופיר פינס-פז: אומנם אתה עושה שימוש, כפי שאתה אומר, בתקנון.

אופיר פינס-פז: אבל יש פה תחושה קשה מאוד, לפחות לי כחבר אופוזיציה, בכך שלא מאפשרים לנו להעלות על סדר-היום של הכנסת – לא בצורה של הצעה דחופה לסדר-היום, לא בצורה של הצעה רגילה לסדר-היום, לא בשאילתא ולא בשום דרך שבית-המחוקקים מאפשר לחבר הכנסת להשתמש בה – את נושא זהותו של ראש הממשלה, כפי שנחשפה בתחקירים של רשת שוקן, "כל העיר" ו"העיר", ועוררה תשומת לב מרבית בארץ ובעולם.

אופיר פינס-פז: הדברים האלה חייבים לבוא בפני בית-המחוקקים, ואני מציע לכבודו לא להשתמש בסמכות שנתונה לו ולאפשר לכנסת לדון בעניין.

קריאה: – – –

דן תיכון: רבותי, לא לעזור לי.

דן תיכון: הוא אמר את אשר אמר ואני קבעתי את אשר קבעתי.

דן תיכון: נעבור לסעיף הבא: שאילתא בעל-פה של חבר הכנסת שלמה בניזרי.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: שר הפנים ישנו.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, אדוני כבוד השר, רבותי חברי הכנסת, המקומון "ירושלים" מצטט מפי נהגי אמבולנסים, כי העדר שילוט ותמרורים בשכונת רמת-שלמה – רכס-שוע

שלמה בניזרי: פאט – בירושלים, מהווה סכנת נפשות בעת קריאה דחופה למגן-דוד-אדום.

שלמה בניזרי: אדוני השר, רצוני לשאול: 1.

שלמה בניזרי: על מי מוטלת חובת התקנת השילוט?

שלמה בניזרי: 2.

שלמה בניזרי: האם תתקין עיריית ירושלים לאלתר את השילוט הנחוץ?

שלמה בניזרי: תודה.

דן תיכון: תודה.

אליהו סויסה: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת השואל, ראשית, אני חייב התנצלות על האיחור.

אליהו סויסה: אבל עדכנו אותי מהצהריים לעכשיו ובגין זה איחרתי לכאן.

אליהו סויסה: לשאילתא עצמה: החובה לשילוט רחובות מוטלת על העירייה בכל מקום שבו נבנית שכונה על-פי תוכנית מתאר.

אליהו סויסה: תקנות העיריות (מתן מספרים ושמות לרחובות וסימון בתים במספרים), התשל"א–1971, סעיפים 2 ו-3, מטילות על העירייה את החובה לשלט רחובות ולתת מספרים לבתים בתוך 90 יום מיום אישורה של תוכנית מתאר מאושרת.

אליהו סויסה: ב-9 ביוני 1996 החליטה מועצת עיריית ירושלים על אישור השמות לרחובות.

אליהו סויסה: כפי שנמסר לי מעיריית ירושלים, השלטים הוזמנו.

אליהו סויסה: הם מקווים שבתוך חודש עד חודשיים מקסימום יהיו השלטים והרחובות ישולטו בהתאם.

דן תיכון: חבר הכנסת בניזרי, בבקשה.

שלמה בניזרי: אדוני השר, קודם כול, ברצוני לברך על כך שהחליטו סוף סוף לשים את השלטים.

שלמה בניזרי: אבל בגלל חומרת העניין, מפני שהאמבולנסים לא מוצאים את הרחוב ועדיין יכולה להיגרם סכנת נפשות, ראוי באמת ללחוץ על עיריית ירושלים לזרז יותר את העניין.

שלמה בניזרי: שנית, ברצוני לשאול דבר שכבר שאלתי בזמני את שר הפנים הקודם, חיים רמון.

שלמה בניזרי: הרי האוכלוסייה שם היא מעורבת, של יהודים מעדות אשכנז וספרד, ויש שם כ-12 רחובות, ש-11 מהם קרויים על-שם רבנים מעדות אשכנז ורחוב אחד קרוי על-שם רב מעדות ספרד.

שלמה בניזרי: פניתי בזמני בנושא זה, והובטח שהעניין יתוקן.

שלמה בניזרי: האם יש לכבודו ידיעה בנושא?

שלמה בניזרי: או האם יוכל לבדוק ולעדכן אותנו?

עמנואל זיסמן: ש"ס מיוצגת בעיריית ירושלים.

דן תיכון: אדוני שר הפנים, בבקשה.

אליהו סויסה: אין לי ידיעה על ההערה האחרונה שהערת.

דן תיכון: אדוני שר הפנים, המתן.

דן תיכון: חבר הכנסת זיסמן – – –

עמנואל זיסמן: איך ש"ס לא יודעת?

עמנואל זיסמן: יש לה סגן ראש עיר.

עמנואל זיסמן: איך הם לא מודעים לנושא?

דן תיכון: אדוני חבר הכנסת זיסמן, זו שכונה בסמיכות למקום שאני גר בו.

דן תיכון: בבקשה.

אליהו סויסה: אין לי ידיעה על ההערה האחרונה שהעיר עכשיו חבר הכנסת בניזרי.

אליהו סויסה: בכל אופן, אני מוכן בהחלט לפנות לעיריית ירושלים ולבקש לזרז את העניין.

אליהו סויסה: במקביל אני מוכן לבדוק גם את ההערה האחרונה שהערת.

דן תיכון: תודה לשר הפנים.

דן תיכון: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעות לסדר-היום מס' 68, 79, 93, 103 ו-105, בנושא:

דן תיכון: השיעור הגבוה של שימוש בסמים בקרב בני נוער ותופעת הקטינים חסרי הבית.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה; שלוש דקות.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, סקר שערכה הרשות למלחמה בסמים חושף עלייה ניכרת, של כ-50%, בצריכת הסמים בקרב תלמידים ונוער.

מיכאל קליינר: זהו נתון קשה.

מיכאל קליינר: זהו נתון עצוב.

מיכאל קליינר: זהו נתון מדאיג.

מיכאל קליינר: ההתמכרות לסמים היא נגע חברתי ממאיר, אבל בראש ובראשונה טרגדיה אישית של כל אדם שנפל לתוך מלכודת הפתאים הזאת, מתוך חולשה של רגע, לחץ חברתי, סקרנות, ומעל לכול – חוסר בשלות של בן תשחורת.

מיכאל קליינר: מדי פעם, ליד משרד עורכי-הדין שלי באזור הסיטי בתל-אביב, אני נתקל בקורבנות צעירים של הסם, הנראים כשבר כלי בגיל שבו הם היו אמורים להיות בשיא פריחתם, מושיטים את היד בתחינה ומבקשים שקל או 5 שקלים – לאוטובוס או לאוכל, הם אומרים.

מיכאל קליינר: לא תמיד מבט בעיניים מאפשר לזהות אם מדובר במישהו שנקלע למצוקה אמיתית, או שמא מדובר במצוקת סם, שעלולה להפוך אותך, אותי, למממן של עסקת סמים קטנה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, נתוני הסקר משקפים מציאות עגומה של כישלון האמצעים הקיימים במלחמה בנגע הסמים.

מיכאל קליינר: לא שלא נעשו מאמצים מצד כל הרשויות, לרבות הכנסת, שהקימה ועדה מיוחדת לנושא סמים, שהגישה המלצות חקיקה שונות, כמו עונשי מינימום, שלילה אוטומטית של רשיון הנהיגה מאדם שהורשע בעבירת סמים, בדיקות גופניות במעברי גבול וכדומה.

מיכאל קליינר: אבל הדברים לא הועילו.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, המצב מחייב קודם כול לא להתייאש, אלא להגביר את המאמצים בחזית רחבה, ומתוך הכרה שהמלחמה בנגע הזה היא לא רק צורך חברתי ראשון במעלה אלא גם השקעה כלכלית מצוינת.

מיכאל קליינר: הוצאות הטיפול, תשלומי הביטוח הלאומי, תחליפי הסם, נזקי הפשיעה הסביבתית, עולים לאין ערוך על הסכומים הנדרשים לפעולה מונעת.

מיכאל קליינר: בין ההצעות הראויות לבדיקה רצינית: שיתוף פעולה הדוק יותר בין המערכת המשטרתית לבין בתי-הספר, מינוי מורה אחראי בכל בית-ספר, שיעבור השתלמות מיוחדת בנושא, המרת חלק מעונשי המאסר לאסיר סמים העובר בהצלחה טיפול גמילה, גיוס נגמלים לפעילות מונעת בקרב חבורות נוער, בכלל זה בשכר, החמרת העונשים לכל המדיח קטינים לסמים במישרין ובעקיפין.

מיכאל קליינר: אבל מעבר לכל האמצעים האלה, שצריך להגבירם, אני רוצה להעלות נושא שהוא רגיש, אבל אם רוצים להתמודד עם הנושא ברצינות חייבים לגעת בו, והוא חלקה של התקשורת ביצירת אווירה מסקרנת, ולעתים הייתי מעז ואומר אפילו מושכת, סביב נושא הסמים.

מיכאל קליינר: רק ביום שישי האחרון התפרסמה כתבה מקיפה במקומון "תל-אביב", שמספרת על עלייה בצריכת הקוקאין.

מיכאל קליינר: הכתבה מתארת שורה של גורמים, לא משולי החברה, שמשתמשים בסם לצורכי בילוי ומעידים על עצמם כמתמכרים בכוח.

מיכאל קליינר: לצד סיקור ענייני של ממצאי הסקר, המצביע על גידול בצריכה בקרב תלמידי בתי-הספר, סיקור שעוזר להעלות את הבעיה על סדר-היום, יש גם, כאמור, כתבות בעיתונות על נושא אחר, בעל אופי אחר.

מיכאל קליינר: לא אחת מתקיים דיון ציבורי פתוח שעניינו התרת השימוש בסמים קלים.

מיכאל קליינר: זה לגיטימי, אבל אי-אפשר להתעלם מההשפעה של דיון כזה.

מיכאל קליינר: כן מופיעות כתבות שמכילות, בין היתר, חומרים שנראים כאילו נלקחו ממשרד יחסי הציבור של הליגה להפצת הסם.

מיכאל קליינר: ואני מצטט: "הקוקאין הוא סם בילויים מוחלט – אומר ר.ק., בכיר בחיי הבליינות – הוא לא מטשטש ומערפל אותך, להיפך, אתה רואה אנשים עם עיניים פתוחות ומבריקות, שכל תפיסת המציאות שלהם מתחדדת".

מיכאל קליינר: כך בכתבה שהתפרסמה במקומון "תל-אביב".

מיכאל קליינר: והעיתונאי עצמו כותב, אני מצטט במדויק: "ויש בו גם דברים טובים" – בסם, בקוקאין – "(כמו בכל סם, אחרת אנשים לא היו משתמשים בסמים).

מיכאל קליינר: התחושה תחת השפעת הקוקאין אינה דומה לתחושה המתקבלת מאף סם אחר.

מיכאל קליינר: הקוקאין משפר את הריכוז, מחדד את החושים, מחרמן מאוד וצלול כמים מינרליים".

מיכאל קליינר: זו לא פרסומת למים מינרליים, אדוני היושב-ראש.

מיכאל קליינר: "הרבה משתמשים מדברים על לידה מחדש, על התמלאות באנרגיות ועל יכולת חשיבה מוגברת"; ההגינות מחייבת לומר שהכתב גם מסביר את ההשפעות השליליות של הקוקאין, ובין היתר – עלייה בלחץ הדם.

מיכאל קליינר: אני רוצה להניח שצעיר שקורא את הכתבה וקורא על מעלותיו של הסם – כפי שציטטתי קודם – המעלות האלה מדברות אליו, והן יותר מוחשיות בעיניו מאשר נזקי העלייה בלחץ הדם.

מיכאל קליינר: יכולתי להוסיף ולצטט עוד ציטטות, אבל אני לא עושה זאת, כי אני לא רוצה לחטוא בחטא שאני מאשים בו את המקומונים ואת הכתבים; ציטטתי לצורך דוגמה.

מיכאל קליינר: מה שהייתי רוצה, ובכך אני מסיים, אדוני היושב-ראש:

מיכאל קליינר: שבכל הכתבות העוסקות בסם, ואולי גם בקמפיין ציבורי שצריך לעשות – אני מציע לעשותו ברוח הקמפיין נגד סיגריות – יהיה כתוב: סמים זה מגעיל אותי, סמים זה דוחה אותי כי זה פשע, כי זה מדרדר לפשע, כי זה לקבץ נדבות, כי זה רזון נורא, כי זו עליבות הגוף והנפש, כי זה איבוד שליטה בהעדר מנה, כי זו השתעבדות אין-סופית, כי זה מוות מהיר.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעה אחרת באותו נושא – של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקשת להעלות בפני הכנסת כנושא דחוף לדיון את בעיית הנוער המנותק, את בעיית הנערים והנערות חסרי הבית ודרי הרחוב.

תמר גוז'נסקי: העילה המיידית להעלאת הנושא הזה היא הרשימה שהתפרסמה לאחרונה בנושא על כ-100 נערים ונערות חסרי בית שמוצאים מפלט בבתים הרוסים בכפר הנטוש ליפתא בירושלים.

תמר גוז'נסקי: אבל גם בתל-אביב ידועים כ-200 בני 18-13 שנעים מדי לילה ברחובות ומחפשים מקום לינה, וברחבי הארץ יש עוד מאות רבות של בני נוער חסרי בית, חלקם כבר דרי-רחוב.

תמר גוז'נסקי: ההרכב האנושי של חסרי הבית הוא מגוון: יש ביניהם נערים חילונים ונערים חרדים, יש ביניהם עולים מחבר העמים ומאתיופיה, יש גם ישראלים שהם כבר דור שלישי למצוקה, יש נערות, יש נערים, יש כאלה שנותרו יתומים, ללא משפחה, והם לא מוצאים מקום, יש כאלה שברחו מהבית, יש כאלה שנפלו לסמים, יש מובטלים, חסרי מקצוע ואחרים.

תמר גוז'נסקי: בחודש ינואר פורסם סיפורו של נער בן 15 ששוטרים תפסו אותו ליד מכולת לאחר שגנב לחם ונקניק בשווי כולל של 10 שקלים.

