ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 87, 1997-03-17 00:00

דן תיכון: חברי הכנסת, היום יום שני, ח' באדר ב' התשנ"ז, 17 במרס 1997.

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: זה היה שבוע סוער.

דן תיכון: נקדיש כמה דקות לאירועים של סוף השבוע.

דן תיכון: הפיגוע בנהריים.

דן תיכון: קרן כהן, נטלי אלקלעי, שירי בדייב, סיוון פתיחי, עדי מלכה, נירית כהן, יעלא מאירי, שבע ילדות יצאו לטיול, לראות את נופי הארץ בפריחת האביב, ושבו ממנו ללא רוח חיים.

דן תיכון: בבוקר שרו וצהלו עם חברותיהן, ובערב כוסו בעפר ונעטפו בים של פרחים שאותם כה אהבו.

דן תיכון: רגעים אחדים לפני מותן הצטלמו נרגשות ומלאות חדווה עם חיילי מלך ירדן, אויבים מאתמול וידידים היום.

דן תיכון: ואז באה תמונת המוות.

דן תיכון: רוצח בודד, נתעב וקהה חושים, הפר במפצי ירי לעבר ילדים תמימים את השלווה שעל שפת הירדן.

דן תיכון: אי השלום, כמה אירוני הדבר, היה לאי ההריגה.

דן תיכון: שבע ילדות שטרם טעמו את טעם החיים, נפלו.

דן תיכון: יהי זכרן ברוך.

דן תיכון: חברי הכנסת, היום אנו מציינים מלאות חמש שנים לפיגוע בשגרירות ישראל בבירת ארגנטינה, בואנוס-איירס.

דן תיכון: בפיגוע נהרגו 29 אנשים: ארבעה שליחים, חמישה עובדים מקומיים ו-20 עוברי אורח.

דן תיכון: מעל במת הכנסת אני קורא לרשויות בארגנטינה להמשיך ולהגביר את המאמצים למציאת האחראים לפיגוע ולהבאתם לדין, תוך מציאת הדרכים היעילות ביותר לכך.

דן תיכון: אני פונה ומבקש למצות את חקירת הפיגוע באמי"א, ארגון הקהילה היהודית הארגנטינית.

דן תיכון: כי התקדמות בחקירת פיגוע זה עשויה להוביל לתפיסת האחראים לפיגוע בשגרירות.

דן תיכון: אני פונה בהזדמנות זו לרשויות המוסמכות בארגנטינה להכיר בכך כי הפיצוץ אירע מחוץ לכותלי השגרירות, ולאמץ את הדוחות מטעם הגורמים המקצועיים השונים שעסקו בחקירה.

דן תיכון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של חבר הכנסת לשעבר שניאור זלמן אברמוב.

דן תיכון: ) חברי הכנסת, הלך לעולמו שניאור זלמן אברמוב, חבר הכנסת מן הכנסת הרביעית ועד הכנסת השמינית.

דן תיכון: במהלך שירותו כחבר הכנסת ייצג את סיעת הציונים הכלליים, המפלגה הליברלית, סיעת גח"ל וסיעת הליכוד.

דן תיכון: היה חבר ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת הפנים, ועדת הכנסת וועדת הכלכלה.

דן תיכון: בכנסת השמינית כיהן כסגן יושב-ראש הכנסת וניהל את ישיבות הכנסת ביד חכמה.

דן תיכון: יצוין התקדים שקבע אברמוב, שבהעדר השואל ימסור השר המשיב את תשובתו לפרוטוקול, ללא אומר ודברים.

דן תיכון: אישיותו של אברמוב היתה מקובלת והכול רחשו לו כבוד.

דן תיכון: חבר הכנסת לשעבר אברמוב היה איש רב-פעלים: כיהן כיושב-ראש יד חיים ויצמן, היה סגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי, יושב-ראש אגודת הידידות ישראל-אמריקה, יושב-ראש הוועד המנהל של המועצה הציבורית למען יהודי ברית-המועצות.

דן תיכון: שפתו הנמלצת בלטה בנאומיו, בהרצאותיו ובמאמרים הרבים שפרסם מפרי עטו.

דן תיכון: אברמוב היה נצר למשפחה בעלת ייחוס חב"די, אולם בתשובה על הפצרות אמר, שכל עוד הרבי מחב"ד אינו מבקר בארץ-ישראל, הוא, אברמוב, לא יבקרו בניו-יורק.

דן תיכון: אברמוב, אזרח העיר תל-אביב, התבשם מיופיה של ירושלים וקבע בה את ביתו.

דן תיכון: הלווייתו תצא מחר, יום שלישי, בשעה 13:00, מבית-ההלוויות בסנהדריה, והוא ייטמן בהר-הזיתים.

דן תיכון: אני שולח את תנחומי הכנסת לרעייתו איילה, לאחיו, לבנותיו, לבנו ולמשפחה כולה.

דן תיכון: יהי זכרו ברוך.

דן תיכון: חברי הכנסת, להלן סיכום תאונות הדרכים במשך השבוע האחרון.

דן תיכון: צוותי מגן-דוד-אדום טיפלו במהלך השבוע שעבר בנפגעים של 622 תאונות דרכים ברחבי הארץ, בהם שמונה פצועים קשה, 742 פצועים קל ובינוני.

דן תיכון: בסך הכול היו 763 נפגעים, מתוכם נהרגו: יוסף סדון, דובה אברמוביץ, סמטוב פילה, בני מנטקה, לריסה פלקוביץ, שמיה עזאם, גברה פנינה.

דן תיכון: יהי זכרם ברוך.

דן תיכון: הקטל בדרכים הולך ונמשך, נמשך והולך, ונפגעים ממנו גם הולכי רגל, גם רוכבי אופנועים, גם אחרים.

דן תיכון: רבותי, שימו לב למה שקורה בדרכים.

דן תיכון: הקטל בדרכים נמשך.

דן תיכון: הודעת למזכיר הכנסת.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו על שולחן הכנסת:

א' האן: הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון מס' 35), התשנ"ז–1997; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון מס' 36), התשנ"ז–1997 – שהחזירה ועדת הכספים לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 40) (עובדים חדשים), התשנ"ז–1997.

א' האן: לקריאה ראשונה, מטעם חברי הכנסת – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 114) (הקלות לספורטאי חוץ), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת מיכה גולדמן; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון מס' 41) (תשלום המס על-ידי הקונה), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון מס' 42) (שינוי ייעוד זכות במקרקעין), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת מיכאל קליינר; הצעת חוק בית-הדין לעבודה (תיקון מס' 27) (החלטת בית-הדין – חתימת חברי המותב), התשנ"ז–1997, של חבר הכנסת יוסי כץ.

א' האן: לדיון מוקדם – הצעת חוק שכר וגמלאות לנושאי משרה ברשויות השלטון, התשנ"ז–1997, מאת חברי הכנסת ש' יהלום וא' רביץ; הצעת חוק רואי-חשבון (תיקון – כהונת רואה-חשבון בגוף ציבורי), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת שמריהו בן-צור; הצעת חוק שירות חברתי וקהילתי בהתנדבות, התשנ"ז–1997, מאת חברי הכנסת ר' ברונפמן, רן כהן וו' צאדק חאג'-יחיא; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – התרת עבודה ככל עובד אחר), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת א' אושעיה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון – הצגת מחיר של שירות טלפוני), התשנ"ז–1997, מאת חברי הכנסת ז' בוים, א' הירשזון, ש יהלום, י' כץ, ה' מחאמיד, מ' סולודקין, ר' פנחסי וי' שטרן; הצעת חוק להבטחת שירותים חיוניים בעת שביתה, התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לתיקון פקודת הדרכים ומסילות ברזל (הגנה ופיתוח) (פיצויים), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת עמנואל זיסמן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הקלות לנשים הרות), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת שמריהו בן-צור; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח אדם (תיקון – הענקת קביעות), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת חיים רמון; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הכנסה מנכס), התשנ"ז–1997, מאת חברי הכנסת מ' נודלמן וי' שטרן; הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) (פיצויים), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת עמנואל זיסמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – טיפול בקטינים נפגעי עבירות מין), התשנ"ז–1997, מאת חברת הכנסת נעמי בלומנטל; הצעת חוק למניעת מפגעי גז ראדון, התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק שירות התעסוקה (תיקון – הכשרה מקצועית לעולים), התשנ"ז–1997, מאת חברי הכנסת ר' ברונפמן וצ' ויינברג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (שינוי תחום שיפוט מועצה אזורית), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת אלי גולדשמידט; הצעת חוק-יסוד: מבקר המדינה (תיקון),

א' האן: מאת חברי הכנסת ש' יהלום וא' רביץ; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון), מאת חברי הכנסת ש' יהלום וא' רביץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון), מאת חברי הכנסת ש' יהלום וא' רביץ; הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון), מאת חברי הכנסת ש' יהלום וא' רביץ; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 27 – ביטול והשבה), מאת חברי הכנסת ע' לנדאו וי' ביילין; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון – החזר מס בצירוף הפרשי הצמדה וריבית במקרים מיוחדים), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת אברהם רביץ; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (הוראת שעה) (תיקון – קביעת חבר בני אדם לצורך קבלת פטור), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת אברהם רביץ; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הנהגת לימוד חובה מגיל שלוש), התשנ"ז–1997, מאת חברת הכנסת ת' גוז'נסקי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש רשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – סגן ראש העיר שנבחר על-ידי הציבור), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת זאב בוים וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח אבטלה של עובד עצמאי), התשנ"ז–1997, מאת חברי הכנסת י' שטרן וי' יהב; הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון – ביטול הערכת שמאי), התשנ"ז–1997, מאת חבר הכנסת מיכאל נודלמן; הצעת חוק השכלה גבוהה חינם, התשנ"ז–1997, מאת חברי הכנסת ש' בן-עמי וי' לנקרי.

א' האן: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ממשיכים: שאילתות.

דן תיכון: ישיב השר לקליטת העלייה.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: חברת הכנסת נ' בלומנטל שאלה את השר לקליטת העלייה ביום ז' בשבט התשנ"ז (15 בינואר 1997): עולה חדש הלומד באוניברסיטה בארץ זכאי לקבל החזר של שכר הלימוד.

דן תיכון: מספר רב של עולים חדשים בוחרים ללמוד בשלוחות של אוניברסיטאות זרות בארץ.

דן תיכון: הלימודים מתקיימים בשפה האנגלית, עובדה שמקילה עליהם.

דן תיכון: רצוני לשאול: 1.

דן תיכון: האם ניתן לכלול לימודים אלה במסגרת תוכניות הלימוד המוכרות לקבלת החזר שכר לימוד של העולים?

דן תיכון: 2.

דן תיכון: האם שוקל משרדך להקים ועדה לבחינת הנושא?

יולי יואל אדלשטיין: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) 2-1.

יולי יואל אדלשטיין: מינהל הסטודנטים מסייע לסטודנטים עולים הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה אשר הוכרו על-ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסדות אקדמיים הרשאים להעניק תארים אקדמיים.

יולי יואל אדלשטיין: אשר לשלוחות אוניברסיטאיות מחוץ-לארץ, אני מצרף צילום הודעת המועצה להשכלה גבוהה.

יולי יואל אדלשטיין: הסוגיה על כל מרכיביה מצויה בבדיקה על שולחני, והבדיקה מתייחסת להיבט האקדמי, להיבט העקרוני האידיאולוגי, להיבט הכספי ולהיבט המשפטי.

יולי יואל אדלשטיין: אנו נועצים בבדיקתנו עם המועצה להשכלה גבוהה, עם האוניברסיטאות בארץ ועם משרד החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי לציין בהקשר זה, שקרן המלגות לסטודנטים של משרד החינוך אינה מסייעת לסטודנטים הלומדים במוסדות חוץ-לארץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ש' וייס שאל את השר לקליטת העלייה ביום כ"א בשבט התשנ"ז (29 בינואר 1997): רצוני לשאול: האם מגבש המשרד לקליטת העלייה מדיניות ממשלתית ולאומית, כוללת ומובהקת, של סדרי קבורה שלא יפגעו ברגשות האבלים והציבור הרחב במקרים שבהם זהותו הדתית של המת שנוייה במחלוקת?

יולי יואל אדלשטיין: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) בעיית סדרי הקבורה של עולים חסרי דת ועולים שזהותם הדתית מסופקת היא בעיה הידועה למשרדנו, ולכן נעשו כמה צעדים בשיתוף עם משרד הדתות, וכך הוחלט: הועברה למשרדנו רשימת בתי-העלמין שמצויה בהם חלקה מיוחדת לחסרי דת.

יולי יואל אדלשטיין: כמו-כן, הועברה רשימת אנשי קשר ברמה אזורית-יישובית, שאליהם ניתן לפנות בבעיה מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: המשרד עובד מול הרב זליג ברוורמן – מס' הטלפון 02-5311105/45 – והרב יהושע ישי – הממונה על המועצות הדתיות – מס' הטלפון 02-5311106/07.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ר' אדרי שאל את השר לקליטת העלייה ביום כ"ח בשבט התשנ"ז (5 בפברואר 1997): העולים השוהים באתר הקרוונים צוחר שבנגב המערבי מתלוננים על תנאי מחיה ירודים.

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר: יש במקום מכולת אחת בלבד, והיא נסגרת מוקדם; העדר מקומות עבודה; העדר חשמל; קשיים תחבורתיים ועוד.

יולי יואל אדלשטיין: לאחרונה, ב-20 בינואר פתחו העולים, רובם עולי אתיופיה, בשביתה.

יולי יואל אדלשטיין: רצוני לשאול: 1.

יולי יואל אדלשטיין: האם מודע משרדך למצב באתר הקרוונים ולתנאים הירודים שם?

יולי יואל אדלשטיין: 2.

יולי יואל אדלשטיין: מה ייעשה בנושא זה?

יולי יואל אדלשטיין: (לא נקראה, נמסרה לפרוטוקול) באתר צוחר כ-11 משפחות ללא פתרון דיור, והוא כיום בתהליך של פינוי.

יולי יואל אדלשטיין: כשאני אומר "ללא פתרון דיור", אני מתכוון למשפחה שכבר נמצאת בהליך של פתרון משרד הקליטה לבעיות הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: למשפחה הוצעו כמה פתרונות במסגרת דירות של חברת "עמידר".

יולי יואל אדלשטיין: פתרון הדיור הציבורי מוצע לאחר הצעת רכישת דירה במשכנתה, ויש לזכור ש-70% מעולי אתיופיה רכשו דירה במסלול זה.

יולי יואל אדלשטיין: המשפחות הנותרות בכל הארץ, 116 במספר, הן הקשות והפרובלמטיות ביותר.

יולי יואל אדלשטיין: אי-אפשר לנהל באתר שמצויות בו 11 משפחות מערכת שירותים מלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מופקדים על מתן שירותי חינוך ובריאות.

יולי יואל אדלשטיין: עסקים פרטיים הם מחוץ לתחומנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנו עושים מאמץ עליון לזרז את הליך הפינוי של המשפחות, בצורה מסודרת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נ' חזן שאלה את השר לקליטת העלייה ביום כ"ח בשבט התשנ"ז (5 בפברואר 1997): בישיבת ועדת הכספים מ-20 בינואר 1997 הודיע מנכ"ל רשות השידור, מר מרדכי קירשנבאום, כי ב-2 בפברואר 1997 הוא יפסיק את התרגום הסימולטני של "מבט" ברדיו לעולים, רק"ע, מאחר שטרם הועבר לרשות השידור תקציב למימון התוכנית הנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: רצוני לשאול: 1.

יולי יואל אדלשטיין: האם אכן על משרד הקליטה לממן את התרגום?

יולי יואל אדלשטיין: 2.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן – מדוע לא מועבר התקציב הנדרש לרשות השידור?

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא – מי אמור לממן את התרגום?

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: מנכ"ל רשות השידור, מוטי קירשנבאום, לא הודיע כי יפסיק את התרגום של "מבט" ברדיו לעולים.

יולי יואל אדלשטיין: 2.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי, רשות השידור היתה צריכה לממן מתקציבה את תרגום "מבט" כשירות לעולים, אך בפועל אכן משרד הקליטה מממן שירות זה.

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: המשרד שילם עבור תרגום "מבט" לרוסית לשנת 1996/97, באמצעות לשכת הפרסומים הממשלתית.

יולי יואל אדלשטיין: המימון יימשך עד סוף 1997.

דן תיכון: חברת הכנסת נעמי חזן, שאלה נוספת.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, לאחרונה נתבשרנו שיש למשרדך כוונה להפסיק את המימון לתוכנית "סיבודניה" שבערוץ-33.

נעמי חזן: האם השמועות הללו נכונות?

נעמי חזן: מה בדעתך לעשות כדי למנוע את הפסקת השידור?

אפי אושעיה: האם לא הפסיקו בפועל?

יולי יואל אדלשטיין: התשובה על השאלה מן המקום: לא.

יולי יואל אדלשטיין: השידורים בערוץ-33 של התוכנית "סיבודניה" לא הופסקו.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר על עמדתי העקרונית, שהודעתי עליה גם לרשות השידור וגם בפומבי: לדעתי, זה סידור לא נכון שמשרד הקליטה מממן את השידורים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: העולים החדשים משלמים אגרה כמו שאר אזרחי ישראל, ורשות השידור צריכה, מתקציבה שלה, לממן את השידורים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: בגלל רגישות המצב ובעקבות פניות רבות של העולים, העביר משרד הקליטה לפני ימים מספר סכום של 100,000 שקל לערוץ-33, למימון ביניים לתוכנית.

יולי יואל אדלשטיין: שוחחתי בנדון עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, כמי שממונה בפועל – משרד ראש הממשלה הוא המשרד הממונה על רשות השידור – ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, עד כמה שידוע לי, מטפל בנושא של תוכנית "סיבודניה", כלומר מימון מתמשך ומקיף יותר מאשר כיבוי שרפות על-ידי משרד הקליטה.

דן תיכון: תשובת השר על שאילתא מס' 761 של חברת הכנסת מרינה סולודקין בעניין נפגעי צ'רנוביל.

יולי יואל אדלשטיין: התשובה על שאלה זו ארוכה, אבל הבעיה כאובה מאוד.

דן תיכון: מאחר שאנחנו רוצים לעבור להצעת האי-אמון – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם חברת הכנסת סולודקין תסתפק בתשובה קצרה, אמסור בכתב את כל הפרטים לידי חברת הכנסת ולידי מזכירות הכנסת.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: חברת הכנסת מ' סולודקין שאלה את השר לקליטת העלייה ביום ה' באדר א' התשנ"ז (12 בפברואר 1997): לאור פניות הולכות ומתרבות של ניצולים נפגעי אסון צ'רנוביל וישיבה בנושא עניינם של הליקבידטורים נפגעי צ'רנוביל, שהתקיימה במסגרת ועדת הקליטה בכנסת, רצוני לשאול: 1.

דן תיכון: מדוע עדיין לא קיבלו ניצולי צ'רנוביל מעמד של נפגעי אסון גרעיני?

דן תיכון: 2.

דן תיכון: כיצד יסייע להם משרדך במימון תרופות שאינן נכללות בביטוח הבריאות?

דן תיכון: 3.

דן תיכון: האם יוכל משרדך לזרז הענקת דיור ציבורי או משכנתה בתנאים מועדפים?

דן תיכון: אם כן – כיצד?

יולי יואל אדלשטיין: כעיקרון מדובר בבעיית ליקבידטורים, כלומר אותם כ-200 איש שעסקו בפועל בכיבוי השרפה בכור בצ'רנוביל.

יולי יואל אדלשטיין: עמדתי כעמדת חברת הכנסת, שאותם אנשים עשו שירות בפעילות שלהם לא רק לגורמים ששלחו אותם אלא לכל אזרחי ברית-המועצות לשעבר, ויכול להיות שגם לכל אזרחי אירופה.

יולי יואל אדלשטיין: הבעיה היא בהחלט בעיה כאובה.

יולי יואל אדלשטיין: עמדה על הבעיה ועדה מקצועית, שמינו בזמנו שר הבריאות דאז חבר הכנסת אפרים סנה ושר הקליטה לשעבר יאיר צבן, קודמי בתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: הוועדה המקצועית הגישה כמה המלצות, והן היו מקובלות על שני השרים אך לא הובאו לאישור הממשלה או ועדת העלייה והקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: ב-25 במרס תתקיים ישיבה של ועדת שרים לענייני תפוצות, עלייה וקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: בדעתנו להביא את עיקר המסקנות של אותו דוח הוועדה המקצועית לאישור ועדת השרים.

יולי יואל אדלשטיין: אם תאשר ועדת השרים את המסקנות, נתחיל בביצוען.

יולי יואל אדלשטיין: את התשובה המפורטת יותר אמסור, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לידי חברת הכנסת סולודקין.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: את רוצה לשאול שאלה נוספת?

דן תיכון: לא, תודה.

שבח וייס: – – –

דן תיכון: אדוני, עבר תורך.

שבח וייס: – – –

דן תיכון: אני מבקש לעבור לנושא הבא, מייד תבין למה.

דן תיכון: תודה לשר לקליטת העלייה.

דן תיכון: הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון לראש הממשלה בשל תפקודו.

דן תיכון: ינמק את האי-אמון חבר הכנסת אפרים סנה.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: אני מבקש מהיום והלאה, אדוני המזכיר: הצעת אי-אמון – סעיף ראשון בסדר-היום.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא בלב קל אני עומד על הדוכן הזה היום, והלוא טריים הם שבעת הקברים שלפנינו.

אפרים סנה: נטיית הלב היא בדרך כלל לדחות מחלוקת בשעה כזאת.

אפרים סנה: הבית כולו, העם כולו, מאמץ אליו את שבע המשפחות מבית-שמש ומצלפון, שותף אתן בכאב שאין לו מרפא לעולם.

אפרים סנה: אבל השעה הזאת איננה רק שעת הכאב והאבל, היא גם שעת האחריות, אולי השעה האחרונה.

אפרים סנה: מתוך דאגה למה שעלול להתרחש בקרוב, מביטים בתהום שאל סיפה גררה אותנו הממשלה, מתוך אחריות למדינה, מתוך רצון למנוע מעוד בתים בישראל את טעם השכול, אנו קוראים להביע אי-אמון בראש הממשלה ובממשלתו.

אפרים סנה: לאן הבאת את ישראל, בנימין נתניהו?

אפרים סנה: איזה יילוד אומלל הביאו תשעת החודשים של שלטונך?

אפרים סנה: בידוד מדיני ששנים לא ידענו.

אפרים סנה: שוב לבד בעצרת האו"ם, שוב וטו אמריקני צריך למנוע במועצת הביטחון החלטה נגדנו.

אפרים סנה: האיחוד האירופי – – –

מיכאל איתן: איפה הייתם ב"ענבי זעם"?

אפרים סנה: נכנסת ואתה צועק?

אפרים סנה: שב ותקשיב.

מיכאל איתן: הזיכרון הוא סלקטיבי.

אפרים סנה: מיקי איתן, אצלך יש דברים רפלקסיביים.

אפרים סנה: אתה נכנס וצועק.

אפרים סנה: שב.

מיכאל איתן: אבל שם עמדנו אתכם.

אפרים סנה: שב.

אפרים סנה: שב.

מיכאל איתן: כשאתם צריכים לעמוד אתנו, אנחנו יכולים לשכוח מכם.

אופיר פינס-פז: על מה לעמוד אתכם?

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן.

אברהם יחזקאל: לא עמדתם אתנו אף פעם.

אברהם יחזקאל: מה היה באוטובוסים?

מיכאל איתן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיכאל איתן: נתנו לכם גיבוי – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אפשר להירגע?

דן תיכון: תודה.

אפרים סנה: אם אתה כבר עושה את חשבונות ההיסטוריה, יכולנו לבצע מבצעים כמו "ענבי זעם", כי העולם היה אתנו.

אפרים סנה: כך יכולנו לעשות את זה.

אברהם יחזקאל: איזו סעודה חגיגית עשיתם אתמול למלך.

אפרים סנה: אבי.

אברהם יחזקאל: "חאפלה" עשיתם לו.

אפרים סנה: גם עם בעלת-בריתנו הגדולה, ארצות-הברית, יש לנו מתח וניכור.

אפרים סנה: רוצים דוגמה מהשבוע?

אפרים סנה: ידידינו בגבעת הקפיטול החתימו על עצומה, שארצות-הברית לא תשתתף בוועידת עזה.

אפרים סנה: שלושה רבעים מחברי הסנאט לא הסכימו לחתום.

אפרים סנה: 90% מחברי הקונגרס לא חתמו.

אפרים סנה: וזה הקונגרס הכי ידידותי לישראל שהיה אי פעם.

אפרים סנה: איבדנו בגללך את היחסים המיוחדים, הקרובים, שהיו לנו עם מעצמת העל האמריקנית.

אפרים סנה: בעל-ברית היה לנו באזור, חוסיין שמו.

אפרים סנה: הוא נחוץ לנו מאוד – ציר חזק, ישראלי-ירדני-פלשתיני.

אפרים סנה: זה היסוד לכל היערכות אזורית של שלום.

אפרים סנה: המלך חוסיין מוכן לבנות אתנו ציר כזה, ואתה פגעת בו, עלבת בו.

אפרים סנה: למה צריך היה להדליף את חליפת המכתבים?

אפרים סנה: למה מקרבתך המיידית, קרוב, הרבה יותר קרוב משקרוב יכול להיות, יצאה הידיעה המטומטמת הזאת על יציבותו הנפשית של המלך?

אפרים סנה: אלף ארוחות ב"קינג דייוויד" לא ימחו את העלבון הזה.

אפרים סנה: אומרים ששאלת אתמול בארוחה: איפה היין?

אפרים סנה: והמלצר אמר לך שהמלך מוסלמי ולא שותה יין.

דליה איציק: הוא לא ידע שהמלך מוסלמי.

אפרים סנה: זו הבעיה.

לימור לבנת: מה זה?

לימור לבנת: ציפורה?

דן תיכון: אני הייתי שם, אדוני, חבר הכנסת סנה, ולא שמענו.

דן תיכון: אני מוכרח לומר לך שהייתי די קרוב ולא שמעתי.

לימור לבנת: חבר הכנסת סנה, זה דברי ציפורה.

אופיר פינס-פז: מה לא שמעת?

אופיר פינס-פז: את השאלה או את התשובה?

דן תיכון: לא שמעתי את השאלה.

מיכאל איתן: – – – CIA.

אפרים סנה: קראנו זאת מפי המכובד שבבעלי הטורים בעיתונות העברית, ואני שמח שאתם מכחישים.

מיכאל איתן: אלה שכתבו על ה-CIA?

אפרים סנה: אבל זו הבעיה.

אפרים סנה: אנחנו, אדוני, לא חיים ב- UPER WESTשל מנהטן, אלא ב-EAST, במזרח התיכון, ואתה לא מבין זאת.

אפרים סנה: לא מעליבים ראש מדינה, ואתה חוזר על כך שוב ושוב.

מיכאל איתן: ומה אתה עושה עכשיו?

מיכאל איתן: ומה אתה עושה עכשיו?

מיכאל איתן: אתה והחברים שלך?

מיכאל איתן: יום-יום.

אפרים סנה: אל תצעק.

אפרים סנה: מה אתה צועק?

מיכאל איתן: – – – יום-יום, מתחת לחגורה.

אפרים סנה: שב בשקט, שב בשקט.

אפרים סנה: אל תצעק.

מיכאל איתן: מה אתם עושים?

אפרים סנה: תפסיק לצעוק, זה לא עושה רושם.

דן תיכון: רק רגע, רק רגע, חבר הכנסת סנה.

דן תיכון: אני מעיר הערות.

מיכאל איתן: לא מעליבים ראש מדינה.

מיכאל איתן: שמעת מה הוא אמר?

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה רוצה להירגע?

דן תיכון: אתה רוצה להירגע?

מיכאל איתן: אני דווקא שמח לשמוע את מה שהוא אומר.

דן תיכון: בסדר, אנא הואל בטובך להירגע.

אפרים סנה: אני יכולתי שוב – ואתה גורר אותנו להיסטוריה, אבל זו ההיסטוריה הקרובה – לומר איך אתה דיברת על ראש המדינה שלך.

אפרים סנה: לכן, אנא ממך, שב בשקט.

מיכאל איתן: אני?

מיכאל איתן: אני?

אפרים סנה: כששר המשפטים שלך אומר דברי בריונות אתה מגיב באיחור ובשפה רפה.

אופיר פינס-פז: הוא לא שומע.

אפרים סנה: אין לך רק בעיות בתפקוד המדיני.

אפרים סנה: אינך מבין את האזור שבו אנחנו חיים.

אפרים סנה: גם אין בקרבתך מי שיסביר לך, ולמי שמסביר לך אינך שומע.

אפרים סנה: אתה שבוי בקואליציה שאתה טרוד לרצות אותה, ולרצות אותה זה לעשות את כל השגיאות האפשריות, לאבד את אמון העולם.

אפרים סנה: אי-אפשר, אי-אפשר לרצות גם את ביל קלינטון וגם את מוישה פלד, גם את חוסני מובארק וגם את חנן פורת.

אפרים סנה: זה פשוט לא הולך.

אפרים סנה: ובבחירה הזאת בין סיפוק השותפים בקואליציה לבין האחריות למדינה – מה שקובע אצלך תמיד זה השותפים.

אפרים סנה: מה עשית לירושלים?

אברהם הירשזון: תלמדו אותנו מה זו אחריות למדינה.

אפרים סנה: לא על ראש שמחתנו העלית אותה, כמו שאומרים אצלנו, אלא על ראש סדר-היום של הוויכוח הנוקב עם הפלשתינים.

אפרים סנה: טעות קשה.

אפרים סנה: מתכון בטוח לפיצוץ כל משא-ומתן.

אפרים סנה: את ירושלים אסור להפוך לחזית של עימות.

אפרים סנה: מי שאכפת לו מחיזוק האחיזה שלנו בירושלים לא עושה זאת.

אפרים סנה: את ירושלים מחזקים על-ידי דו-קיום, על-ידי היותה עיר של שלום, מוקד לתיירות, לעלייה לרגל, מקום התכנסות של ועידות בין-לאומיות.

אפרים סנה: גם לבנות בירושלים אפשר וצריך.

אפרים סנה: אנחנו בנינו את מפת ירושלים החדשה.

מיכאל איתן: איפה?

מיכאל איתן: איפה?

אפרים סנה: איפה?

אפרים סנה: רמת-אשכול, תלפיות-מזרח, רמות, גילה, נווה-יעקב, הגבעה-הצרפתית.

מיכאל איתן: אתה?

מיכאל איתן: אתה?

אפרים סנה: ממשלות העבודה.

אפרים סנה: אני הייתי אז בצה"ל.

אפרים סנה: לא בניתי בתים.

אפרים סנה: אבל ממשלות העבודה בנו אותם.

אפרים סנה: את מפת ירושלים החדשה, זאת שלעולם אף אחד לא יוכל לחלק, אנחנו סרטטנו ואנחנו בנינו.

אפרים סנה: אל תלמדו אותי.

דן תיכון: חבר הכנסת סנה, לא הייתי מתערב אילולא הייתי מעורב אישית.

ראובן ריבלין: אם בניתם, למה אתם נגד?

דן תיכון: אבל אני חושב – – –

אפרים סנה: אתה היושב-ראש, אדוני.

דן תיכון: לא, אילולא הייתי מעורב אישית כמנהל חברת הבנייה הממשלתית לא הייתי מגיב.

דן תיכון: אני יכול לומר לך שאתה טועה טעות גדולה.

קריאות: – – –

דליה איציק: אתה היושב-ראש.

דן תיכון: ואתה גורם עוול להרבה אנשים.

אפרים סנה: עוזי ברעם, סליחה, סליחה.

רענן כהן: אתה יושב-ראש.

רענן כהן: אתה לא יכול להתערב.

דן תיכון: הערתי הערה.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, הערתי הערה כמי שבנה את גילה, את תלפיות, את רמות-אשכול, את הגבעה-הצרפתית, ואפילו את רמות.

דן תיכון: ואני לא צריך לומר לך לאן אני שייך.

דן תיכון: חבר הכנסת עוזי ברעם, מה לעשות?

דן תיכון: מה לעשות?

קריאות: – – –

דן תיכון: מצאתי לנכון להעיר את ההערה הזאת, כי אני שומע לעתים קרובות את הדברים הללו, והם לא מדויקים.

דן תיכון: אני אומר לך, אילולא עשיתי זאת אישית – ואני לא צריך לומר לך לאיזו מפלגה השתייכתי באותה תקופה – – –

דליה איציק: היית פקיד.

נואף מסאלחה: היית פקיד בכיר ולא קבעת מדיניות.

מיכאל איתן: ידוע מי היה אז המנכ"ל, והשר היה דוד לוי.

דן תיכון: רבותי, בזה סיימנו.

דן תיכון: הערתי הערה אישית, ברשותו של חבר הכנסת רענן כהן.

אופיר פינס-פז: טדי קולק בנה את ירושלים ולא אף אחד אחר.

ראובן ריבלין: אם בניתם, למה אתם מתנגדים היום?

ראובן ריבלין: למה אתם רוצים להרוס את מה שבניתם?

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: בבקשה, אנא המשך.

אפרים סנה: אני שמח על כך שנוצר פה תקדים, שיושב-ראש הישיבה מתערב בתוכנה.

אפרים סנה: אבל זה עדיין לא ישנה את העובדות ההיסטוריות – קביעת השכונות ובנייתן, המעגל של השכונות היהודיות סביב ירושלים נעשה בידי ממשלות העבודה.

דן תיכון: תרשה לי להעיר לך עוד הערה.

דן תיכון: לא קבעתי תקדים.

דן תיכון: אבל אתה שוב טועה.

דן תיכון: בבקשה, אנא המשך.

אברהם הירשזון: אל תיתן לאמת להפריע לתזות שלך.

דן תיכון: נא לא לעזור.

דן תיכון: חבר הכנסת הירשזון, נא לא לעזור.

אפרים סנה: אם עוסקים באזהרות, חבר הכנסת הירשזון, כידוע לך מעניינים קודמים שהיו בינינו, אני בודק היטב כל דבר.

אפרים סנה: לא הייתי נוקב פה בשמה של שום שכונה לפני שבדקתי זאת.

אפרים סנה: לכן, כאשר אתה מדבר – אנא תיזהר.

אפרים סנה: אבל לא זה העניין שלנו.

אפרים סנה: גם את הר-חומה ניתן היה לבנות.

אפרים סנה: ניתן היה לבנות את הר-חומה, אבל בשכל, בשכל, בתבונה, במסגרת של הידברות כוללת, עם התחשבות גם בבעיות ובקשיים של הצד השני.

אפרים סנה: לא ביוהרה, לא בשחצנות, לא בשאיפה חולנית להגיע לעימות בכל מחיר, כדי להוכיח משהו.

אפרים סנה: להוכיח מה?

אפרים סנה: שלא נבהלים מאיומים?

אפרים סנה: שלא נכנסים ללחצים?

אפרים סנה: אבל כבר היינו בסרט הזה.

אפרים סנה: יבואו לחצים, אדוני ראש הממשלה, ואתה בסוף תתקפל וערפאת שוב יעשה לך בית-ספר.

אפרים סנה: שום ישראלי לא אוהב שלראש הממשלה שלו עושים בית-ספר.

אפרים סנה: בסופו של דבר, גם לא תיבנה הר-חומה, גם נבודד בעולם, גם תהיה שפיכות דמים מיותרת וגם ייתקע תהליך השלום.

אפרים סנה: טוב לקואליציה?

אפרים סנה: – כן.

אפרים סנה: טוב לישראל?

אפרים סנה: – לא.

אפרים סנה: טוב לירושלים?

אפרים סנה: – לא ולא.

אפרים סנה: ועוד דבר.

אפרים סנה: מה אתה משדר פנימה לבית, לעם ישראל?

אפרים סנה: ראינו את מרכז מפלגתך.

אפרים סנה: כמו בפסל של שלושת הקופים: את ההכרזות "מוות לתקשורת" לא ראית, כמו שלא ראית את הארון הזכור לדיראון, אדוני ראש הממשלה, בהפגנה ברעננה; את הצעקות "בגין בוגד" – –

דליה איציק: הוא לא שמע.

אפרים סנה: – – לא שמעת, כמו שלא שמעת את הצעקות בכיכר-ציון; וכשנדרשה אמירה שלך, נחרצת, החלטית, בולמת את ההסתה, הסתה נגד התקשורת, נגד חברי המפלגה שלך – גם לא דיברת, גזרת על עצמך אלם.

אפרים סנה: שוב התרת דם, שוב עידוד המסיתים.

אפרים סנה: זה לא מסר של דמוקרטיה, אלא של בריונות.

אפרים סנה: העם מצפה לאות אחר מראש ממשלתו, של סובלנות, של איחוי קרעים, והשתיקה הזו, כמו לפני שנה וחצי, אומרת הכול, ואנחנו זוכרים.

אפרים סנה: מה זה אי-אמון?

אפרים סנה: אי-אמון זה שלא מאמינים.

אפרים סנה: קלינטון – לא מאמין לך.

אפרים סנה: מובארק – לא מאמין לך.

אפרים סנה: חוסיין – לא מאמין לך.

אפרים סנה: שרי ממשלתך – לא מאמינים לך.

אפרים סנה: חברי מפלגתך – לא מאמינים לך.

אפרים סנה: ולכן הגיע הזמן שהכנסת תצטרף אליהם ותביע בך, אדוני, אי-אמון.

מיכאל איתן: – – –

דן תיכון: תודה רבה.

דן תיכון: תשיב בשם הממשלה השרה לימור לבנת.

דן תיכון: בבקשה.

נואף מסאלחה: אדוני ראש הממשלה, תשיב אתה.

לימור לבנת: ראש הממשלה רוצה להשיב?

דן תיכון: חבר הכנסת מסאלחה, איפה אתה?

דן תיכון: זזת ממקומך.

נואף מסאלחה: אני מחבב אותה, אבל אני רוצה לשמוע אותו.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אתה לא שומר על ההסכם בינינו.

דן תיכון: אתה לא צועק יותר.

עבד-אלוהב דראושה: אני מכבד הסכמים.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: בבקשה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי פה את דבריו של חבר הכנסת אפרים סנה.

לימור לבנת: אני רוצה לומר לחברי מפלגת העבודה ולחבר הכנסת אפרים סנה, אתם לא למדתם שום דבר.

לימור לבנת: שום לקח לא הפקתם.

רפאל אלול: שלום כיתה א'.

לימור לבנת: שלום כיתה א'.

לימור לבנת: נכון מאוד.

לימור לבנת: שום לקח לא למדתם מהניסיונות הציניים שלכם, המכוערים שלכם אחרי רצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, להפיל את האשמה, להצביע באצבע אל בנימין נתניהו, אל הליכוד, אל הימין בישראל.

לימור לבנת: שום לקח לא למדתם.

לימור לבנת: אבל אתם יודעים מה?

לימור לבנת: זה שלא למדתם שום לקח, ניחא.

לימור לבנת: זה שזה היה ניסיון מכוער וציני וגס, ניחא.

לימור לבנת: אבל זה גם לא הצליח לכם.

לימור לבנת: הרי זה פשוט לא הצליח.

לימור לבנת: הרי באו תוצאות הבחירות האחרונות והוכיחו שהדברים באו וטפחו על פניכם.

לימור לבנת: ההאשמות שלכם, הלכלוכים שלכם, הניסיונות ליצור דה-לגיטימציה.

לימור לבנת: מה לא אמרתם?

לימור לבנת: הזכיר כאן קודם ראש הממשלה, לרבות זה שניסיתם להפוך אותו עוד מעט לסוכן ה-CIA ג'ון סאליבן.

לימור לבנת: מה לא ניסיתם להדביק?

לימור לבנת: איך לא ניסיתם ללכלך?

לימור לבנת: איך לא ניסיתם להפוך ללא-לגיטימי?

חיים אורון: – – – רוני מילוא.

לימור לבנת: חבר הכנסת אורון, אני מציעה שנעזוב את רוני מילוא בצד.

לימור לבנת: אתם עכשיו התומכים הכי גדולים שלו.

לימור לבנת: הוא חבר שלי, אבל מה זה שייך?

חיים אורון: – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הניסיון לערער את מעמדה של הממשלה התחיל עוד לפני שהיא הוקמה, הוא התחיל עוד בתקופת הבחירות.

אברהם יחזקאל: – – –

רפאל אלול: – – –

דן תיכון: רבותי, אי-אפשר כך.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, כמה פעמים אני צריך לקרוא בשמך?

אברהם יחזקאל: – – – לקרוא בשם בצורה רפלקסיבית.

דן תיכון: בצורה רפלקסיבית.

דן תיכון: טוב, נבדוק את הרפלקסים שלי.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

אברהם יחזקאל: השרה לבנת אומרת דברים נכונים בחוץ, אבל עוד יותר בשקט.

לימור לבנת: אתה שמעת משהו שאני אמרתי בשקט, חבר הכנסת אבי יחזקאל, שאתה יכול להעיד עליו פה קבל עם ועדה?

לימור לבנת: אתה שמעת משהו?

אברהם יחזקאל: המינוי – – –

לימור לבנת: מה שאמרתי על מינוי היועץ המשפטי אמרתי בקול רם.

לימור לבנת: אמרתי בישיבת הממשלה, אמרתי באומץ.

אברהם יחזקאל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דן תיכון: הרפקלסים שלי עובדים כנראה.

דן תיכון: מה לעשות?

לימור לבנת: לא אמרתי שום דבר בשקט, אל תנסה.

לימור לבנת: חבר הכנסת אבי יחזקאל, לא אמרתי שום דבר בשקט.

לימור לבנת: אני מציעה לך לא לנסות את זה, כי זה לא ילך.

לימור לבנת: מה שאמרתי על מינוי היועץ המשפטי לממשלה אמרתי בקול רם, RECORD, בסטנוגרמה, וגם הצבעתי בהתאם בישיבת הממשלה, ואמרתי את זה אחר כך גם לא בישיבת ממשלה, בציבור.

לימור לבנת: לא בשקט, לא בלחש.

לימור לבנת: אני לא אומרת שום דבר בשקט ובלחש.

לימור לבנת: אני לא מגינה על דברים שאני חושבת שאי-אפשר להגן עליהם, ואתה יודע את זה היטב.

לימור לבנת: אבל כשאתם באים לכאן ומנסים עוד הפעם בכל אמירה שלכם, בכל משפט שלכם, עוד הפעם להדביק את רצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שהוא רצח מתועב, ואתם יודעים את עמדתנו, שוב בבנימין נתניהו – כמו שעשיתם לפני שנה וחצי, כמו שעשיתם בתעמולת הבחירות שלכם שנכשלה ונכשלתם.

לימור לבנת: פשוט נכשלתם.

לימור לבנת: זה לא עבד.

לימור לבנת: אני לא מצליחה להבין למה חברי מפלגת העבודה חושבים שמה שנכשל לפני עשרה חודשים יצליח עכשיו.

לימור לבנת: זה הרי כבר נכשל פעם אחת.

לימור לבנת: תשנו, תחליפו, תנסו משהו אחר.

לימור לבנת: זה לא עובד.

לימור לבנת: לא ג'ון סאליבן, לא בנימין נתניהו אשם ברצח רבין, כל הדברים האלה לא עובדים.

לימור לבנת: הציבור לא קונה את ההצגות האלה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הניסיון הזה לערער את מעמדה של הממשלה עוד לפני הקמתה, עוד לפני הבחירות, עוד בתוך מערכת הבחירות, לא נפסק לרגע.

לימור לבנת: עכשיו מציעים בכלל לתקן את החוק לבחירה ישירה, תוך כדי, מה הבעיה?

לימור לבנת: נשנה את כללי המשחק, מה זה משנה?

לימור לבנת: מה הבעיה?

לימור לבנת: נעשה הכול.

לימור לבנת: נשנה את כללי המשחק, נשנה את החוקים, נשנה את החקיקה, ובלבד שנוכל להיפטר מהממשלה הזאת.

אופיר פינס-פז: תצביע הקואליציה בעד זה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הייתי מצפה ממפלגת העבודה לאותה אחריות שעליה דיבר קודם חבר הכנסת אפרים סנה.

לימור לבנת: זה נכון, אפשר לקבל אהדה של כל העולם, וחברי הכנסת כאן מספיק אינטליגנטים כדי לזכור את מה שהזכיר קודם חבר הכנסת מיכאל איתן, את התגובה שלנו בתקופת מבצע "ענבי זעם".

לימור לבנת: אפשר לקבל אהדה של כל העולם אם עושים מה שכל העולם היה רוצה – מה שכל העולם היה רוצה, כל העולם במרכאות, אבל רוב העולם, ודאי הפלשתינים, ודאי יש להם תמיכה של חלק ממדינות אירופה, יש להם תמיכה מסוימת גם מארצות-הברית.

לימור לבנת: זה שירושלים תהפוך לבירה פלשתינית בחלקה, לחלק את ירושלים – אפשר לקבל תמיכה של העולם, בואו נעשה את זה.

לימור לבנת: מייד יתמכו בנו כולם.

לימור לבנת: אבל מה תפקידה של ממשלה ומה תפקידה של אופוזיציה, לעשות מה שמוצא חן בעיני הפלשתינים?

לימור לבנת: לעשות מה שמוצא חן בעיני העולם, או להגן על האינטרסים של מדינת ישראל, להגן על האינטרסים הלאומיים שלנו, להגן על ירושלים גם אם זה לא מוצא חן בעיני חלק מהציבור העולמי, גם אם זה לא מוצא חן בעיני חלק מהפלשתינים?

וליד צאדק חאג'-יחיא: אל תזלזלי בדעת הקהל.

לימור לבנת: אדוני, אני לא מזלזלת.

לימור לבנת: חבר הכנסת חאג'-יחיא, תן לי להעיר.

לימור לבנת: קודם כול, אני מקבלת את ההערה שלך ואני לגמרי לא מזלזלת בדעת הקהל העולמית.

לימור לבנת: אני רק אומרת, שבאיזון העדין בין הצורך שלנו לשמור על האינטרסים שלנו שאנחנו רואים אותם כאינטרסים לאומיים של מדינת ישראל, לבין הצורך למצוא חן, תמיד אנחנו צריכים להביא בחשבון את האינטרסים שלנו – – –

טלב אלסאנע: גם את שלנו.

לימור לבנת: לא שלך, חבר הכנסת אלסאנע.

לימור לבנת: שלי ושלך לא אותו דבר, אני מודה, נכון – – –

טלב אלסאנע: – – –

לימור לבנת: אני מודה, חבר הכנסת אלסאנע, שהאינטרסים שלי והאינטרסים שלך רחוקים, תהום פעורה ביניהם, שום אינטרס משותף אין לנו.

לימור לבנת: אתה רוצה לראות את ירושלים בירה פלשתינית, וכאן מפלגת העבודה – – –

טלב אלסאנע: – – – את האחרונה שצריכה – – –

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, יש לי רעיון.

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה החלטת שאיש לא ידבר היום?

דן תיכון: אני שואל.

דן תיכון: אתה לא יכול לשבת חמש דקות בשקט?

לימור לבנת: אני רוצה לשאול האם חבר הכנסת טלב אלסאנע מייצג את הצעת האי-אמון של מפלגת העבודה ואת עמדת מפלגת העבודה.

לימור לבנת: אם לא – אני מרשה לעצמי להשיב על הצעת האי-אמון ולהתעלם מהדברים של חבר הכנסת אלסאנע.

עבד-אלוהב דראושה: אבל הנימה הזאת לא מקובלת.

עבד-אלוהב דראושה: הוא חבר כנסת שמייצג ציבור, ואת לא צריכה לפנות אליו בנימה כזאת.

לימור לבנת: סליחה, אמרתי שתהום פעורה בין השקפתי להשקפתו, לא פגעתי בו, לא עלבתי בו, לא אמרתי שום מלה לא פרלמנטרית, ואם אמרתי מלה לא פרלמנטרית אני מצטערת עליה.

עבד-אלוהב דראושה: אמרת שהאינטרסים שלך ושלו שונים.

עבד-אלוהב דראושה: כולנו אזרחי המדינה – – –

לימור לבנת: ועדיין האינטרסים שלנו שונים מאוד.

עבד-אלוהב דראושה: יש חילוקי דעות לגבי – – – אבל האינטרסים הם של כולנו.

לימור לבנת: לא, חבר הכנסת דראושה, אני לא מקבלת את זה.

עבד-אלוהב דראושה: את עושה שני סוגים של אזרחים.

לימור לבנת: שני סוגים של אינטרסים, לא שני סוגים של אזרחים.

עבד-אלוהב דראושה: אי-אפשר לשתוק על גזענות כזאת.

לימור לבנת: זו גזענות?

דן תיכון: האמן לי שהיא אמרה שיש פער בין עמדתה לבין עמדת חבר הכנסת אלסאנע.

לימור לבנת: תהום.

לימור לבנת: אסור להגיד?

לימור לבנת: זה גזעני?

עבד-אלוהב דראושה: כאילו הוא משרת אינטרסים זרים.

דן תיכון: לא, היא לא אמרה את זה, זה אתה הבנת.

לימור לבנת: לא אמרתי.

דן תיכון: מותר לבקש ממך שתירגע?

עבד-אלוהב דראושה: אני נרגע, אבל אני פונה אליך, אני מבקש לא לקבל בכנסת הערות גזעניות כאלה, גם לא משרה.

דן תיכון: אנחנו נוציא לאחר מכן את הפרוטוקול, יכול להיות שאני לא הבנתי היטב, גם זה קורה.

דן תיכון: נברר את העניין לאחר מכן.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני מוכנה לומר כאן:

לימור לבנת: אני לא חוזרת בי משום מלה, אלא אם בהיסח הדעת – מה שלא נראה לי שקרה כאן – אמרתי איזו מלה לא פרלמנטרית.

לימור לבנת: נדמה לי שלא היתה פה שום מלה לא פרלמנטרית.

לימור לבנת: יש תהום פעורה בין האינטרסים.

לימור לבנת: זה לא גזעני.

לימור לבנת: כך אמרתי, ולא דיברתי על אינטרסים זרים.

טלב אלסאנע: – – –

לימור לבנת: אל תסתום לי את הפה, לא יסתמו לי את הפה.

לימור לבנת: לא יכול להיות שכל מלה שאני אגיד על תהום שפעורה בינינו יגידו לי מייד שזה גזעני.

לימור לבנת: הרי זה לא עולה על הדעת.

עבד-אלוהב דראושה: גברתי השרה – – –

לימור לבנת: אם מה שאני אמרתי גזעני, אז כל ההערות שלך הן אנטי-פמיניסטיות.

לימור לבנת: אני פונה אליך להפסיק את ההתנגדות לפמיניזם שלי.

דן תיכון: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, עד כאן.

טלב אלסאנע: זו גזענות – – –

דן תיכון: אתה לא צריך לעזור לו, חבר הכנסת אלסאנע, תאמין לי, הוא אומר את שלו ובתוקף.

טלב אלסאנע: – – – כששרה אומרת – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על שאתה מאפשר לי להמשיך.

לימור לבנת: אנחנו צריכים לזכור איזה מצב בדיוק קיבלנו מהממשלה הקודמת.

לימור לבנת: אנחנו קיבלנו הסכם, ולהסכם הזה הליכוד התנגד.

לימור לבנת: ראש הממשלה נתניהו, אז ראש האופוזיציה, התנגד לו, הצבענו נגדו, לא אהבנו אותו, אבל ההסכם הוא הסכם.

לימור לבנת: לא סוד הוא שאני בוודאי לא אוהבת אותו, אני בוודאי חושבת שהיה צריך לעשות מאמץ עוד יותר גדול כדי להימנע ממימושו בדרך שבה הוא ממומש.

לימור לבנת: צריך לזכור שגם אני, שהיתה לי ביקורת שאמרתי אותה – גם זה בקול רם, חבר הכנסת יחזקאל – על גודל הפעימה, על מחויבויות בהסכם חברון, גם אני חושבת שהתנאים שונים בהרבה.

לימור לבנת: צריך לזכור, שבהסכם הקודם לא היתה מחויבות מפורשת להדדיות, שלא נקבע בו שישראל לבדה תקבע את גודל הפעימה, כמו שזה נקבע בצורה ברורה ביותר, בהסכמת האמריקנים, בהסכם חברון, וכולנו מכירים את כל הסאגה שהיתה סביב העניין הזה.

לימור לבנת: צריך לזכור שהפלשתינים חשבו – לא כתבו, אבל כך נתנו להם להבין – שהם יקבלו הרבה יותר ממה שהם קיבלו מאתנו בפעימה הראשונה וממה שיקבלו בפעימות הבאות עוד לפני הסדר הקבע.

אדיסו מאסלה: מדובר בנסיגות.

לימור לבנת: אתה צודק, באמת מדובר בנסיגות.

לימור לבנת: עכשיו אנחנו צריכים לתמרן בתנאים מאוד מסובכים, הייתי אומרת שבתנאים כמעט בלתי אפשריים.

לימור לבנת: אבל אם יש משהו שלא נוכל לקבל בשום פנים ואופן – על הכול אפשר לדבר – זה שתוך כדי תהליך של שלום, על כל ההסתייגויות והקשיים שבדרך, יאיימו עלינו באלימות.

לימור לבנת: זה דבר שנדמה לי שאיש מחברי הכנסת פה לא יכול לקבל.

דוד צוקר: זה צריך לבוא משני הכיוונים.

לימור לבנת: אנחנו מאיימים באלימות, חבר הכנסת צוקר?

לימור לבנת: הרי צריך לעשות את ההקבלה בין דברים שהם דומים, זהים.

לימור לבנת: אני לא צריכה להגיד כאן שהרשות הפלשתינית מפירה את ההסכמים בצורה בוטה.

לימור לבנת: חבר הכנסת צוקר, האם בנייה בירושלים, בשטח ריבוני ישראלי, שלפחות 75% מקרקעותיו הופקעו מידי יהודים, המשמעות שלה היא הפרת ההסכם עם הפלשתינים?

לימור לבנת: התשובה היא לא.

טלב אלסאנע: ודאי שזו הפרת הסכם.

לימור לבנת: אבל גם אם בין הפלשתינים יש מי שחושב שמדובר כאן בהפרת ההסכם – אני לא מקבלת את הטענה הזאת – האם התוצאה או הדרך היא לאיים עלינו באלימות?

לימור לבנת: לתת אור ירוק ל"חמאס", ל"חזית העממית", ל"ג'יהאד האסלאמי", לשחרר את המחבל שמעשיו נחשבים בין החמורים ביותר עכשיו, לפני שבוע, כאיתות וסימן שהנה זה מה שהולך לקרות?

לימור לבנת: לדבר דיבורים של אלימות?

לימור לבנת: זה מה שיפתור את העניין?

לימור לבנת: נניח שהפלשתינים אינם מקבלים את רצוננו לבנות בהר-חומה – אני כמובן לא מקבלת את זה והממשלה הזאת לא יכולה לקבל את זה, מדובר על שטח בתוך ירושלים, שטח ריבוני ישראלי – – –

דוד צוקר: מדובר בתכתיב.

לימור לבנת: אני לא שומעת את כולם ביחד.

לימור לבנת: אני מוכנה לשמוע, אבל לא את שניכם ביחד.

רן כהן: גם על-פי הפרמטרים ההוגנים שאת מנסה להציג פה, למה לא לבנות בהר-חומה שתי שכונות, שכונה ליהודים על שלושה-רבעים או שני-שלישים, ושכונה לערבים?

רן כהן: זה הפתרון הכי טבעי.

לימור לבנת: חבר הכנסת רן כהן, אני רוצה לענות לך.

לימור לבנת: הרי ממשלת ישראל קיבלה החלטה לפני שבועיים, אם אני לא טועה, ועוד החלטה אחת שעיגנה אותה – מלשון עוגן – ביום שישי האחרון, לגבי בנייה רוויה לערבים בירושלים.

לימור לבנת: מדובר כאן בהחלטות שלא נעשו במהלך השנים האחרונות.

לימור לבנת: אפשר להתווכח אם לא תהיה בהר-חומה שכונה מעורבת, או שכונה כזאת ולצדה שכונה אחרת.

לימור לבנת: הרי לא יכול להיות שהחלטות של הממשלה לגבי בנייה של שכונות יהודיות בירושלים, שנובעות מטעמים שונים, מסיבות שונות – אתה ירושלמי, אם אני לא טועה, ואני לא צריכה להגיד לך, לא ממוצא ירושלמי אבל גר בירושלים – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

לימור לבנת: חבר הכנסת דראושה, הרי גם אתה יודע, שכמעט אין דירות בירושלים לא ליהודים ולא לערבים, שהעיר סתומה, מלאה, שצריך לתת פתרון ומענה של דיור לתושביה, יהודים כערבים, והממשלה הולכת לבנות לערבים, אבל היא לא יכולה לכבול את ידיה לגבי הבנייה בהר-חומה.

רן כהן: ראש הממשלה היה בא-טור, אפילו יתד לא נשארה שם, רק דגל.

לימור לבנת: לא, לא.

לימור לבנת: חבל שלא שמעת.

לימור לבנת: היה כאן היום ראש עיריית ירושלים בישיבת הקואליציה ודיווח על החלטות ועדת בניין ערים – –

דוד צוקר: למה לא הזמנתם אותנו?

לימור לבנת: בינתיים אתם באופוזיציה.

לימור לבנת: – – שיושבת היום, בעקבות החלטת הממשלה מיום שישי על בנייה רוויה בירושלים, על צור-באחר, על 300 יחידות דיור ואחרי זה על 1,000 יחידות דיור, יש שם תוכנית שברגעים אלה ממש יושבים ומתכננים אותה.

לימור לבנת: זאת אומרת, לא נכון להגיד – – –

דוד צוקר: כשיהיו לי שערות על הראש יבנו שם.

לימור לבנת: אני בטוחה שהיית שמח, אבל לא בגלל זה.

עבד-אלוהב דראושה: לא תבנו דירה אחת.

לימור לבנת: תנו לי לגמור משפט אחד.

לימור לבנת: אני באמת מנסה לקיים אתכם דיאלוג, אין לי בעיה, רק תנו לי לסיים משפט אחד.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

לימור לבנת: אני מציעה שלא להטיל ספק מראש, אלא לחכות ולראות אם בונים או לא בונים.

לימור לבנת: למה מראש להגיד: לא תבנו כלום?