תמר גוז'נסקי: התברר שהנער הזה כבר נתפס ארבע פעמים קודם לכן באותן גנבות, ובכל הפעמים הוא סיפר שאין לו מה לאכול ולכן הוא גונב לחם, נקניק ודברי מאכל אחרים.

תמר גוז'נסקי: יש אתרים שקיימת בהם תופעה של זנות, ורק בתל-אביב ידוע על 200 נערות ונערים וצעירים עד גיל 25 הפועלים באתרים האלה כנותני שירותי מין.

תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו מדברים על תופעה רחבה ביותר, ולדברי העובדים הסוציאליים תופעה מתרחבת.

תמר גוז'נסקי: לא אכנס כאן לכל הסיבות, מדוע בני נוער עוזבים את הבית ומדוע אין להם בית, אבל אנחנו כמדינה, כחברה, לא יכולים להניח שבני הנוער האלה לא יפתרו את הבעיה שלהם.

תמר גוז'נסקי: כאשר אדם מבוגר בוחר להיות דר-רחוב – ויש תופעה כזאת – אנחנו מוכנים להכיר בזכותו; אבל כלפי בני נוער – נערים בני 13 ונערות בנות 15 – אנחנו חייבים לחוש אחריות אמיתית, ואז תינתן להם הזכות למצות את הפוטנציאל שלהם כבני נוער, ללמוד ולהתפתח.

תמר גוז'נסקי: יש לנו חוק חינוך חינם עד גיל 17, איך יכול להיות שהוא לא מתבצע?

תמר גוז'נסקי: איפה המפקחים?

תמר גוז'נסקי: כאשר שואלים את העובדים הסוציאליים את השאלה הזאת, הם מספרים שלא רק שחסרים להם תקציבים, אלא שלאחרונה קיצצו בתקציבים של עובדי חבורות רחוב, של אנשים שהתפקיד שלהם הוא למצוא את הנערות והנערים האלה ולנסות להוציא אותם מהרחוב למקומות אחרים.

תמר גוז'נסקי: אבל גם כאשר מישהו עובד ברחוב ומוצא את הנער או הנערה חסרי הבית, הרבה פעמים מסתבר שאין לו לאן לשלוח אותם – אין הוסטלים, אין סידורי מגורים ארעיים, אין מעון לנערות שאינן עברייניות אלא הן נערות על הגבול.

תמר גוז'נסקי: המצב הזה גורם לתסכול ומציג אותנו, בסופו של דבר, באמצעות העובדים הסוציאליים, כמי שלא מתכוונים ברצינות לפתור את הבעיה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אני מברכת את הארגונים ואת העיריות שפתחו כמה הוסטלים לקליטת בני נוער כאלה, אבל זה לא מספיק.

תמר גוז'נסקי: נחוצה פעילות או עשייה ממשלתית בשתי רמות: א.

תמר גוז'נסקי: עזרה ראשונה.

תמר גוז'נסקי: מוכרחה להיות כתובת לבני נוער כאלה, כאשר לפעמים הם חולים ואין להם אל מי לפנות, כי אין להם ביטוח רפואי ושום דבר לא מסודר אצלם; הביטוח הרפואי הוא אצל הוריהם.

תמר גוז'נסקי: כאשר הוא רעב, צריכה להיות כתובת מיידית שאני קוראת לה "עזרה ראשונה".

תמר גוז'נסקי: ב.

תמר גוז'נסקי: נחוצים פתרונות ארוכי טווח, ואני מתכוונת לדירות מוגנות, כשמדובר בנערות העלולות להידרדר לזנות; אני מדברת על הוסטלים לנערים שאולי אפשר לשכנע אותם ללכת לקורס מקצועי ללמוד מקצוע, אבל אין להם איפה לגור, ואם אין להם איפה לגור אין סיכוי שימצאו מקום עבודה; אני מדברת על טיפול נפשי; אני מדברת על שיקום חברתי.

תמר גוז'נסקי: לכל הדברים האלה לא נחוצים תקציבים אדירים, לא מדובר באלפי עובדים סוציאליים, אבל אם לתחום הזה היו מוסיפים מיידית, בקנה מידה ארצי, 30 עובדים סוציאליים, אם היו פותחים מיידית הוסטלים עם 200 מקומות לינה לפחות, אם לפחות היו מוציאים שניים-שלושה פסיכולוגים שיעסקו בנושא הזה, אפשר היה לגשת ברצינות לפתרון הבעיה.

תמר גוז'נסקי: אשר למקורות התקציביים – תמיד אנחנו חוזרים לוויכוח: לאן הולך הכסף.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לחזור ולהזכיר את מה שכולנו יודעים, את 8.5 מיליארדי השקלים שמופנים למעבידים.

תמר גוז'נסקי: סכום קטן מהסכום הזה בוודאי היה מספיק לפתרון הבעיה.

תמר גוז'נסקי: ברשות היושב-ראש, אסיים בשיר שכתב נער חסר בית בן 17: "אני רוצה שיהיו לי חוגים בספרות / וחוגי דרמה / אני רוצה שיהיה לי משפחה / שאני אוכל להגיע אליהם / לשחק קצת ולדבר.

תמר גוז'נסקי: / אני רוצה שישי-שבת, למשל, / להיות אצל משפחה עם אבא / ולקבל אהבה קצת / שיהיה לי אבא, שנוכל לדבר / ואבא שידאג לי / ושיהיה משפחה שנוכל לצאת לטייל / וכל דבר אחר".

דן תיכון: תודה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דן תיכון: חבר הכנסת שלמה בניזרי, בבקשה.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אדוני, לא זכיתי לברך אותך פה במליאה; בפרוזדור זה לא תופס.

שלמה בניזרי: לפרוטוקול: אני מברך אותך כאן.

שלמה בניזרי: בנושא הסמים – ציינו פה, שמ-1990 עד 1995 עלה השימוש בסמים אצל התלמידים ב-45%.

שלמה בניזרי: רבותי, ישבתי פה ושמעתי את דבריו של חבר הכנסת קליינר, שבאמת דיבר בכאב רב על המצב הנורא שקיים פה במדינת ישראל, בפרט כשאנחנו שומעים עכשיו שהמספחת הזאת פשתה אצל הנוער בצורה מדהימה ביותר, אנחנו שומעים שהשימוש עלה ב-45% בתוך חמש שנים.

שלמה בניזרי: וכולנו יודעים בדיוק, הרי חלק מאתנו גדל בשכונות מצוקה.

שלמה בניזרי: ובעצם, כפי שאתם יודעים, היום לא צריך לחיות בשכונות מצוקה כדי להיקלע למצבים שבהם מכירים אנשים נרקומנים שהם גם בני טובים.

שלמה בניזרי: אז לא צריך להיות בני שכונות מצוקה.

שלמה בניזרי: כולנו יודעים את האסון הגדול שקורה למשפחה, לנרקומן עצמו, ואם הוא נשוי – לאשתו ולילדיו, ולהורים ולכל הסובבים אותו, ואחר כך גם לכל השכונה.

שלמה בניזרי: זה אסון נורא ביותר.

שלמה בניזרי: ובכן, מדי כמה חודשים כולנו מתכנסים פה בכנסת, בכנסת הנוכחית זו אומנם הפעם הראשונה, ומקיימים כל מיני דיונים כדי לשפר.

שלמה בניזרי: אני תמיד אוהב לשבת מהצד ולשמוע את ההצעות המבריקות שמעלים כאן

שלמה בניזרי: במגמה לשפר את המצב.

שלמה בניזרי: אז הנה, האם אתם יודעים כמה דיונים קיימנו בכנסת במשך ארבע שנים?

שלמה בניזרי: ומעניין, מיום ליום המכה הולכת ומחמירה.

שלמה בניזרי: איך אמר חבר הכנסת קליינר?

שלמה בניזרי: צריך לעשות כל מיני דברים כדי לשפר את המצב.

שלמה בניזרי: באמת הקשבתי לדבריך בקשב רב, חבר הכנסת קליינר.

שלמה בניזרי: אמרת שצריך להשקיע משאבים, צריך לעסוק בחינוך, צריכה להיות ענישה.

שלמה בניזרי: רבותי חברי הכנסת, אני מתבונן מה עשינו במשך ארבע שנים.

שלמה בניזרי: הקמנו ועדת סמים, בהתחלה ישבתי בה, וניסינו לבדוק, ועשינו סיורים, וטיפלנו.

שלמה בניזרי: מה לא ניסו לעשות כדי לבלום את התופעה הזאת של הסמים במדינת ישראל?

שלמה בניזרי: האם לא היתה השקעת משאבים?

שלמה בניזרי: היתה השקעת משאבים.

שלמה בניזרי: האם לא היה חינוך מונע בבתי-ספר ובמועדונים?

שלמה בניזרי: אני זוכר את עצמי כנער צעיר ביישוב שלי, נשר, ליד חיפה, היינו מקבלים הרצאות על ימין ועל שמאל.

שלמה בניזרי: חמש דקות אחרי ההרצאה יוצאים כל החבר'ה – אני הייתי ילד טוב, לא הייתי משתמש – – –

שבח וייס: הייתם מקבלים הרצאות בעיקר על שמאל.

שלמה בניזרי: אתה רואה, כנראה זה השפיע.

מאיר שטרית: חבר הכנסת בניזרי, זה כתוב בתורה: "ויאמר ה' אל משה קח לך סמים – – –".

שלמה בניזרי: נכון, אתה רואה?

שלמה בניזרי: אבל אין סם אלא תורה, שנאמר:

שלמה בניזרי: זאת התורה אשר שם משה לפני בני ישראל.

שלמה בניזרי: זכו, נעשית להם סם החיים.

שלמה בניזרי: לא זכו, מקבלים את סם המוות.

שלמה בניזרי: חכה, זו המסקנה שלי בסוף.

חיים דיין: – – –

שלמה בניזרי: רבותי, אנחנו שומעים פה כל מיני הצעות.

שלמה בניזרי: ואני שואל את עצמי, בואו באמת נהיה מציאותיים: למה זה לא עוזר?

שלמה בניזרי: הנה, משקיעים משאבים, חינוך, פועלים בכל התחומים, מביאים את טובי המרצים.

שלמה בניזרי: אבל אני חושב שיש פה בעיה ממדרגה ראשונה.

שלמה בניזרי: בזמנו אמרו ברוסיה: הדת היא אופיום להמונים.

שלמה בניזרי: כך הגדירו את הדת, ושללו את הדת, ודגלו באתאיזם.

שלמה בניזרי: אבל, רבותי, אני חושב שזאת הבעיה שלנו.

שלמה בניזרי: הוציאו את הדת מהעם, והשאירו לנו את האופיום.

שלמה בניזרי: בזמנו, מי היה מגיע לסמים?

שלמה בניזרי: אנשים משכונות מצוקה, אנשים שהרגישו ריקנות, אנשים שלא מצאו כתובת, אנשים שהלכו לפרוק את המצוקות שלהם, להיכנס ל"ראש טוב", לאיזו אקסטזה, ונגמר הסיפור.

שלמה בניזרי: אבל היום אתה רואה את זה גם אצל בני טובים, אתה רואה את זה אצל סטודנטים, אצל תיכוניסטים.

שלמה בניזרי: בארבע-חמש השנים האחרונות חל גידול של 45%.

שלמה בניזרי: רבותי, עלינו לקום פה ולשאול היכן טעינו.

שלמה בניזרי: בואו נבדוק.

שלמה בניזרי: אל נחפש עוד משאבים.

שלמה בניזרי: כל הדברים האלה כבר אבד עליהם כלח.

שלמה בניזרי: עלינו לבדוק היכן הבעיה שלנו.

שלמה בניזרי: רבותי, אני מכיר את הבעיה.

שלמה בניזרי: אני מסתובב בין בני נוער בבתי-ספר, אני מגיע למועדונים, אני מגיע לבתי-ספר, לקיבוצים, לכל מיני מקומות, ואני יושב עם בני הנוער ומגלה דבר אחד.

שלמה בניזרי: היום דיברה ברדיו ילדה אחת מאילת שחזרה בתשובה.

שלמה בניזרי: שאלו אותה: מה קרה?

שלמה בניזרי: אמרה: ריקנות.

שלמה בניזרי: זו התשובה.

שלמה בניזרי: רבותי, בשנים האחרונות אנחנו הלעטנו את הנוער שלנו בטלוויזיה, בסרטים, בכדורגל.

שלמה בניזרי: שימו לב, בחודש האחרון שיגעו את כל המדינה בכדורגל ועוד כדורגל.

שלמה בניזרי: ויש סרטים, וידיאו, 40 ערוצים.

שלמה בניזרי: אתה נותן להם ומשקיע בהם את כל הדברים הללו, אבל בסופו של דבר הם מרגישים ריקנות, זה לא מדבר אליהם, הם מחפשים תכנים אמיתיים.

שלמה בניזרי: אני חייתי בשני העולמות.

שלמה בניזרי: היום אני חי בעולם החרדי.

שלמה בניזרי: שם כמעט לא תמצא את התופעה הזאת.

שלמה בניזרי: לפעמים מוצאים אחד או שניים כאלה, יוצאי דופן, בבני-ברק, ואז עושים כתבות ותחקירים, מביאים את רפי גינת ואומרים: תראו, תפסנו דתי אחד.

שלמה בניזרי: אז אני אומר שאני באמת גאה.

שלמה בניזרי: אם תפסתם אחד או שניים ועשיתם מהם כותרת, סימן שרק אלה קיימים.

שלמה בניזרי: המציאות בחברה שבה אני חי היום, ואינני בא לחלוק לה מחמאות, כי הרבה פעמים יש לי גם הרבה ביקורת על החברה הזאת – אבל מהבחינה הזאת של הרס הנוער וסמים, וכולנו מסכימים שזה הרס, המציאות שם שונה.

שלמה בניזרי: יש פה כישלון טוטלי של המדינה.

שלמה בניזרי: לכן, במקום לחפש משאבים, צריך לחפש דרכים אחרות.

שלמה בניזרי: נכון שכל הדברים האלה חשובים, אינני אומר שלא.

שלמה בניזרי: אני עסקתי בזמני אצלי בישיבה בשיקום של אנשים שנכנסו לסמים, אבל הפסקנו עם זה.

שלמה בניזרי: אתם יודעים את שיעור ההצלחה?

שלמה בניזרי: זה מדהים.