לימור לבנת: הממשלות הקודמות אפילו לא קיבלו החלטה על בנייה כזו.

דוד צוקר: – – –

לימור לבנת: סליחה, לכן בונים ויבנו.

לימור לבנת: יבנו לערבים, כי יש מצוקת דיור לערבים, וצריך לבנות דירות לערבים, ויבנו ליהודים בהר-חומה, כי זה שטח בריבונות ישראלית – אלא אם יש מי שמערער על ריבונות ישראל בירושלים.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, אני חושבת, שאילו מפלגת העבודה – וככה הולכות ומידלדלות שורותיה, נשארים כאן יותר חברי מרצ וסיעות חד"ש ומד"ע, אבל מפלגת העבודה היא זו שהגישה את הצעת האי-אמון.

לימור לבנת: אני אינני מצפה ממרצ מה שאני מצפה ממפלגת העבודה, וגם אינני מצפה מחד"ש וממד"ע מה שאני מצפה ממפלגת העבודה, מפני שמרצ מציגה עמדות שונות מעמדות מפלגת העבודה ביחס לנושאים שונים בתחום המדיני, וזו זכותה.

דוד צוקר: גם ביחס לירושלים.

לימור לבנת: גם ביחס לירושלים, אני אומרת.

לימור לבנת: מרצ מציגה עמדות שונות.

לימור לבנת: לכן – ואת זה אני מפנה לא אליכם, מהטעם הזה, אלא בעצם לחברי מפלגת העבודה – הייתי מצפה לגיבוי של מפלגת העבודה בכל מה שנוגע לירושלים.

לימור לבנת: אני לא מצפה ממפלגת העבודה שתגבה את נתניהו או את הממשלה בכל צעד שהיא עושה.

לימור לבנת: אופוזיציה כאופוזיציה – יש לה ביקורת, יש לה טענות, היא תוקפת.

לימור לבנת: זה חלק מכללי המשחק הדמוקרטי.

לימור לבנת: אינני מצפה שהם יגבו את הממשלה בכל דבר, ולא שהם יגבו את ראש הממשלה בכל דבר.

לימור לבנת: אני כן מצפה ממפלגת העבודה לגלות אחריות בעניין ירושלים.

שבח וייס: – – –

לימור לבנת: כשאומר חבר הכנסת אפרים סנה שצריך להתחשב גם בצד השני – לגבי דידי, חבר הכנסת סנה, ואני חשבתי לתומי שגם לגבי דידם של רוב חברי מפלגת העבודה, אין צד שני לירושלים.

לימור לבנת: ירושלים יש לה רק צד אחד, רק ריבונות אחת, רק בעלות אחת, רק בעלים אחד, וזו מדינת ישראל ולא אף אחד אחר.

אפרים סנה: לא נשאל אף אחד?

חיים אורון: – – –

אפרים סנה: עכשיו את עושה דמגוגיה.

חיים אורון: יש יותר מצד אחד.

דוד צוקר: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, אני מבין שחזרת במלוא כוחך.

חיים אורון: אני קבוע במלוא כוחי.

דן תיכון: אבל הפעם אתה מהרגע הראשון – – –

אפרים סנה: בחוסיין לא צריך להתחשב?

אפרים סנה: לא בערפאת; בחוסיין צריך להתחשב?

לימור לבנת: צריך להתחשב בחוסיין בכל מיני עניינים.

לימור לבנת: במה שנוגע לבנייה בירושלים יש רק צד אחד לירושלים, אין פה שני צדדים.

לימור לבנת: ירושלים זה לא חוזה בין שני צדדים.

לימור לבנת: לכן, אדוני היושב-ראש – – –

אפרים סנה: בעיתוי צריך להתחשב?

עבד-אלוהב דראושה: זה לא מקובל על אף אחד בעולם כולו.

עבד-אלוהב דראושה: אף אחד לא מגבה את זה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרתי, הייתי מצפה לגיבוי של מפלגת העבודה, וגיבוי כזה היה גם מקשה על הפלשתינים לאיים כפי שהם מאיימים, כמובן.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

לימור לבנת: אילו היו יודעים שכאן יש גיבוי רחב מאוד – לא מקיר לקיר, אבל רחב מאוד בכנסת – – –

אפרים סנה: הצעת האי-אמון היא על תפקוד ראש הממשלה, לא על הר-חומה.

לימור לבנת: אתה דיברת על הר-חומה, חבר הכנסת סנה.

אפרים סנה: גם, לא רק.

אפרים סנה: ההצעה היא על תפקודו של ראש הממשלה.

אפרים סנה: יש לך ויכוח אתי על זה?

לימור לבנת: חבר הכנסת סנה, נדמה לי ששמעתי את דבריך היטב, ואתה אמרת את דברך.

לימור לבנת: תן לי להשיב.

לימור לבנת: אני לא הכנתי נאום, אני משיבה על מה שאתה אמרת, על דברים שאתה אמרת.

לימור לבנת: בכל אופן – – –

חיים אורון: חבר הכנסת סנה, על תפקוד ראש הממשלה והממשלה כולה.

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, הייתי רוצה מאוד לסיים, אלא אם כן אתם רוצים שאני אמשיך לעמוד פה.

לימור לבנת: זה נחמד מאוד, אבל נראה לי שצריך להתקדם בסדר-היום, ונדמה לי גם שמיצינו כל אחד מה שיש לו לומר.

לימור לבנת: אני הייתי מצפה שהאופוזיציה תהיה אופוזיציה לממשלה.

לימור לבנת: כפי שאמרתי קודם, זה לגיטימי.

לימור לבנת: הייתי מצפה מהאופוזיציה לא להיות אופוזיציה לירושלים, כי זה כבר לא לגיטימי, בעיני.

לימור לבנת: אני מציעה לחברי מפלגת העבודה – תחשבו על זה.

לימור לבנת: תודה.

לימור לבנת: אני מציעה, כמובן, להסיר את ההצעה מסדר-היום.

רן כהן: האי-אמון היה, אדוני היושב-ראש, לממשלה; לא לראש הממשלה.

דן תיכון: לא שמעתי.

רן כהן: תיקנתי תיקון קטן, על-פי טעמי.

רן כהן: השרה אמרה על-פי טעמה.

דן תיכון: רבותי, הודעות סיעות בשיעור של חמש דקות לסיעה.

דן תיכון: לסיעות העבודה והליכוד – עשר דקות.

דן תיכון: חבר הכנסת שבח וייס, ואחריו – חבר הכנסת משה פלד.

דוד צוקר: חבר הכנסת פלד יודיע על פרישה מהממשלה?

דן תיכון: אני אשאל אותו בשמך.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לקבוע במסגרת הדיון הזה, שממשלת ישראל הנוכחית, אף שהיא נשענת בדין על תוצאות הבחירות – ועל כך אין ויכוח, ראש הממשלה ניצח בבחירות האלה בהפרש של כ-29,000 קולות שחלוקתם למחצית פלוס אחד היא פחות מ-15,000 קולות, וגם לו היה מנצח ברוב של קול אחד הוא ראש ממשלה.

שבח וייס: זה חלק מכללי המשחק.

שבח וייס: אבל לא צריך כל אימת שיש ויכוח לנופף עם ניצחון זה כאילו שהוא מבטא דעתו של העם כולו.

שבח וייס: הניצחון הזה מבטא מחצית פלוס עוד קצת, והביטוי "רצון הציבור" הוא ביטוי טוטליטרי, שאוב מעולם האטטיזם והרודנויות למיניהם.

שבח וייס: יש רצונות של עם, אין רצון של עם.

שבח וייס: האופוזיציה משתדלת לבטא כאן – אגב, לא רק לבטא ולייצג, גם לעצב, לדרבן – דעות אחרות, בהנחה שביום הבחירות הבא היא תעמוד שוב במבחן.

שבח וייס: יכול להיות שכבר בשעה זו יש לה רוב בציבור; ואולי לא.

שבח וייס: זאת הערה אחת.

שבח וייס: הערה שנייה – כל אימת שמזכירים את הפגנות האופל של טרם הבחירות האחרונות – ועשה זאת חברי חבר הכנסת סנה – נציג הממשלה מתגונן כאילו מטיחים בראש הממשלה ובחלק ממנהיגי הימין האשמה כוללת באסון הנורא של רצח ראש הממשלה הקודם.

שבח וייס: עכשיו שימו לב – רק לפני יומיים היו פרשנים בימין שניסו לתרץ את רצח הילדות המסכנות בנהריים ביצירת אווירה עוינת מצד המלך חוסיין, כאילו אחד החיילים תרגם את העוינות למעשה.

שבח וייס: אותם אנשים משתמטים באופן שיטתי מן הקשר בין יצירת אקולוגיה של מוות ושל זוועה בהפגנות האופל של צווחני הפאשיזם, בנאומי המרפסת שמזכירים את המשטרים האפלים ביותר בעולם – ורק חלק מאנשי הליכוד נטלו בהם חלק, ואנשי ליכוד בעלי נטייה דמוקרטית התביישו, סלדו ולא באו אל מוקד הזוועה הזאת – וכשמקשרים זאת לרצח ראש הממשלה יש פתאום נתק מוחלט.

שבח וייס: אין נתק.

שבח וייס: אין אשמה פלילית ישירה, יש אשמה פלילית היסטורית.

שבח וייס: וזה חשוב.

שבח וייס: הערה שלישית – אין לממשלה הזאת רוב, אף שהיא קיבלה רוב בבחירות.

שבח וייס: בכל מעשה שלום שלה היא נשענת על רשת א', רשת ב' ורשת ג' שמפלגתי מגישה בנדיבות, ומרצ מפתחת תחרות בינה לבינינו – מי יגיש יותר רשתות.

שבח וייס: גם סיעות מד"ע וחד"ש הפכו סיעות רשת, כל אחד עם הנימוקים שלו.

שבח וייס: כך תורמות גם מפלגתי, גם מרצ, גם חד"ש וגם סיעת מד"ע לטיפוח המיתולוגיה שרק הליכוד יכול.

שבח וייס: הוא לא יכול לעשות שום דבר, גם את הסדר השלום עם מצרים הוא לא יכול היה לעשות בקמפ-דייוויד בלי שאנחנו היינו מעניקים לו את הרשת.

שבח וייס: הוא לא היה יכול לעשות שום דבר, אין לו רוב לשום מעשה נכון בלי הרשת שלנו.

שבח וייס: ואנחנו, בהתנדבות אווילית קלת-דעת, בלתי נסבלת, במקום לנקוט עמדה חד-משמעית: ניצחתם, תמשלו; אינכם מסוגלים למשול – תתפטרו, תתפרקו.

שבח וייס: לא שכל אחד יתפוס בקואליציה הזאת את החלק הנהנתני שלו ובשאלות יסוד קיומיות תישענו עלינו.

שבח וייס: במקום לומר זאת, אנחנו, בהתנדבות קלילה של מפלגות מדרחוב כאלה, מניחים רשתות עם פלפולים שונים ועם תחרות צינית בינינו.

שבח וייס: איזו אווילות של השמאל, יחד וכל אחד לחוד.

שבח וייס: אין לכם רוב.

שבח וייס: מבחינת ההיסטוריה אתם כבר מזמן לא מסוגלים למשול.

שבח וייס: אנחנו נותנים לכם את זה בקלות דעת.

שבח וייס: אילו שמעו לעצתי, לא הייתם מקבלים את זה, והייתם נופלים כבר לפני כמה שבועות.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת שבח וייס.

מאיר שטרית: חבר הכנסת משה פלד – איננו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת יצחק וקנין.

חיים אורון: זה שחבר הכנסת משה פלד איננו – כנראה יפגע – – – של הדיון, אבל זה שמתנהל דיון על אי-אמון בלי שר – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: – – – ורוב הסיעה לא באה לשמוע את הדובר שלה, זה בסדר?

מאיר שטרית: חבר הכנסת אורון, אני מסכים עם – – –

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת אורון, אני מסכים עם מחאתך, אבל זה לא מן החדשות.

מאיר שטרית: מתקיימים הרבה דיונים גם ללא שר – – –

חיים אורון: אני חושב שבדיונים באי-אמון – – – היה פה תואם-שר.

חיים אורון: אם לא שר – תואם-שר.

מאיר שטרית: אני מסכים עם המחאה שלך, אבל אני לא אפסיק את הדיון בגלל זה.

חיים אורון: – – –

מאיר שטרית: לכן, אני מבקש שאם יש שר תורן בבניין – שיגיע.

מאיר שטרית: חבר הכנסת וקנין – חמש דקות בבקשה.

מאיר שטרית: אני מודיע, שמי שלא יהיה באולם בזמן ששמו ייקרא, יאבד את תורו.

מאיר שטרית: בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

מאיר שטרית: אחרי חבר הכנסת וקנין יבוא חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להשתתף בצערן של המשפחות, להשתתף באבלן על מות בנותיהן.

יצחק וקנין: מפה אני שולח תנחומים למשפחות.

יצחק וקנין: כמו-כן ברצוני לשלוח ברכת החלמה מהירה לפצועות.

יצחק וקנין: לצערי הרב, האופוזיציה היום אינה מגלה אחריות, ולו המינימלית ביותר, כאשר המשפחות עדיין יושבות שבעה, והיא בכל זאת מעלה הצעת אי-אמון בממשלה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, לגופו של עניין, ההתקפה שלוחת הרסן על הממשלה והצגת הדברים מפי דוברי האופוזיציה לא רק שאינן משרתות שום אינטרס של מדינת ישראל אלא ההיפך – מחלישות את עמידתנו בניהול המשא-ומתן מול הרשות הפלשתינית, וכמו-כן את עמידתנו בפני אומות העולם.

יצחק וקנין: יתירה מזאת: ההתקפה הנשמעת מבית השכם והערב דוחקת את הממשלה לפינה, כשמרחב התמרון שנותר הוא צר מאוד.

יצחק וקנין: על כן, אדוני היושב-ראש, היה טוב יותר לו היו דוברי האופוזיציה מגלים אחריות יתר והיו מורידים את הצעת האי-אמון מבעוד מועד.

יצחק וקנין: אך, לצערי, הם בחרו בכל זאת להגיש את הצעתם, למרות הסיטואציה שנוצרה לאחר הפיגוע הרצחני.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, הבנייה בהר-חומה היא מחויבת המציאות, וחובה עלינו לחזק את ידי הממשלה.

יצחק וקנין: לא ייתכן שבכל עת שנצטרך להחליט לגבי בנייה כלשהי בירושלים נעמוד בפני איומים חוזרים ונשנים של הרשות הפלשתינית והעומד בראשה, שנעמוד בפני פיצוץ המשא-ומתן בכל עת שהדברים אינם לרוחו.

יצחק וקנין: הגדיל לעשות יושב-ראש הרשות הפלשתינית בכך שנתן – על-פי המתפרסם בעיתונות – אור ירוק לביצוע פעולות טרור נגד מדינת ישראל.

יצחק וקנין: האם זה תהליך שלום חד-סטרי?

יצחק וקנין: האם כך נמשיך לנהל משא-ומתן, כאשר כל אימת שהדברים לא ימצאו חן בעיניו של יושב-ראש הרשות הפלשתינית נהיה נתונים לאיומים חוזרים ונשנים?

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אם לא נעמוד איתן מול אותן הצהרות וניסוג לאחור בעניין הבנייה בהר-חומה ובירושלים, ימיט הדבר אסון כבד על יכולת עמידתנו ועל מידת נחישותנו בכל משא-ומתן אחר המתנהל באזור עם הרשות הפלשתינית ועם כל גורם ערבי אחר.

יצחק וקנין: על כן, אדוני היושב-ראש, אנו, תנועת ש"ס, תומכים בהחלטת הממשלה על בנייה בהר-חומה ובירושלים בכלל ונצביע נגד הצעת האי-אמון המועלית על-ידי האופוזיציה.

יצחק וקנין: תודה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אבנר חי שאקי – איננו.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון.

מאיר שטרית: אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מאיר שטרית: אני חוזר שוב על הודעתי, שמי שאיננו באולם בזמן קריאת שמו לא יקבל את רשות הדיבור, גם אם הוא מסיעה שבה איש לא יכול להחליף אותו.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להביע את צערי ואת השתתפותי בצערן של המשפחות ששכלו את יקירותיהן במעשה רצח מתועב שהתרחש בנהריים לפני ימים מספר, לאחל איחולי החלמה לפצועות ולקוות שהן תחזורנה בהקדם למשפחותיהן.

חיים אורון: אנחנו, סיעת מרצ וסיעת חד"ש-בל"ד, בחרנו שלא להעלות היום הצעת אי-אמון מנימוקים שקשורים במצב הרוח הלאומי ומתוך כבוד למשפחות ולציבור, בעצם לכל הציבור שמזדהה אתן.

חיים אורון: אבל ציפיתי, במהלך הימים הללו, גם מהממשלה לנקוט מידה של ריסון מילולי, מעשי, כי אי-אפשר רק להציג את התביעה הזאת כלפי צד אחד של הבית.

חיים אורון: הממשלה לא נקטה את הדרך זאת; היא לא הלכה בדרך זאת.

חיים אורון: העובדה שלא הגשנו היום הצעת אי-אמון איננה מוסיפה ולו כזית לאמוננו בממשלה הזאת ובראש הממשלה הזאת.

חיים אורון: אנחנו משוכנעים, וכל יום שעובר רק מוסיף נימוקים למידת שכנוענו, שהממשלה הזאת, ראש הממשלה נתון בצבת של סתירות פנימיות, שאין לו שום יכולת לקדם בה את האינטרסים האמיתיים של מדינת ישראל.

חיים אורון: אי-אפשר גם להסכים להסכמי אוסלו, גם להחליט לבצע אותם, וגם לדעת, באופן העמוק ביותר, ולפעול כך – כאילו שהגשמת ההסכמים הללו מביאה אסון.

חיים אורון: מעשה השלום מורכב מדי, חשוב מדי, רב פנים מכדי שניתן לקדם אותו ולהוליך אותו כמי שכפאו שד.

חיים אורון: אי-אפשר לנהל משא-ומתן, ידידי מש"ס, לומר שאנחנו חיים בעידן חדש, וכל פעם לבחון את עוצמת השרירים שלנו, בעיקר אם חס וחלילה נשוחח – השיחה תתפרש כחולשה, אם חס וחלילה ננסה להידבר – ההידברות תתפרש כחולשה.

חיים אורון: הרי כבר עשיתם את זה פעמים מספר, וכל פעם התברר מחדש, שבסופו של דבר צריך לשבת לשולחן.

חיים אורון: מה ההישג הגדול מהמפגש שהתקיים אתמול עם המלך חוסיין?

חיים אורון: היה צריך אותו כמתווך בשביל להיפגש עם יאסר ערפאת?

חיים אורון: איזה עולם הפוך – – –

דוד אזולאי: – – – אפילו להרים את הטלפון הוא לא רוצה.

דוד אזולאי: הוא עושה טובה כשהוא מרים את הטלפון.

חיים אורון: חבר הכנסת אזולאי, מי שגלגל את המשא-ומתן, מי שמגלגל את המשא-ומתן ומי שמנהל את העניינים כך שהוא אומר: הדדיות ומשא-ומתן, אנחנו לבד נחליט, אנחנו לבד נקבע, אתם תקבלו מה שנגיד לכם, על איזה משא-ומתן הוא מדבר?

חיים אורון: על איזו מדיניות הוא מדבר?

חיים אורון: הסתירה העיקרית שהממשלה הזאת נמצאת בתוכה – שאותו מרחק שראש הממשלה היה מוכן להילחץ אליו במהלכים עד עכשיו הוא המקסימום שהוא יכול ללכת בו, והמקסימום הזה הוא הרבה הרבה פחות ממה שאפשר על בסיסו לקיים משא-ומתן אמיתי עם הפלשתינים.

חיים אורון: פעם לא היו נותנים לו החישוקאים מבפנים, פעם לא היו נותנים לו החישוקאים מיש"ע ופעם לא היו נותנים לו אלה שבתוך הממשלה, ובסופו של דבר, במהלך הזיגזגי הזה אנחנו הולכים למשבר חמור מאין כמותו.

חיים אורון: אתם כל פעם עולים לדוכן ומבקשים מאתנו הצהרת אמונים לירושלים.

חיים אורון: אתם נושאים היום באחריות ישירה לפיצוץ גדול בירושלים ולערעור מעמדה של ישראל בה כנגד כל הצרכים שלנו בלי שום סיבה אמיתית, משום שראש הממשלה לא היה צריך את הר-חומה.

חיים אורון: ראש הממשלה משלה את עצמו שהוא בנה חומה מימין שתמנע סחף.

חיים אורון: הבוקר הודיעו לו חברי הכנסת מהמפד"ל, שהם תומכים בראש הממשלה.

חיים אורון: יפה מאוד.

חיים אורון: איזה מחיר נשלם כולנו בימים הקרובים על כך?

חיים אורון: מה זה הדיבור הזה: בואו נראה.

חיים אורון: מדינת ישראל צריכה כל פעם להעמיד מחדש את מבחן עוצמתה, בפני מי?

חיים אורון: אין ביטוי חמור יותר לחוסר הביטחון מאשר הדימויים העצמיים הללו של "אני ואפסי עוד" ואחר כך ריצה על פני חצי עולם בשביל לראות איך יוצאים מהמשבר.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב, גם הימים הללו, גם השעות האלה, גם המדידה – האם המודדים כבר עלו להר-חומה, או יעלו מחר, והבולדוזורים מחרתיים – הם חלק מאותה מדיניות חסרת אחריות שראש הממשלה מוליך אותנו אליה.

חיים אורון: אני משתדל שלא לתאר פה את חומרת הדברים שאנחנו עומדים בפניהם.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מאיר שטרית: אחריה – חבר הכנסת סאלח סלים.

מרינה סולודקין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברור לכולנו, שיש לאופוזיציה תפקיד מאוד חשוב בתקופת משבר, או בנקודות מפנה כמו שאנחנו עוברים עכשיו, אבל הצגת האי-אמון עוד לפני שהתחילה הפעימה הראשונה ולאחר שהתקבלה ההחלטה לבנות בהר-חומה היא חסרת היגיון ולא מובנת.

מרינה סולודקין: נדמה לי שהסיבה האמיתית להצגת האי-אמון דווקא היום היא התוהו ובוהו במפלגת העבודה.

מרינה סולודקין: לא אנחנו אלא דווקא אנשי העבודה חוזרים וטוענים כל הזמן, שבנימין נתניהו פועל לפי עקרונות הסכם אוסלו.

מרינה סולודקין: אז מה הסיבה לאי-אמון?

מרינה סולודקין: אולי זה משום שהקואליציה מנהלת את תהליך השלום באופן רציונלי יותר, זהיר יותר ומצליח יותר?

מרינה סולודקין: נראה לי, שדווקא המדיניות של הקואליציה, שיש בה שילוב של מפלגות מרכז וימין, דווקא המדיניות הזאת יכולה לזכות בתמיכה רחבה יותר של אנשים מן המחנה הלאומי.

מרינה סולודקין: זאת הסיבה לכך שכעת אנחנו מתרחקים ממלחמת האזרחים שאיימה עלינו לאחר הרצח של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

מרינה סולודקין: תמיד נראה לי, שהפרגמטיים בין חברי האופוזיציה מוכנים לתמוך בצעדים של הממשלה בכל הנוגע לתהליך השלום.

מרינה סולודקין: המאבק בין המחנות השונים במפלגת העבודה גורם כרגע לחברי האופוזיציה לפעול באפלה ומתוך חוסר ודאות.

מרינה סולודקין: רק לפני כמה שבועות הוביל ראש סיעת העבודה בכנסת רעיון להצעת אי-אמון כיוון שהממשלה לא בונה בהר-חומה.

מרינה סולודקין: כיום הממשלה מתחילה לבצע את הפעימה הראשונה.

מרינה סולודקין: היא גם החליטה על בנייה בהר-חומה.

מרינה סולודקין: מה ההיגיון באי-אמון?

מרינה סולודקין: חבל שהאופוזיציה עוסקת בהסחת הדעת של חברי הכנסת מהבעיות האמיתיות; למשל: האיומים מצד העולם הערבי בנושא ירושלים, הבעיות בקליטת העלייה, המשבר במערכת הבריאות.

מרינה סולודקין: במקום זאת אנו מבלים כאן

מרינה סולודקין: שעות רבות בדיונים על נושאים שלכאורה האופוזיציה וממשלת נתניהו למעשה מסכימות בהם.

מרינה סולודקין: אם למפלגת העבודה יש תוכנית אלטרנטיבית רצינית לגבי ירושלים, היא חייבת להציג את התוכנית החדשה הזאת לשיפוטו של הציבור הישראלי לפני שהיא מביעה אי-אמון בקו הנוכחי של הטיפול בנושא ירושלים; קו שמנסה לשמור על ירושלים כבירה נצחית ומאוחדת של מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: כל מי שבוחן את הסיכויים להמשך תהליך השלום חייב להגיע למסקנה, שרק ממשלת מרכז-ימין יכולה לקבל מספיק תמיכה בציבור הישראלי כדי להמשיך ולקבל החלטות קשות וכואבות שישאירו אותנו בכל זאת בתוך תהליך השלום.

מרינה סולודקין: עבור הפלשתינים כל הצעות האי-אמון הן סימנים להיחלשות, לפילוג ולחוסר יציבות מדינית בישראל.

מרינה סולודקין: במקרה זה, התוצאה היא נזק לאינטרסים הלאומיים של ישראל.

מרינה סולודקין: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

מאיר שטרית: הדובר הבא – חבר הכנסת סאלח סלים; אחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראשית דברי אני רוצה לשלוח את תנחומי בשמי ובשם סיעתי חד"ש-בל"ד לכל המשפחות שנפל עליהן האסון, למשפחות של הילדות שנהרגו בלי כל סיבה; ואני גם רוצה לאחל החלמה מהירה לכל הפצועות.

סאלח סלים: אני מקווה שזה יהיה המקרה האחרון.

סאלח סלים: אבל יש לי ספק בזה כי אני חושב, שכל זמן שהממשלה הזאת מכהנת וממשיכה לכהן, אנחנו נחיה כל הזמן באבל.

סאלח סלים: לפי דעתי, היא גוררת את המדינה הזאת, גוררת את העם הזה, גוררת את העמים באזור לאסון אחרי אסון.

סאלח סלים: ומה שהולך לקרות, כפי הנראה, יביא לאסונות.

סאלח סלים: כל אחד שפותח פה את הפה, אומרים לו: אתה מאיים עלינו.

סאלח סלים: ירושלים – זה שלנו.

סאלח סלים: אף אחד לא מאיים.

סאלח סלים: היחידה שמאיימת זו הממשלה, כי זאת התגרות.

סאלח סלים: הכוונה שלו היא להתגרות בעם הפלשתיני כשאומרים שהולכים לעשות אתו שלום.

סאלח סלים: אני רוצה לשאול שאלה: מי אומר שאי-אפשר לבנות בהר-חומה?

סאלח סלים: אולי בעוד שנתיים השלום יתקדם, יתבסס, יהיה מצב יותר טוב, תהיה הדדיות צודקת, לא כמו זו של היום, כי היום ההדדיות היא שקר.

סאלח סלים: מדברים על הדדיות.

סאלח סלים: שמענו שרים שאומרים "הדדיות" ובסוף המשפט אומרים שאנחנו המחליטים היחידים.

סאלח סלים: בכל גודל הפעימה וירושלים, אין צד שני – השרה אמרה פה; אז על איזה הדדיות מדברים?

סאלח סלים: אין יסוד לכל הדיבורים שמדברים עליהם.

סאלח סלים: לא הדדיות ולא שום דבר.

סאלח סלים: ממשלת ישראל מחליטה בכוח ורוצה להביא את האזור הזה לאסון.

סאלח סלים: אם בעוד שנתיים, שלוש שנים יתקדם השלום ויתבסס ותהיה הבנה בין כל הצדדים, אולי תהיה אפשרות לבנות בלי שום רעש, בלי שום אסון, בלי שום הרג בלי שום דם.

סאלח סלים: למה ממהרים?

סאלח סלים: הפלשתינים מאיימים לבנות שם?

סאלח סלים: אף אחד לא מאיים לבנות שם.

סאלח סלים: על מה?

סאלח סלים: מה הסיבה?

סאלח סלים: חוץ מסיבה אחת – לגרור את האזור למרחץ דמים.

סאלח סלים: אף אחד לא יגנוב את האדמה הזאת.

סאלח סלים: ראיתי השבוע את שר המשפטים מדבר בטלוויזיה.

סאלח סלים: הוא הזכיר לי בדיוק את סרטי ה"קאובוי" האמריקניים, את סרטי המאפיה.

סאלח סלים: הוא עומד ומדבר כמו ראש מאפיה, לצערי, נותן פקודות ומאשים, והוא מחליט מי יארוז את המזוודה.

סאלח סלים: מה זה?

סאלח סלים: זה שר?

סאלח סלים: זה מבייש.

סאלח סלים: זה מבייש את הממשלה.

סאלח סלים: אם הממשלה הזאת מסכימה לדברים האלה, זו ממשלה שלא מתביישת.

סאלח סלים: הוא מדבר עם ראש מדינה, עם נבחרים, ואומר דברים שרק בסרטי המאפיה ובסרטי ה"קאובוי" ראיתי ושמעתי כמותם.

סאלח סלים: איזה מין שר זה?