שלמה בניזרי: היינו מביאים אנשים מהרחוב, נרקומנים עם המזרקים ועם ה"קריזים" שלהם בתוך הראש, והיינו יושבים אתם ונותנים להם את התורה, נותנים להם את אורחות החיים היהודיים.

שלמה בניזרי: ואתם צריכים לראות איזה שינוי עצום חל בהם.

שלמה בניזרי: לכן, מסקנתי פשוטה.

שלמה בניזרי: אינני יודע עד כמה תיישמו אותה, אבל אולי לאלה ששומעים אותנו ברחבי המדינה יש לי הצעה טובה.

שלמה בניזרי: איך אמרנו כרגע?

שלמה בניזרי: זאת התורה אשר שם משה, תורת ישראל היא נר לרגלינו לאורך כל ההיסטוריה.

שלמה בניזרי: היא זו שנותנת את הפורקן האמיתי של החיים, היא שנותנת את התוכן האמיתי.

שלמה בניזרי: אינני בא לשלול פה אורח חיים חילוני, חלילה וחס.

שלמה בניזרי: אני בא לדבר על תכנים יהודיים שמביאים את האדם להתרוממות, ולא לחפש דברים שימלאו לו אותה ריקנות שאופפת אותו.

שלמה בניזרי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: באותו נושא – הצעה לחבר הכנסת שמריהו בן-צור.

דן תיכון: בבקשה.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, ברכות לרגל היבחרך; כנסת נכבדה, הנושא שאנחנו דנים בו היום מתקשר עם הנושא שדנו בו אתמול, נושא תאונות הדרכים.

שמריהו בן-צור: חלק מתאונות הדרכים הוא תוצאה של נטילת סמים למיניהם או של שיכרות.

שמריהו בן-צור: גם תאונות הדרכים וגם הסמים הם תוצאה של זלזול בכבוד האדם, בקדושת החיים, ושל הפקרות.

שמריהו בן-צור: והריקנות אוכלת בכל פה.

שמריהו בן-צור: הם תוצאה של משבר המשפחה וניפוץ ערכי ישראל על-ידי גלי הסיאוב של תרבות מדונה וכיוצא בזה.

שמריהו בן-צור: אין יראת אלוקים, ולכן נשברו כללים וערכים.

שמריהו בן-צור: נכון, אין ביכולתנו לחסל את התופעה הזאת, אך ניתן למנוע אותה ולצמצם אותה.

שמריהו בן-צור: ניתן להשיב חסרי בית אל בתיהם.

שמריהו בן-צור: ניתן למנוע מנערים שימכרו את גופם תמורת סמים, סיגריות או מקום לישון בו.

שמריהו בן-צור: בתל-אביב מתרכזים מאות נערים חסרי בית בגן החשמל, בגן העצמאות, בתחנה המרכזית החדשה, הישנה.

שמריהו בן-צור: ילדים בגיל 12, שנקראים "ילדי הלילה", נערים אלה, שמתחילים להתמכר לסמים, באים ממשפחות הרוסות, ועלינו לסייע להם.

שמריהו בן-צור: אני תמה מאוד על דלות המעשים של שירותי הרווחה של עיריית תל-אביב, שלא מצאה לנכון לנקוט אמצעים כדי למנוע תופעה זו.

שמריהו בן-צור: לעומת זאת, אני מברך את עמותת על"ם, העמותה למען הנוער במצבי סיכון ומצוקה, ואני מקווה ומאמין כי שר העבודה והרווחה ישנס מותניו ויירתם למען הצלתם של בני הנוער המכורים לסמים.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, על-פי תוצאות הסקר שערכה הרשות למלחמה בסמים, מתברר שיש עלייה לא רק בהיקפי השימוש, אלא גם בתדירות השימוש בכל סוגי הסמים למיניהם אצל התלמידים.

שמריהו בן-צור: בני הנוער מתנסים יותר במגוון רב של סוגי סמים לעומת המבוגרים –9% מסך כל התלמידים לעומת 7% מסך הכול של המבוגרים.

שמריהו בן-צור: בשנת 1990 שיעור המשתמשים היה 6.4% מאוכלוסיית התלמידים.

שמריהו בן-צור: היום גדל השימוש לשיעור של 9.3%.

שמריהו בן-צור: יש עלייה משמעותית בשיעור השימוש בכל סוגי הסמים אצל בני הנוער, במיוחד בהזיונים למיניהם.

שמריהו בן-צור: בשנת 1990 תדירות השימוש של התלמידים יום יום בחודש או בשבוע הגיעה ל-0.3% מקרב אוכלוסיית התלמידים בארץ.

שמריהו בן-צור: על-פי הסקר של 1996, התדירות היא כ-2%.

שמריהו בן-צור: יותר ויותר בני נוער מתנסים בשימוש מזדמן, ויותר בני נוער עושים שימוש קבוע בחומרים לעומת המבוגרים.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, אסור לנו להישאר שאננים, עלינו לנקוט את הפעולות הבאות:

שמריהו בן-צור: להקים במקומות הפשע תחנות ייעוץ רבות ולהגיש סעד חומרי ועזרה פסיכולוגית.

שמריהו בן-צור: על-ידי כך נמשה את הנוער מביב השופכין שבו הוא מצוי.

שמריהו בן-צור: יש תוכנית לימודים למלחמה בסמים, והובא לידיעתנו, לצערנו, שלא כל התוכנית מוקנית על-ידי המורים.

שמריהו בן-צור: יש למנוע נשירת תלמידים מבתי-הספר ולהדק את הקשר בין המורים וקציני הביקור הסדיר לבין ההורים.

שמריהו בן-צור: יש לפתוח ולהרחיב את כפרי הנוער, ההוסטלים, כדי שיקלטו מקסימום בני נוער.

שמריהו בן-צור: לפני עשרות שנים פתחה ממשלת ישראל במבצע שיקום השכונות.

שמריהו בן-צור: עתה עלינו לפתוח במבצע שיקום הנוער.

שמריהו בן-צור: נשמח אם נשמע מה בדעת השר לעשות לביעור הנגע.

שמריהו בן-צור: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ישיב שר הבריאות.

דן תיכון: בבקשה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית ברצוני לברך את חברי הכנסת תמר גוז'נסקי, מיכאל קליינר, שלמה בניזרי ושמריהו בן-צור, שמצאו לנכון בשבוע העבודה הראשון המעשי של הכנסת להעלות על סדר-יומה נושא שאין ערוך לחשיבותו, שיש בו כדי להפנות את תשומת לבו של הציבור לאחת הסוגיות העגומות ולאחד האתגרים הניצבים בפני החברה הישראלית.

צחי הנגבי: הוכנו לי פה הרבה מאוד פרטים והרבה מאוד נתונים.

צחי הנגבי: אני לא רוצה להלאות את הבית בניסיון להוכיח שהממשלות בעבר עשו מה שעשו.

צחי הנגבי: אני מתאר לי שכולן עשו כמיטב יכולתן, וגם הממשלה הנוכחית בוודאי תעשה כמיטב יכולתה, אבל בסך הכול, השורה התחתונה היא, שאם קיים מקרה כל כך מזעזע כפי שתואר כאן על-ידי חברי הכנסת, ואם הנתונים על-פי סקר אובייקטיבי של הרשות למלחמה בסמים, שהיא גוף ממוסד ששייך למשרד ראש הממשלה, ואי-אפשר להאשים אותו בכך שהוא רוצה לייצר כותרות, בכך שהוא רוצה למכור עיתונים – בסך הכול הוא רוצה להזעיק ולזעוק ולחייב את הגופים המוסמכים לפעול – אם שם רואים נתונים כל כך קשים על עלייה בשימוש בסמים בקרב בני הנוער, הדבר אומר דורשני.

צחי הנגבי: לכן, אינני מתכוון לקרוא פה את הנתונים שהוצגו בפני.

צחי הנגבי: תפקידה של הממשלה, כמו גם תפקידה של הכנסת, הוא לא להתחמק אלא להישיר את מבטה אל הבעיה ולנסות לאתר את כל מקורות המימון האפשריים למלחמה בה גם בעידן של קיצוצים.

צחי הנגבי: אני בא אליכם מישיבת ממשלה, שבה הוחלט באופן חסר תקדים על קיצוץ רחב היקף, של 4.9 מיליארדי שקל, וצריך לעמוד בהחלטה הזאת אם אנחנו רוצים למנוע מצב של הידרדרות המשק.

צחי הנגבי: עם זאת, אי-אפשר – כשעושים את ההתפלגות בתוך הקיצוץ – שלא לתת את הדעת על אותן סוגיות בתחום החברה, בתחום הביטחון, בתחום הבריאות, סוגיות כמו הקטל בכבישים, שבהן חייבים להקפיד שתימשך הפעילות ותורחב הפעילות והיא תישא פרי.

צחי הנגבי: לכן, ידידי, נדמה לי שהדרך הנאותה ביותר היא להחליט על-פי עמדת המציעים, או להעביר את הנושא לדיון בוועדת העבודה והרווחה, דיון שינסה לגבש תוכנית, בהשתתפות השרים הנוגעים בדבר – שר העבודה והרווחה החדש וראש הרשות למלחמה בסמים – או לקיים דיון במליאה.

צחי הנגבי: מבחינתנו זה היינו הך.

צחי הנגבי: אנחנו לא רוצים שהנושא הזה ירד מסדר-היום, אלא נהפוך הוא – שיזכה למלוא תשומת הלב, ובעיקר שתהיינה לדיונים האלה, הן בוועדה והן במליאה, משמעות אופרטיבית.

צחי הנגבי: אני מודה שוב למציעים ולך, אדוני יושב-ראש הכנסת, שבחרת לנכון – – –

דן תיכון: אתה מציע להעביר את הנושא לוועדה?

צחי הנגבי: מה עמדתכם?

צחי הנגבי: חבר הכנסת קליינר, מבחינתך עדיפה ועדה או עדיף דיון במליאה?

שמריהו בן-צור: ועדה.

מיכאל קליינר: כדי שיתקיים דיון רציני ומעמיק, אני חושב שיותר יעיל דיון בוועדה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, אני מציע להעביר את כל ההצעות לוועדת העבודה והרווחה.

דן תיכון: תודה לשר הבריאות.

חיים דיין: אני יכול להציע הצעה אחרת?

דן תיכון: תיגש לכאן ותירשם, אם עדיין יש מקום.

דן תיכון: יש כמה הצעות אחרות – להסיר.

דן תיכון: חבר הכנסת כטיב מציע להסיר את הצעת חבר הכנסת מיכאל קליינר.

דן תיכון: בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, אכן שעות הפנאי הרבות של בני הנוער, במיוחד לנוכח מה שאני רואה במגזר הערבי – מחסור בבתי-תרבות, במתנ"סים, באולמות ספורט – גורמות לנפילה במלכודות הפושעים.

תאופיק חטיב: בפגישות עם מפקדי תחנות משטרה באזור הם מספרים, שהחקיקה לא הותאמה לממדים הנוראים של המגפה בשנים האחרונות.

תאופיק חטיב: החקיקה אומנם נותנת תשובות, אבל לא תשובות מספיקות.

תאופיק חטיב: ידי השוטרים כבולות, ואחרי שהם עובדים חודשים ולפעמים שנה שלמה כדי לתפוס פושע כזה, או שהוא משוחרר בקלי קלות או שהוא מקבל שנה מאסר, מפחיתים לו שליש ואת השאר הוא עושה בעבודות שירות.

תאופיק חטיב: אני חושב, שמהבית הזה צריכה לצאת הבשורה בחקיקה מתאימה, שתתאים לממדים הנוראים שאליהם הגיעה המגפה בשנים האחרונות.

תאופיק חטיב: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת דוד טל מציע להסיר את הצעתה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להוריד את הצעתה של עמיתתי חברת הכנסת גוז'נסקי, ותרשו לי לתרום מניסיוני בעירי, ראשון-לציון, שבה אני עדיין משמש חבר מועצת העיר.

דוד טל: אמר ידידי ראש העיר, שאין בית-ספר תיכון שאין בו שימוש בסמים.

דוד טל: אדוני היושב-ראש, הרי זה זועק לשמים וחייב להדליק יותר מנורית אדומה.

דוד טל: זה צריך לזעזע אותנו, ואנו כנבחרי העם חייבים לתת מענה לנושא הכאוב, שמפיל חללים והורס בתים.

דוד טל: אין לי ספק, אדוני היושב-ראש, שאילו קבע משרד החינוך את השנה שעברה כשנה להחדרת ערכי היהדות והיעד הלאומי לא היה שנת הדמוקרטיה, היינו מצמצמים במשהו את השימוש בסמים.

דוד טל: בכל מקרה הוכח, שכל אלטרנטיבה שהשתמשו בה עד היום נכשלה.

דוד טל: אנא, בואו ננסה גם את החדרת ערכי היהדות באמצעות משרד החינוך.

דוד טל: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה מבקש להסיר את הצעתו של חבר הכנסת שלמה בניזרי.

דן תיכון: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, השימוש בסמים בחברה שלנו איננו חדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו ערים לכך, שהשימוש בסמים הוא תמיד בקרב האוכלוסייה הנחשלת, בקרב האוכלוסייה שכלכלית חלשה, והשימוש בהם קיים בעיקר בקרב עדות המזרח ובאוכלוסייה הערבית בישראל, ואין זה סוד.

משה גפני: לא נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן אני חושב שמקור הבעיה – אם רוצים לטפל בזה בצורה נכונה – הוא בתיקון העוול הכלכלי כלפי האוכלוסיות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אומרים: לא נכון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תביא סטטיסטיקה ונראה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אומר לך: זה נכון, ואנחנו מכירים את זה גם מהעבודה הקודמת שלנו.

דן תיכון: חבר הכנסת גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני יודע מי היא אוכלוסיית העבריינים במדינת ישראל.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עבריינות הסמים ועבריינות אחרת תמיד נמצאות באחוזים גבוהים ביותר בקרב האוכלוסייה הערבית ובקרב יוצאי עדות המזרח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו המציאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הבה נתקן אותה, הבה נפעל לתקן את העוול הזה מהשורש, וזה יעזור לפתרון הבעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה מציע להסיר את הצעתו של חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

דן תיכון: בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לברך את ידידי חבר הכנסת החדש שמריהו בן-צור.