סאלח סלים: מי מסכים לסגנון הזה?

סאלח סלים: איך מדברים עם בני אדם כך?

סאלח סלים: הוא נותן פקודות, מפזר האשמות, ואומר שיתחיל להתנודד בין עירק לתוניס.

סאלח סלים: האם זו ממשלה שרוצה שלום?

סאלח סלים: כל מלה על שלום היא שקר.

סאלח סלים: זו האמת של הממשלה הזאת, הדברים שאמר שר המשפטים, כפי שראינו.

סאלח סלים: ומדובר בשר המשפטים ובצדק.

סאלח סלים: אוי ואבוי לצדק במדינה הזאת אם שר שלה מדבר כמו ראש מאפיה, לא פחות ולא יותר.

סאלח סלים: זה מבייש.

סאלח סלים: והבוקר ראיינו אותו, הוא לא חוזר בו משום מלה.

סאלח סלים: איפה הדיפלומטיה, לפחות?

סאלח סלים: אפשר לדבר קשות מבחינת התוכן, כן, אבל יש צורה, יש יחס.

סאלח סלים: זה השר שממשלת ישראל הולכת אתו לעשות שלום?

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, איך אפשר להתקדם בתהליך השלום בזמן שמדובר פה על הדדיות והיא לא מתקיימת?

סאלח סלים: פה ממשלת ישראל דורשת הדדיות, היא מציבה תנאי לערפאת שתהיה הדדיות.

סאלח סלים: אבל פה השרים עמדו ואמרו:

סאלח סלים: אנחנו המחליטים אם לבנות בירושלים או לא לבנות בירושלים; אנחנו המחליטים אם לבנות בהר-חומה או לא; אנחנו היחידים שמחליטים מה גודל הפעימה.

סאלח סלים: אז איזו הדדיות זו?

סאלח סלים: איך דורשים מהצד השני הדדיות, אם הממשלה הזאת לא עומדת בדברים שהיא אומרת?

סאלח סלים: אלה דברים הנוגדים זה את זה.

סאלח סלים: אז מה הם רוצים?

סאלח סלים: התוצאה היחידה שתהיה היא שיביאו אסונות על היהודים ועל הערבים, והאשמה תהיה על ממשלת ישראל, לא על אף אחד אחר.

סאלח סלים: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת סאלח סלים.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם רביץ.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אלכס לובוצקי, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש לפתוח בהבעת תנחומים ולומר: המקום ינחם אתכם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים, ומן השמים תנוחמו.

אברהם רביץ: ולפצועות – רפואה שלמה בתוך שאר חולי ישראל, שיחלימו מהר.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, אני תמה, ואני רוצה לשאול שאלה.

אברהם רביץ: אולי אתה, חבר הכנסת דראושה שאמור לדבר אחרי, אולי אתה תוכל באמת להסביר לי.

אברהם רביץ: אינני מבין, יש דברים שאינני מבין.

אברהם רביץ: בואו נגיד לרגע שהשלום צועד ומגיעים להסכם של קבע.

אברהם רביץ: ואז יש איזה סידור, שאינני יודע מהו, גם ביחס לירושלים.

אברהם רביץ: הרי לא יעלה על הדעת, אם עדיין מותר להשתמש בביטוי הזה, שבמצב עניינים כזה לא יוכלו יהודים לבנות את ביתם בהר-חומה, אם זו הקרקע שלהם, אם הם רכשו אותה כחוק ושילמו עבורה.

אברהם רביץ: הרי אף אחד לא מציע זאת, גם לא שמעתי דבר כזה מהפלשתינים.

אברהם רביץ: ועכשיו שמענו את חבר הכנסת סאלח סלים, והוא אומר שכן אפשר יהיה לבנות, בעוד שנתיים.

אברהם רביץ: אז אני שואל, אני באמת תמה: מדוע, אם מתכוונים היום לבנות על קרקע בירושלים, שנרכשה על-ידי יהודים, 75% מהקרקע נרכשו על-ידי יהודים: מדוע יש לאיים בשפיכות דמים על דבר כל כך טריוויאלי, פשוט?

אברהם רביץ: למה לעשות מזה עניין של מלחמה, כאשר בכל זאת נמצאים בתהליך של שלום?

אברהם רביץ: זאת שאלה שצועקת.

אברהם רביץ: היא לא מובנת.

אברהם רביץ: למה דווקא על ירושלים, על הבנייה של ירושלים, צריך הסכמה מראש לפעילות כזאת שהיא לא בניגוד לאוסלו?

אברהם רביץ: בהסכמי אוסלו אין איסור לבנות בירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: מכיוון שאת עניין ירושלים השאירו במצב של סטטוס-קוו, עד הסדר הקבע.

אברהם רביץ: אבל מה זה סטטוס-קוו?

אברהם רביץ: – הסטטוס-קוו המשפטי.

אברהם רביץ: לא כתוב שיישאר הסטטוס-קוו, כתוב שאפשר יהיה לדון על ירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: כן, על הכול.

עבד-אלוהב דראושה: אסור לקבוע עובדות בשטח, אלא יש נושאים ונותנים.

אברהם רביץ: מה זה אסור לקבוע?

אברהם רביץ: מה זה עובדות?

אברהם רביץ: עובדה שגרים שם בני אדם.

אברהם רביץ: האם זו עובדה שמפריעה לנהל משא-ומתן?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: מה זה משנה?

אברהם רביץ: אם יהיה שלום, זו לא סגירה של שום דבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם זה שלום.

אברהם רביץ: מה, האם אתם רוצים להציע לנו, אינני אומר עליך אישית, האם הפלשתינים רוצים להציע לנו מהלך של שלום שלא נוכל לגור בירושלים?

אברהם רביץ: הרי שום אדם נורמלי לא יציע את זה, אפילו הוא פלשתיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אתה מסתכל שנתיים אחורה, עשר שנים אחורה, אתה רואה שהבנייה הזאת היא פוליטית, מכוונת.

אברהם רביץ: מה זה בנייה פוליטית?

אברהם רביץ: גרים שם אנשים ומולידים ילדים, האם זו פוליטיקה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

אברהם רביץ: גרים שם בני אדם, משפחות, הם שותים כוס חלב בבוקר, ואוכלים חביתה, סתם אנשים גרים שם.

אברהם רביץ: למה זו פוליטיקה?

אברהם רביץ: אני מצטער, אינני מבין את זה.

אברהם רביץ: אלא אם באמת יש כוונות שאף אחד לא אומר אותן.

עבד-אלוהב דראושה: יבנו במערב, למה במזרח?

אברהם רביץ: אבל לאדם יש מגרש שם, הוא קנה מגרש, שילם הרבה כסף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל לא הוא בונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ממשלת ישראל בונה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דהאמשה, קריאת ביניים אחת זה בסדר, אבל – – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא שאל, הוא רוצה תשובה.

מאיר שטרית: אבל לא כך.

מאיר שטרית: עוד מעט תהיה על הבמה, תוכל לענות לו.

מאיר שטרית: אחד מכם יוכל לענות לו.

אברהם רביץ: חבר הכנסת דראושה, אני הייתי רוצה להציע עוד הצעה.

אברהם רביץ: אני אומר את זה בשם עצמי.

אברהם רביץ: אני בכלל לא מבין את כל המהלכים.

אברהם רביץ: אמרתי את זה היום בישיבת הקואליציה.

אברהם רביץ: אני הייתי עוצר את הכול, לרבות הפעימות, לא מתקדם צעד אחד קדימה, לרבות הר-חומה, ומגיע להסכם הקבע.

אברהם רביץ: אינני מבין את כל השיטה הזאת, שעושים הסכמים ועוד הסכמים, עושים הסכם אחד, עושים צעד, אחר כך עוד הסכם ועוד צעד.

אברהם רביץ: אין שום משא-ומתן בעולם שנעשה בצורה הזאת.

אברהם רביץ: לפי דעתי, אנחנו צריכים היום לדעת מה יקרה בסוף הדרך, לרבות בירושלים, אם הפלשתינים היו מסכימים לכך.

אברהם רביץ: צריך לעשות זאת בהסכמה, לעצור את כל המהלכים, לא רק את ירושלים, לא רק את הר-חומה, לעצור את כל המהלכים ולשבת לשולחן הדיונים ולהגיע להסכם הקבע הסופי.

אברהם רביץ: אילו כך היו הדברים נעשים, אין לי ספק שהיו יכולים גם לבנות בירושלים, בשקט ובשלווה.

אברהם רביץ: אבל אי-אפשר להחזיק את החבל בשני קצותיו ולומר: בירושלים אתם לא תבנו, אלא בהסכמתנו.

אברהם רביץ: אבל כחלקים, לעשות פעימה ועוד פעימה, זה לא נראה לי הגיוני.

אברהם רביץ: באופן מסחרי זה לא נראה לי הגיוני.

אברהם רביץ: לכן, אני חושב שטוב יעשו אם ייאמר לפלשתינים: הרפו מהעניין הזה.

אברהם רביץ: לא כדאי לאיים, זה לא הנושא שעליו צריכים לאיים בשפיכות דמים.

אברהם רביץ: אנחנו נמצאים במהלך של משא-ומתן לשלום, ומותר לבנות בתים כדי שבני אדם יגורו שם בשלום ובשלווה, אפילו הם יהודים, ואפילו זה בירושלים.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת רביץ.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אלכס לובוצקי.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: חבר הכנסת לובוצקי, יש לי שאלה, אולי תסביר אותה בדברים שלך.

עבד-אלוהב דראושה: מי הפלשתינים שאתה מדבר אתם?

עבד-אלוהב דראושה: פעם אריק שרון עמד כאן – – – והתברר אחר כך שהוא מדבר על הקוויזלינגים של "אגודות הכפרים".

אלכסנדר לובוצקי: לא, לא, חס וחלילה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דראושה, הכול על חשבון זמנו.

אלכסנדר לובוצקי: היושב-ראש מזכיר לי שאתה מדבר על חשבוני.

אלכסנדר לובוצקי: מאחר שתורך אחרי, תן לי רגע להתחיל.

עבד-אלוהב דראושה: על אילו פלשתינים אתה מדבר?

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הדרך השלישית, שבשמה אני מדבר כאן, תתמוך היום בממשלה.

אלכסנדר לובוצקי: למען האמת, יש לי ולנו קורטוב של ביקורת כלפי הממשלה בנושא הנדון, שעליו הוגשה הצעת האי-אמון, וזה הנושא של תפקוד הממשלה, התייחסות הממשלה.

אלכסנדר לובוצקי: אבל, בסופו של דבר, לא זה הנושא היום.

אלכסנדר לובוצקי: כשאנחנו עומדים לפני תחילת הבנייה בהר-חומה, הנושא הוא באמת הר-חומה, ובנושא של הר-חומה תמיכתנו המלאה נתונה לראש הממשלה ולממשלה בנחישותו ובנחישותה להתחיל בבנייה בהר-חומה.

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו חושבים שצריך לכבד את הסכם אוסלו אף שהוא קשה לנו.

אלכסנדר לובוצקי: הסכם אוסלו, שהוא בהחלט קשה לנו – ואני רוצה לומר לכם, חבר הכנסת דראושה וחבר הכנסת דהאמשה, אתם צריכים להבין שלי באופן אישי הסכם אוסלו מאוד קשה.

אלכסנדר לובוצקי: הסכם אוסלו הציב סימן שאלה על הבית שלי.

אלכסנדר לובוצקי: אני גר באפרת, בגוש-עציון.

אלכסנדר לובוצקי: ממשלת ישראל התחייבה בהסכם אוסלו לדון בעתיד ההתנחלויות.

אלכסנדר לובוצקי: היא הציבה כביכול סימן שאלה על עתידו של הבית שלי.

אלכסנדר לובוצקי: ובכל זאת אני אומר:

אלכסנדר לובוצקי: הסכם שנחתם צריך לכבד אותו וצריך אכן לדון בו.

אלכסנדר לובוצקי: הסכם אוסלו הציב סימן שאלה על עתידה של ירושלים.

אלכסנדר לובוצקי: זה אפילו עוד יותר קשה לי מאשר סימן השאלה שהוצב על הבית שלי.

אלכסנדר לובוצקי: בכל אופן, אני אומר: צריך לכבד אותו, צריך לדון על ירושלים.

אלכסנדר לובוצקי: אבל אותו הסכם אוסלו אומר, שבתקופת הביניים, באותן חמש שנים עד להסדר הקבע, ישראל זכאית לשמור על ריבונותה המלאה בירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: זה הפירוש הישראלי.

עבד-אלוהב דראושה: אין בהסכם סעיף כזה.

עבד-אלוהב דראושה: אתה איש מדעים.

עבד-אלוהב דראושה: אין דבר כזה בהסכם.

אלכסנדר לובוצקי: אני איש מדעים ואני יודע לקרוא את ההסכם.

אלכסנדר לובוצקי: ההסכם במפורש לא אסר.

אלכסנדר לובוצקי: אגיד לך יותר מזה, חבר הכנסת דראושה, הוא גם לא אוסר על ישראל לבנות בשטח C, כפי שהוא לא אוסר על הפלשתינים לבנות בשטח B.

אלכסנדר לובוצקי: היישוב ואדי-ניס, יישוב קטן, נמצא במרכז גוש-עציון, ליד הבית שלי – להשקפתי, בהסדר הקבע האזור של גוש-עציון כולו צריך להיות מסופח לישראל; כלומר, ואדי-ניס צריך להיות, בסופו של דבר, חלק מהריבונות הישראלית.

אלכסנדר לובוצקי: אבל מה?

אלכסנדר לובוצקי: בהסכם הביניים הפלשתינים קיבלו זכויות בנייה מלאות בקרקע בוואדי-ניס, ואני מכבד את זה.

אלכסנדר לובוצקי: באותה מידה, בהסכם הביניים ישראל קיבלה זכויות מלאות בקרקע באזור C, וקל וחומר בירושלים.

אלכסנדר לובוצקי: אתם יכולים לבוא ולתבוע, בהסדר הקבע, שאחר כך יפנו את כל היהודים שיגורו בהר-חומה וייתנו לכם את הבתים האלה, זו תהיה דרישה לגיטימית מבחינתכם.

אלכסנדר לובוצקי: מובן שלא נקבל אותה, אבל זה נתון למשא-ומתן בהסדר הקבע.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

אלכסנדר לובוצקי: אני מאוד בבית.

אלכסנדר לובוצקי: אני מרגיש באפרת, בהרי יהודה, מאוד בבית.

אלכסנדר לובוצקי: ועכשיו לשאלתך לגבי הפלשתינים, לגבי המידע שנחשף בסוף השבוע, שלפיו נפגשתי אתם.

אלכסנדר לובוצקי: כן, אני כבר תקופה ארוכה מנהל שיחות עם אנשים מהרשות הפלשתינית.

אלכסנדר לובוצקי: אגב, לפעמים אני מרגיש שיותר קל לדבר אתם מאשר אתכם.

אלכסנדר לובוצקי: העמדות שלכם יותר קיצוניות ויותר קשוחות ממה שאני שומע מהצד השני של הגבול.

עבד-אלוהב דראושה: תלוי עם אילו פלשתינים אתה מדבר.

משה פלד: מה אתה מתפלא על זה?

אלכסנדר לובוצקי: אני מצר על כך.

אלכסנדר לובוצקי: אני אולי לא צריך להתפלא.

אלכסנדר לובוצקי: יכול להיות שאתם אני מדבר שלא בנוכחות מצלמות טלוויזיה.

אלכסנדר לובוצקי: אני אומר לך גם מה ההצעה שעליה אני מדבר אתם.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא בא וטוען שהם מסכימים לה, אבל אני חושב שהיא יכולה להיות הצעה ששני הצדדים יכולים להפיק ממנה תועלת.

אלכסנדר לובוצקי: ההצעה שלי אומרת כך, וזו אולי גם תשובה לחבר הכנסת רביץ, שמציע לקפוץ מייד להסדר הקבע הכולל.

אלכסנדר לובוצקי: קפיצה מיידית להסדר הקבע הכולל היא מתכון לפיצוץ.

אלכסנדר לובוצקי: מה שאני הצעתי להם הוא, שבמקביל לפעימות שבהן ישראל מוותרת על שטחים ונסוגה אחור, יסופחו שטחים מיהודה ושומרון לישראל.

אלכסנדר לובוצקי: אם אכן יש הסכמה פלשתינית לאותו הסכם מפורסם עם אבו-מאזן, שאני לא מקבל אותו אבל אני רוצה לבחון האם יש בו ממשות – הפלשתינים נכונים להסכים לסיפוח גושי התיישבות יהודיים, כמו למשל גוש-עציון, מעלה-אדומים, מערב השומרון לישראל – מדוע שהדבר הזה לא יבוצע עכשיו, במקביל לפעימות?

אלכסנדר לובוצקי: זה יאפשר לישראל להיות נדיבה יותר עם הפלשתינים בנושא הפעימות.

אלכסנדר לובוצקי: חבל שנריב פעמיים, גם לגבי הסכם הביניים וגם לגבי הסכם הקבע.

אלכסנדר לובוצקי: אני מקווה שהצעה מעין זו תיפול על אוזניים קשובות.

אלכסנדר לובוצקי: היא יכולה להיות מפתח להמשך התהליך.

אלכסנדר לובוצקי: נדמה לי שאתם צריכים להבין, שכדי שהתהליך יימשך, הוא חייב להיות כזה שגם ישראל נהנית ממנו, ולא רק הפלשתינים.

אלכסנדר לובוצקי: עד עכשיו, מה קורה כל הזמן?

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו נותנים ומוסרים ומוסרים, ומה מקבלים בתמורה?

אלכסנדר לובוצקי: שחרור של מנהיגי ה"חמאס" מבתי-הסוהר על-ידי ערפאת.

אלכסנדר לובוצקי: אתם צריכים להבין שזה לא יכול להימשך כך, וכדאי שאת המסר הזה תעבירו גם לעזה ולרמאללה.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אלכס לובוצקי.

מאיר שטרית: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת בני אלון.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחרי הבחירות שקלנו בסיעת מד"ע-רע"ם את עמדתנו לגבי הממשלה ואמרנו, שאנחנו לא רוצים להיות אופוזיציה לכל דבר, אנחנו רוצים להיות אופוזיציה אחראית, קונסטרוקטיבית.

עבד-אלוהב דראושה: נתמוך בשלום אפילו על חשבון של קואליציה-אופוזיציה, ואמרנו: אנחנו נהיה אופוזיציה לקיצונים שבקואליציה.

עבד-אלוהב דראושה: ואכן חשבנו שהממשלה הזאת יכולה, בנסיבות מסוימות, לפסוע קדימה ולכבד הסכמים.

עבד-אלוהב דראושה: עברו כמה חודשים, אנחנו עוקבים אחרי פעילות הממשלה ותפקודה בכל התחומים, ומתוך אחריות אנחנו אומרים היום: נהיה אופוזיציה לממשלה הזאת בכל הנושאים ובכל התחומים.

עבד-אלוהב דראושה: לא נהיה רשת של ביטחון, לא נהיה שותפים לאלה שחושבים על רשתות, אנחנו נהיה אופוזיציה לוחמת נגד מדיניות של סירוב, מדיניות של כיבוש, מדיניות של התנחלויות ומדיניות של הגדלת הפערים בתוך המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: זו המדיניות שנוקטים היום בנימין נתניהו ושריו.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, היום נצביע אי-אמון בממשלה, ממשלה שמזלזלת בפלשתינים, מזלזלת בהסכמים אתם, מזלזלת בעולם הערבי כולו, ב-300 מיליון ערבים שבסביבה, מזלזלת במיליארד ו-400 מיליון מוסלמים, מזלזלת אפילו באירופה ובארצות-הברית.

עבד-אלוהב דראושה: לכן לא פלא שהיום ישראל נמצאת במצוקה.

עבד-אלוהב דראושה: תאמינו לי, אני לא שמח על המצב הנוכחי.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר זאת כחבר כנסת וכאזרח המדינה, גם כאשר אני בן גאה של העם הפלשתיני והאומה הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לראות את מדינת ישראל חיה בשלום עם השכנים, מכבדת הסכמים עם הפלשתינים וזוכה להד חיובי בעולם כולו.

עבד-אלוהב דראושה: בסופו של דבר אני אזרח המדינה.

עבד-אלוהב דראושה: אבל הממשלה הזאת מטרפדת את תהליך השלום, מביאה את המצב באזור כולו לתהום שעלולה להתדרדר לאלימות.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא שמעתי עד עכשיו שההנהגה הפלשתינית מאיימת.

עבד-אלוהב דראושה: כל מי שדיברו על האיומים של ערפאת לא שמעו מערפאת פעם אחת שהוא איים.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא איים.

עבד-אלוהב דראושה: לא הוא, לא שריו ולא המנהיגות של אש"ף.

עבד-אלוהב דראושה: הם אינם מאיימים.

עבד-אלוהב דראושה: הם מנסים להסביר את עמדתם בצורה הגיונית.

עבד-אלוהב דראושה: מה שהם דורשים מהממשלה הזאת הוא שהממשלה תכבד את ההסכמים אתם.

עבד-אלוהב דראושה: אני מתפלא עליך, הרב רביץ.

עבד-אלוהב דראושה: אני מתייחס אליך במלוא הכבוד.

עבד-אלוהב דראושה: העלית כאן כמה סוגיות ואני אומר לך שטעית והטעית.

עבד-אלוהב דראושה: למשל, בנושא ירושלים כתוב בהסכם אוסלו בצורה ברורה, שלא קובעים עובדות בשטח, אלא משאירים את המצב כפי שהוא, ויתקיים משא-ומתן לגבי הסדר הקבע על נושא ירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: ממשלת ישראל הולכת ומתנחלת בהר-חומה, שהוא טריטוריה פלשתינית.

עבד-אלוהב דראושה: אף אחד בעולם לא הכיר בסיפוח של מזרח-ירושלים לישראל.

עבד-אלוהב דראושה: מזרח-ירושלים היתה פלשתינית ערבית, והיא תישאר כזאת, ולא יעזור איזו החלטה תקבל הכנסת.

עבד-אלוהב דראושה: הכנסת לא קובעת לפלשתינים, לא קובעת לערבים ולא קובעת לעולם.

עבד-אלוהב דראושה: אתם יכולים לקבל ברוב כזה או אחר החלטות על סיפוח שטחים פלשתיניים, או סוריים, או אחרים.

עבד-אלוהב דראושה: אבל העולם לא יקנה את זה.

עבד-אלוהב דראושה: הערבים לא יקנו זאת.

עבד-אלוהב דראושה: מי שרוצה לחיות בשלום עם העולם הערבי ועם הפלשתינים, צריך להתחשב בצד השני.

עבד-אלוהב דראושה: גברתי שרת התקשורת, שדיברה בשם הממשלה, אני אומר לך: יש צד שני.

עבד-אלוהב דראושה: יש פלשתינים, יש ערבים, יש מוסלמים, יש נוצרים, יש עולם.

עבד-אלוהב דראושה: אי-אפשר שמדינת ישראל תתנכר להסכמים.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אני מסיים, משפט אחרון.

עבד-אלוהב דראושה: אי-אפשר שמדינת ישראל תתנכר לעמדת העולם כולו.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להזכיר, שמדינת ישראל קמה בהחלטה של האומות המאוחדות.

עבד-אלוהב דראושה: וכל האומות המאוחדות, להוציא ישראל וארצות-הברית, כולן התנגדו למדיניות ההתנחלות בהר-חומה.

עבד-אלוהב דראושה: אני מייעץ לכולם לשקול את הדברים.

עבד-אלוהב דראושה: אני אומר פעם נוספת: הפלשתינים אינם מאיימים.

עבד-אלוהב דראושה: מי שמאיימים הם צחי הנגבי וחבריו.

עבד-אלוהב דראושה: הפלשתינים לא מאיימים.

עבד-אלוהב דראושה: ישבתי אתמול עם אבו-מאזן, האיש השני באש"ף, והוא אמר בצורה מפורשת: אנחנו לא מאיימים, אנחנו לא רוצים אלימות, אנחנו לא רוצים כלל שפיכות דמים.

עבד-אלוהב דראושה: זה מה שהוא מסר גם לדוד לוי, שר החוץ.

עבד-אלוהב דראושה: ואני מאמין לו כמו לאיש הגון.

עבד-אלוהב דראושה: הפלשתינים לא מאיימים.

עבד-אלוהב דראושה: מי שמפר את ההסכמים וגורר את האזור לשפיכות דמים – זאת מדיניות ההתנחלות של הממשלה הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: תגמרו עם המדיניות הזאת, תצאו מהחלום הזה שאתם יכולים לספח הכול, להכריח את העולם לקבל את המדיניות המוטעית שלכם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: יש צורך להכיר במציאות.

עבד-אלוהב דראושה: יש שני צדדים באזור הזה, ורק בהסכמה הדדית אפשר להגיע להסדר שלום כולל וצודק באזור כולו.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת בני אלון.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

משה פלד: העיקר הבריאות, חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: תודה רבה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראש האופוזיציה, חבר הכנסת שמעון פרס, האשים את ראש הממשלה שהוא עושה זיגזג – כלשונו: הזיג לא יודע מהזג והזג לא יודע מהזיג.

בנימין אלון: אני הייתי רואה בהאשמה הזאת סיבה טובה לתמוך בנתניהו ולהביע לו אמון, לו היתה זו מדיניות מכוונת.

בנימין אלון: עניין האמון בראש הממשלה הוא באמת העניין המרכזי כאן, כי ראש הממשלה ביקש את האמון שלנו לפני הבחירות והעמיד אותנו בפני ברירה מאוד משמעותית.

בנימין אלון: בתורה שבכתב שלו, במצע, הוא אמר:

בנימין אלון: אני אמשיך את הסכמי אוסלו; שקראנו להם הסכמי דמים, שהוא קרא להם הסכמי דמים.

בנימין אלון: אבל, הוא אמר: אני מבקש את האמון שלכם בי; אני כבר אעשה את הזיגזג בצורה כזאת, שבשורה התחתונה הסכמי הדמים האלה יתפוצצו.

בנימין אלון: אני אינני מסוגל, כך הוא אמר, כמו מולדת, לכתוב במצע שאנחנו איננו מכבדים את ההסכמים הבין-לאומיים כביכול האלה.

בנימין אלון: אבל אני דורש, אני מבקש את האמון שלכם.

בנימין אלון: יש לי רשימה של הפרות – כך הוא אמר:

בנימין אלון: רשימה של הפרות – ואדרוש הדדיות; ורשימת ההפרות הזאת תהווה תנאי במדיניות שלי, בכל צעד שאתקדם אדרוש קודם את תיקון ההפרות.

בנימין אלון: רבותי, אני קורא בפניכם במהירות את רשימת ההפרות שהודפסה בלשכת ראש הממשלה אחרי שהוא נבחר.

בנימין אלון: יש פה רשימה של עשר הפרות פלשתיניות בולטות ביותר: 1.

בנימין אלון: הימנעות משינוי האמנה הפלשתינית, וזה מנוגד לסעיף .2 ;9 – XXXII הסתה לאלימות נגד ישראל, וזה מנוגד לסעיף .3 ;XXII פתיחה באש על כוחות ישראלים בספטמבר 1996; 4.

בנימין אלון: הימנעות מהחרמת נשק בלתי-חוקי ופירוק מיליציות; 5.

בנימין אלון: הימנעות מהסגרת חשודים בטרור לישראל.

בנימין אלון: סעיף 6 הוא סעיף שקרוב ללבי, כי חמישה חודשים שבתתי מול ה"אוריינט האוס", ובנימין נתניהו ביקר ואמר שהוא יסגור את הבניין הזה.

בנימין אלון: הוא גם אמר זאת בשידורי הבחירות שלו – 6.

בנימין אלון: פתיחת משרדי הרשות הפלשתינית בירושלים מנוגדת לסעיף .7-I וכתוב פה: "הרשות הפרה תנאי זה על-ידי הפעלת משרדים ממשלתיים כמו ה'אוריינט האוס' בירושלים, משרד הדתות וכו'"; 7.

בנימין אלון: גיוס מחבלים למשטרה הפלשתינית; 8.

בנימין אלון: חריגה במספר שוטרי המשטרה הפלשתינית; 9.

בנימין אלון: פגיעה בזכויות האדם ובשלטון החוק; 10.

בנימין אלון: ניהול יחסי חוץ.

בנימין אלון: אלה עשרה סעיפים מרכזיים, שהרשימה שלהם הוכנה במשרד ראש הממשלה אחרי הבחירות.

בנימין אלון: הבסיס של האמון שנתנו היה כזה: יהיה כתוב שהולכים על הסכמי אוסלו ונצטרך לתת אמון בראש הממשלה, שבלב שלו יודע את אשר הוא אמר לפני הבחירות – שההסכמים האלה מסוכנים והממשלה הקודמת כרתה חוזה עם השאול, עם השטן, ואין לו אפשרות לעצור עצירת פתע בתוך כביש חלק; ולכן, הוא צריך לעצור בזיגזג, הוא צריך לפמפם עם הדוושה ולשחק לאט לאט, עד שהציבור יקלוט מה הם ההסכמים השנואים האלה, מי הוא רב-המחבלים ערפאת, עד שהציבור יבין את זה לאט לאט, ואז אנחנו נראה שלב אחר שלב איך תוכנית השלבים המסוכנת והסכמי אוסלו המסוכנים מתפרקים להם.

בנימין אלון: אבל, רבותי, לא רק שבספט

בנימין אלון: מבר האחרון היתה הזדמנות דמים של 16 קורבנות כדי להמחיש לציבור את הסכנה שבדבר ולהרגיל את הציבור לזיגזג המכוון הזה, לא רק שאחר כך היו עוד ועוד הזדמנויות, אלא אנחנו שומעים דברים הפוכים.

בנימין אלון: האונס הופך לרצון.

בנימין אלון: ההתאהבות בהסכמי אוסלו והדיבור הזה על החשק להמשיך זאת הופכים להיות שיטה אידיאלית שכולה – ואני לא יכול להגיד שהיא הפרת תורה בכתב של ראש הממשלה – הפרת אמון.

בנימין אלון: היא הפרת אותו אמון שהוא ביקש מציבור הבוחרים שרצה מהפך.

בנימין אלון: האם הוא קיבל מהפך?

בנימין אלון: הוא רצה מהפך, הוא רצה להפיל את ממשלת העבודה-מרצ-מד"ע-בל"ד וכו'.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: אני מזכיר לאדוני היושב-ראש, שבזמנו הוא היה במיעוט באופוזיציה.

מאיר שטרית: זה נכון.

בנימין אלון: ולפתע הוא הרוב באופוזיציה.

מאיר שטרית: הרוב בקואליציה.

בנימין אלון: בקואליציה של היום.

בנימין אלון: זו ההמחשה הטובה ביותר.

בנימין אלון: לכן אני אומר, ברצינות, מאוד מאוד הייתי רוצה לתת את האמון, כי האמון הוא הבסיס למנדט שנותנים למנהיג לנווט, לא להיות לחוץ מן ההבטחות שלו שבכתב ולתת לו מרחב תמרון.

בנימין אלון: אבל בשביל אותו אמון צריך היה לראות את עשר ההפרות האלו לאט לאט, באיזו שיטה נדרשים לפרוע את השיק הזה – שינוי האמנה הפלשתינית, סגירת ה"אוריינט האוס" – אבל אינני רואה דבר מן הדברים האלה.

בנימין אלון: תודה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת בני אלון.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת משה פלד.

מאיר שטרית: רבותי, אחד מכם – במסגרת זמן של שלוש דקות ולפנים משורת הדין.

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית אני רוצה להביע השתתפות בצערן ובאבלן של משפחות הנערות היקרות שנרצחו בדם קר בנהריים ולאחל החלמה לפצועות.

אבנר-חי שאקי: הממשלה הזו קמה כדי להציל מקסימום משטחי ארץ-ישראל, מצד אחד, ולהבטיח ביטחון מקסימלי, מצד שני.

אבנר-חי שאקי: זה השלום כפי שהיא תפסה אותו וכפי שהיא תופסת אותו.

אבנר-חי שאקי: הר-חומה הוא חלק אינטגרלי של ירושלים.

אבנר-חי שאקי: חוק-יסוד: ירושלים קובע חד-משמעית: ירושלים היא בירת ישראל השלמה והמאוחדת.

אבנר-חי שאקי: כל חברי הכנסת המפיקים את החוקים בבית הזה צריכים לזכור, שזה חוק-יסוד.

אבנר-חי שאקי: דהיינו, זה מחייב קונסטיטוציונית כל זמן שזה לא שונה או תוקן.

אבנר-חי שאקי: מה שעומדים לעשות בהר-חומה הוא מה שעושה כל מדינה, כל ממשלה, בבירה שלה.

אבנר-חי שאקי: כשהייתי בבריסל במשלחת של הכנסת לפני שבועיים, שאל אותי ראש עיריית בריסל, שהוא ראש ועדת החוץ של הפרלמנט הבלגי – מדוע אתם בונים בהר-חומה?

אבנר-חי שאקי: אמרתי לו: האם יעלה על דעתך, אדוני ראש העיר, שאנחנו נאמר לך איפה לבנות בבריסל, מתי לבנות ואיך לבנות?

אבנר-חי שאקי: האם מישהו בלונדון יסכים לזה?

אבנר-חי שאקי: בפאריס?

אבנר-חי שאקי: ברומא?

אבנר-חי שאקי: בוושינגטון?

אבנר-חי שאקי: רק ישראל צריכה להיות יוצאת דופן ולקבל תכתיבים איפה בונים, איך בונים ומתי בונים?

אבנר-חי שאקי: אלה דברים שאינם עולים על הדעת.

אבנר-חי שאקי: לכן אנחנו נחזק היום את מר נתניהו ואת ממשלתו ונתמוך בו, כי אנחנו רוצים שירושלים תיבנה.

אבנר-חי שאקי: טדי קולק הוא הראשון שרצה ותכנן לבנות שם.

אבנר-חי שאקי: שר הבינוי הקודם, בן-אליעזר, תמך בזה מאוד.

אבנר-חי שאקי: רוב חברי העבודה תמכו בזה.

אבנר-חי שאקי: אם מטעמים פוליטיים הם הגיעו לשינוי דעתם, הם אינם יכולים לומר לקואליציה הזאת למה אתם עומדים לעשות זאת, כי המטרה היא אחת: לחזק את ירושלים.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה שיהיה ברור וחד-משמעי: ירושלים היא בירתה של מדינת ישראל.

אבנר-חי שאקי: ירושלים היא בירתו של העם היהודי כולו.

אבנר-חי שאקי: ירושלים היתה מאז ומעולם בירתו של העם היהודי בלבד ולא שימשה בירה לשום עם בעולם.

אבנר-חי שאקי: ירושלים מופיעה במקרא 656 פעמים.

אבנר-חי שאקי: ירושלים איננה מופיעה אפילו פעם אחת בקוראן.

אבנר-חי שאקי: הגיע הזמן שפלשתינים, ערבים ומוסלמים, העומדים מאחורי ה"עוול", כביכול, שעומד לקרות פה, יראו את האמת נכוחה, האמת ההיסטורית, שהעיר הזו מעולם לא הייתה בירה של ערבים או של מדינה ערבית או של העם הערבי.

אבנר-חי שאקי: היא היתה מאז ומעולם אך ורק בירתו היחידה, הבלעדית, של עם ישראל.

אבנר-חי שאקי: לכן הבנייה בהר-החומה היא הצעד הנכון.

אבנר-חי שאקי: כולנו נתמוך בה.

אבנר-חי שאקי: אני בטוח שהממשלה הזו תצא ביד רמה היום, ואני קורא למפלגת העבודה: בואו נתלכד סביב ירושלים, לפחות.

אבנר-חי שאקי: ראויה ירושלים שכל הכנסת תהיה הר-חומה שלה.

אבנר-חי שאקי: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אבנר חי שאקי.

מאיר שטרית: חבר הכנסת משה פלד, גם כן במסגרת זמן של שלוש דקות.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בברכת אחים נאמנה וביישר כוח גדול לשר המשפטים צחי הנגבי על דבריו הנחושים, האמיתיים, ועל התזה האומרת: לא יכולים להיות דיבורים על שלום ועל טרור בכפיפה אחת.

יונה יהב: אלה דברי הבל.

סאלח סלים: אלה דברי מאפיה.

משה פלד: בכל פעם שאתם, מפלגת העבודה, מעלים הצעת אי-אמון, אני תוהה מחדש מהיכן אתם לוקחים את האומץ או את החוצפה או את חוסר הבושה או את שלושתם ביחד כדי להעלות הצעת אי-אמון.

אפי אושעיה: – – –

משה פלד: מאז קמה הממשלה, עוסק ראש הממשלה – והממשלה כולה – בדבר אחד: בחילוץ מדינת ישראל מהאסון הנורא שאתם הבאתם עליו.

משה פלד: עם תוצאות הבחירות נוצר אבסורד, בעצם, שאת התבשיל שאתם הבאתם והקדחתם – אנחנו התנגדנו לו ונאבקנו בו – את התבשיל הנורא הזה אנחנו צריכים לבלוע עם כל טעמיו ומרוריו ועם כל צפרדעיו.

משה פלד: הרמתם את אחד מגדולי הרוצחים מהקרשים, מהאשפתות, המלכתם אותו למלך, הפכתם אותו לנשיא, הקמתם לו מדינה, וככל שחלף הזמן הפכה מדינת ישראל ממוליכה את התהליך למובלת.

משה פלד: בכל שנות שלטונכם לא פסקתם מלהתגאות בהישגים הגדולים של מסירת חלקי מולדת, והחמור מכול – הקמתם לו צבא, ציידתם אותו ברובים, ואת היריקה בפרצוף חטפנו בסוכות תשנ"ז, כשהרובים ירו והרגו 16 חיילים מחיילינו.

משה פלד: תמיהה שנייה שאני תמה בכל פעם מחדש: אינני מבין באמת מה אתם רוצים.

משה פלד: לפני שלושה שבועות הגשתם הצעת אי-אמון לממשלה על אי-בנייה בירושלים, על אי-בנייה בהר-חומה, והנה היום הממשלה מחליטה לבנות ולהכניס את הטרקטורים להר-חומה, ואתם מצביעים נגד.

משה פלד: אני רוצה להציע לכם, ידידי ממפלגת העבודה, הצעה שלא תוכלו לסרב לה: אם אתם רוצים להיזכר בציבור הישראלי בזכות דבר טוב אחד ויחיד שעשיתם – נצרו לשונכם, אל תפריעו לממשלה להציל את מדינת ישראל, את ההתיישבות בארץ-ישראל, את הציונות בארץ-ישראל.

משה פלד: תודה רבה.

יונה יהב: בקיבוץ שלך אנחנו – – –

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת משה פלד.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אפי אושעיה.

מאיר שטרית: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת יהודה לנקרי.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סיעת העבודה החליטה היום להגיש הצעת אי-אמון לממשלה ולעומד בראשה, ואני עומד כאן ושומע את סגן שר החינוך, משה פלד.

אפי אושעיה: אדוני סגן שר החינוך, הרי הדברים שאתה וחבריך אמרתם כנגד ראש הממשלה הזה, שפעלתם והבאתם לבחירתו, הרבה יותר גרועים ממה שאמרה מפלגת העבודה בכל תשעת החודשים האחרונים כנגד ראש הממשלה הזה.

אפי אושעיה: אני יודע שזה לא נוח לשמוע את האמת.

אפי אושעיה: יש לנו ראש ממשלה מיוחד במינו: ראש ממשלה לחיץ, ראש ממשלה קמיט, ראש ממשלה שמתנהג כמו שבשבת, פעם אחת – ימינה, צפונה, ופעם אחת – שמאלה, ואף אחד מאתנו אינו יודע מה הן דעותיו.

אפי אושעיה: הוא הביא לאישור בממשלה את ההסכם של הפעימה הראשונה, ועל-פי המונחים שלו זו פעימה.

אפי אושעיה: נניח שזוהי פעימה ולא נסיגה ולא התקפלות מהצהרותיו, ממדיניותו המוצהרת.

אפי אושעיה: אבל מה קרה בפועל?

אפי אושעיה: הוא הולך ומחזיר כ-9% לפלשתינים, מכיר במדינה פלשתינית, לוחץ את ידו של ערפאת, מיישם לא רק את מדיניות העבודה אלא את מדיניות מרצ, והנה העולם הערבי כולו נגדו.

אפי אושעיה: יאסר ערפאת לא מוכן להיפגש אתו.

אפי אושעיה: פונה ראש הממשלה לאמריקנים שידברו עם ערפאת שיסכים להיפגש עם ראש ממשלת ישראל.

אפי אושעיה: תראו לאן הגענו.

אפי אושעיה: ואני שואל את ראש הממשלה: מה עשית?

אפי אושעיה: גם אכלת את הדגים המסריחים וגם גורשת מהעיר?

אפי אושעיה: הימין פוחד ממך.

אפי אושעיה: קמה חזית של 17 חברי כנסת נגדך.

אפי אושעיה: השמאל חושש עוד יותר.

אפי אושעיה: ראש ממשלה שמושפע מלחצים, ראש ממשלה שאין לו מדיניות ברורה, ראש ממשלה שפעם אחת צועד קדימה, ופעמיים – אחורה.

אפי אושעיה: ואמרתי: פעם אחת מתנהג כמו שבשבת, ופעם אחת כמו רקדן טנגו שרוקד לאחור.

אפי אושעיה: ואני עומד כאן על דוכן הכנסת ולא נעים לי, זה ראש הממשלה שלי גם כן.

אפי אושעיה: העם קיבל הכרעה, אבל שיבוא לעם ישראל ויאמר מה מדיניותו.

אפי אושעיה: אני קורא לראש הממשלה הזה: בנימין האמין.

אפי אושעיה: הוא ראש ממשלה אמין, וכבר תשעה חודשים הוא מלווה באופן שמעורר עניין רב לא רק בארץ, בעולם כולו.

אפי אושעיה: שערורייה רודפת שערורייה, סקנדל רודף סקנדל והכחשה רודפת הכחשה.

אפי אושעיה: בכל תחום מתחומי אחריותו ראש הממשלה הזה מפשל, ומפשל בגדול.

אפי אושעיה: נוצר מונח חדש בחברה הישראלית: שי בזק מכחיש.

אפי אושעיה: האמירה הזאת הפכה למטבע לשון תקני.

אפי אושעיה: ראש הממשלה הזה מקלקל, ושי בזק מנסה לתקן, והוא אפילו הודה שלפעמים הוא אינו דובר אמת כשהוא מגן על ראש הממשלה.

אפי אושעיה: לכאורה המדיניות של הממשלה הזאת היתה אמורה להיות מקובלת על מפלגת העבודה.

אפי אושעיה: ראש הממשלה הזה משכיל לצעוד בשני נתיבים מנוגדים תוך הסחת דעת הקהל והטעיית אזרחי ישראל ומדינות העולם כולו.

אפי אושעיה: במסלול אחד הוא ממשיך לכאורה במדיניותם של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, תוך התהדרות בנוצות "עושה השלום הגדול" ובאמירתו חסרת האחיזה כאילו "רק אני יכול".

אפי אושעיה: בנתיב השני מוביל אותנו בנימין האמין לקראת פיצוץ בתהליך השלום וסכנת מלחמה מוחשית, ללא תמיכת ארצות-הברית.

אפי אושעיה: מזלנו שבמועצת הביטחון עוד עמדה לימיננו ארצות-הברית.

אפי אושעיה: כל בר-דעת כבר יודע, שבנימין האמין אומר לכל אחד את אשר הוא מעוניין לשמוע, ללא כל קשר למעשיו לאחר מכן.

אפי אושעיה: אזרחי ישראל כבר מבינים זאת, נבגדיו מימין מבינים זאת, נשיא ארצות-הברית והמלך חוסיין עם המכתב המפורסם.

אפי אושעיה: מאשימים את מפלגת העבודה שבתקופת האבל היא מגישה הצעת אי-אמון.

אפי אושעיה: ואני אומר, שראש הממשלה הזה ניצל באופן ציני, אתמול, את ביקורו, שהיה ביקור אבל, של המלך חוסיין, ניצל אותו לצרכיו הפוליטיים באופן האכזרי ביותר.

אפי אושעיה: כשמותחים עלינו ביקורת, נא לבדוק מדוע קיימו ארוחת ערב כזאת, ארוחת ערב מפוארת במלון "המלך דוד".

אפי אושעיה: ממתי עורכים בזמן ה"שבעה" ארוחות ערב מהסוג הזה?

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, לסיום: אלף כבאים לא יצליחו לכבות את השרפות של ראש הממשלה.

אפי אושעיה: בכל תחום ותחום מבשל לנו ראש הממשלה תבשיל הרסני, הרסני עד כדי כך שהרגשנו חובה, גם בימים הקשים הללו ותוך כדי ההשתתפות שלנו עם המשפחות השכולות, להגיש את הצעת האי-אמון על מנת לבלום עד כמה שאפשר את היצר ההרסני של ראש הממשלה הזה.

אפי אושעיה: תודה.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אחרון הדוברים – חבר הכנסת יהודה לנקרי.

מאיר שטרית: אני מודיע, שאם לא יהיה כאן שר מהממשלה שיבקש את רשות הדיבור, אני אצביע עם תום דברי אחרון הדוברים.

אפי אושעיה: לממשלה הזאת אין אמון בעצמה.

אפי אושעיה: תראה, אפילו אין שרים.

מאיר שטרית: אל תדאג, הם יהיו פה.

מאיר שטרית: לא צריך להיבהל.

מאיר שטרית: אל תדאג, הם יגיעו.

דוד צוקר: כמה זמן יש לו?

מאיר שטרית: יש לו חמש דקות.

דוד צוקר: מצלצלים?

מאיר שטרית: כבר צלצלו.

מאיר שטרית: אם הוא יורד עכשיו מהבמה, הוא יכול להפיל את הממשלה.

נסים זוילי: הוא לא יכול להפיל אותה, יהיה רק אי-אמון.

נסים זוילי: זה הכול.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להביע כאן את ביטחוני שראש הממשלה בנימין נתניהו וממשלתו אכן מקדמים את תהליך אוסלו חרף כל הקיטובים הרעיוניים הפועלים בתוך הקואליציה הממשלתית.

יהודה לנקרי: נכון, אין ממשלת נתניהו תעתיק של ממשלותיהם של יצחק רבין המנוח ושל שמעון פרס, ייבדל לחיים טובים וארוכים, את זאת הבהיר היטב היום ראש הממשלה נתניהו, ועל כן ממשלתו משתדלת למצות, על-פי דרכה, את הסכמי אוסלו.

יהודה לנקרי: נכון, גם בנימין נתניהו אינו המשך רעיוני, אורגני וטבעי של יצחק רבין המנוח ושמעון פרס, ייבדל לחיים טובים.

יהודה לנקרי: ועם זה, על יסוד החודשים הספורים שהוא ראש הממשלה, בנימין נתניהו הוכיח כי אכן ההתחייבות שלו לאמץ את הסכמי אוסלו לא היתה בבחינת תנוחה אלקטורלית כי אם אימוץ הסכמים של ממש.

יהודה לנקרי: הוכיח בנימין נתניהו במשך החודשים האחרונים שאכן יש בכוחו לקדם את התהליך, והוא אף החיל כמה שלבים משמעותיים בתהליך הזה.

יהודה לנקרי: למשל, הפריסה מחדש בחברון; למשל, ההחלטה על הנסיגה הראשונה במסגרת מה שמכונה שלוש הפעימות או שלוש הנסיגות.

יהודה לנקרי: על כן אני מאמין, שבדרכה שלה ממשלתו של נתניהו, אשר באה מתכלית השלילה והניגוד להסכמים האלה, כן עשויה להחיל אותם בדרכה שלה, בקצבה שלה.

יהודה לנקרי: אני נמנה, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, עם אלה הסבורים, שאכן הסכמי אוסלו מהווים פריצת דרך היסטורית בינינו לבין הפלשתינים.

יהודה לנקרי: אני מאמין, שבכוחם של ההסכמים הללו, הסכמי אוסלו, גלומה היכולת להגיע לעידן בראשיתי בינינו לבין הפלשתינים, להגיע לעידן של פיוס ודו-קיום בני-קיימא.

יהודה לנקרי: זאת משום שההסכמים הללו מונעים על-ידי כוח מניע הקרוי ההכרה ההדדית, ובכוחו של הכוח המניע הזה להביא את שני הצדדים, ישראלים ופלשתינים, להתגבר על אותם ניגודים, על אותן סתירות, על אותן התרחשויות, לעתים אלימות, אפילו טראגיות, ולהגיע ליישוב המחלוקות ביניהם, ובלבד ששני הצדדים יתחייבו שפניהם אכן למשא-ומתן, להידברות ולהיוועצות.

יהודה לנקרי: הסכמי אוסלו כה חשובים בעיני, שיש לעשות הכול כדי למנוע, חלילה, שאיזו סכנה של התמוטטות ההסכמים האלה תפקוד אותנו.

יהודה לנקרי: על כן, בשתי הסוגיות הטעונות הבהרה והידברות בינינו לבין הפלשתינים, סוגיית הבנייה בהר-חומה וכן הנסיגה הראשונה, יש לעשות הכול כדי למנוע לא רק התלקחות אלימה בינינו לבין הפלשתינים, כי אם להגיע לסדרי עבודה משותפים בשני הנושאים הללו.

יהודה לנקרי: סוגיית הבנייה בהר-חומה – זו זכות בסיסית של ממשלת ישראל.

יהודה לנקרי: זו היתה זכות בתקופת ממשלת רבין, והיא בוודאי זכות בתקופת ממשלת נתניהו.

יהודה לנקרי: על כן אין לי באופן עקרוני שום התנגדות לבנייה בהר-חומה.

יהודה לנקרי: עם זה, הואיל ואנחנו נושאים ונותנים עם הצד השני, חובה עלינו לוודא שיצרנו את הגישה המאוזנת והרגישה, הצודקת – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: רבותי.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, יש ליצור את כל המנגנונים המבטאים את רגישותה של הממשלה הנוכחית כלפי הפלשתינים בבואה לבנות בירושלים ולמצות חובה וזכות בסיסית של ישראל.

יהודה לנקרי: אני חושב, שבאותה מידה שמצויים בתוכנו, אפילו בתוך הקואליציה, חברי כנסת התובעים לשלוח את הדחפורים לאלתר, היום, מחר, מחרתיים, יש למצוא את הדרך להמחיש לפלשתינים, שהחלטה של ממשלת ישראל, שלפיה ייבנו לפלשתינים אלפי יחידות דיור, תבוא לידי ביטוי גם כן.

יהודה לנקרי: צריך למצוא את הדרך לשלוח דחפורים גם לשכונות הפלשתיניות ולהתחיל את העבודה בתוך השכונות הללו.

יהודה לנקרי: הסוגיה השנייה שעומדת לדיון בינינו לבין הפלשתינים היא היקף הנסיגה הראשונה.

יהודה לנקרי: נכון שממשלת ישראל חייבת לפעול על-פי תפיסתה כריבון, וכך היא עשתה.

יהודה לנקרי: אבל בל נשכח שיש צד שני למשא-ומתן הזה, ואם אין לו אולי דריסת רגל בהחלטתה הריבונית של ממשלת ישראל, יש להניח שלפחות את זכות ההיוועצות יש לו.

יהודה לנקרי: על כן צריך לשקול בפעמים הבאות, לרבות בהחלטה הזאת, את היכולת שלנו לשלב בהיוועצות – בוודאי לא בהחלטה, אבל בהיוועצות – את הגורם הפלשתיני במשא-ומתן ולשתפו במהלכים הישראליים.

יהודה לנקרי: אני מאמין שממשלת ישראל תעשה כל מאמץ, ואני קורא לה מעל בימה זו, כדי למנוע התלקחות אלימה בינינו לבין הפלשתינים, כדי לחסוך בשפיכות דמים וכדי להבטיח שהתהליך הזה, היוצר סיכוי של ממש לדו-קיום ולפיוס בינינו לבין הפלשתינים – ומעבר להם בינינו לבין מדינות ערב, כי הדו-שיח בינינו לבין מדינות אלה, הנורמליזציה בינינו לבין מדינות אלה תלויים במידה רבה ביכולתנו לשכנע שאכן בינינו לבין הפלשתינים מתנהל משא-ומתן תקין וראוי לכיבוד הן של מדינות ערב והן של הקהילה הבין-לאומית.

יהודה לנקרי: אני מאמין, אדוני ראש הממשלה, שתוכל להוביל את ישראל במהלך המורכב הזה, רווי הקשיים, רווי הניגודים, למהלך סדור, למהלך מתוקן בינינו לבין הפלשתינים.

יהודה לנקרי: ודאי שממשלת ישראל איננה יכולה להרשות לעצמה להיכנע לתכתיבים של אלימות ולאיומי טרור של הפלשתינים.

יהודה לנקרי: על כן, באותה מידה שאני היום קורא לעצמנו, לממשלת ישראל, לנצל את כל אפיקי ההידברות ולא רק להחיל החלטות של הריבון, כן אני קורא לרשות הפלשתינית להימנע בכל דרך מאיום בהפעלת אלימות, אם תיקרא ספונטנית ואם מתוכננת.

יהודה לנקרי: בטוחני, אדוני ראש הממשלה, כי תפעל עם ממשלתך למיצוי הסיכויים האלה.

יהודה לנקרי: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: מישהו מהממשלה רוצה להשיב?

דן תיכון: אם לא – ניגשים להצבעה.

דן תיכון: השר קצב, בבקשה.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה לא מעוניינת בהתרסקות התהליך של שיחות השלום עם הפלשתינים.

משה קצב: לו היתה הממשלה מעוניינת בחיפוש תירוצים להתרסקות התהליך, יש לה תירוצים רבים.

משה קצב: גם בעבר היו לנו תירוצים די והותר, אילו רצינו לגרום להתרסקות התהליך המדיני.

משה קצב: אי-אפשר, אדוני היושב-ראש, למדוד את כל הסוגיה הזו אך ורק על-פי נקודת ראות מפלגתית, צרה, אינטרסנטית.

משה קצב: יש רגעים בחיי העם, בחיי המדינה, שחובתנו להסתכל על העניינים מההיבט הלאומי, הממלכתי דווקא.

משה קצב: אני פונה לחברי, חברי הכנסת ממפלגת העבודה, אתם שתמכתם לאורך כל הדרך בבנייה בהר-חומה, מה קרה לכם מאז קיבלה הממשלה את ההחלטה?

משה קצב: דווקא אתם קיבלתם רגליים קרות?

משה קצב: דווקא בכם אחזה הפאניקה?

משה קצב: הרי לא היתה שום מחלוקת שזכותה של הממשלה לבנות מגורים על שטח שהוא נקי מנכסים, על שטח שרובו בבעלות יהודית בתחום המוניציפלי של העיר ירושלים.

משה קצב: אל יהיה ספק: הרשות הפלשתינית יודעת לנצל היטב את נקודות החולשה שאחזו דווקא בחברי הכנסת של מפלגת העבודה.

משה קצב: בשעה שהכנסת תהיה מסוגלת להתלכד, לגלות נחישות, להבליט את הקונסנסוס, נוכל להתגבר גם על אותן סוגיות שכל-כך מציקות לכם ומפריעות לכם.

יוסי שריד: – – – מלחמת לבנון.

משה קצב: מלחמת לבנון.

משה קצב: חבר הכנסת יוסי שריד, שכחת מה אתה וחבריך עשיתם בראש השנה, בעיצומה של תפילת ראש השנה, מול ביתו של ראש הממשלה, עם הססמאות שהנפתם אז.

משה קצב: זו לא הדוגמה הטובה ביותר שכדאי לך להזכיר לחברי הבית הזה.

משה קצב: בכל מלחמה, וידענו מלחמות רבות, לצערנו, בכל המלחמות התייצב החלק הזה של הבית לימינה של הממשלה ונתן לה גיבוי.

משה קצב: היו גם אחדים בתוככי מפלגת העבודה שידעו גם במלחמה ההיא לתת גיבוי לממשלה.

משה קצב: אבל, בעיצומה של מלחמה, של מאבק, אין לצאת ולהבליט את חילוקי הדעות.

משה קצב: ודווקא בעניין הבנייה בהר-חומה לא היתה שום מחלוקת.

משה קצב: להיפך, היה קונסנסוס.

משה קצב: משום מה כולכם שכחתם את כל ההפרות של ההסכמים מצד יאסר ערפאת והרשות הפלשתינית.

משה קצב: כולכם מוצאים לנכון להמיט קלון על הממשלה.

משה קצב: לא, אדוני היושב-ראש, אין שום הצדקה להתקפות על הממשלה בשעה הזו בעניין הזה, בעניין שיש בו קונסנסוס.

משה קצב: נוכל לגלות נחישות ונוכל גם לנצח.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת סיעת העבודה להביע אי-אמון לראש הממשלה בשל תפקודו.

דן תיכון: אפשר להצביע בעד או נגד.

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה של סיעת העבודה להביע אי-אמון לראש הממשלה – 46 נגד – 54 נמנעים – אין ההצעה של סיעת העבודה להביע אי-אמון לראש הממשלה לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 46, נגד – 54, אין נמנעים.

דן תיכון: הצעת האי-אמון בראש הממשלה לא נתקבלה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 47) (לא תעמוד על דם רעך), התשנ"ה–1995, קריאה ראשונה.

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד הודעת הוועדה – 53 נגד – 46 נמנעים – אין הודעת ועדת החוקה, חוק ומשפט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 47) (לא תעמוד על דם רעך), התשנ"ה–1995, נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 53, נגד – 46, אין – נמנעים.

דן תיכון: מובן שדין הרציפות הוחל על הצעת החוק הזו.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

דן תיכון: הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון), התשנ"ז–1997, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דן תיכון: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, חבר הכנסת סאלח טריף – איננו.

דן תיכון: אני עובר לסעיף הבא: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 15) (תקופת צינון), התשנ"ז–1997, קריאה ראשונה, של חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

דן תיכון: יציג את ההצעה חבר הכנסת אבי יחזקאל.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק זו, הצעת חוק ניירות ערך, תכליתה להחיל תקופת צינון על עובדי הרשות לניירות ערך, ששולטים, כפי שאתה יודע, על מידע רגיש בתקופות של מסחר בבורסה.

אברהם יחזקאל: אגב, הצעת החוק נתמכת על-ידי הממשלה.