עבד-אלוהב דראושה: היינו ביחד בהסתדרות המורים.

עבד-אלוהב דראושה: הוא מייצג את המורים ומייצג גם את המפלגה שלו.

עבד-אלוהב דראושה: חבר הכנסת בן-צור הביא נתונים כאובים, קשים, שמראים שנגע הסמים פושה בחברה הישראלית כולה, אצל יהודים ואצל ערבים, וגם אצל נערים, לצערי הרב, והרבה אצל תלמידים.

עבד-אלוהב דראושה: אני מצטער מאוד לומר, שהנגע הזה הגיע גם לחברות המסורתיות – היהודית הדתית והערבית הדתית.

עבד-אלוהב דראושה: לצערי הרב, אנחנו רואים היום תופעות קשות גם ביישובים הערביים, אצל נוער ערבי, כפי שיש אצל נוער יהודי.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, צריך לטפל בנגע הזה לא בצורה שגרתית, כפי שהיה עד היום, אלא צריך להתוות תוכניות, שהממשלה תתווה אותן, איך לטפל מהשורש בנגע הסמים, כי זה דבר מסוכן לכולנו, ליהודים ולערבים בחברה במדינת ישראל.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, הואילי בטובך לשבת.

חיים אורון: היא עוד נסערת, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: אני יודע, אני רואה, אני שומע.

דן תיכון: היא תוזמן ללשכתי בעוד כמה דקות והעניין יובהר.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אם אפשר – – –

דן תיכון: לא עכשיו.

דליה איציק: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

דן תיכון: כן.

דליה איציק: אני כמובן אעשה מה שתאמר לי, אבל אני מבקשת ממך, בעצם העניין איננו אישי של שנינו.

דליה איציק: אני מאוד מבקשת ממך שתאשר לי אחרי ההצבעה לשאול שאלה, שהרי ממך למדתי שכאשר יש הצעה לסדר-היום – – –

דן תיכון: זה נכון.

דן תיכון: אבל, גברתי, אני אפשרתי הצעה לסדר הדיון לאחד מחברייך, והוא טען טענות כבדות משקל, ואני החלטתי.

דן תיכון: אני מציע שבעוד כמה דקות, כאשר אני ארד מהדוכן – תוכלי להשמיע את השגותייך בלשכתי.

דן תיכון: תודה, רבותי.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציע הצעה קצרה מאוד לעניין ההצבעה.

דן תיכון: כן, בבקשה, לעניין ההצבעה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, מדובר בהצעה לסדר-היום שעניינה השיעור הגבוה של שימוש בסמים בקרב בני נוער ותופעת הקטינים חסרי הבית.

חגי מירום: דיון בוועדת הסמים, בכל הכבוד הראוי, לא ייסוב – – –

צחי הנגבי: בוועדת העבודה והרווחה.

תמר גוז'נסקי: ועדת העבודה והרווחה.

חגי מירום: יש לנו כאן ועדת העבודה והרווחה ויש לנו כאן ועדת סמים שעוסקות בעניינים האלה.

חיים אורון: תקים ועדה משותפת.

חגי מירום: אני לא בעד הקמת ועדה משותפת, חבר הכנסת אורון.

חגי מירום: אני רוצה לומר כאן, את הדיון הזה חוללו כמה חברי כנסת.

חגי מירום: אני סופר פה חמישה במספר.

דן תיכון: ארבעה.

דן תיכון: אחד לא נוכח.

חגי מירום: אחד אינו נוכח, אבל הוא חולל את זה ביחד עם האחרים, אדוני היושב-ראש.

חגי מירום: לא חשוב כרגע.

חגי מירום: כולם הסכימו כאן שמדובר במכת מדינה.

חגי מירום: כולם הסכימו שמדובר בתופעה מאוד מאוד קשה.

חגי מירום: בינתיים דיברו בעניין הזה פה, במליאת הכנסת, בסך הכול ארבעה אנשים.

חגי מירום: אני חושב שמפאת כבוד הנושא וחשיבותו יש מקום, מעבר לדיון בוועדה, גם לאפשר דיון במליאת הכנסת – – –

דוד צוקר: אז תצביע נגד.

חגי מירום: לא, זה לא יעמוד כך, כי בהסכמה עם השר, חבר הכנסת קליינר הציע להעביר את הנושא לוועדה והשר הציע להעביר את כל ההצעות לוועדה.

חגי מירום: אני מציע לפצל כאן ולהעביר חלק מההצעות לדיון בוועדה על מנת לחולל את הדיון בוועדה, אבל בחלקן לדון במליאה.

חגי מירום: סדר-היום שלנו אינו עמוס כל כך.

חגי מירום: חברי כנסת רבים רוצים ומוכנים לדון בעניין הזה.

חגי מירום: אני מציע שלפחות אחת או שתיים מההצעות יחוללו דיון במליאה.

חגי מירום: נדמה לי שמפאת חשיבותו של העניין אפשר ויש מקום לדון דיון רחב במליאה.

חגי מירום: תודה.

עבד-אלוהב דראושה: השר לא מתנגד לדיון במליאה.

דן תיכון: רבותי, בכל זאת זו כנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל קליינר, האם אתה מסכים להעביר את הנושא לדיון בוועדת העבודה והרווחה?

מיכאל קליינר: מסכים.

דן תיכון: מסכים.

דן תיכון: תודה.

עבד-אלוהב דראושה: השר מסכים לדיון במליאה.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אל תעזור לי, האמן לי – – –

עבד-אלוהב דראושה: הוא חבר כנסת חדש.

דן תיכון: הוא לא חבר כנסת חדש.

עבד-אלוהב דראושה: השר מסכים לדיון במליאה.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אתה שוב עוזר לי ואני לא נזקק לזה בזה הרגע, לפחות בזה הרגע.

דן תיכון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, את מסכימה להעביר את ההצעה?

תמר גוז'נסקי: כן.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שלמה בניזרי – איננו.

דן תיכון: לא קיים.

חיים אורון: לא קיים?

דן תיכון: הוא קיים, אבל לצורך העניין.

דן תיכון: חבר הכנסת שמריהו בן-צור, האם אתה מסכים להעביר?

שמריהו בן-צור: מסכים.

דן תיכון: חבר הכנסת חגי מירום, מובן שעל-פי התקנון אני לא יכול להיעתר – – –

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, לא כולם מבינים את משמעות הסכמתם.

דן תיכון: רק רגע, חבר הכנסת מירום.

חגי מירום: אם מישהו מהם היה אומר שהוא לא מסכים – היינו דנים במליאה.

דן תיכון: רק רגע, אני אפתור את הבעיה, רבותי.

דוד צוקר: אפשר להצביע נגד אחת ההצעות.

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר, תודה רבה לך.

דן תיכון: חבר הכנסת קליינר, שים לב, אני פונה אליך ומבקש שתיאות לקיים את הדיון במליאה.

דן תיכון: זאת אומרת, תגיד שאתה לא מסכים להעביר לוועדה, ואז הנושא הזה יידון בשני מקומות – דיון אחד במליאה, אדוני השר לא מתנגד, והדיון השני יתקיים בוועדת העבודה והרווחה.

דן תיכון: אתה מסכים?

מיכאל קליינר: מסכים.

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו נקיים שתי הצבעות.

דן תיכון: אחת – לגבי ההצעות של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי וחבר הכנסת שמריהו בן-צור, להעביר את הנושא לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

דן תיכון: הצבעה בהרמת ידיים.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – רוב

דן תיכון: לוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

דן תיכון: שתי ההצעות האלה עוברות לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל קליינר מציע לקיים דיון במליאה.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – רוב

דן תיכון: ההצעה עוברת לדיון במליאת הכנסת בשבוע הבא.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: נפתרה הבעיה.

חגי מירום: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: גם ההצעה של חבר הכנסת בניזרי.

משה גפני: הוא היה פה בתשובת השר.

דן תיכון: אני לא יודע מה מציע חבר הכנסת בניזרי.

דן תיכון: כמדומני שוועדת הכנסת קבעה בשעתה, שחבר כנסת שלא נוכח – – –

תמר גוז'נסקי: הוא היה בזמן תשובת השר.

דן תיכון: אני יודע שהוא היה, אבל הוא לא נוכח בעת ההצבעה.

דן תיכון: רבותי, זה לא משנה.

דן תיכון: אנחנו עוברים לנושא הבא: מדיניות הממשלה כלפי האוכלוסייה הערבית בישראל – הצעה לסדר-היום מס' 44.

דן תיכון: יציג את הנושא חבר הכנסת אחמד סעד; בבקשה.

אחמד סעד: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מצב האוכלוסייה הערבית הפלשתינית, אזרחי מדינת ישראל, הולך ומחמיר ברוב התחומים, והפער במישור ההתפתחותי בהשוואה עם הסקטור היהודי מתרחב כתוצאה ממדיניות האפליה והאי-שוויון המופעלת במשך עשרות שנים וממשיכה להתקיים עד עכשיו.

אחמד סעד: המציאות החברתית רק הולכת ומחמירה, לדוגמה: בשנת 1995 היה הממוצע השנתי של ההכנסה לנפש באוכלוסייה הערבית רק כ-48% ממוצע ההכנסה לנפש במגזר היהודי.

אחמד סעד: ולכן לא פלא שהאוכלוסייה הערבית, המהווה כ-17% מכלל האוכלוסייה בישראל, מהווה 51% מהאוכלוסייה החיה מתחת לקו העוני ו-60% מהילדים הערבים מוגדרים כעניים.

אחמד סעד: גם מצוקת הדיור הולכת ומחמירה.

אחמד סעד: הדבר בולט במיוחד בערים המעורבות, כמו עכו, רמלה, לוד – – –

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, אני לא רואה את השר האחראי שישיב.

חיים דיין: חבר הכנסת דראושה, כרגע ביררתי את הנושא וביקשתי מסגנית המזכיר שתקרא לשר הנוגע בדבר, שישיב על ההצעה של חבר הכנסת.

חיים דיין: בתוך שניות מספר הוא יהיה כאן.

עבד-אלוהב דראושה: השר צריך לבוא מייד כדי שיוכל לשמוע ולהשיב.

חיים דיין: לקחתי זאת לתשומת לבי וכבר שלחתי את הסדרן לקרוא לשר, כי אני חושב שראוי ששר יתייחס לנושא שחברנו מעלה פה.

חיים דיין: אני מקווה שהוא יגיע מהר ככל האפשר.

חיים דיין: תודה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, צריך להעיר לשרים, שכאשר מועלות הצעות שהם צריכים להשיב עליהן – הם צריכים לשבת במליאה כדי לשמוע את הנאום ולהשיב עליו.

חיים דיין: לרשותו של חבר הכנסת סעד עומדות עשר דקות להציג את הצעתו לסדר-היום.

חיים דיין: אני מקווה שהשר יספיק לשמוע את הצעתו.

האשם מחאמיד: מי השר המשיב?

חיים דיין: שר הפנים.

חיים דיין: הוא יגיע.

חיים דיין: רבותי חברי הכנסת, אל נעשה פרובוקציה.

חיים דיין: ניתן לחבר הכנסת לסיים את דברו.

עבד-אלוהב דראושה: צריך לשמור על כבוד הכנסת ועל עבודתה התקינה.

חיים דיין: חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת דהאמשה, לאחרונה אנחנו פותחים כל ישיבה עם הערות.

חיים דיין: חבר הכנסת סעד נואם את נאומו הראשון.

חיים דיין: בנאום בכורה אין קוראים קריאות ביניים.

חיים דיין: אני מקווה שהערתכם תמצא את פתרונה.

חיים דיין: אם לא – אני אטפל בזה בתוקף סמכותי כיושב-ראש הישיבה.

חיים דיין: תודה.

חיים דיין: חבר הכנסת סעד, בבקשה.

אחמד סעד: גם מצוקת הדיור הולכת ומחמירה.

אחמד סעד: הדבר בולט במיוחד בערים המעורבות: עכו, רמלה, לוד, יפו ומקומות אחרים.

אחמד סעד: המגזר הערבי סובל מהעדר תוכניות מתאר ברוב יישוביו.

אחמד סעד: כל התחום של תכנון הבנייה ותחומי השיפוט מוזנחים, מנוונים, ועם מגמת החרפה, בפרט לאור הריבוי הטבעי וחוסר נכונותו של המינהל להפשיר קרקעות לצורכי בניית שכונות חדשות.

אחמד סעד: ועדיין אין שום שינוי בעניין תחומי השיפוט ותחומי הבנייה במגזר הערבי.

אחמד סעד: ברוב הרשויות הערביות יש אדמות שהן בבעלות תושביהן והן שייכות לתחומי שיפוט של יישובים יהודיים סמוכים, בעיקר מועצות אזוריות.

אחמד סעד: רוב הבקשות של הרשויות הערביות להרחבת תחום השיפוט שלהן נדחו, ואם היו שינויים – הרי הם היו שוליים.

אחמד סעד: הפערים במישור תקציבי הפיתוח ותקציבים רגילים, בהשוואה לסקטור היהודי, גדולים מאוד.

אחמד סעד: למשל, ההוצאה לנפש בתקציבים לשנת 1995 נעה בין 50% ל-60% בלבד מההוצאה לנפש, בהתאם לקריטריונים המקובלים במשרד הפנים.

אחמד סעד: המצב בתקציבי הפיתוח חמור מאוד.

אחמד סעד: משרד האוצר אינו מאפשר להגיש סקר פיתוח ברשויות הערביות.

אחמד סעד: מנתונים ראשוניים מתברר, שדרושים כ-5 מיליארדי ש"ח לצורך הגעה לשוויון בפיתוח עם שאר הרשויות בארץ, לפי רמת הפיתוח הנוכחית.

אחמד סעד: בקצב הנוכחי של הקצאת המשאבים מכלל משרדי הממשלה לפיתוח היישובים הערביים, יעברו עוד 40-30 שנה עד להשגת שוויון עם שאר הרשויות במדינה.

אחמד סעד: האוכלוסייה הערבית סובלת מהתעלמות מוחלטת בנושא התיעוש בסקטור הערבי.

אחמד סעד: השאלה שעולה מכל זה וניצבת היום על הפרק היא: מהי מדיניותה של הממשלה החדשה ושל העומד בראשה כלפי האוכלוסייה הערבית?