אברהם יחזקאל: למעשה היא מעניקה ומטילה תקופה של צינון, פרק זמן סביר, על עובדי הרשות, ולו כדי לצנן את המידע שיש בידיהם.

אברהם יחזקאל: פעמים לא מעטות בעבר הועלו חשדות כאלו ואחרים באשר לשימוש במידע על מסחר בבורסה.

אברהם יחזקאל: אדוני השר לאיכות הסביבה, אתה כועס עלי?

רפאל איתן: אני נותן לך כבוד.

רפאל איתן: אני עומד בדום מתוח.

מאיר שטרית: רפול, הוא נבהל, תשב.

אברהם יחזקאל: אתה יודע שאני מוקיר אותך מאוד, אדוני השר.

אברהם יחזקאל: בכל מקרה, תכליתה של הצעת חוק זו למנוע אפשרות של שימוש במידע, וכפי שידוע – מידע רגיש שנמצא בידי סוחרי בורסה ועובדי הרשות.

אברהם יחזקאל: הצעת החוק הזו מנסה לעקור כל אפשרות לשמש ולהשתמש במידע חם, המדבר על מסחר לא טבעי שעלול שיתקיים בבורסה.

אברהם יחזקאל: לכן, על-פי הצעת החוק, וכפי שציינתי תומכים בה הממשלה ושר האוצר, עובד הרשות לא יהיה רשאי להיות בעל עניין בחבר בורסה מכוח החזקת מניות עד תום שנה מיום סיום עבודתו ברשות, או להיות עובד של חבר בורסה עד תום שלושה חודשים מיום סיום עבודתו ברשות.

אברהם יחזקאל: אנחנו נמצאים היום בעידן שמנסה להטיל תקופות של צינון על עובדים בארגונים שונים.

אברהם יחזקאל: אני חושב שהחוק הזה הוא חוק נבון וסביר.

אברהם יחזקאל: עובדה היא שגם הממשלה תומכת בו.

אלי גולדשמידט: זו לא סיבה לתמוך בחוק הזה.

אלי גולדשמידט: אנחנו נתמוך בחוק בגללך.

אברהם יחזקאל: אני מודה לך מאוד.

אברהם יחזקאל: אני חוזר ואומר, החוק יבוא לדיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכספים.

אברהם יחזקאל: אני מודה לכם על התמיכה.

אברהם יחזקאל: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת אבי יחזקאל.

מאיר שטרית: אני מזמין את ראשון הדוברים הרשומים אצלי – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מאיר שטרית: רבותי, אני מודיע בזאת שרשימת הדוברים לחוק הזה נעולה.

מאיר שטרית: מי שלא נרשם עד עכשיו – לא יכול עוד להירשם.

רפאל איתן: מי שנרשם תמחוק אותו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בבקשה.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אדוני שר החקלאות, אתה מאוד פעיל היום.

אלי גולדשמידט: למה לכבודי אתה לא עומד בדום מתוח, למה רק לכבוד חבר הכנסת אבי יחזקאל?

רפאל איתן: מפקדים הכי טובים הם אלה שמצדיעים לחיילים.

רפאל איתן: עמדתי בשבילו דום מתוח – – –

אלי גולדשמידט: אני לא משחרר אותך.

אלי גולדשמידט: תבקש מאבי יחזקאל.

מאיר שטרית: תעשה סיבוב סביב האולם ותחזור.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק של חבר הכנסת אבי יחזקאל היא הצעה נכונה, טובה, אבל לטעמי צרה מדי.

אלי גולדשמידט: אני אתמוך, כמובן, בהצעת החוק הזו, ואני גם מקווה שהיא תעבור בקריאה שנייה ושלישית.

אלי גולדשמידט: אבל אני חושב, שנושא תקופת הצינון חייב לקבל טיפול מערכתי רחב הרבה יותר מאשר בנושא של הרשות לניירות ערך דווקא.

אלי גולדשמידט: היו בעבר הלא-רחוק תופעות ידועות במסגרות שונות במשק, במיוחד בתחומים הכלכליים, שבכירים בממשלה, למשל במשרד האוצר ובבנק ישראל, עם תום תקופת כהונתם במסגרת התפקיד הממשלתי או התפקיד הציבורי שבו הם כיהנו, יצאו די מהר לשוק הפרטי והשתלבו בהנהלה של בנק או במקומות אחרים.

אלי גולדשמידט: הם יצאו ממוסדות שאמורים היו לפקח, מעצם טיבם, על אותם מוסדות שאליהם הם נכנסו לאחר מכן במסגרת עבודה פרטית, ולעתים גם בשכר מאוד גבוה.

אלי גולדשמידט: אני יודע שהנושא הזה מטופל ברמה של נציבות שירות המדינה, שקובעת או ממליצה.

אלי גולדשמידט: יש איזו ועדה בראשות שופט בדימוס שממליצה על תקופת צינון.

אלי גולדשמידט: בהרבה מאוד מקרים היא מקצרת את תקופת הצינון.

אלי גולדשמידט: אבל אני חושב שהנושא הזה ראוי שיעוגן בחקיקה.

מאיר שטרית: ראה טורבוביץ.

אלי גולדשמידט: נכון.

אלי גולדשמידט: אתה מתכוון למקרה האחרון של יורם טורבוביץ, שדווקא הוא נפל.

אלי גולדשמידט: אני חושב שלפחות ברמה האישית לא היתה איזו בעיה מבחינתו לשמש כמנכ"ל "בזק", אבל הנושא הזה הופעל לגביו.

אלי גולדשמידט: אבל, היו מקרים קודמים שהנושא לא הופעל, ולא אכנס כרגע לשמות.

אלי גולדשמידט: אני חושב שזה לא ראוי.

אלי גולדשמידט: זה גם מטיל לכאורה דופי באותם אנשים, ואני לא מטיל שום דופי באותם אנשים, שלאחר שסיימו את השירות הממשלתי או את השירות הציבורי עברו לכהן במסגרות פרטיות.

אלי גולדשמידט: הדבר צריך להיות מעוגן בחקיקה.

אלי גולדשמידט: יכול להיות שר שהיה ממונה על תחום מסוים, שיוצא לשוק החופשי ופועל במסגרת אותו תחום, ולעתים עוסק עם אנשים שהוא היה אחראי בצורה כזאת או אחרת בתום לב לקידומם בתקופת כהונתו כשר.

אלי גולדשמידט: הדבר הזה הוא בעייתי, והצדק בעניין הזה צריך להיראות ולא רק להיעשות.

אלי גולדשמידט: לפיכך, אני מסכם את דברי בכך שאני מציע לחבר הכנסת אבי יחזקאל – הנה, חבר הכנסת יחזקאל, כשאני מזכיר את שמך אני מקבל את תשומת לבך – – –

אברהם יחזקאל: הקשבתי לכל מלה.

אלי גולדשמידט: אני מציע לחבר הכנסת אבי יחזקאל ולחברי כנסת אחרים לשקול את הדברים על בסיס התפיסה המעוגנת בהצעת החוק שלך לגבי הרשות לניירות ערך ולקבוע חוק מערכתי שיקבע תקופת צינון לאנשים בכירים בתחומים רבים אחרים.

אלי גולדשמידט: לכאורה, מה שיוצא הוא, שאם אנחנו מחוקקים חוק רק לעובדי הרשות לניירות ערך, כאילו אנחנו מחשידים אותם.

אברהם יחזקאל: חלילה.

אלי גולדשמידט: אני יודע שזאת לא הכוונה.

אלי גולדשמידט: יוצא שכאילו אנחנו מחשידים אותם יותר מאשר עובדי רשויות אחרות, שהן חשובות לא פחות.

מאיר שטרית: תודה.

אלי גולדשמידט: לכן, אני מציע לפעול בעניין הזה בצורה מערכתית.

אלי גולדשמידט: תודה רבה, אדוני.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת גולדשמידט.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לברך את חברי אבי יחזקאל על הצעת החוק.

אופיר פינס-פז: אני חושב, שהיא הצעת חוק ראויה וצודקת, שהיתה חסרה בספר החוקים של מדינת ישראל.

אפי אושעיה: מהפכה של ממש.

אופיר פינס-פז: אני מוכרח להודות, שזה די מפתיע שדווקא לגבי עובדי הרשות לניירות ערך, אנשים שבאמת יש להם גם מידע רב וגם ניסיון, אף אחד לא סבר שמן הראוי שתהיה איזו תקופת צינון מרגע פרישתם מעבודתם ועד רגע כניסתם לעבודה במסגרת שוק ההון כחברי בורסה או כעובדים אצל חברי בורסה.

אופיר פינס-פז: הצעה זו היא הצעת חוק מינימליסטית, הגיונית, לא דרקונית.

אופיר פינס-פז: היא קובעת, שעובד הרשות לניירות ערך צריך תקופת צינון של שנה מהיום שבו הוא פורש ועד שהוא הופך חבר בורסה, להבדיל מעובד אצל חבר בורסה כשכיר, שלצורך זה נדרשים שלושה חודשי צינון בלבד.

אופיר פינס-פז: אני חושב שההצעה טובה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהיא תעבור בכנסת בקריאה ראשונה ובקריאה שנייה ושלישית בהמשך.

אופיר פינס-פז: עם זאת, אי-אפשר שלא לומר מלה על נושא הצינון בכלל.

אופיר פינס-פז: ד"ר יורם טורבוביץ, ידידי, נפסל מלשמש מנכ"ל "בזק" על רקע צינון.

מאיר שטרית: הוא לא נפסל.

מאיר שטרית: רק אמרו שדוחים את המינוי שלו בשנה.

אופיר פינס-פז: כן.

אופיר פינס-פז: הוא לא עבר את ועדת הצינון, אם לומר זאת בניסוח המדויק.

אופיר פינס-פז: אני מוכרח להגיד, שלי העניין מעט צורם, במיוחד על רקע אלה שכן עברו אותה.

אופיר פינס-פז: בשנים האחרונות לפחות הרמתי גבה כשעברו את ועדת הצינון כמה אנשים שיש באמת חשש מעל לסביר לניגוד אינטרסים בין התפקידים שמילאו לבין התפקידים שהם החלו למלא.

אופיר פינס-פז: מוכרחים להיכנס בעובי הקורה.

אופיר פינס-פז: נדמה לי שנושא הצינון לא נבדק מספיק, לא בצד התחיקתי אלא דווקא בצד האופרטיבי של הוועדה שקובעת מי כן, מי לא וכן הלאה.

אופיר פינס-פז: אני לא רוצה להיכנס כאן לשמות ולתפקידים.

אופיר פינס-פז: אבל מי מאתנו שבקיא בתחום מכיר ויודע למי ולמה מכוונים דברי.

אופיר פינס-פז: אני מציע לוועדת הכלכלה להיכנס בעובי הקורה, לתת את הדעת בנושא הצינון ולראות האם וכיצד עושים בו את השינויים הדרושים.

אופיר פינס-פז: לפי דעתי, הנושא הזה הוא בהחלט צו השעה, כדי להסיר ספקות וחששות לעיוותים, לאפליות ולתחושות קשות אצל חלק מבעלי התפקידים שצריכים לעבור את המבחן הזה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אופיר פינס-פז.

מאיר שטרית: הבאה בתור, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – איננה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת שבח וייס – איננו; חבר הכנסת רפי אלול – איננו.

מאיר שטרית: רבותי, אנחנו עוברים בזאת להצבעה.

אפי אושעיה: רק רגע.

אפי אושעיה: איפה אני?

אפי אושעיה: נרשמתי.

טלב אלסאנע: איפה אני?

מאיר שטרית: אתם לא רשומים, רבותי.

אפי אושעיה: נרשמתי.

מאיר שטרית: כידוע לכם, לפי התקנות, אתם צריכים לאשרר.

אפי אושעיה: הייתי אצל המזכיר בתחילת הישיבה.

מאיר שטרית: אדוני, אני מתייחס לדברים לפי הרשימה שבידי.

מאיר שטרית: אבל אין בעיה, בבקשה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אפי אושעיה, אתה אחרי חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מאיר שטרית: אתה תהיה אחרון הדוברים.

אברהם יחזקאל: אני מבקש להשיב.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מברך את חבר הכנסת אבי יחזקאל על הצעת החוק.

טלב אלסאנע: אני סבור שבמסגרת עבודתו כיושב-ראש ועדת המשנה של ועדת הכספים בעניין הבנקאות הוא עושה עבודה מצוינת.

טלב אלסאנע: בהזדמנות זו אני רוצה לפנות אליו ולבקש לקיים דיון בנושא מאוד חשוב, בהעדר הנכונות של בנקים שונים לפתוח סניפים ביישובים הערביים בכלל וביישובים הערביים בנגב בפרט.

טלב אלסאנע: למשל, בנגב קיימים בערך שבעה יישובים, ובשישה מהם אין שום סניף בנק.

טלב אלסאנע: אנחנו יודעים מה החשיבות של פתיחת סניף בנק למתן שירותים.

טלב אלסאנע: זה גם מקל על תושבים שפונים לבנק, פותחים חיסכון, פורעים, מושכים, מפקידים וכו'.

טלב אלסאנע: במצב הקיים הם נאלצים לנסוע לבאר-שבע, עם כל העלויות הכרוכות בדבר, מה גם שעצם העובדה שפותחים סניף בנק מאפשר פיתוח של מערכת עסקית ומסחרית סביב הבנק ובסמוך לו.

טלב אלסאנע: אתם מתארים לעצמכם מה חשיבות הדבר בעיר כמו רהט.

טלב אלסאנע: אתה, אבי יחזקאל, ביקרת אצל החברים שלך.

טלב אלסאנע: ביקרת אצל טלאל אל-גנאווי, שהוא חבר המפלגה שלכם.

טלב אלסאנע: הוא היה ראש העיר שם.

טלב אלסאנע: רהט היא עיר שמונה 30,000 תושבים, ויש בה סניף אחד של בנק מרכנתיל דיסקונט, ולא מאפשרים פתיחת סניף אחר של שום בנק מתחרה אחר.

טלב אלסאנע: כשאין תחרות, מי שניזוק הוא הצרכן.

טלב אלסאנע: כשיש תחרות בין סניפים, כל אחד רוצה לקבל נתח יותר גדול משוק המפקידים והמשקיעים.

טלב אלסאנע: כך דואגים להיטיב עם התושבים ועם הלקוחות.

טלב אלסאנע: אבל כשאותו סניף יודע שאין סניף מתחרה אחר ויש רק הסניף הזה, שכולם יפנו אליו, אם ירצו ואם לא, אם יקבלו שירות טוב ואם לא – – –

אפי אושעיה: תמיד המיעוטים דפוקים.

אפי אושעיה: אין מה לעשות.

טלב אלסאנע: השאלה היא עד כמה, אתה מבין?

טלב אלסאנע: יש פרופורציה מסוימת.

טלב אלסאנע: עד גבול מסוים אנחנו יכולים לקבל זאת.

טלב אלסאנע: אבל זה כבר עבר את הגבול.

טלב אלסאנע: לכן, אני מזמין את חבר הכנסת אבי יחזקאל לקיים דיון במסגרת ועדת המשנה לענייני בנקאות.

טלב אלסאנע: יש לזמן את מנהלי המחוזות של סניפי הבנקים השונים במחוז הדרום, עם ראשי הרשויות, ולדון בעניין, כי ראשי הרשויות מוכנים לתת הקלות, הם מוכנים לתת פטור ממס במשך שנים מספר, על מנת לסייע בפיתוח המערכת העסקית והפיננסית באותם יישובים.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אפי אושעיה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לא שיש לי בשורה גדולה לעם ישראל בעקבות הצעת החוק של חבר הכנסת אבי יחזקאל.

אפי אושעיה: אבל אני מוצא לנכון לשבח את חבר הכנסת יחזקאל, יושב-ראש ועדת המשנה לבנקאות וכלכלן במקצועו, שאיתר פרצה מהסוג הזה.

אפי אושעיה: זה בלתי אפשרי שעובדי מדינה, למשל, או האנשים הפוליטיים, יגנו על עצמם בזה שהם מגבילים וכופים תקופת צינון על אנשים שרוצים לעבור משירות המדינה למערכת הפוליטית, ואילו במערכת כלכלית כל-כך גדולה וכל-כך משמעותית, שכל מידע פנים יכול להזרים מיליונים לכיסים פרטיים, אפשרו עד היום לאנשים מהסוג הזה לעבור באופן חד מדי, מהיום למחר, מהמערכת הציבורית של הרשות לניירות ערך למערכת הפרטית.

אפי אושעיה: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לברך את חבר הכנסת אבי יחזקאל ואני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק.

אפי אושעיה: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אפי אושעיה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אבי יחזקאל ישיב למתלוננים.

דוד צוקר: הוא ישיב בקצרה.

מאיר שטרית: הוא הבטיח.

אברהם יחזקאל: ראוי אצלנו, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, שנשיב, אבל ביקשתי את הרשות כדי להגיד משהו על היושב-ראש, יושב-ראש הישיבה, שמלחמתו בעניין של ניגודי אינטרסים, של קופות הגמל וועדות ההשקעות של הבנקים, ידועה זה שנים.

אברהם יחזקאל: אני חייב לומר, שבקדנציה הקודמת ישבתי לצדו בוועדת הכספים, וכל המהלך הזה של הינתקות בין בעלי אינטרסים מאינטרסים שונים שמאפיינים את מערכת הבנקאות, נגזר גם מתפקידיו בעבר של היושב-ראש.

אברהם יחזקאל: אני מודה על התמיכה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אבי יחזקאל.

מאיר שטרית: רבותי, אנו עוברים להצבעה.

מאיר שטרית: ובכן, רבותי, אבקש להצביע מי בעד ומי נגד העברת ההצעה לוועדת הכלכלה, אני מבין, שטיפלה בנושא?

אברהם יחזקאל: ועדת הכספים.

מאיר שטרית: ועדת הכספים ולא ועדת הכלכלה.

מאיר שטרית: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את חוק ניירות ערך (תיקון מס' 15) (תקופת צינון), התשנ"ז–1997, לוועדת הכספים נתקבלה.

מאיר שטרית: אני קובע, רבותי, שבשישה קולות בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים – – –

אלי בן-מנחם: תצרף אותי.

אפי אושעיה: תצרף אותי.

מאיר שטרית: אני מצרף את קולותיהם של חברי הכנסת בן-מנחם ואפי אושעיה.

מאיר שטרית: ההצעה מועברת לדיון בוועדת הכספים, להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר שטרית: רבותי, אנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

מאיר שטרית: הסעיף הבא, על-פי סדר-היום שמונח בפני, הוא הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 2), קריאה ראשונה.

מאיר שטרית: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מאיר שטרית: לפני כן נעבור לדיון בהצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון), התשנ"ז–1997, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר שטרית: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה, מכובדנו, חבר הכנסת סאלח טריף.

מאיר שטרית: בבקשה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים – – –

דוד צוקר: מה הסעיף על סדר-היום?

מאיר שטרית: הצעת חוק שהייה שלא כדין.

סאלח טריף: זו הצעת חוק עם שתי הסתייגויות בלבד, והיא מאוד חשובה וקצרה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, ראשית אני מודה לך על שהחזרת את הנושא הזה לסדר-היום, זה חשוב, משום שתוקפו של החוק הזה פג וחשוב מאוד שהוא יחוקק היום ונסיים זאת.

סאלח טריף: הנני מתכבד בזה להביא בפני מליאת הכנסת את הצעת חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון), התשנ"ז–1997.

סאלח טריף: הצעת חוק זו נדונה בקריאה ראשונה ביום 5 במרס 1997 והועברה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה לשם הכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

סאלח טריף: מטרת הצעת החוק המונחת בפניכם – אדוני השר לביטחון פנים, זו הצעה שנוגעת למשרדך – היא הארכת תוקף חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה), התשנ"ז–1996, בשנה נוספת, עד לחודש מרס 1998.

סאלח טריף: חברי הכנסת הנכבדים, אני מבקש להסב את תשומת לבכם לכך שאנחנו הולכים להאריך את תוקפו של החוק בשנה נוספת.

סאלח טריף: היות שייתכן שלחבר הכנסת בדש, שהוא ראש מועצה, יש עובדים זרים בעומר, חשוב מאוד שהוא יאזין לחקיקה שמתבצעת כאן.

פיני בדש: – – –

סאלח טריף: עיקרי חוק זה הם החמרת עונשם של המסייעים למעשה העבירה של שהייה שלא כדין על דרך הלנה, העסקה שלא כדין ותיווך לעבירות אלה, וקביעת עונש של שנתיים מאסר בגין עבירה זו או קנס כספי גבוה.

סאלח טריף: כמו-כן מוסיף החוק וקובע כעבירה התנהגות של הסעה, אדוני היושב-ראש:

סאלח טריף: הסעה על-ידי מעביד או מתווך כוח-אדם הן בעצמו או באמצעות עובדו, או שולחו של אדם שהוא תושב האזור שאינו רשאי לעבוד במדינת ישראל.

סאלח טריף: הוראת השעה באה להילחם למעשה בבעיית הטרור, והיא קובעת עונשים כבדים למדי של מאסר במקום קנסות על אותם אזרחים ישראלים שהעסיקו עובדים מהשטחים ללא היתר ביטחוני, או שנתנו להם הלנה שלא בהתאם להיתר שאמור לאפשר להם להיכנס לעבוד, או שהסיעו אותם בתחומי ישראל.

סאלח טריף: העונש על עבירות אלה הוא שנתיים מאסר או קנס כספי גבוה.

סאלח טריף: אולם בצד החמרת הענישה משאיר החוק המוצע, חבר הכנסת פורז, את האופציה של קביעת העבירה על-פיו כעבירה מינהלית המאפשרת כיום הליך שיפוטי מהיר.

סאלח טריף: בחינת יישום החוק בשנה שחלפה מעלה, כי במהלך השנה הגישה המשטרה כ-2,400 דוחות נגד מעסיקים, מסיעים או מלינים.

סאלח טריף: מספר רב זה של דוחות מעיד על הצורך בהארכת תוקפו של החוק בשל חשיבותו במניעת התופעה החמורה והמסוכנת לביטחון המדינה.

סאלח טריף: אני תקווה כי הארכת תוקפה של הוראת שעה זו תסייע במלחמה בטרור.

סאלח טריף: להצעת חוק זו הוגשו הסתייגויות.

סאלח טריף: אני מבקש ממליאת הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ולדחות את ההסתייגויות.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת סאלח טריף.

מאיר שטרית: אני קורא למסתייגים לנמק את הסתייגויותיהם.

מאיר שטרית: ראשון המסתייגים – חבר הכנסת בנימין אלון.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אברהם פורז.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הוראת השעה הזו שאנחנו מתבקשים לתת לה הארכת תוקף של שנה נוספת היא הכרחית במציאות החירום, במציאות הביטחונית שאומנם לרגע נדמה שהשתנתה, אבל האיומים הם שהיא תתחדש עלינו, חס וחלילה, ואנחנו שוב ניתקל באותה מציאות שהכרנו, של רציחות במקומות עבודה, של הפקרות ביטחונית.

בנימין אלון: אני חושב שהגענו לכמה דברים חשובים בזמן ממשלת העבודה.

בנימין אלון: אחד מהם היה אותה מדיניות שהכריחה את המשק הישראלי להסתדר ללא תלות בשוק העבודה של הערבים מיהודה ושומרון.

בנימין אלון: נכון שהאלטרנטיבה של עובדים זרים יוצרת לפעמים גם בעיות מסוימות, אבל העובדים הזרים אינם יוצרים תחרות לאומית ואינם מהווים סיכון ביטחוני.

בנימין אלון: לכן, המצב היחיד שאני חושב שאין לנו ברירה אלא להמשיך ולהחזיק בו הוא אותו מצב שבו הם ידאגו להסתדר לבד.

בנימין אלון: הואיל ואינני מעוניין בשפיכות דמים, ואינני רואה בסיטואציה הפוליטית הנוכחית אפשרות שאנחנו, חלילה, כמעט בכל סיטואציה שלא תהיה, ניכנס בכוח למקומות שהם קיבלו, לצערי, לבושתי, אחיזה בהם, האפשרות היחידה היא שהם ידאגו להסתדר לבד.

בנימין אלון: אם הם צריכים תמיכה מהעולם, ידאג להם העולם שם.

בנימין אלון: אנחנו איננו צריכים לדאוג לתעסוקה של הערבים מיהודה, משומרון ומעזה.

תמר גוז'נסקי: מי בנה את ההתנחלויות?

בנימין אלון: בסדר.

בנימין אלון: קודם כול, זה ביהודה, שומרון ועזה, לזה את מסכימה, את זה את רוצה.

בנימין אלון: אני בא להגן על התל-אביבים.

תמר גוז'נסקי: אתם גרים בווילות והם גרים בזבל.

בנימין אלון: להיפך, חברת הכנסת גוז'נסקי – – –

תמר גוז'נסקי: ודאי, העליתם את רמת החיים שלהם.

בנימין אלון: חברת הכנסת גוז'נסקי, הוראת השעה שאנחנו דנים עליה חתומה בידי שבח וייס כיושב-ראש הכנסת, משה שחל כשר לביטחון פנים.

בנימין אלון: אני לא הכתובת למחאתך.

תמר גוז'נסקי: – – על העבודה – – –

בנימין אלון: אני רק מודיע לך שההיפך.

בנימין אלון: לדעתי, לפעמים נוקטים שאננות עד כדי אבסורדים, חברת הכנסת גוז'נסקי, כשאני שומע שיאסר ערפאת דורש להפסיק העסקת עובדים זרים.

בנימין אלון: הוא דורש שנעסיק את הפלשתינים.

בנימין אלון: אם אתה מתנהג כראש מדינה, דאג לתעסוקה לאותם ערבים שהם תחת ריבונותך המדומה – – –

סאלח טריף: זה לא נורא, הלוואי שיכולנו.

בנימין אלון: לכן אני אומר, ובזה אני מסיים – מעבר לוויכוחים פוליטיים, אסור להיות שאננים.

בנימין אלון: ההפסקה הזאת שיש לנו, ברוך השם, בפיגועים – משמחת; טובה כל שנייה ושנייה שלא נשפך דם.

בנימין אלון: אבל יש להמשיך באותה עירנות, שהיתה דווקא לממשלה הקודמת.

בנימין אלון: חשוב לא להיות שאננים ולא לנקוט יד פתוחה שתביא לחוסר ביטחון, שבסופו של דבר ישלמו עליו האזרחים כולם.

מאיר שטרית: תודה רבה.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם פורז לנמק שתי הסתייגויות.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק היא מיותרת.

אברהם פורז: היא מיותרת משום שהיא למעשה לא מיושמת.

אברהם פורז: כל מי שמכיר את המציאות יודע שיש לנו הרבה מאוד עובדים מהשטחים שעובדים בישראל בלי אישורים, וזה לא נעשה תוך הברחת גבול מסובכת על-ידי אנשים שצריכים מאוד להתאמץ – נניח, כמו שהיו בורחים בשעתו ממזרח-גרמניה.

אברהם פורז: זה היה קשה מאוד.

אברהם פורז: היתה חומת ברלין, היו מגדלי שמירה.

מאיר שטרית: היו יורים בהם.

אברהם פורז: היו גם יורים.

אברהם פורז: כל מי שרוצה לראות את התופעה הזאת יכול ללכת לאחד המקומות שבהם יש מחסום של צה"ל בכניסה לשטחים ולראות איך הפלשתינים מגיעים למרחק 100 מטר מהמחסום, מחנים יפה את המכוניות, הולכים – ממש מול החיילים, אפילו לא מנסים ללכת רחוק – כמה עשרות מטרים מהמחסום, לצד השני.

אברהם פורז: בצד השני מחכים להם המעסיקים הישראלים עם מיניבוסים קטנים או עם טנדרים, ולוקחים אותם יפה לעבודה.

אברהם פורז: בסוף היום הדבר הזה חוזר, באותה דרך זה נעשה שוב.

אברהם פורז: אני לא נגד התופעה של עבודת פלשתינים בישראל.

אברהם פורז: לדעתי, זה לטובתם ולטובתנו, משום שאנחנו יצרנו בשטחים מציאות כזאת שאין שם מספיק מקורות תעסוקה.

אברהם פורז: הלוואי שנגיע פעם למצב – ואני בעד המצב הזה – שבשטחים תהיה כלכלה משגשגת והם יוכלו לעבוד סמוך לבתיהם ולא יצטרכו לעבוד בישראל.

אברהם פורז: אלה שרוצים לעבוד כחוק, שבאמת עוברים את המחסום – ניקח לדוגמה את תושבי העיר עזה או תושבי רצועת-עזה שיש להם אישורים לעבוד בישראל, והם מגיעים למחסום ארז – סובלים מאוד.

אברהם פורז: במחסום ארז אין מספיק עמדות ביקורת, ואז עומדים חצי לילה במחסום – לפעמים שעתיים, לפעמים יותר – כדי לעבור את הבדיקה הביטחונית.

אברהם פורז: ועל זה מוסיפים את זמן הנסיעה עד המקום שאליו צריך לנסוע ואת זמן החזרה.

אברהם פורז: באיזשהו מקום, מי שבא באופן חוקי, אנחנו מטרטרים אותו ומתעללים בו.

אברהם פורז: הרי אפשר היה להגביר באופן – – –

מאיר שטרית: מה שצריך לעשות זה אולי למצוא פתרונות למעבר מהיר ויעיל של העובדים שיבואו מרצועת-עזה לעבוד בישראל.

מאיר שטרית: הרי בעינינו – לפחות בעיני – הם עדיפים מעובדים זרים.

אברהם פורז: אני בהחלט בעד.

אברהם פורז: אבל אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, מי שמאמין שכרגע אין לנו פיגועים בגלל הצעדים שאנחנו עשינו ובגלל החוק הזה, לדעתי חי באשליה.

מאיר שטרית: וגם ההיפך.

מאיר שטרית: אם יהיו פיגועים, סימן שהרשות הפלשתינית הורידה את השליטה מארגוני הטרור.

אברהם פורז: נכון.

אברהם פורז: אני חושב שאין לנו פיגועים משום שהרשות הפלשתינית ושירותי הביטחון שלה נלחמים בזה, בהצלחה הרבה יותר גדולה מאתנו.

סאלח טריף: אתה חושב שאפשר לבטל את החוק הזה?

אברהם פורז: המפתח למניעת טרור הוא לא מהסוג הזה, אלא דווקא שיתוף פעולה עם הרשות הפלשתינית על מנת שהיא תמשיך במוטיבציה שלה להילחם בטרור.

אברהם פורז: מה אנחנו עושים עם מזרח-ירושלים, אדוני היושב-ראש, הר-חומה?

אברהם פורז: אנחנו יודעים את המציאות.

אברהם פורז: המציאות היא, שמאז 1967 נעשה מעט מאוד למען ערביי מזרח-ירושלים בתחום הבנייה; מעט מאוד.

אברהם פורז: ולכן גם כאשר ממשלת ישראל בהחלטה האחרונה מלפני שבועיים מציגה תוכנית שבה ייבנו כמה אלפי דירות במזרח-ירושלים – אין אמון.

אברהם פורז: מה אנחנו נראה בעוד כמה ימים?

אברהם פורז: הלוואי שלא נראה, כי אני מקווה שנצליח למנוע את זה.

אברהם פורז: אנחנו נראה שבהר-חומה הפרויקט מתחיל להתקדם, אבל בפרויקטים של הערבים לא קורה דבר, והאמון שוב ייחלש.

אברהם פורז: כשאין אמון, יש אפשרות לגורמים הקיצוניים להסית וגם לבצע פעולות טרור.

אברהם פורז: באיזשהו מקום אתה מביא את האנשים לכלל ייאוש.

אברהם פורז: אני רוצה לומר מעבר לזה, יש היום איסור כמעט מוחלט על הלנת עובדים זרים בתחומי ישראל, אם אלו עובדי שטחים.

אברהם פורז: כמובן, אם זה אדם מהפיליפינים, אתה מלין אותו, אבל גם לגביהם אסור.

אברהם פורז: אני לא רואה סיבה מדוע אדם שהגיע עם רשיון ויש מקום להלין אותו, אי-אפשר להלין אותו באופן חוקי.

אברהם פורז: למה צריכים לטרטר אותו כל ערב במשך שעתיים, לכל כיוון, ובמחסום עוד כשעתיים?

אברהם פורז: למה צריך לעשות לו את זה?

אברהם פורז: למה מהרגע שהוא עוזב את הבית ועד הרגע שהוא חוזר הביתה, במקום שזה יארך 10 שעות זה אורך 15 שעות?

אברהם פורז: הוא מגיע הביתה, בקושי מספיק לאכול משהו, לישון, ושוב קם לעבודה.

אברהם פורז: הרי אנחנו יצרנו במדינה הזאת מספר רב של חוקי עבודה שמגבילים את שבוע העבודה.

אברהם פורז: אבל לא חשבנו על זה שאנחנו יכולים ליצור לאדם כאלה קשיים בדרך לעבודה ובדרך מהעבודה שכמעט את כל ימיו הוא יבזבז למען העבודה.

אברהם פורז: לכן, החוק הזה הוא לא יעיל, הוא לא מעשי, הוא לא מועיל לשום דבר.

אברהם פורז: נכון שהממשלה הקודמת העבירה אותו, חבר הכנסת אלון.

אברהם פורז: אנחנו יכולים גם באופן שגרתי לשים את החותמת שלנו על כל דבר.

אברהם פורז: ואני אומר לך – לא כל מה שהממשלה הקודמת עשתה, בעיני הוא קדוש.

בנימין אלון: גם לא בעיני.

אברהם פורז: ודאי לא בעיניך.

מאיר שטרית: חבר הכנסת פורז, אבל אתה צריך לזכור את הסיבה לחקיקה הזאת.

מאיר שטרית: הרי מה קרה?

מאיר שטרית: עד שהתחילו פעולות הטרור, עובדי השטחים נכנסו באופן חופשי לישראל, ישנו, לנו, זה לא עניין אף אחד בכלל.

תמר גוז'נסקי: אדוני, יש סגר מ-1991, ממלחמת המפרץ.

מאיר שטרית: נכון, אבל עבדו פה מאות אלפי פועלים בארץ גם אחרי מלחמת המפרץ, ללא שום בקרה, ללא בקרת גבולות ולא כלום.

מאיר שטרית: העניין התחיל להיות חמור כשהיו פיגועי טרור.

מאיר שטרית: זאת אומרת, הבעיה התחילה כאשר אותן קבוצות שמתנגדות לשלום גם בקרב הפלשתינים פגעו בצורה קשה על-ידי טרור, הם שגרמו בעצם לישראל להגיב ולחוקק חוקים כאלה.

תמר גוז'נסקי: עבודת הפלשתינים היתה מוסדרת כל הזמן דרך שירות התעסוקה, החל מסוף שנות ה-60.

מאיר שטרית: נכון, אבל כל הסידור הזה – – –

תמר גוז'נסקי: הסגר פשוט קבע כללים הרבה יותר מחמירים לגבי מתן האישורים האלה.

תמר גוז'נסקי: על זה אנחנו מדברים.

תמר גוז'נסקי: אלה שנכנסים בלי חוק, ייכנסו תמיד.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, אני טוען, שאדם ביהודה ושומרון שרוצה לבצע פיגוע בתל-אביב, יכול לבצע את זה, מהסיבה הפשוטה – כפי שתיארתי קודם, אין בעיה לחצות את הגבול ברגל, אין בעיה לגנוב מכונית באחד היישובים שנמצאים סמוך ל"קו הירוק", אין בעיה לבצע עם המכונית הזאת פיגוע.

אברהם פורז: בסופו של דבר, אנחנו מחפשים את המטבע מתחת לפנס.

אברהם פורז: במלים אחרות, אנחנו עושים פעולות שייראו כאילו נלחמים בטרור, אבל זה לא עוזר.

אברהם פורז: מה הפעולות האלה עושות?

אברהם פורז: מי שרוצה לבצע פעולת טרור, זה לא מונע ממנו.

אברהם פורז: לעומת זאת, אתה מכביד על אלה שאין להם שום כוונה להשתתף בפעילות חבלנית.

אברהם פורז: כל מה שהם רוצים זה להתפרנס, ואותם אתה מעביר לצד השני.

אברהם פורז: לכן, לדעתי החוק הזה הוא מיותר, הוא חוק לא טוב.

אברהם פורז: כדרך של שגרה, חוקים גרועים כאלה ממשיכים וממשיכים.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת פורז.

מאיר שטרית: חבר הכנסת סאלח טריף, רצית להשיב משהו?

סאלח טריף: כן.

מאיר שטרית: אני מבקש לעשות את זה בקצרה, כי אנחנו רוצים להגיע להצבעה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פורז היה בשלבי החקיקה בוועדה.

סאלח טריף: החוק הזה בא לענות על מצב קשה שהיה קודם ועדיין לא חלף, לדאבוני הרב.

סאלח טריף: אני לא מת על החוק הזה ולא כל כך שמח ומרוצה ממנו, הייתי מאוד רוצה שתהיה כניסה חופשית של עובדים אל תוך ישראל וחזרה – כמוך, אדוני היושב-ראש – אבל המצב הביטחוני הוא כזה שצריכה להיות בקרה כלשהי על העובדים שמגיעים לכאן.

סאלח טריף: חבר הכנסת פורז צודק.

סאלח טריף: אני ראיתי במו עיני שעוקפים את המחסומים מימין ומשמאל ומתחברים אל הקבלן הישראלי או אל המתווך והולכים אתו וחוזרים בערב.

סאלח טריף: אבל נשאלת השאלה האם אנחנו יכולים להרשות לעצמנו לבטל חוק כזה, כי בכל זאת, 2,400 דוחות בשנה הקודמת, אדוני היושב-ראש, מרתיעים.

סאלח טריף: כי יש גם עבירה פלילית מאחורי זה, ורישום עבירה פלילית יכול לקלקל לקבלנים ולאנשים אחרים שרוצים להיות רשומים כחוק וכדין.

סאלח טריף: על כן, החוק עדיין נחוץ, עדיין חשוב.

סאלח טריף: עוד לא הגענו למצב שאנחנו יכולים להגיד שטוב לנו פה ואין בעיות ביטחוניות ונוכל להרשות שלא תהיה שום בקרה מצד אחד, ולא תהיה שום הרתעה של חוק, כמו הוראת השעה שיש לנו כאן, מצד שני.

סאלח טריף: על כן, אני מבקש לדחות את ההסתייגויות, אדוני היושב-ראש, ולהצביע על החוק בקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: תודה.

מאיר שטרית: ובכן, רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

מאיר שטרית: תחילה – על ההסתייגויות לשם החוק.

מאיר שטרית: תחילה – ההצעה של חבר הכנסת בני אלון.

מאיר שטרית: אתה מסיר.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אברהם פורז?

מאיר שטרית: נצביע.

מאיר שטרית: ובכן, מצביעים ידנית.

מאיר שטרית: מי להסתייגות של חבר הכנסת אברהם פורז לשם החוק – ירים את ידו?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: ההסתייגות של חבר הכנסת א' פורז לשם החוק לא נתקבלה.

מאיר שטרית: ההסתייגות נפלה.

מאיר שטרית: אני מצביע על שם החוק כהצעת הוועדה.

מאיר שטרית: מי בעד – ירים את ידו.

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: שם החוק, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מאיר שטרית: שם החוק עבר כהצעת הוועדה.

מאיר שטרית: לסעיף 1 יש הסתייגות של חבר הכנסת אברהם פורז.

מאיר שטרית: מי בעד ההסתייגות – ירים את ידו.

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: ההסתייגות של חבר הכנסת א' פורז לסעיף 1 לא נתקבלה.

מאיר שטרית: ההסתייגות לא עברה.

תמר גוז'נסקי: אדוני, לא הרימו ידיים.

מאיר שטרית: הרימו.

מאיר שטרית: את לא רואה, אני רואה את כולם.

מאיר שטרית: ההסתייגות לא עברה.

מאיר שטרית: אנחנו מצביעים על סעיף 1 כהצעת הוועדה.

מאיר שטרית: מי בעד – ירים את ידו.

מאיר שטרית: שלושה.

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: – שניים.

תמר גוז'נסקי: שלושה.

מאיר שטרית: גם אני מצביע, גברתי.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, הצבעה אלקטרונית.

מאיר שטרית: הצבעה אלקטרונית.

מאיר שטרית: מי בעד סעיף 1 כהצעת הוועדה?

מאיר שטרית: נא להצביע.

מאיר שטרית: הצבעה מס' 4 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 7 נגד – 3 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

מאיר שטרית: שבעה בעד, שלושה נגד.

מאיר שטרית: סעיף 1 עבר.

מאיר שטרית: לסעיף 2 אין הסתייגויות.

מאיר שטרית: מי בעד סעיף 2 כהצעת הוועדה – ירים את ידו.

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: סעיף 2 נתקבל.

מאיר שטרית: סעיף 2 עבר.

מאיר שטרית: עכשיו, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה על כל החוק בקריאה שלישית.

מאיר שטרית: בבקשה להצביע.

מאיר שטרית: מי בעד?

מאיר שטרית: מי נגד?

מאיר שטרית: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 6 נגד – 3 נמנעים – אין חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון), התשנ"ז–1997, נתקבל.

מאיר שטרית: בזאת אני קובע, שבשישה קולות בעד, שלושה נגד, בלי נמנעים, חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע) (הוראות שעה) (תיקון), התשנ"ז–1997, אושר בקריאה שנייה ושלישית, והוא הופך לחוק של מדינת ישראל.

מאיר שטרית: ואתרי הנצחה (תיקון מס' 2), התשנ"ז–1997

מאיר שטרית: אנחנו עוברים לנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 2), התשנ"ז–1997, בקריאה ראשונה.

מאיר שטרית: יציג את החוק השר לאיכות הסביבה, מר רפאל איתן, בבקשה.

מאיר שטרית: רבותי, רשימת הדוברים נעולה.

רפאל איתן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קיימות שתי רשויות נפרדות: רשות הגנים הלאומיים ורשות שמורות הטבע.

רפאל איתן: כל אחת מהן עוסקת בתחום מסוים, אבל בקטע רחב של הפעילויות שלהן הן חופפות זו את זו.

רפאל איתן: מצד אחד קיים הפיצול הזה, מצד אחר החפיפה.

רפאל איתן: התוצאה היא, שמשאבים, אמצעים, כוח אדם ותקציבים מבוזבזים.

רפאל איתן: הוקמה ועדה, ועדת-הרמלך, שבדקה את האפשרות של איחוד הרשויות הללו, שיפור ההיערכות הארגונית, ריכוז המאמץ וחיסכון תקציבי.

רפאל איתן: ועדת-הרמלך חייבה את הגישה של איחוד הפונקציות הללו.

רפאל איתן: החוק שאני מציע מסדיר את האיחוד הפורמלי ויביא להקמת רשות אחת מאוחדת לגנים ולשמורות הטבע.

רפאל איתן: בחוק המוצע יש הוראות המסדירות את מבנה הרשות החדשה ואת דרכי העבודה שלה.

רפאל איתן: בחוק המוצע יש הוראות בעניין ניהול ושימור ערכי הטבע, הנוף והמורשת.

רפאל איתן: נוספו סמכויות למניעת פגיעה ונזק לערכים אלה, וכן הוראה בדבר הבטחת תקציב המיועד לשימור.

רפאל איתן: אני מבקש מהכנסת להעביר לוועדת הפנים את הצעת החוק הזאת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

מאיר שטרית: תודה, אדוני השר.

מאיר שטרית: הדוברים על-פי הרשימה: חבר הכנסת חגי מירום – איננו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת יונה יהב – איננו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת דוד צוקר – ראשון הדוברים, ואחריו – חבר הכנסת רענן כהן.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת צוקר.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, היה היגיון בעובדה שרשות הגנים היתה נפרדת חוקית, סטטוטורית, מרשות שמורות הטבע.

דוד צוקר: אף ששתיהן עוסקות בטבע, מדובר בניגודי אינטרסים שקיימים בין רשות הגנים הלאומיים, שעניינה בעיקר נופש, פנאי, פיתוח, תיירות, כסף גדול, לבין רשות שמורות הטבע, שעניינה שימור ערכי טבע, פיתוחם ושימורם, ובין השתיים קיימת לעתים התנגשות.

דוד צוקר: עם זאת, יש היגיון רב במה שאמרה ועדת-הרמלך, כפי שהדבר הוצג כאן על-ידי השר האחראי.

דוד צוקר: מראש אני רוצה לומר שנצביע בעד הצעת החוק הזאת.

דוד צוקר: עם זאת, אני מבקש להעיר כמה הערות, והיינו מבקשים שבמהלך החקיקה, בין הקריאה הראשונה לשנייה, ייעשו כמה תיקונים.

דוד צוקר: מאחר שאמרתי שיש ניגוד אינטרסים אימננטי, מובנה, בין גנים לאומיים, פיתוח, תיירות וכסף לבין שימור ערכי טבע וטיפוחם, יש לדאוג לכך שבמבנה הרשות החדשה, אדוני השר – – –

סאלח טריף: איך יהיה איחוד?

סאלח טריף: אתה לא רואה שזה בעייתי?

דוד צוקר: לו היית מקשיב לי – התחלתי בזה.

דוד צוקר: אני רואה גם את היתרונות שבאיחוד שני הגופים, אבל צריך לדאוג לכך שהעניין התיירותי, העניין הכספי ועניין הפיתוח לא יבואו על חשבון טיפוח ערכי טבע ושימורם.

דוד צוקר: זאת הבעיה הגדולה של החוק.

דוד צוקר: היתרונות בתחום הכספי, בתחום המבני ובתחום הייעול ברורים, אבל אין טעם ללכת ליתרונות הללו בלי להבטיח שמירה על ערכי טבע.

דוד צוקר: כי אני רואה דינמיקה צפויה, שבה מעבירים שטחים משמורת טבע לרשות הגנים הלאומיים כדי לפתח עוד מלון, עוד כפר נופש, עוד בריכה, כדי לעשות מכל שמורות הטבע סחנה אחד גדול, ולא זו הכוונה.

דוד צוקר: איך מבטיחים את זה, אדוני השר?

דוד צוקר: קודם כול צריך להבטיח את האינטרס הזה לאורך כל החוק.

דוד צוקר: יש לנו כמה הערות, ולא אפרט אותן, כי הנאום הוא לקראת קריאה ראשונה, אבל במהלך החקיקה נרצה להבטיח, שהעניין התיירותי לא יבוא על חשבון טיפוח ערכי טבע ושמירתם.

דוד צוקר: נרצה גם להבטיח את זה על-ידי הרכב המועצה.

דוד צוקר: אדוני השר, נדמה לי שיש טעות בכך שבהרכב המועצה אין די בעלי מקצוע.

דוד צוקר: יותר מזה, אין די בסמכות המועצה – כפי שהיא כתובה בהצעת החוק בקריאה ראשונה – כדי להבטיח אותם ערכי טבע שציינתי קודם.

דוד צוקר: לכן, גם ההרכב צריך להיות מעט שונה, צריך לדאוג שיהיו זואולוג ובוטניקאי, למשל.

דוד צוקר: מדוע צריכים להיות שם דווקא היסטוריון וכלכלן ואין חובה שיהיו זואולוג ובוטניקאי?

דוד צוקר: לגבי סמכות המועצה, אני אומר שתהיה חובת התייעצות אתה, וגם גורם שלישי חדש, שאני מונה אותו ברשימת התיקונים: חובת התייעצות עם הציבור כאשר מעבירים שטחים משמורת טבע לגן לאומי, ולהיפך, כשיש מקרים רבים – לכן יש טעם באיחוד הזה – שבהם מעבירים שטחים מגן לאומי לשמורת טבע.

דוד צוקר: לפי השעון אני צריך לסיים ולכן אומר, שבכל פעילות הרשות יש להבטיח, שהשיקום של ערכי טבע, השימוש בהם והשמירה עליהם לא ייכנעו לצרכים התיירותיים, כי הסכנה כרוכה בטשטוש התחומים בין שימור לבין פיתוח.

דוד צוקר: לא צריך לטשטש את הצורך בשימור ולא צריך לטשטש גם את הצורך בפיתוח.

דוד צוקר: שני התחומים האלה לא צריכים להישאר נפרדים עם הקונפליקט שיש ביניהם.

דוד צוקר: והרכב המועצה, תפקידי המועצה והחובות שהחוק מטיל, צריכים לדאוג לכך שלא יבואו זה על חשבון זה.

דוד צוקר: את הפרטים, כאמור, נרצה להשמיע בין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה.

דוד צוקר: הכנו עבודה על העניין הזה, והכול, כאמור, כפוף לכך שאנחנו נתמוך בהצעת החוק הזאת.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דוד צוקר.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת רענן כהן, גם כן באותו נושא – הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 2).

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, מטרת החוק המוצע היא להסדיר את התשתית החוקית והפורמלית לאיחוד בין שתי רשויות והפיכתן לרשות אחת.

רענן כהן: הייתי אומר, שבין האמור בחוק ובין מה שאני מעריך שיכול לקרות – יש שוני אדיר.

רענן כהן: אני רוצה לקבוע קודם כול שאני מתנגד להצעת החוק הזאת מן הטעמים הבאים: א.

רענן כהן: להערכתי יש כאן

רענן כהן: ניגוד עניינים בין רשות שמורות הטבע, בהיותה שומרת על הטבע, החי והצומח, לבין רשות הגנים הלאומיים, העוסקת בפיתוח ובבנייה של מקומות כמו מצדה וחורשת-טל.

רענן כהן: הניגוד הזה, להערכתי, לא מאפשר את האיחוד בין שתי הרשויות.

רענן כהן: יתחיל ויכוח רציני מאוד, יהיו מאבקים פנימיים, ואז לא יהיו לא רשות שמורות הטבע ולא רשות הגנים הלאומיים.

רענן כהן: אכן, ההפרדה שהיתה מאז הקמת המדינה היתה הפרדה נכונה, והיא צריכה להישאר כפי שהיתה בעבר.

רענן כהן: הדבר השני, הטיעון השני – להערכתי, איחוד שתי הרשויות האלה יביא לפיטורים של 80-60 עובדים.

רענן כהן: זה טבעו של כל איחוד.

רענן כהן: לפעמים זה לחיוב, לפעמים זה לשלילה.

רענן כהן: השאלה היא, מה התפוקה של מדינת ישראל בתופעה הזאת, באיחוד הזה של שתי הרשויות שאנחנו מדברים עליו.

רענן כהן: להערכתי, כל מי שבא לכאן להצביע בעד הצעת החוק צריך לזכור: היא לא תורמת כהוא-זה מבחינת העניין הכללי ומעבר לשיקול ששר רוצה להעביר לרשותו עוד נדבך ועוד נדבך.

רענן כהן: מבחינת התפוקה של מדינת ישראל – ספק אם יש לזה אפקט מסוים.

רענן כהן: הדבר השלישי – להערכתי, רשות חדשה, כפי שמוצעת כאן, שמאוחדות בה שתי הרשויות, באופן טבעי תנוצל גם למינויים פוליטיים לתפקידים שונים.

רענן כהן: מהסיבות שהעליתי כאן אני פונה לכל חברי הכנסת לעשות עבודה נוספת, לבחון את כל הדברים, לבוא לכאן עם הצעה, אולי אחרת, שמבטיחה שתי רשויות בנפרד, כאשר אותו שר יכול להמשיך לעמוד בראשן.

רענן כהן: נדמה לי שבדרך זאת גם מבטיחים את הרשות הקיימת ואת הפעולה שאנחנו זקוקים לה, אבל גם נגיע, מבחינת האפקטיביות הרבה ביותר לחברה, לאלה שרוצים ליהנות מהנוף ומהיופי, אבל גם נהיה במצב שלא נצטרך לפטר עובדים רבים וגם לא נהפוך את שני הגופים האלה לגופים שמנוצלים מבחינה פוליטית.

רענן כהן: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת רענן כהן, על דבריך.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אופיר פינס – אינו נוכח.

רפאל אדרי: חברת הכנסת ענת מאור, גברתי, בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע: 1.

רפאל אדרי: חבר כנסת שלא נוכח באולם לא יקבל את רשות הדיבור; 2.

רפאל אדרי: רשימת הדוברים נעולה.

רפאל אדרי: אדוני השר?

רפאל איתן: לא מצביעים בקריאה ראשונה?

רפאל אדרי: ודאי שמצביעים.

רפאל איתן: יש עוד דוברים?

רפאל אדרי: יש עוד חמישה-שישה דוברים, אם כולם יהיו נוכחים באולם.

רפאל אדרי: אני מקווה שבתוך עשר דקות נסיים, אדוני השר.

ענת מאור: ככל שחברי הכנסת ימצאו לנכון להתבטא.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, הנושא שאנחנו דנים בו, הנושא של שימור הטבע, של נופים פתוחים, של איכות חיים, הוא אחד הנושאים החשובים בחברה המודרנית גם בגלל כוחות ההרס ההולכים וגדלים של תעשייה, צפיפות, כבישים, וגם בגלל המודעות והידע הנרכשים הן בנושא הבריאות והן בנושא איכות החיים.

ענת מאור: אני שמחה שגם מדינת ישראל, אומנם באיחור לעומת מדינות אחרות, עלתה על המפה של הנושא האקולוגי, והנושא הירוק לא זר לה.

ענת מאור: אנחנו בתנועה הקיבוצית גילינו זאת לפני הרבה שנים, ומפלגות אחרות ומדינות אחרות חיות כך כ-20 שנה.

ענת מאור: בארבע השנים האחרונות, בעזרת השר לשעבר חבר הכנסת יוסי שריד, התעצמו מאוד ההשפעה והמודעות, בעזרת, כמובן, גופים שלאורך הרבה מאוד שנים עובדים, עמלים וטורחים בעניין.

ענת מאור: נדמה לי שאין קמפיין מוצלח מאשר זה שמחנך לא לקטוף ולא לפגוע בטבע על-ידי פגיעה בפרחים.

ענת מאור: עם זאת, אנחנו יודעים שהפיתוח והצרכים הכלכליים הם חלק מהצרכים המודרניים, והאיזון ביניהם הוא שם המשחק.

ענת מאור: ככל שלמדתי ושמעתי מארגוני הירוקים, יש היגיון באיחוד כל הגופים של הגנים הלאומיים, שמורות הטבע, האתרים הלאומיים ואתרי ההנצחה, אבל נדמה לי שבהצעת החוק הנוכחית – לא נדמה לי, כבר קיבלנו ביקורות מהארגונים השונים – האיזון לא נשמר דיו, ולפיכך, אדוני השר, חשוב שלקראת הכנת הנושא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית יתוקנו דברים כפי שהם היו בחוק המקורי, לפני חודשים מספר.

ענת מאור: הדבר הראשון שחסר – אין בהצעת החוק סעיף ברור, אדוני השר, שמדגיש את הערך של שמירת ערכי הטבע והנוף, והוא המסר, מה שנקרא: מטרת החוק או מחויבות של המחוקקים, המחויבות של המדיניות.

ענת מאור: הדבר השני – בסעיף 12 אין שום הצבעה על תקציב; הסעיף כללי מדי.

ענת מאור: כתוב רק: "ובלבד שתקבע בו תקציב למימון הוצאות שימור טבע והגנה על ערכי הטבע".

ענת מאור: אנחנו יודעים, שאם הסעיף הזה היה תלוי ברצונם הטוב של פקידי האוצר או של שר האוצר או של הצרכים התקציביים, עלול היה להתרחש מצב שבסופו של דבר לא יהיה צירוף וחיבור של מה שכל רשות יש לה היום, אלא דווקא נסיגה ונגיסה מן התקציבים.

ענת מאור: לפיכך, אדוני השר, יש להבטיח באופן ברור בהצעת החוק, שלפחות לא תהיה נסיגה מהמצב הקיים – אם לא התקדמות.

ענת מאור: מאחר שזמני עבר אני אדלג על שתי הערות קטנות שנעביר אותן לדיון בוועדה, אך איני יכולה שלא להזכיר את הנושא של השינויים בשמורות והליך הדיון.

ענת מאור: לפי הצעת החוק, אין שום מחויבות להליך של שימוע של הציבור, אין מיסוד של הנושא בחוק, ולפיכך אנחנו עלולים למצוא את עצמנו במצב שבו שמורות טבע קיימות תעבורנה למצב של גנים לאומיים ולהיפך ללא כל דיון, או שברבות הימים, כאשר ארגון שעוסק בנושא או אזרחים שגרים באזור מסוים לא ימצאו את הדרכים הדמוקרטיות להבטיח את הצגת עמדותיהם בתוך מסגרת החוק.

ענת מאור: לפיכך, אני חוזרת ואומרת כי הרעיון מוצלח, כי אני מברכת על המשך המדיניות שהתחילו בה לפני כמה שנים, וכי צריך להכניס, בהחלט, איזון הרבה יותר משמעותי בחוק, על מנת שהנוף והטבע לא ייפגעו על-ידי המנוף וסלילת הכבישים.

ענת מאור: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך גברתי, חברת הכנסת ענת מאור.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת בנימין אלון.

רפאל אדרי: אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 2).

רפאל אדרי: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקשבתי לחבר הכנסת רענן כהן ולא הבנתי את פשר דבריו.

בנימין אלון: אני רואה כאן הצעת חוק שהוכנה בעבודה מתוכננת – ועדת-הרמלך – שסוכמה בהצעה סבירה מאוד, ודווקא הטיעונים שחבר הכנסת רענן כהן העלה, אני חושב שהם אולי גולת הכותרת של החוק הזה, אלא אם כן יש אהבת ביורוקרטיה לשמה, שכל איחוד של רשויות באשר הוא מפחיד אותה, ויש גם התייחסות לנושא הזה.

בנימין אלון: יש התייחסות לנכסים של שתי רשויות, יש התייחסות לעובדים של שתי הרשויות, כך שבאמת חוץ מאהבת ביורוקרטיה לשמה – אינני מבין מה פשר ההתנגדות.

בנימין אלון: אשר לתכנון אופי הגנים הלאומיים, האתרים הלאומיים ושמורות הטבע – אני חושב, שזה דווקא גולת הכותרת של החוק הזה.

בנימין אלון: בסופו של דבר, חבר הכנסת רענן כהן, האדם גם הוא יצור טבעי, וגם הוא חלק מהטבע.

בנימין אלון: וכמו שנעמי שמר שרה: "רק עלי איש אינו משגיח, רק עלי איש אינו שומר, לו הייתי חיה או פרח, אז היה מצבי אחר".