אחמד סעד: קווי היסוד של הממשלה החדשה מבשרים נסיגה מסוכנת במדיניות כלפי האוכלוסייה הערבית.

אחמד סעד: עניין האוכלוסייה הערבית מוזכר באופן שולי וזניח וגם פרובוקטיבי, כאשר הוא נושא את הכותרת "התיישבות".

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, שר הפנים עזב את הבניין.

דוד צוקר: הוא לא נמצא כאן.

דוד צוקר: אני מציע שתחליט מה אתה עושה בעניין.

חיים דיין: לגבי הנושא הזה, מכיוון – – –

דוד צוקר: – – –

חיים דיין: מכיוון שהשר, על-פי התקנון, אינו חייב להשיב על הצעה לסדר-היום, כי זו איננה הצעה דחופה, לאחר סיום העלאת הנושא נחליט אם לקיים בו דיון במליאה או להעבירו לוועדה ולאיזו ועדה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, אתה מייצג את הכנסת או את הממשלה?

חיים דיין: גם את הממשלה.

חיים דיין: אני מייצג את הכנסת כולה.

חיים דיין: מכיוון שהשר לא נמצא כאן, ואני רוצה לתת – – –

דוד צוקר: הוא עזב את הבניין לפני – – –

חיים דיין: אני רוצה להעיר שיירשם בפרוטוקול שהשר לא נמצא כאן.

חיים דיין: לאחר הדיון נחליט לאיזו ועדה יועבר הנושא הזה.

דוד צוקר: שר הפנים – – –

אחמד סעד: גם זה משקף את הגישה כלפי האוכלוסייה הערבית.

האשם מחאמיד: – – –

חיים דיין: זה נאום ראשון שלו.

חיים דיין: אני מבקש, תן לו לסיים.

דוד צוקר: – – –

חיים דיין: תן לו לסיים את הנאום שלו.

חיים דיין: לאחר מכן, אם יש הצעה, תגיש אותה בכתב ואני אטפל בה.

חיים דיין: בבקשה.

אחמד סעד: עניין האוכלוסייה מוזכר באופן שולי וזניח וגם פרובוקטיבי, כאשר הוא נושא את הכותרת "התיישבות".

אחמד סעד: אנחנו חיים במולדת הזו מאות בשנים.

אחמד סעד: אנחנו לא קולוניאליסטים ולא מתנחלים, וכל ההתייחסות והשמות: "מיעוטים", "בני מיעוטים", "מתיישבים", אלה הם ביטויים משפילים, שאינם תואמים את ההגדרה האובייקטיבית ואת המציאות שהערבים הם בני המולדת הזו ואזרחי המדינה הזאת.

אחמד סעד: המושג "שוויון" אינו מוזכר כלל בקווי היסוד של הממשלה, ובשלושת הסעיפים המתייחסים לאוכלוסייה הערבית – העיקרון הבסיסי הזה נשלל.

אחמד סעד: במקום במלה "שוויון", הממשלה משתמשת במושגים מעורפלים כמו "שילוב" ו"אינטגרציה".

אחמד סעד: אבל איזה מין שילוב ואיזה מין אינטגרציה מציעה הממשלה החדשה?

אחמד סעד: היא מציעה מודל חדש של אינטגרציה מתנשאת, המבוססת על שילוב בלי פיתוח, וכמובן על שלילת השוויון האזרחי והלאומי, וזה מה שמשותף לשלושת הסעיפים הבודדים והסתמיים שמתייחסים לאוכלוסייה הערבית.

אחמד סעד: בסעיף מס' 1 כתוב: "ייעשו מאמצים מיוחדים לקידומם של בני מיעוטים שקשרו את גורלם עם העם היהודי ושירתו בכוחות הביטחון של מדינת ישראל"; סוף ציטוט.

אחמד סעד: ההדגשה הזאת מטרתה לשלול את זכויותיהם האזרחיות של האזרחים הערבים שאינם משרתים בכוחות הביטחון מטעמים ידועים.

אחמד סעד: זוהי סלקטיביות מכוונת, שנועדה לעקוף את עקרון השוויון.

אחמד סעד: זוהי מדיניות קלסית של הפרד-ומשול, שגם אלה שמשרתים בצבא לא יראו שוויון ממנו.

אחמד סעד: בסעיף מס' 2 נכתב: "הממשלה תפעל להגדלת התקציבים לרשויות הזקוקות לשיפור התשתיות הבסיסיות, במגמה לצמצם פערים בינן לבין יישובים אחרים".

אחמד סעד: פה גם כן בורחת הממשלה החדשה במדיניותה מעקרון השוויון בין כל אזרחיה.

אחמד סעד: שוב מנסה הממשלה להתחמק מחובתה ליישם את השוויון הכולל והמלא.

אחמד סעד: גם לאקדמאים הערבים אין הממשלה מציעה דבר, והיא אינה מוכנה לעשות מאמץ אמיתי לקליטת כל האקדמאים.

אחמד סעד: את המעט שהיא מוכנה לתת לצעיר הערבי המשכיל היא מתנה בהיותו בוגר שירות צבאי וכדומה.

אחמד סעד: לסיום, כדאי להדגיש שהדמוקרטיה מתרוקנת מתוכן, כאשר יסוד בסיסי כמו השוויון מופר ונרמס.

אחמד סעד: הנושא רציני, ויש לו השלכות מרחיקות לכת על עתיד היחסים בין יהודים לערבים ועל הדו-קיום בארץ הזאת.

אחמד סעד: מן הראוי לדון בנושאים הללו במליאת הכנסת.

אחמד סעד: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד סעד.

חיים דיין: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה רוצה להציע הצעה אחרת.

חיים דיין: בבקשה.

חיים דיין: דקה – מהמקום.

האשם מחאמיד: – – –

חיים דיין: תמיד קראתי לו חבר הכנסת דראושה.

חיים דיין: עכשיו אני משתדל לקרוא לו בשמו המלא.

חיים דיין: בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה לברך את חבר הכנסת החדש, ד"ר אחמד סעד, שזה נאום הבכורה שלו, ולאחל לו הרבה הצלחה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא נאם נאום טוב ומעמיק, המצביע על הגישה העניינית שלו לנושא ולעבודה שלו.

עבד-אלוהב דראושה: ד"ר אחמד סעד, אני מאחל לך הרבה הצלחה ועבודה פורייה, שתקדם את האוכלוסייה הערבית ואת השלום באזור.

עבד-אלוהב דראושה: לעצם העניין, קודם כול, אני רוצה לומר ביקורת עניינית על שר הפנים – שהוא מזניח את הבית הזה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא יוצא, לא רואה לנכון לבוא ולהשיב על הצעה עניינית בנושא האוכלוסייה הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, הביקורת הזאת של כולנו צריכה להגיע אל שר הפנים.

עבד-אלוהב דראושה: זה זלזול בבית, זה זלזול בעבודה של הכנסת, ואסור שדבר כזה יימשך ויהיה נורמה אצל השרים.

עבד-אלוהב דראושה: גם אם הם אינם חברי כנסת, הם צריכים להתייחס ברצינות ובכבוד לבית הזה.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לומר לשר החדש אלי סויסה, תתייחס בכבוד אל הבית הזה, תתייחס בכבוד אל חברי הכנסת.

עבד-אלוהב דראושה: כנראה הוא בורח מפני שאין לו תשובות על ההצעה שהציע הד"ר אחמד סעד, ופירט בה את הדברים המכאיבים לאוכלוסייה הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, מדיניות הקיפוח נמשכה מאז הקמת המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: עד היום יש אפליה של האוכלוסייה הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא יודע מהי המדיניות של הממשלה הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: ראש הממשלה שפגשנו לפני כמה ימים דיבר על שוויון כלפי כל האוכלוסייה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא אמר: אני ראש ממשלה ליהודים ולערבים, אני אנהיג מדיניות שוויונית.

עבד-אלוהב דראושה: אבל בקווי היסוד של הממשלה אין זכר לדברים הללו.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא ראה לנכון להזכיר שהוא ינהיג מדיניות שוויונית.

עבד-אלוהב דראושה: בכל אופן, אנחנו נעקוב, אנחנו נמשיך להיאבק, ואני מקווה שכל הבית יתאחד מאחורי ההצעות הפרודוקטיביות שבאות לדרוש שוויון מלא בין יהודים לערבים.

עבד-אלוהב דראושה: זה הדו-קיום האמיתי.

עבד-אלוהב דראושה: מדינה שלא יודעת לעשות שלום בתוכה, לא תדע לעשות שלום באזור עם שכניה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת דראושה.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאשמה להסיר את הצעתו של חברו לסיעה.

תמר גוז'נסקי: מה היתה הצעתו של חבר הכנסת דראושה?

חיים דיין: חבר הכנסת דראושה הציע להעביר את הנושא לוועדת הפנים.

חיים דיין: חבר הכנסת דהאמשה מבקש להסיר את ההצעה.

חיים דיין: דקה.

חיים דיין: בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה שאיננה, כל הדיון התחיל לא בדרך הנכונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אציע לתקן את חוק נכסי נפקדים כדי שהוא יחול על הממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי זו הדרך לתקן את הדברים האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אי-אפשר להתייחס בזלזול נוראי כזה להצעה של חבר כנסת חדש שרק עכשיו נאם את נאום הבכורה שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין מי שישמע ואין מי שישיב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מברך גם את חברי חבר הכנסת אחמד סעד על ההצעה הנבונה והעמוקה שלו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מצטרף לדבריו, אני מחזק אותם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מבקשים שפעם אחת ולתמיד יהיה דיון ענייני, דיון מעמיק ומעשי, כדי לתקן את העוול הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפי מה שהיה עד עכשיו, אנחנו לא רואים שהממשלה הולכת לתקן או לבצע דברים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם שר איננו נוכח באולם, איננו שומע ואיננו משיב, אני לא יודע איך מתייחסים לעוול הנוראי של אפליה בכל התחומים לגבי האוכלוסייה הערבית, שנמשך זה עשרות שנים, ואיך מתכוונים לתקן אותו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מבקש להעביר את ההצעה לדיון בוועדה, כמובן.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת דהאמשה.

חיים דיין: אתה ביקשת להסיר את ההצעה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זו הסיבה הפורמלית, שאנחנו מבקשים דיון בוועדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לגופו של עניין, אני מבקש לקיים דיון במליאה.

חיים דיין: הצעת הצעה.

חיים דיין: אתה לא יכול לבקש לנמק מהמקום ולשנות את דעתך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היתה כאן טעות, אני מבקש לתקן, ולקיים דיון במליאה.

חיים דיין: אין כאן טעות.

חיים דיין: יש כאן עניין של תקנון.

חיים דיין: אתה ביקשת להסיר את הצעתו של חבר הכנסת סעד, וחבר הכנסת דראושה הציע להעביר את הנושא לוועדה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר, בסדר.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: חבר הכנסת דדי צוקר, אני מאפשר לך דקה.

חיים דיין: בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: יש לי הערה.

חיים דיין: חבר הכנסת דראושה, אני הזמנתי את חבר הכנסת דדי צוקר.

חיים דיין: מייד לאחר מכן ניגש להצבעה, ואחר כך תוכל לומר מה שאתה רוצה.

דוד צוקר: אני פונה אל היושב-ראש – יש עוד שתי הצעות לסדר-היום של חברת הכנסת גוז'נסקי בתחום הרווחה, ואחר כך הצעתו של חבר הכנסת גפני בעניין המקומם של שרפת ספר תנ"ך.

גדעון עזרא: היית בממשלה לפני שבועיים.

גדעון עזרא: איך אתה מדבר?

גדעון עזרא: אל תזלזל.

חיים דיין: חבר הכנסת גדעון עזרא.

דוד צוקר: אני דיברתי על ההצעה.

דוד צוקר: אל תתעורר פתאום באמצע.

חיים דיין: אל תזלזל.

דוד צוקר: תקשיב על מה דיברתי.

דוד צוקר: לא הקשבת.

דוד צוקר: אני פונה אל היושב-ראש:

דוד צוקר: מאחר שיש עוד שתי הצעות לסדר-היום, ששתיהן נראות לי חשובות, ואין מי שיענה עליהן, כמו על ההצעה הזאת עכשיו, אני פונה אליך בתוקף התפקיד, שמשעה שמישהו יושב על הכיסא ההוא הוא מחויב בכבודו של הבית הזה ולא בשום עניין אחר, גם מול הממשלה שהיא ממשלה שלך – שייפסקו הדיונים כאן, משום שמערכת היחסים בין הממשלה לבין כנסת תיקבע בשבועות הראשונים, ואם הממשלה תדע שהכנסת לא מקבלת את העובדה הזאת שמתקיימים דיונים ללא נוכחותה, היא תלמד מן הניסיון.

דוד צוקר: אם יוותרו לה, אם יתפשרו על העניין הזה, אני אומר לכם שזה יימשך כך ארבע שנים.

דוד צוקר: ממילא יש גם תקנות קונסטיטוציוניות בעניין הזה.

דוד צוקר: אני מציע ליושב-ראש לעשות מעשה החלטי ולא לחשוש משום עניין.

חיים דיין: חבר הכנסת דדי צוקר, בשלב זה אנחנו ניגשים להצבעה, ולאחר מכן אתייחס לעניין.

חיים דיין: אני רוצה להפנות את תשומת לבך, חבר הכנסת דדי צוקר, לסעיף 88(ד) ו-(ה) לתקנון, שמדבר על סדר הדיון בהצעות לסדר-היום.

דוד צוקר: התקנון ידוע לי.

חיים דיין: עוד לא סיימתי.

חיים דיין: התקנון אכן מראה, שבנושא הצעות לסדר-היום, שר בממשלה לא מחויב להשיב.

חיים דיין: אני מקבל את מה שאמרת, שמפאת כבודה של הכנסת שר חייב להימצא בכנסת.

חיים דיין: מכיוון ששר הפנים עזב את הכנסת, ביררתי עם המזכירה מי מהשרים יכול להחליפו ולהגיע מהר ככל האפשר למליאה, ונאמר לי שהשר זבולון המר בדרך להשיב.

חיים דיין: כך שגם אם השר לא רוצה להשיב על הצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת, רשאי חבר הכנסת לבקש להעביר את הנושא לדיון באחת הוועדות.

חיים דיין: על כן, אני פונה אל חבר הכנסת אחמד סעד, שהעלה את הנושא, ושואל: לאיזו ועדה אתה מעוניין להעביר אותו?

חיים דיין: ונצביע.

אחמד סעד: גם בנאום שלי ביקשתי לקיים דיון במליאה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש – – –

חיים דיין: אני לא רוצה להיכנס ליותר מדי הצעות.

חיים דיין: אנחנו ניגשים להצבעה.

עבד-אלוהב דראושה: כל עוד הוא מבקש דיון במליאה, אני מסיר את ההצעה שלי, וכך גם חבר הכנסת דהאמשה.

חיים דיין: הבנתי.

חיים דיין: אנחנו עוברים להצבעה.

חיים דיין: מי שהוא בעד ההצעה לקיים דיון במליאה – ירים את ידו.

חיים דיין: מי נגד?

חיים דיין: בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – רוב

חיים דיין: נמנעים – אין

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: הנושא יידון במליאת הכנסת.

חיים דיין: רבותי, כיושב-ראש הישיבה, אני מבקש להפסיק את ישיבת המליאה לחמש דקות, עד שיגיע השר.

חיים דיין: אני מקווה שכשהוא יגיע נמשיך בדיון.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: (הישיבה נפסקה בשעה 17:28 ונתחדשה בשעה 17:37.)

חיים דיין: אני שמח ששר החינוך מר זבולון המר הגיע.

חיים דיין: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הצעה לסדר-היום מס' 30, של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – קידום החינוך, הבריאות והרווחה בגיל הרך.

חיים דיין: אני רוצה לברך את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שגם בכנסת השלוש-עשרה – שבה היינו יחד חברים בוועדת העבודה והרווחה – עשתה רבות למען הקלת המצוקה, למען ילדים, למען המשפחות מוכות הגורל, ואני רואה שהיא בחרה בקו הזה גם בכנסת הארבע-עשרה.

חיים דיין: אני מאחל לך דרך צלחה.

חיים דיין: בבקשה.

תמר גוז'נסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר גוז'נסקי: כנסת נכבדה, אנחנו רגילים לברך את חבר הכנסת שנאום הבכורה שלו קדם לנו.

תמר גוז'נסקי: לכן, אף שחבר הכנסת אחמד סעד יצא בשל ההפסקה, אני מבקשת, ברשותך, היושב-ראש, לברך את ד"ר אחמד סעד.

תמר גוז'נסקי: ד"ר אחמד סעד הוא ד"ר לכלכלה, פרסם עד כה שמונה ספרים בנושאי כלכלה וחברה ומאות מאמרים.

תמר גוז'נסקי: אני בטוחה שהוא יוכל לתרום לכנסת, בוועדות ובמליאה, מהידע ומהניסיון הציבורי שהוא רכש, ואני מאחלת לו הצלחה רבה.

תמר גוז'נסקי: רבותי חברי הכנסת, ביקשתי להעלות את הנושא של קידום החינוך, הבריאות והרווחה בגיל הרך, לאחר שכבר בפברואר 1994 העליתי את הנושא הזה לראשונה.

תמר גוז'נסקי: אני מוכרחה להודות, שב-1994 לא שיערתי את היקף הבעיות ואת חומרתן.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר, שבמהלך השנתיים שחלפו מאז העליתי את הנושא ועד לסיום עבודתה של הכנסת השלוש-עשרה זכיתי במסגרת הוועדה לקידום הגיל הרך לפגוש הרבה אנשים שאכפת להם מהנושא הזה: גם הורים, גם מחנכים, גם אנשי אקדמיה, גם פעילים בארגונים שונים להגנת הילד ולקידומו.

תמר גוז'נסקי: ובכל זאת, המציאות באה שוב ושוב וטופחת על פנינו.

תמר גוז'נסקי: אתמול, בקריית-שמונה, אפסו חייה של תינוקת בת חודשיים, שלפי החשד מתה כתוצאה מהתעללות של אביה.

תמר גוז'נסקי: זה לא מקרה ראשון ולא מקרה יחיד מסוגו, שפעוטות, תינוקות, ילדים רכים, נופלים קורבן להתעללות של מבוגרים, ובמקרים רבים של בני משפחה.

סאלח סלים: זה עדיין חשד.

תמר גוז'נסקי: ודאי.

תמר גוז'נסקי: אבל אני אומרת שזה לא מקרה ראשון שגם נדון וגם נמצאו אשמים הורים או קרובים אחרים שהתעללו בתינוקות שלהם.

תמר גוז'נסקי: מה שמטריד בנושא הזה הוא, שיש גילויי סלחנות כאשר מדובר באלימות כלפי ילדים, ובעיקר כאשר מדובר באלימות כלפי ילדים רכים.

תמר גוז'נסקי: כבר היה ויכוח ציבורי סביב הנושא של פסק-הדין ההלכתי בנושא "חוסך שבטו שונא בנו".

תמר גוז'נסקי: אבל לאחרונה קראתי, שצעיר שהתעלל מינית זמן ממושך בילד בן חמש, קיבל רק עבודות שירות, שאותן הוא ירצה רק בתום השירות הצבאי.

תמר גוז'נסקי: ואני שואלת: האם זה ניתן להשוואה למקרים אחרים שעליהם קראתי לאחרונה?

תמר גוז'נסקי: אשה גנבה כמה מצרכים בחנות ודנו אותה ל-14 חודשי מאסר.

תמר גוז'נסקי: כאן הוא התעלל בילד בן חמש, והנה, בסך הכול – עבודות שירות.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שכאשר מדובר בגילויי סלחנות כאלה אנחנו, כחברה, נמצאים בבעיה.

תמר גוז'נסקי: משום-מה נתפס כאילו התעללות בילדים איננה דבר כל כך חמור; זה יעבור עם הזמן.

תמר גוז'נסקי: המציאות מוכיחה, שרוב הילדים שנופלים קורבן להתעללות הם ילדים מאוד צעירים – תינוקות, ילדים קטנים.

תמר גוז'נסקי: פתחו מקלטים לילדים מוכים קורבנות התעללות.

תמר גוז'נסקי: אבל כל הטיפול הזה הוא עדיין קצה הקרחון.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שאני חושבת, שמדינת ישראל, שאשררה את האמנה הבין-לאומית לזכויות הילד, אינה מגלה את רמת האחריות הנדרשת, לא כשמדובר בילדים שהם קורבנות התעללות ולא כשמדובר בכלל הילדים.

תמר גוז'נסקי: אינני חושבת שמדינת ישראל היום אכן מבטיחה לכל ילד שהוא ימצא ויממש את הזכות שלו להיות שמח, אהוב, שבע, חי בסביבה מקדמת עם סיכוי טוב למצות את הפוטנציאל שלו.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שמדינת ישראל מפסידה, כתוצאה מהזנחה של ילדים בגיל הרך, ילדים מוכשרים שיכלו לתרום לה, ובסוף ייפלו כנטל בתור מבוגרים.

תמר גוז'נסקי: לכאורה, אין ויכוח שחשוב לטפל בילדים.

תמר גוז'נסקי: אך בפועל היתה המגמה השלטת בשנים האחרונות – גם בימי ממשלת הליכוד הקודמת וגם בימי ממשלת העבודה – דווקא התנערות של המדינה מהאחריות שלה והעברת אחריות להורים.

תמר גוז'נסקי: המדיניות הזאת גרמה להעמקת פערים בחינוך גם בגיל הרך, העמיקה את הפערים מבחינת האפשרות לתקן ליקויים בעוד מועד.

תמר גוז'נסקי: אינני יודעת כמה חברי כנסת יודעים מה המחיר של שעת טיפול בפיסיותרפיה בילד פגוע, ואם למשפחה אין כסף, היא חייבת להסתפק, לפי החוק, ב-12 טיפולי פיסיותרפיה בשנה; בשנה.

תמר גוז'נסקי: ילדים אינם הולכים לחוגים משום שלהורים אין כסף.

תמר גוז'נסקי: ילדים אינם גדלים בסביבה של ספרים ומשחקים.

תמר גוז'נסקי: רק היום התקשרה אלי אם מודאגת והעבירה לי מכתב שהיא קיבלה ממנהל האגף לחינוך יסודי בעיריית תל-אביב–יפו.

תמר גוז'נסקי: הסיפור הוא סיפור של סייעות לילדים בגני טרום-חובה וחובה – ילדים עם נכויות, שיכולים ללמוד בחינוך הרגיל, אבל חייב להיות להם מלווה, כדי שישתלבו בחינוך הרגיל.

תמר גוז'נסקי: כאשר פנינו בנושא הזה אל משרד החינוך ואל משרד הבריאות, אמרו לנו: עקרונית אתם צודקים, אבל יש ויכוח תקציבי.

תמר גוז'נסקי: מרוב ויכוח תקציבי – עיריית תל-אביב–יפו אמרה, שעד סוף שנת הלימודים הזאת היא תממן את הסייעות, אבל מ-1 בספטמבר, שנת הלימודים הבאה, היא לא תממן את הסייעות.

תמר גוז'נסקי: הוקמה ועדה משותפת של משרד החינוך ומשרד הבריאות לפתרון השאלה הזאת.

תמר גוז'נסקי: אדוני שר החינוך, אתה יודע מה החשש של הוועדה הזאת?

תמר גוז'נסקי: אם יקבעו שמותר לילד בריא בשכלו אבל שנזקק לעזרה כדי ללכת לגן הרגיל, שיש לו זכות לקבל סייעת – אמרו: היום יש אולי כמה עשרות, אבל אולי יתגלה שיש כמה מאות, מי יממן?

תמר גוז'נסקי: איך אנחנו יכולים לקחת ילד שיכול ללמוד בחינוך רגיל ולשלוח אותו לחינוך מיוחד רק משום שלא מצאנו אפשרות למימון סייעת, אם מהשירות הלאומי אם בצורה אחרת?

תמר גוז'נסקי: זאת רק דוגמה אחת לנושא הכאוב של משפחות שעושות מאמץ עילאי לקדם את הילדים שלהן.

תמר גוז'נסקי: או נושא אחר, שגם הוא שייך לך, אדוני – הזכות ללכת לגן טרום-חובה.

תמר גוז'נסקי: אדוני שר החינוך, ודאי אתה יודע, עוד מכהונתך הקודמת, שלא כל הילדים במדינת ישראל הולכים לגן טרום-חובה, אף-על-פי שהגן הזה נחשב היום במדינת ישראל כמובן מאליו.

תמר גוז'נסקי: כמחצית מהילדים הערבים, 80% מילדי הבדואים ו-99% מילדי הבדואים בפזורה אינם מבקרים בגני טרום-חובה; הבדואים בפזורה – אני מתכוונת לאלה שאינם גרים ביישובים קבועים.

תמר גוז'נסקי: 99% מהם אינם מבקרים ו-1% מבקר.

יגאל ביבי: מי היה שר החינוך?

תמר גוז'נסקי: אני אמרתי בשתי הממשלות, אני לא תיקנתי, לא הגנתי על שום ממשלה בנושא זה.

תמר גוז'נסקי: אמרתי, גם בימי ממשלות הליכוד וגם בימי ממשלת העבודה, ואני אומרת: כיצד אנחנו יכולים להשלים עם כך שאין לילדים במדינת ישראל המקפצה הבסיסית הראשונית השווה, הזכות ללכת לגן בגיל שלוש?

תמר גוז'נסקי: כיצד יכול להיות שיש יישובים שאין בהם כלל גני-ילדים עירוניים עד היום?

תמר גוז'נסקי: אם יש גנים כלשהם, הם גנים פרטיים, לפעמים ברמה נמוכה ביותר.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהניסיון שלנו – – –

צבי הנדל: כל הארץ.

תמר גוז'נסקי: הניסיון שלנו, אדוני, להביא לכך שחוק חינוך חינם מגיל שלוש יתחיל להיות מיושם, נכשל בכנסת השלוש-עשרה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, אדוני שר החינוך, שזאת צריכה להיות המשימה הקרובה שלנו.

תמר גוז'נסקי: כתוב בחוק, שחוק חינוך חינם הוא מגיל שלוש, אבל מאז 1984 לא מבצעים את החוק הזה, והממשלות השונות דוחות את ביצועו.

זבולון המר: מ-1984?

תמר גוז'נסקי: כן, מ-1984.

תמר גוז'נסקי: לכן אני אומרת, שזה אחד הנושאים המרכזיים שצריכים לעמוד על סדר-היום.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, 300,000 ילדים שחיים בעוני, 22% מכלל הילדים, הם קורבנות – – –

יגאל ביבי: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני רוצה לשבח את השר המר, שהוא לפחות הכניס בערי הפיתוח את העניין של חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע.

תמר גוז'נסקי: אדוני, אני לא מזלזלת במה שנעשה, אבל אתה תסכים אתי, שאם קנה המידה הוא מצוקה, עוני, משפחות מרובות ילדים, ושאר הבעיות שבהן במיוחד נחוצה התערבות ממשלתית, על בסיס העיקרון הזה נקבע, שבערי פיתוח, למשל, החינוך הוא חינם מגיל שלוש – לא רק שהם הולכים לגני-ילדים, הוא חינם מגיל שלוש.

תמר גוז'נסקי: מדוע, לפי אותו עיקרון, לא יטופלו גם ילדים ערבים, שרובם חיים מתחת לקו העוני, שרובם גדלים במשפחות מרובות ילדים?

תמר גוז'נסקי: אני בעד יישום העיקרון הזה, הסוציאלי.

תמר גוז'נסקי: להתחיל מאלה שזקוקים ביותר ובהדרגה להגיע לילדים במשפחות המבוססות.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שגם הקורבנות האלה הם ילדים בסיכון.

תמר גוז'נסקי: הילדים האלה, בין שהם ילדים ערבים, בין שהם ילדי עולים ובין שהם ילדי שכונות מצוקה, אין המשרדים יודעים מי הם, מה שמותיהם, יודעים רק את המספר הקיים.

תמר גוז'נסקי: התוכניות שנועדו לקדם אותם דווקא קוצצו לאחרונה.

תמר גוז'נסקי: היינו עדים לתופעות חמורות, של סגירת מעונות-יום, דווקא בעיירות פיתוח ובשכונות עוני, כאשר המחיר להחזקת ילד במעון הוא בלתי אפשרי.

תמר גוז'נסקי: לכן אני רוצה לסכם ולומר, שקידום הטיפול בילדים בגיל הרך יוצר את התשתית לכל הילדים במדינת ישראל למצות את הזכות שלהם לגדול כאזרחים תורמים בחברה הישראלית.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהנושא הזה, של קידום הגיל הרך, הוא נושא חשוב במיוחד לנשים.

תמר גוז'נסקי: במקום שאין מוסדות הולמים לטיפול בגיל הרך, גני-ילדים ומעונות-יום, נפגעת הזכות של נשים לצאת לעבודה, האפשרות של נשים ללמוד, האפשרות של נשים להתקדם.

תמר גוז'נסקי: לכן אני קוראת לממשלה, שעכשיו החלה בתפקידה ובעבודתה, לגלות אחריות רבה דווקא כלפי הגיל הרך; לא רק לחיסונים ולא רק לדברים בנאליים, אלא לתת אפשרות התפתחות לכל ילד.

תמר גוז'נסקי: עד גיל שלוש היום אין כלל אחריות מיניסטריאלית למוסדות חינוך.

תמר גוז'נסקי: כל אחד בעצם יכול לעשות כראות עיניו, וזוהי תופעה ודוגמה לחוסר האחריות בטיפול דווקא בגיל הרגיש הזה.

תמר גוז'נסקי: לכן, טיפול בגיל הרך, עידוד וקידום הנושאים הקשורים לילדים הצעירים, לעידוד המשפחות הצעירות ולעידוד הנשים, הם כלים שלובים שהכנסת חייבת לטפל בהם, והממשלה חייבת לתת תשובות על שאלות.

תמר גוז'נסקי: תודה.

חיים דיין: תודה לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

חיים דיין: אני מזמין את שר החינוך זבולון המר לענות תשובות.

חיים דיין: היום, לשם שינוי, חברי הכנסת החדשים, נפל גם בחלקי להפעיל את ההצבעה האלקטרונית ולתת לכם את הזכות ללחוץ פעם ראשונה על הכפתורים, אחרי שהשר ישיב; בבקשה.

חיים דיין: הוותיקים יסבירו לחדשים.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

חיים דיין: תרשה לי, השר – אומנם זה הנאום הראשון שלך בכנסת הארבע-עשרה – לברך אותך בכניסתך לתפקיד, ואני מאמין שתטביע את חותמך בכנסת הארבע-עשרה, כפי שהטבעת כבר בשירותך כשר החינוך – והעם הרגיש את זה – ונזכה לחינוך פורח ושוויוני לכל המגזרים.

חיים דיין: תודה.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה על דבריך היפים והטובים.

זבולון המר: כבוד חברי הכנסת, בתשובה שאני אשיב לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני לא מקיף ומכסה את מכלול הסוגיות שהיא העלתה כאן, שהרי גם הנושא עצמו עוסק בחינוך, בבריאות וברווחה.

זבולון המר: הצד השווה שבו הוא שמדובר בגיל הרך.

זבולון המר: לכן אני מלכתחילה מודיע, שאני תומך בכך שהנושא יעבור בהמשך לדיון מעמיק ומקיף יותר בוועדה, ולפי הצעתה של חברת הכנסת, לוועדת החינוך.

זבולון המר: חברת הכנסת גוז'נסקי, כפי שברור, עמדה בכנסת הקודמת בראש הוועדה המשותפת של ועדת העבודה והרווחה וועדת החינוך לנושא הטיפול בגיל הרך.

זבולון המר: במסגרת הדיונים הועלו הצעות שונות שעליהן היא חזרה, בצדק, גם עכשיו.

זבולון המר: ההצעות מתייחסות, בין השאר, לכמה נושאים ששייכים ישירות למשרד החינוך, ובהם אני רוצה לומר כמה דברים.

זבולון המר: אחד מהם הוא הפעלת החוק לחינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע, שמונח על שולחן הכנסת, כפי שאמרת, זה שנים אחדות.

תמר גוז'נסקי: בספר החוקים.

זבולון המר: אני חושב שזה היה אולי באותו זמן שבו קבענו, שגילאי שלוש-ארבע ילמדו בעיירות פיתוח חינם, ואמרנו שבהדרגה נגיע גם ליתר, נכון?

זבולון המר: אגב, אני רוצה גם להסביר איך קרה שהגענו לגני-הילדים בעיירות הפיתוח דווקא, מלבד עצם העניין שעיירות הפיתוח צריכות עזרה וסיוע.

זבולון המר: אז חוקקתי את החוק של חינוך תיכון חינם לכל מדינת ישראל, בכל המגזרים, ואז אמרו: עיירות הפיתוח, שהעדיפות שהיתה להן קודם, שניתן להן חינוך חינם בתיכון, נעלמת, ולכן אמרנו – נוסיף להם חינוך חינם לגילאי שלוש-ארבע.

זבולון המר: כך התחיל העניין, היסטורית.

זבולון המר: כך שיש לי יד בכך שבגיל שלוש-ארבע החינוך בעיירות הפיתוח הוא חינם, בזיקה לתיכון חינם לכל המדינה, וזה גם חשוב.

זבולון המר: הנושא באמת נעצר בהמשך, כפי ששרי חינוך אמרו במשך הזמן, שקוראים לזה חוסר תקציב.

זבולון המר: זו נקודה ראשונה – גילאי שלוש-ארבע.

זבולון המר: הנושא השני שאת מעלה, והוא בעיני מאוד נכון, ולא נעים לי להגיד אבל גם אותו התחלתי, הוא עניין הפיקוח של המדינה על ילדים מתחת לגיל שלוש, מפני שהיו קיימות, ואני מניח שגם עכשיו קיימות, הרבה מסגרות שאינן הולמות את הרמה הראויה לגילאים האלה.

זבולון המר: יש גם תופעות של אלימות כלפי ילדים וכדומה, כפי שציינת, שמגיעות מדי פעם לידיעת הציבור.

זבולון המר: שני הנושאים האלה, שהתחלנו בהם אז, בעצם נפסקו.

זבולון המר: אני רוצה לומר לגבי הפיקוח על הגנים לגילאים הנמוכים: בקדנציה הקודמת שלי כשר החינוך, החלטנו על הפיקוח על גילאי שנתיים.

זבולון המר: בשלב ראשון התחלנו, אם את זוכרת, במחוז חיפה, בערים תל-אביב, רמת-גן והרצלייה.

זבולון המר: אז גם התחלנו בפיקוח שעד היום קיים שם, אבל לא התפתח מאז והלאה.

זבולון המר: אז הובטח הפיקוח על מסגרות פרטיות ועל הדרכת הגננות שפועלות במסגרות האלה.

זבולון המר: מסיבות שונות – אני לא מכיר אותן ואיני יודע מה קרה בדיוק בשנים האחרונות – לא נמשך התהליך של החלת הפיקוח הזה, כפי שאז מאוד רצינו שיהיה, על כלל המערכת החינוכית.

זבולון המר: אגב, צריך להגיד, למרות הנתונים המאוד-פרטניים שהעלית כאן, מה שאת קוראת במגזרים המפורטים השונים, הרי אף שלא הוחל חוק חינוך חינם על גילאי שלוש-ארבע בכל החברה הישראלית, במגזר היהודי מבקרים – כך כתבו לי את המספר – בין 95% ל-99% מילדי ישראל בגנים לגילאי שלוש-ארבע, כאשר משפחות במצוקה בדרך כלל משלמות במסגרות האלה שכר לימוד מדורג.

זבולון המר: בעיירות פיתוח, כבר הזכרתי, זה חינם.

זבולון המר: במגזר הערבי, לפי הנתונים שיש לי – קצת שונה ממה שאמרת, אבל בגדול זה לא פותר את הבעיה – שיעור המבקרים עלה מ-57% ל-68%.

זבולון המר: המניעה העיקרית, כך אומרים לי – ואני רק עכשיו נכנסתי לתפקיד, אני אלמד את זה, לא הייתי פה כארבע שנים – אומרים לי שזה נובע לא כל כך מאי-יכולת לשלם שכר לימוד – – –

תמר גוז'נסקי: אין גנים.

תמר גוז'נסקי: לא כתבו לך שאין גנים?

זבולון המר: איך את יודעת מה לא כתבו לי?

זבולון המר: אני עוד לא אומר – את קופצת.

זבולון המר: רק דקה, סבלנות.

זבולון המר: מה שלא יספק אותך בתשובתי, נדון עליו בוועדה.

זבולון המר: במגזר הערבי, אומרים לי שהמודעות לחשיבות של הליכת ילדים לגן היא לא כל כך חזקה, לא אצל ההורים וגם לא אצל הרשויות המקומיות.

זבולון המר: לכן, חלק מהמחדל, אם נקרא לזה כך, נובע גם מכך שאין שם עדיפות בנושא זה.

זבולון המר: לכן יש חוסר, בין היתר, אני מניח, במסגרות הציבוריות במגזר הערבי בנושא זה.

עזמי בשארה: זה ממצא אנתרופולוגי.

זבולון המר: יכול להיות.

עזמי בשארה: מי אחראי לממצא האנתרופולוגי המעניין הזה?

נעמי חזן: מה המקור, אדוני השר?

זבולון המר: המקור הוא המקורות של השר שלך.

זבולון המר: בשלב הזה זה זהה.

זבולון המר: עוד אין חילופים שם.

נעמי חזן: – – – מה המקור.

זבולון המר: המקור הוא אלה שעוסקים בכך במשרד החינוך.

נעמי חזן: מוזר.

זבולון המר: מוזר?

זבולון המר: מוזרה הצורה שחברי הכנסת מדברים.

זבולון המר: היא אומרת משפט ויוצאת.

צבי הנדל: כנראה היא מסכימה למה שאמרת.

שבח וייס: כאן שום דבר לא מוזר.

זבולון המר: זהו, נקבל את דבריו של ידידי חבר הכנסת שבח וייס.

זבולון המר: אשר לגילאי שנתיים, על-פי הנתונים שנמסרו לי, כ-70% מגילאי שנתיים נמצאים במסגרות חינוכיות: מעונות, גנונים ציבוריים ופרטיים, ושם יש פיקוח מטעם ארגוני נשים.

זבולון המר: כאמור, התחלנו לפעול מעט בעניין של החלת חוק הפיקוח.

זבולון המר: מכל מקום, אם התשובות אינן מספקות, ואני מניח שהן לא מספקות, אני מציע שנדון בנושא זה באופן מאוד רציני בוועדה, נלמד את הדברים ונראה מה ניתן מכאן ולהבא לעשות בנושא החשוב מאוד הזה.

זבולון המר: לכן, אני מציע להעביר את הנושא לוועדת החינוך.

חיים דיין: תודה רבה, אדוני השר.

סאלח סלים: אני מציע להעביר לוועדת העבודה והרווחה.

האשם מחאמיד: או ועדת הכספים.

חיים דיין: אפשר להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון.

חיים דיין: לא עדיף חוץ וביטחון?

חיים דיין: השר ביקש להעביר את הנושא לוועדה.

חיים דיין: אדוני השר, לאיזו ועדה?

זבולון המר: אני הצעתי לוועדת החינוך, לפי הצעת המציעה.

חיים דיין: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, האם את מעוניינת להעביר את הנושא לוועדת החינוך?

תמר גוז'נסקי: אני מבקשת לדון בזה בוועדת הכנסת.

חיים דיין: לפני שאנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית, אני מבקש מכל חברי הכנסת החדשים לוודא שאכן הם יושבים במקומותיהם לפי השם שמופיע, ונעשה תרגיל בכורה בהצבעה אלקטרונית בכנסת הארבע-עשרה.

חיים דיין: נא להצביע.

חיים דיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

חיים דיין: 12 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

חיים דיין: על כן אנחנו מחליטים להעביר את הנושא לוועדת הכנסת, שתכריע בעניין זה.

שבח וייס: אנחנו מזמינים עכשיו את חבר הכנסת גפני להצעה לסדר-היום בנושא עגום למדי: שרפת ספר תנ"ך על-ידי תלמיד בית-ספר תיכון בישראל – הצעה לסדר-היום מס' 113.

שבח וייס: בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני שר החינוך, אני רוצה לברך אותך.

משה גפני: זאת ההזדמנות הראשונה שיש לי לברך אותך באופן פומבי על תפקידך החדש-ישן כשר החינוך והתרבות בממשלת ישראל.

משה גפני: אני רוצה לומר לך בהזדמנות החגיגית הזו, שהממשלה הוחלפה לא בגלל נושא של מדיניות, לא בגלל הנושאים המדיניים.

משה גפני: היא הוחלפה בגלל הנושא של חינוך, ובעיקר חינוך ליהדות.

משה גפני: הנושא הזה הוא נושא קרדינלי של העם – בעיקר העם היהודי, שרוצה שיהיה בארץ-ישראל עם יהודי עם מסורת.

משה גפני: אני סבור שעל כך הוחלפה הממשלה, ולכן אני חושב שהאחריות המוטלת עליך היא כבדה מאוד.

משה גפני: אני מברך אותך שאכן עם ניסיונך העשיר בעבר תצליח בכך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, השבוע חל שבעה-עשר בתמוז.

משה גפני: בשבעה-עשר בתמוז אירעו חמישה מאורעות קשים לעם ישראל: השתברו הלוחות, בתקופת בית ראשון בטל קורבן התמיד, בתקופת בית שני הובקעה חומת ירושלים בעת המצור, הועמד צלם בהיכל ושרף אפוסטמוס הרשע את התורה.

משה גפני: אני מודה על האמת, לא בדקתי את המקרה לגופו ואני ניזון מהתקשורת.

משה גפני: אבל עצם העובדה שהסיפור המזעזע הזה הובא בכלי התקשורת ולא היתה לו הכחשה – שתלמיד תיכון, תלמיד בכיתה י"א בצפון הארץ, שרף את ספר התנ"ך מסיבות מסיבות שונות ומשונות; הדבר הזה חמור, מזעזע, ולפי דעתי, זהו פרי באושים של חינוך קלוקל.

משה גפני: אינני רוצה לעשות הכללות.

משה גפני: אני רוצה לדבר על המדיניות של החינוך הזה.

משה גפני: בממשלה הקודמת, או במשרד החינוך הקודם, בתקופת השלטון הקודם, שמענו שספר התנ"ך איננו ספר חובה.

משה גפני: ספר התנ"ך, שהוא ספר הספרים של עם ישראל, הוא הקושאן, הוא החוזה שיש לנו עם ארץ-ישראל.

משה גפני: הוא המאחד את העם היהודי שהגיע לארצו מכל הגלויות, ממרוקו, מפולניה, מסין, מארצות-הברית ומכל העולם כולו, לאחר אלפיים שנות גלות.

משה גפני: המאחד את העם היהודי כעם והשיבה שלו לארצו, לאחר סבל כך כך ממושך במשך אלפי שנים, הוא התנ"ך, ספר הספרים של העם היהודי.

משה גפני: הספר הזה איננו ספר חובה במשרד החינוך.

משה גפני: יתירה מכך, אם כבר מלמדים, או אם כבר לימדו – ואני מקווה שהפעם זה ישתנה – תנ"ך, תורה, יהדות, או מקצועות מהסוג הזה, למי נתנו ללמד את המקצועות הללו?

משה גפני: – לאלה שכופרים בתורה, לרפורמים, לקונסרבטיבים, לאלה שכל נושא המסורת היהודית הוא אצלם דבר נלעג, הוא אצלם דבר שבעצם הפך להיות מעין מוזיאון שאבד עליו, חלילה, כלח.

משה גפני: אם כבר מלמדים, אזי מלמדים בצורה הזאת, או לימדו בצורה הזאת.

משה גפני: אני מקווה, שצורת הלימוד הזאת תיפסק עכשיו, בתקופת כהונתך כשר החינוך.

משה גפני: ואתה שר החינוך של כל ילדי ישראל, של חילונים, של דתיים, של חרדים ושל ערבים.

משה גפני: אנחנו נמצאים בעידן של שלום ואנחנו מעוניינים בשלום עם שכנינו.

משה גפני: והנה, אנחנו שומעים השבוע שברשות הפלשתינית רוצים להנהיג נישואין אזרחיים; ששם זה יתאפשר, היות שהחוק במדינת ישראל לא מאפשר זאת.

משה גפני: זהו פרי חינוך שאומר שבעצם העם היהודי הוא עם ככל העמים – אין לו תרבות משלו, אין לו חוקים משלו, אין לו עבר משלו, וחלילה, גם אין לו עתיד.

משה גפני: לא כל אחד שומר את כל המצוות, כל אחד משתדל.

משה גפני: אבל לבוא ולהכריז באופן פומבי, גלוי וחד-משמעי, שכאילו, חלילה, התורה והתנ"ך איננו ספר החוקים שלו – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת גפני, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

סאלח טריף: בקפריסין, ממש לידינו, אפשר ללכת ולהינשא בנישואין אזרחיים.

סאלח טריף: עושים זאת בכמה ארצות קרובות.

סאלח טריף: אתה יודע שזה קורה ומתרחש.

סאלח טריף: למה אנחנו מקימים מהומה על לא מאומה?

משה גפני: תראה, אני רוצה לומר לך, שבמקרה ראיתי שנאמר בעיתונים ובתקשורת, שדווקא אנשי הדת המוסלמים מתנגדים לזה.

משה גפני: אני מתאר לעצמי שזה אכן נכון.

משה גפני: אוי לנו שאנחנו צריכים ללמוד כאן בארצנו, בארץ-ישראל, מכוהני הדת המוסלמים, שאני מאוד מכבד אותם.

משה גפני: אבל הם מתנגדים לזה.

משה גפני: מה זאת אומרת שנוסעים לקפריסין?

משה גפני: אנחנו נמצאים בארץ-ישראל ואנחנו באנו לכאן.

משה גפני: אני נולדתי בארץ.

משה גפני: אבל הורי והורי כולנו באו לכאן, לארץ הזאת, מסיבה אחת.

משה גפני: למה לא הלכנו לאוגנדה?

משה גפני: למה לא הלכנו לשום מקום אחר?

משה גפני: – בגלל התורה.

משה גפני: התורה מחייבת אותנו לחיות בשלום עם כולם, לחיות עם עמי האזור בשלום.

משה גפני: התורה מחייבת זאת.

משה גפני: אבל התורה מחייבת לשמור את המצוות, אחרת מה לנו ולארץ-ישראל?

משה גפני: מה זאת אומרת בקפריסין?

סופה לנדבר: היא מחייבת.

סופה לנדבר: אבל האם כולנו שומרים את המצוות?

משה גפני: זה מה שאמרתי.

משה גפני: כולנו משתדלים.

משה גפני: אחד מקיים יותר, אחד מקיים פחות.

משה גפני: אבל כעיקרון, לבוא ולומר שבארץ-ישראל התורה היא לא זאת שמחייבת אותנו והיא לא ספר הספרים שבגללו אנחנו כאן?

משה גפני: כולנו באנו מתרבויות שונות, מארצות שונות.

משה גפני: מה מאחד אותנו?

משה גפני: מה מביא את היהודי מרוסיה, או מכל מדינה אחרת?

משה גפני: מה מביא אותו לכאן?

משה גפני: – שפה אחת: שמע ישראל, ה' אלוקינו ה' אחד.

משה גפני: אחרת אין קשר בינינו.

משה גפני: התרבויות שונות, המנהגים שונים, המנטליות – ואנחנו רוצים להתאחד כאן, אנחנו רוצים להיות כאן עם אחד שחי בשלום עם עמי האזור.

משה גפני: אבל לבוא ולגדוע את הענף המרכזי, את הבסיס שעליו כולנו יושבים, וללכת לקיים נישואין אזרחיים אצל הרשות הפלשתינית?

משה גפני: אנחנו רצינו ואנחנו רוצים בשלום.

משה גפני: אנחנו חרדים מאוד מהשלום הזה, אם אלה תהיינה התוצאות.

סאלח טריף: תיכף נראה מה הממשלה תעשה עם השלום הבטוח הזה.

משה גפני: לכן אמרתי.

משה גפני: אני מעוניין בשלום, ואני מקווה שהממשלה תלך בדרך של השלום.

סאלח טריף: אנחנו חרדים מאוד לממשלה החרדית שלנו.

משה גפני: אני מאוד מקווה שהדרך הזאת תהיה דרך של מתינות.

משה גפני: אבל האם השלום הזה יביא את גדיעת הענף שעליו אנחנו יושבים?

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החינוך, אני פונה אליך: אתה שר החינוך, אמרתי את הדברים בתחילת דברי.

משה גפני: כל הנושא הזה מתחיל בראש ובראשונה בחינוך.

משה גפני: כיצד מלמדים את הילד הרך?

משה גפני: כיצד אומרים לו שידע מה זו יהדות?

משה גפני: – בגן-הילדים, בבית-הספר היסודי, לאחר מכן בתיכון.

משה גפני: כאן מתחילה הבעיה וכאן מתחילה התקווה.

משה גפני: השאלה המרכזית היא: מהי המדיניות שבה ילך משרד החינוך בנושא הזה של לימודי היהדות?

משה גפני: כדי שילד יהודי בישראל ידע מהי יהדות, כדי שילד יהודי בישראל ידע מהו עברו וכדי שילד יהודי ידע מהו העתיד של העם היהודי.

שבח וייס: אגב, זהו משפט סיכום נהדר.

משה גפני: לכן – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אני תקווה ותפילה שחילופי השלטון בעניין הזה, שמבחינתי הוא המרכזי, לא היו לריק.

משה גפני: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת גפני.

שבח וייס: אדוני שר החינוך, בבקשה.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרפה של ספר תנ"ך היא דבר חמור מאוד.

זבולון המר: לא היה עולה על דעתי שדבר כזה יכול לקרות במחוזותינו.

זבולון המר: ואם נכון שעלול לקרות דבר כזה – זה דבר נורא בעיני – ביחס לשרפה של ספרים בכלל וביחס לשרפה של ספר מכתבי הקודש או ספרי הקודש בפרט, ובעיקר, כפי שנאמר פה, ביחס של תלמידים לתכנים והתגובה שלהם עליהם.

זבולון המר: לכן, לא פלא שחבר הכנסת הרב גפני נזעק – אני מודה לך גם על דברי האמון שלך בי – אם מקרה כזה קורה זה באמת מזעזע.

זבולון המר: אני משבח אותך שלא התמקדת באירוע, מפני שלא התברר במאה אחוז שהאירוע הזה אירע, הוא התפרסם באופן כזה שהוא מצדיק הזדעזעות והזדעקות, אבל הוא לא הוכח באופן שאני אוכל לדעת איפה זה קרה ואצל מי זה קרה, אין לנו שום ידיעה בנושא.

זבולון המר: לכן גם נכון שנגעת במהות של הקשר שבין הנוער בישראל לבין המורשת, המסורת, המקורות והערכים שלו, לגבי היהודים – היהודיים, לגבי עמים אחרים – כפי שהם.

זבולון המר: אתה יודע, שבעניין המורשת הדרוזית, הייתי בזמני בעד זה, בהתייעצות עם אנשי הדת ועם שיח' אמין טריף, זיכרונו לברכה – כל עם בדתו ובדרכו.

זבולון המר: אני אומר לכנסת, שזו ממש בורות או רשעות לומר שאנחנו צריכים להיות אוניברסליים וקוסמופוליטיים ואסור לנו להיות ייחודיים ויהודיים – לגבי היהודים – וכאילו זה מצמצם אותנו.

זבולון המר: להיפך, נכון בעיני שבלי ייעוד ובלי תוכן משותף יש סיכון גדול לגורל המשותף שלנו ולערבות ההדדית שבינינו.

זבולון המר: כל מי שניסה לבדוק – במשרד אצלנו – לגבי המקרה הזה לא מצא דברים, אבל אם נמצא, כמובן נגיב, חינוכית, בהתאם.

זבולון המר: אבל העיקר, כמו שאומרים, ייתמו חטאים ולא חוטאים.

זבולון המר: אני רוצה שהנוער שלנו ילמד יותר מהמקורות שלנו, ולאו דווקא תנ"ך, גם את המקורות הנוספים שלנו – תורה שבעל-פה ודברים נוספים, לא רק תנ"ך.

זבולון המר: פעם התנ"ך היה מאוד נלמד, מאוד אהוב, ומורה-דרך בבתי-הספר הממלכתיים, אבל כבר כמה שנים שהעניין, אופן הלימוד והרצון ללמוד אותו צומצמו.

זבולון המר: יש מקום לכך שספר הספרים שלנו, שהוא ממש יסוד העם הזה, יהיה הלאה מצפן, ידוע, מוכר, אהוב וחביב על תלמידינו, ואני בפירוש מתכוון לטפל בכך.

זבולון המר: אין כאן דבר אחד על חשבון דבר אחר, אעשה הכול על מנת שהנוער שלנו יהיה יותר מדעי, יותר חברתי, יותר ציוני ויותר יהודי.

זבולון המר: מכיוון שהעניין הקונקרטי שהיה עילה להצעה לא התברר, אם חבר הכנסת גפני מסתפק בתשובה – נשאיר אותה; אם הוא עומד על כך – אני לא מתנגד שוועדת החינוך תדון באותה הזדמנות בנושא התכנים; כרצונך.

משה גפני: בנושא התכנים.

זבולון המר: בבקשה, ועדת החינוך.

זבולון המר: אין מה לדון במקרה עצמו, מפני שמבחינת הידע שלנו הוא איננו קיים.

שבח וייס: אני מאוד מודה לשר החינוך והתרבות.

שבח וייס: הצעה אחרת של חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, בבקשה.

שבח וייס: מכיוון שהשר הציע להעביר לוועדה, וחבר הכנסת גפני הציע שזה יהיה במליאה, אתה צריך להציע להסיר את זה.

שבח וייס: חבר הכנסת דהאמשה, אני רוצה לומר לך משהו.

שבח וייס: ראיתי בסיבוב הקודם שהרגשת קצת לא נוח שאתה צריך להציע להסיר הצעה שבעצם לא רצית להסיר.

שבח וייס: תתרגל לזה, כולם מבינים את הפרינציפ וזה בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, כבוד שר החינוך, ובהזדמנות זו אני רוצה לברך אותו בתפקידו החדש, כנציג המוסלמים במדינת ישראל אני אומר בפירוש ובפה מלא: אנו מכבדים, כיבדנו ונכבד את הדת של האחרים, נכבד גם את התנ"ך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מצרים על כך שהבית מתקומם עכשיו, אבל כאשר ספרי קוראן נרמסו ברגליים ונשרפו ומסגדים נסגרו אף אחד לא השמיע קול.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שלא מכבד גם את הקוראן, יגיע היום שבמדינתו ובתוך עמו ירימו וישלחו יד בספרים שהוא כן מכבד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מקווה שכולנו נכבד את הדתות, את ספרי הקוראן ואת התנ"ך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להצטרף לדברי חברי חבר הכנסת גפני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בחינוך הממלכתי מאוד לא מתחשבים בשני הספרים האלה ולא קוראים אותם, במיוחד במגזר הערבי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אולי 20% מהשיעורים שתלמידים יהודים מקבלים בתנ"ך מקבלים התלמידים המוסלמים בקוראן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמוסלמים, אין לנו אפילו בתי-ספר שבהם יוכלו ללמוד את הדת, בשונה מבתי-ספר של יהודים שהם במיוחד לדת ושל נוצרים שהם בתי-ספר של המיסיון.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מזמין את שר החינוך ללמוד את הבעיה, ואני מקווה שאכן יימצא פתרון שבו גם המוסלמים במדינה הזאת יוכלו ללמוד את דתם בבתי-ספר ממלכתיים ובבתי-ספר מיוחדים משלהם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דהאמשה.

שבח וייס: חברים, מכיוון שחבר הכנסת גפני הסכים להעביר לוועדה, נערוך הצבעה על העברת הנושא לוועדת החינוך והתרבות.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

קריאה: – – –

שבח וייס: אני אוסיף אותך.

שבח וייס: שבעה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שהנושא עובר לוועדת החינוך והתרבות.

שבח וייס: חברי הכנסת, סיימנו את הדיונים.

שבח וייס: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט"ז בתמוז התשנ"ו, 3 ביולי 1996, בשעה 11:00.

שבח וייס: נכון, גברתי שושנה כרם?

שבח וייס: – ב-11:00.

שבח וייס: תודה רבה, שלום, אנחנו מתכנסים שוב מחר.