בנימין אלון: אני לא חושב שאנחנו צריכים להנציח את המצב – –

תמר גוז'נסקי: זה שיר פמיניסטי, מה קורה לך?

בנימין אלון: – – שמנציחה נעמי שמר בציניות שלה.

בנימין אלון: במצב הקיים גן לאומי הוא דבר אחד, והוא דבר מוכר ואהוב, כמו חורשת-טל, ואתה גם יכול לעשות שם מנגל וכו', ושמורת טבע היא איזה דבר לאניני טעם.

בנימין אלון: אני חושב שדווקא יש מקום לשלב ולקרב.

בנימין אלון: אני מודה, חבר הכנסת רענן כהן, שיש אתגר בשילוב החוקי הזה.

בנימין אלון: למשל, אני ראיתי בחוק, אדוני השר, שההתייחסות לחוק התכנון והבנייה היא רק לדברים טכניים כמו שינוי שם הנציג בוועדה המחוזית.

בנימין אלון: אבל אני חושב שיכולה להיות בהחלט סיטואציה שיצטרכו הנחיות שונות לתכנון ולבנייה.

בנימין אלון: למשל, אם לא מדובר בכתם ירוק פתוח חופשי, אלא באיזה גן שיכול לשלב בתוכו אתר תיירות בנוי, אז צריך יהיה להתייחס לאפשרויות האלו.

בנימין אלון: אני חושב, שאם רשות אחת תטפל בזה, זה רק יקל את העבודה.

בנימין אלון: כשרשות אחת תטפל גם בצד התיירותי, גם בצד של שמירת הטבע כערך, וגם בצד של קירוב הדברים האלו – אני חושב שיהיה לנו פה באמת איחוד שיכול לעזור למטרה של הגנים הלאומיים כשלעצמם ושל שמורות הטבע כשלעצמן.

בנימין אלון: לכן אני מברך על איחוד הרשויות.

בנימין אלון: אני מקווה שזה יחסוך בביורוקרטיה.

בנימין אלון: אני מעיר את ההערה הזאת, כי בהחלט יכול להיות מצב שגן מסוים לא יהיה כולו ירוק בתוכנית בניין ערים, יהיו בו כתמים שתותר בהם בנייה או יותרו בהם דברים אחרים.

בנימין אלון: לדעתי, זה רק מצב רצוי, איזו גמישות שתתחייב כתוצאה מזה שהכול יהיה תחת יד אחת, תחת ידי שר אחד ותחת רשות אחת.

בנימין אלון: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת בנימין אלון.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחברת הכנסת תמר גו'זנסקי, אחריה – לחבר הכנסת מיכה גולדמן.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, יש היגיון רב בכך שתהיה ראייה כוללת של הרשויות שמופקדות על שמירת הטבע ועל הגנים הלאומיים.

תמר גוז'נסקי: אבל השאלה היא מי יגבר על מי.

תמר גוז'נסקי: אנחנו עדים לכך שהרשויות של האתרים הלאומיים והגנים הלאומיים הופכות יותר ויותר למיני מסחטות כספים.

תמר גוז'נסקי: אלה מקומות שבעיקר עושים בהם עסקים, יותר ויותר עסקים נפתחים במקומות האלה, אם זה מסעדות ואם זה דברים אחרים, ובאיזה מקום אני חושבת שיש פה ניגוד אינטרסים.

תמר גוז'נסקי: אדוני השר, לכן הבעיה הקשה ביותר היא איך להביא לכך, שברשות החדשה המורחבת והמחוברת הזאת תימצא דרך לשמירה על הטבע, והפיתוח של מוסדות שונים שאמורים לשרת את המבקרים באותם גנים או שמורות לא יהיו בשמורות עצמן, ועד כמה שאפשר – גם לא בגנים עצמם.

תמר גוז'נסקי: הדבר השני הוא באיזו מידה אנחנו נשמור על האיזון בין שמורות הטבע והאתרים השונים לבין צורכי הפיתוח.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר שנתקלנו בתופעות מסוגים שונים.

תמר גוז'נסקי: יש תופעות שבהן בעצם קמים בבוקר ומגלים שמה שהיה עד עכשיו, אתר שחייב בשמירה, פשוט נעלם.

תמר גוז'נסקי: באזור שבו אני גרה, למשל, נעלמים החולות, אין עוד חולות, וכל הצמחייה ובעלי החיים שהיו בחולות כבר עוד מעט לא נגלה אותם, ונצטרך ללכת לגן-החיות כדי לגלות את בעלי החיים האלה.

תמר גוז'נסקי: השאלה היא, האם לא היה צריך, במסגרת כל תוכניות הפיתוח, באופן ברור מאוד לקבוע לא רק שמורות טבע מוגדרות שאסור להזיז בהן אפילו אבן, אלא גם מקומות שבהם אפשר לנשום אוויר.

תמר גוז'נסקי: עם זאת, אנחנו זוכרים את הפרשה של הכפר בית-ג'ן שנמצא בשמורת טבע ולא יכול בעצם להתפתח ולגדול.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לומר, שבשיתוף פעולה הדוק יותר בין האינטרסים של התושבים לבין הצרכים של הטבע, תוך שמיעת התושבים – וזה דבר חשוב מאוד – ובהבטחת תקציבים כך שלא ירוצו אחרי עסקים, כל הרשות הזאת לא תרוץ כל הזמן לחפש איך היא תעשה עוד עסקים, אלא יהיו לה תקציבים, כך שהיא תוכל לשמור יותר.

תמר גוז'נסקי: הערה האחרונה – אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולומר שחברי, חבר הכנסת אחמד סעד, ואני ביקרנו היום בשעות אחר-הצהריים המוקדמות באתר הסמוך לאזור ג'בל ע'נים, הלוא הוא האזור שמיועד להתנחלות הר-חומה, באוהל שהוקם על-ידי פייצל חוסייני, ונמצאים בו גם אישים פלשתינים אחרים.

תמר גוז'נסקי: אוהל המחאה השקט הזה בא לבטא עמדה ברורה, אבל אני חוששת מאוד, שהמצב שראינו היום בשטח – מצד אחד, חיילים ישראלים, מצד שני חיילים או אנשים חמושים פלשתינים עומדים זה במרחק מסוים מזה, והשקט ששורר באזור – אני פוחדת מאוד שהשקט הזה יופר מחר בבוקר לפי מה שנשמע בחדשות; ויהיו הדעות בציבור הישראלי או בחוגים כאלה או אחרים על הזכות אשר יהיו.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזהיר במלוא הכאב מפני התחלת העבודות מחר.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שהצעד הזה שהממשלה החליטה עליו עלול לגרום – בקוצר הראות שלו, בהרפתקנות שלו – להפרת השקט הזה שראינו היום באזור הזה ולשפיכות דמים איומה ונוראה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שדרך הקמת ההתנחלויות, הדרך של קביעת עובדות מוגמרות ישראליות בתחומי ירושלים המזרחית היא דרך הרת אסון.

תמר גוז'נסקי: ואני חושבת, שכשאנחנו מדברים על טבע, על שמירת טבע ועל עתיד, אנחנו צריכים להתקומם נגד התוכנית ההרסנית הזאת של הממשלה ולקרוא לה להקפיא אותה מייד.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רפאל אדרי: תודה, גברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, על דברייך.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת מיכה גולדמן.

רפאל אדרי: לרשותך, אדוני, שלוש דקות.

משה פלד: אני מבקש לומר שני משפטים על החינוך.

רפאל אדרי: אבל אנחנו דנים בחוק גנים לאומיים.

מיכה גולדמן: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כשמדברים על הצעת החוק, בייחוד על הרשויות – ודאי שכל אחד מאתנו רוצה לראות את ההתייעלות במערכות, ועדיף שאנחנו נרכז מאמצים בקידום פרויקטים ולא נצטרך להוציא משאבים על הוצאות של מערכות כפולות.

מיכה גולדמן: עם זאת, אני רוצה לפנות לשר החקלאות ולחברי הכנסת:

מיכה גולדמן: אני יודע שבחודשים האחרונים, או בשנה האחרונה, ודאי שגם בשנים הקודמות – יש לנו לא מעט אתרי הנצחה.

מיכה גולדמן: מי כמוך, אדוני שר החקלאות, יודע מקרוב, גם כאדם שמילא תפקיד מרכזי כרמטכ"ל, שלא מעט מהאתרים סובלים מאי-טיפול שוטף ומגירעונות מצטברים.

ראובן ריבלין: האתר בצומת גולני הולך להיסגר.

מיכה גולדמן: רק לפני כעשרה ימים פנה אלי ראש המועצה האזורית גליל-תחתון, בני גורפינקל, ואמר, שהם מתמוטטים, כרשות מקומית הם לא מסוגלים לשאת בתקציבם, תקציב לא מאוזן, לתקצב את אתר גולני.

מיכה גולדמן: וכמו אתר גולני יש אתרים בכל רחבי הארץ.

מיכה גולדמן: אבל אם אנחנו רוצים לשמור ולכבד את זכרם של חללי צבא-הגנה לישראל וחללי מערכות ישראל, אני מבקש משר החקלאות – ובדיון בוועדה לקראת קריאה שנייה וקריאה שלישית אנחנו נבקש להכניס הסתייגות ולהוסיף – אם זה יהיה על דעתו של שר החקלאות, אנחנו רק נשמח לצרף את האחריות לאחזקה של האתרים דוגמת אתר גולני.

מיכה גולדמן: יש לא מעט אתרים כאלה.

מיכה גולדמן: אבל אני מדבר על האתרים המרכזיים, שיש צורך שהם יהיו באחזקה ממלכתית.

מיכה גולדמן: משום שרשות מוניציפלית קטנה כמו המועצה האזורית גליל-תחתון אינה יכולה לשאת בזה.

מיכה גולדמן: ואני יודע שבאזורים נוספים, שבהם יש אתרים מרכזיים וגדולים, אין לרשות המקומית או האזורית יכולת לשאת בנטל הזה.

מיכה גולדמן: לא מזמן ביקרתי בבאר-שבע.

מיכה גולדמן: כשאתה מגיע לביקור באנדרטת הפלמ"ח, באנדרטת חטיבת הנגב בבאר-שבע, אתה רואה עד כמה היא לא מוחזקת.

מיכה גולדמן: וכשאתה פונה לראש עיריית באר-שבע, הוא אומר: אני מוכן להחזיק את האתר.

מיכה גולדמן: אבל אנחנו יודעים שעיריית באר-שבע אינה מסוגלת להתמודד אפילו עם הפעילות השוטפת שלה.

מיכה גולדמן: משפט אחרון לגבי הפעילות של רשות הגנים הלאומיים ורשות שמורות הטבע.

מיכה גולדמן: לפי דעתי, אנחנו לא מרכזים מספיק את המאמץ כדי לקיים פרויקטים שמסוגלים לשאת את עצמם.

מיכה גולדמן: אתה, כמוני, שר החקלאות, מכיר יפה מאוד את הר תבור.

מיכה גולדמן: יש לנו הר יפה, הר שיכול למשוך אליו מאות אלפי תיירים בשנה.

מיכה גולדמן: יש תוכניות שמונחות כבר שנים ברשות הגנים הלאומיים להקמת רכבל במקום, דוגמת הרכבל במצדה, תוך שמירה על הנוף.

מיכה גולדמן: הדבר יסייע להבאת מאות אלפי מבקרים לשם.

מיכה גולדמן: ממה אני חושש?

מיכה גולדמן: אני חושש שיהיה כאן

מיכה גולדמן: ניגוד אינטרסים בין רשות שמורות הטבע ובין רשות הגנים הלאומיים.

מיכה גולדמן: אני מבקש משר החקלאות, אני יודע שהאזור הזה קרוב אליך ואתה יודע איזו פעילות אפשר לעשות על התבור אם נרכז שם את המאמץ.

מיכה גולדמן: אני מבקש, לקראת הקריאה השנייה והשלישית, לשלב בזה גם את אתרי ההנצחה, גם לראות את הפעילות של רשות הגנים הלאומיים עולה מדרגה ויוצרת פעילות רחבה וגדולה יותר, כדי שאפשר יהיה להרחיב את תיירות הפנים, וגם להרחיב את ביקורי הצליינים.

מיכה גולדמן: אנחנו מתקרבים לשנת 2000, יש לנו מקומות כמו נצרת, הר תבור, בית-לחם וכדומה.

מיכה גולדמן: יש פה הזדמנות להפוך את מדינת ישראל למוקד נוסף לתיירים באמצעות הגנים הלאומיים.

מיכה גולדמן: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת מיכה גולדמן.

רפאל אדרי: חבר הכנסת סאלח טריף – איננו.

רפאל אדרי: אתן עכשיו לשני חברי כנסת את רשות הדיבור, במסגרת של דקה לכל אחד – חבר הכנסת טלב אלסאנע וסגן השר משה פלד.

רפאל אדרי: זה מחוץ לרשימה שאושרה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אלסאנע, בבקשה.

טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זכור לי המקרה שהשר רפאל איתן, מתוך פטריוטיות ומתוך אחריות כלפי שמורות הטבע וכלפי הנוף, הודיע שהוא אוסר – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת גולדמן ואדוני השר, אני מבקש מכם.

טלב אלסאנע: כבוד השר רפאל איתן, לגבי הפרשה של עין-ח'וד באזור חיפה, אתה הודעת שזה פוגע בנוף של הכרמל, של הגליל.

טלב אלסאנע: אמרת זאת כמי שאכפת לו מהנוף, משמורות הטבע ומהכרמל, אף שיש החלטת ממשלה שבדקה את כל העניינים האלה והגיעה למסקנה שצריך להקים את היישוב הזה ולהכיר בו.

טלב אלסאנע: אני שואל אותך: איך אתה מסכים שיפגעו בנוף של הר-חומה ויבנו שם ולא ישאירו פינה ירוקה אחת?

טלב אלסאנע: הרי יש שם קרן קיימת, צריך לעשות שתהיה קרן קיימת של השלום.

טלב אלסאנע: צריך לשמור על המקום הזה, על ההר הזה, כגבעה ירוקה המסמלת שלום, ולא להרוס את הנוף הזה.

רפאל אדרי: רעיון מצוין, אני רואה.

טלב אלסאנע: אינני חושב שזה צריך להצחיק אותך כל כך.

טלב אלסאנע: אבל אם אכפת לך מהנוף בגליל, צריך להיות אכפת לך גם מהנוף כאן, לא רק הנוף של הטבע, אלא הנוף הגורלי כאן, הנוף של לחיות כאן בשלום, הנוף של לא למות בשביל הגבעות ובשביל לבנות התנחלויות פוליטיות.

טלב אלסאנע: כאן צריך לגלות אחריות ולהראות, שמי שאחראי לשמורות הטבע, אכפת לו גם מהקרן הקיימת, מהחורשה, מהירק, מהמקום הזה, שיישאר יפה ויסמל דו-קיום, יסמל מה שמתאים באמת לירושלים.

טלב אלסאנע: לכן, אדוני השר, אם תעלה לכאן ותודיע שאתה רוצה לשמור את הר-חומה כמקום ללא פגיעה, רחוק מבנייה, אני אודיע על תמיכתי בהצעת החוק.

טלב אלסאנע: אחרת אני אתנגד להצעת החוק.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת טלב אלסאנע.

רפאל אדרי: סגן השר משה פלד, בבקשה.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה לומר רק משפט אחד בהקשר של מערכת החינוך.

משה פלד: אנחנו מציינים השנה 100 שנות ציונות, עוד מעט נציין 50 שנה למדינת ישראל.

משה פלד: מערכת החינוך מנסה להוציא מספר גדול ככל האפשר של תלמידים לשטח, והיא משוועת לאיחוד הגורמים שקולטים את התלמידים בשטח, כדי להתייעל, כדי לקבל אותם בצורה סבירה יותר, בצורה יעילה יותר, בצורה מסודרת יותר.

משה פלד: לכן אני מברך על הצעת החוק.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני סגן השר פלד.

רפאל אדרי: אני מבקש מאדוני השר להשיב.

רפאל איתן: – – –

רפאל אדרי: אדוני מוותר על זכות התשובה.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 2), התשנ"ז–1997.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 16 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (תיקון מס' 2), התשנ"ז–1997, לוועדת הפנים ואיכות הסביבה נתקבלה.

רפאל אדרי: 16 בעד, שניים נגד, אין נמנעים.

רפאל אדרי: הצעת החוק התקבלה, והיא תעבור לוועדת הפנים ואיכות הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני השר, על הצעתך המעניינת והנכונה.

רפאל אדרי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: גברתי, בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך והתרבות בנושא: סגירת יד חיים ויצמן.

ש' כרם: תודה.

רפאל אדרי: תודה, גברתי סגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: אנו עוברים לנושא האחרון בסדר-היום: מי שופכין של הרשות הפלשתינית העלולים לזהם את מי התהום של ישראל – של חברי הכנסת שמריהו בן-צור, רחבעם זאבי, מיכאל נודלמן וטלב אלסאנע.

רפאל אדרי: יפתח את הדיון חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, לפני דקות מספר דיברנו בנושא של גנים לאומיים, בנושאים של רשות שמורות הטבע, דברים גדולים מאוד מאוד.

שמריהו בן-צור: היום כל מדינה שמכבדת את עצמה, כל מדינה שדואגת לעתידה ולעתיד העם אשר יושב בה, זה הדבר החשוב שהיא דואגת לו, הנושא של איכות הסביבה הנה כי כן עברו קרוב לשלושה חודשים מאז העלינו את הנושא הזה, אמרנו דברים והבאנו ממצאים, ולצערנו הגדול, שום דבר לא זז.

שמריהו בן-צור: מה שהיה הוא שהווה.

שמריהו בן-צור: תושבי הרשות הפלשתינית מזהמים את מי התהום של מדינת ישראל, ולצערי הגדול ממשלת ישראל אינה נוקטת אמצעים כדי למנוע זאת.

תמר גוז'נסקי: למשל?

שמריהו בן-צור: אענה לך.

שמריהו בן-צור: למשל, מי השופכין של הרשות הפלשתינית מזהמים נחלים, מזהמים מקורות מים, ותושבי מדינת ישראל שותים ממים אלה.

שמריהו בן-צור: ולא רק זאת: גם סילוק האשפה שלהם גורם למפגע בלתי רגיל באיכות הסביבה של מדינת ישראל.

שמריהו בן-צור: עד היום הרשות הפלשתינית אינה מוכנה לשתף פעולה עם מדינת ישראל בנושאים האלה.

שמריהו בן-צור: אף שהחזירו את חברון, אף שהלכו לקראתם בכל מיני דברים, למרות הפעימה הראשונה – למרות הכול הרשות הפלשתינית מתעלמת מהנושא החשוב הזה.

שמריהו בן-צור: בעיני ובעיני כל אדם שמבין מה זו איכות סביבה, זה דבר חשוב ביותר.

תמר גוז'נסקי: אולי אין להם כסף?

שמריהו בן-צור: אני ממש מודה לך על השאלה הזאת.

שמריהו בן-צור: אני רק רוצה לומר לך, שממשלת גרמניה היתה מוכנה להקצות להם קרוב ל-80 מיליון מארק בשביל הנושא הזה, והם לא מוכנים לקחת את הכסף הזה ולטפל בנושאים האלה.

שמריהו בן-צור: מה השאלה הבאה?

תמר גוז'נסקי: למה?

שמריהו בן-צור: למה?

שמריהו בן-צור: כי הם עוסקים בדברים אחרים ולא באיכות החיים שלהם.

שמריהו בן-צור: הם עוסקים בדברים שמלבים שנאה ולא בנושאים שבונים, הם עוסקים בענייני הרס ולא בבניין.

שמריהו בן-צור: שאלת על דוגמאות.

שמריהו בן-צור: למשל, מי הביוב של בית-לחם, בית-סאחור, בית-ג'אלה הולכים לנחל דרגות.

שמריהו בן-צור: קחי את טול-כרם: מי השופכין שלהם מתנקזים לנחל אלכסנדר.

שמריהו בן-צור: קחי לדוגמה את השפכים של שכם: הם מזהמים את הירקון.

תמר גוז'נסקי: מה קורה לשפכים של צפת?

שמריהו בן-צור: גם זה, ומזה אני לומד.

שמריהו בן-צור: אבל כאן יש כסף, יש רצון של מדינת ישראל, ולצערי הגדול לא קורה דבר.

שמריהו בן-צור: אני ממש מודה לך על השאלות, כי הן באמת מדריכות אותי איך לדבר בנושא החשוב הזה.

שמריהו בן-צור: לא רק זאת.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת בני אלון, אני רוצה לומר לך דבר אחד: שתיית המים האלה, שמהולים עם מי ביוב, גורמת למחלות: דלקת קרום המוח, מחלות מעיים, וכל מיני מרעין בישין למיניהם.

שמריהו בן-צור: חבל מאוד מאוד שיושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת לא מטה את אוזנו לשמוע על הבעיות החמורות של איכות הסביבה, שזה בתחום הוועדה שלו.

רפאל אדרי: אדוני, אדוני, דווקא הוא מקשיב לך.

רפאל אדרי: הוא מקשיב לדברים המעניינים והחשובים שלך.

חיים דיין: הוא לא ידע באיזה נושא מדובר.

סאלח טריף: ככה מכירים אותי?

סאלח טריף: מילא, אויבי, אבל גם אתה?

שמריהו בן-צור: אני רוצה לומר רק דבר אחד:

שמריהו בן-צור: אני יודע שחברי הכנסת יתייחסו לדברים האלה ויעבירו את הנושא לטיפול ועדת הפנים של הכנסת.

שמריהו בן-צור: מעניין, כאשר יגיע הדיון הזה לוועדת הפנים של הכנסת, אם נתבשר בשורות טובות שהרשות הפלשתינית התחילה לבנות ולא רק עוסקת בענייני הרס.

שמריהו בן-צור: לזה אנחנו מצפים.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, ברשותך: ועדת הפנים כבר קיימה סיור במקום.

שמריהו בן-צור: מה הרווחנו מזה?

שמריהו בן-צור: לפני שלושה חודשים דיברתי על זה.

סאלח טריף: קיימנו סיור, ולא רק זה אלא הבאנו לכך שגם תקציב ענק, שלא היה מאושר והרשות הפלשתינית לא חתמה, עבר מגרמניה אחרי שהרשות חתמה.

סאלח טריף: ניסינו לעשות.

סאלח טריף: אנחנו לא ממשלה, יש ממשלה.

שמריהו בן-צור: מה דעתך, אדוני יושב-ראש ועדת הפנים – אני פונה גם לסגן ראש הממשלה, ואני שמח שהוא שומע את הדברים – למה שלא נקזז מהסכומים שמגיעים לרשות הפלשתינית סכומים אשר יצליחו להוציא לפועל את תיקון המעוות הזה שהם יוצרים?

שמריהו בן-צור: למה לא?

תמר גוז'נסקי: יותר מ-30 שנה לא בנינו.

סאלח טריף: 30 שנה לא עשינו כלום.

שמריהו בן-צור: אבל למה לא?

סאלח טריף: היינו 30 שנה בשלטון ולא עשינו – – –

שמריהו בן-צור: איזה טיעון מטופש זה?

שמריהו בן-צור: איזה טיעון זה?

רפאל אדרי: אני מבקש.

שמריהו בן-צור: איזה טיעון זה – 30 שנה?

רפאל אדרי: אני מבקש להסב את תשומת לבכם: אתם רשומים ותאמרו כל מה שיש לכם לומר מעל דוכן הכנסת.

רפאל אדרי: אף אחד לא הקשיב למה שאמרתם.

שמריהו בן-צור: אני רוצה לומר דבר אחד: אני מתאר לי שזה יעבור לוועדת הפנים, אני מתאר לי שבעוד כמה חודשים נביא את זה בחזרה ונשמע מה החליטה ועדת הפנים.

שמריהו בן-צור: השאלה אם זה באמת יצא לפועל.

שמריהו בן-צור: הדבר היחיד שיכול לעזור זה לקזז מהתקציב שלהם.

שמריהו בן-צור: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

רפאל אדרי: ראשון הדוברים – חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

רפאל אדרי: שלוש דקות לכל חבר כנסת, ואבקש לדייק.

טלב אלסאנע: זה הסדר או שהוא השתנה?

רפאל אדרי: אדוני, אני נוהג לפי סדר ולפי סדר הרשומים.

רפאל אדרי: ההערה לא היתה במקומה.

רפאל אדרי: אני נעלתי את הדיון הקודם, ביקשת ונתתי לך לפנים משורת הדין, וזאת לא הפעם הראשונה.

טלב אלסאנע: אדוני, לפני שעה אמרו לי – – – ככה אמרו לי.

רפאל אדרי: אדוני, אני מקבל רשימות ואני הולך לפי הסדר.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ככה זה כשחותכים בצורה מלאכותית את ארץ-ישראל, חותכים ואדי בצורה מלאכותית בין הירדן לים וקובעים רשות פוליטית מסוימת שיש לה מערכת חקיקה אחרת ושאיננה קשורה למערכת שלנו.

בנימין אלון: חבר הכנסת סאלח טריף, אמרת: 30 שנה לא נעשה מספיק.

בנימין אלון: אני מסכים אתך, אבל בשבוע הבא, בזכות העשייה המבורכת של המשרד לאיכות הסביבה ובזכות העשייה שלך כיושב-ראש הוועדה, תגיע למליאת הכנסת הצעת חוק דרכי ענישה לכל מי שמזהם את הסביבה, ענישה חמורה, ענישה רצינית, החמרה משמעותית.

בנימין אלון: כל הדברים האלה יהיו רלוונטיים לנהג ישראלי שישפוך פסולת באתר שפיכה לא מוכר – – –

סאלח טריף: הגשת שם הסתייגויות.

בנימין אלון: או.

בנימין אלון: קיי.

בנימין אלון: הם יהיו רלוונטיים לגבי כל אזרח ישראלי שיזהם את הסביבה, והחוק הישראלי יילחם בו.

בנימין אלון: הם לא יהיו רלוונטיים לגבי אזרחים ערבים שמכנים עצמם "פלשתינים" ברשות הפלשתינית.

תמר גוז'נסקי: מכנים עצמם.

בנימין אלון: חברת הכנסת גוז'נסקי, את הרי יודעת שלהשקפת עולמי אין עם פלשתיני.

בנימין אלון: גם אני פלשתיני.

סאלח טריף: בני, לא שמכנים את עצמם "פלשתינים".

סאלח טריף: הם באמת עם פלשתיני.

טלב אלסאנע: יש גבול לגזענות.

רפאל אדרי: אני מבין שחבר הכנסת אלסאנע ויתר על זכות הדיבור שלו.

רפאל אדרי: אני הבנתי שוויתרת על זכות הדיבור שלך, אדוני.

טלב אלסאנע: מזמן הפסקנו לשמוע את הססמאות האלה.

טלב אלסאנע: מיהו בכלל?

טלב אלסאנע: הוא מחליט בשביל העם השני?

טלב אלסאנע: זה שיא הגזענות.

בנימין אלון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אין גבול לבערות?

רפאל אדרי: אדוני, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אתה עוד מעט מדבר ותאמר את דבריך.

טלב אלסאנע: – – –

רפאל אדרי: אדוני, אל תשתלט על הדיון.

טלב אלסאנע: אני לא משתלט.

רפאל אדרי: אדוני, אדוני, אני מבקש ממך.

רפאל אדרי: עד היום לא קראתי לסדר שום חבר כנסת.

טלב אלסאנע: – – –

רפאל אדרי: אתה לא חייב לענות – – –

טלב אלסאנע: ראש הממשלה – עם מי נפגש?

טלב אלסאנע: עם עצמו?

טלב אלסאנע: הוא נפגש עם יאסר ערפאת, יושב-ראש הרשות הפלשתינית.

רפאל אדרי: אתה לא נוהג בסדר.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש ינכה את זמן הדמגוגיה של חבר הכנסת טלב אלסאנע – – –

טלב אלסאנע: מנכים את השטויות שלך.

בנימין אלון: לו היה אומר דברי טעם, הייתי נותן חצי מזמני.

בנימין אלון: אבל כשהוא צועק דברים שאין בהם טעם – – –

טלב אלסאנע: כשתגיד דברי טעם, אשים סימן שאלה.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת אלסאנע, זה לא מכובד.

בנימין אלון: בארץ-ישראל, כשבזמן המנדט הבריטי קראו לה "פלשתין", חבר הכנסת טלב אלסאנע – קצת לסלק את הבערות לא יזיק לכבודו – הסבא שלי והאבא של הסבא שלי, הרבה דורות, היו פלשתינים, היו פלשתינים יהודים.

בנימין אלון: אחר כך, כשקמה מדינת ישראל, הם נקראו אזרחי ישראל.

בנימין אלון: אני חושב, שיש 21 מדינות ערביות באזור, והישות הפלשתינית איננה ישות לאומית אמיתית.

בנימין אלון: אבל אני רוצה לחזור לנושא בכמה משפטים, אדוני היושב-ראש.

בנימין אלון: כשחותכים את הארץ בצורה גסה, פוליטית, שאיננה קשורה לטבע, לנוף, לשמירת איכות הסביבה, רבותי, באמת מי שיסבלו מזה יהיו גם הערבים וגם היהודים.

סאלח טריף: כולנו, כולנו.

בנימין אלון: כולנו נסבול מזה.

בנימין אלון: מים ואוויר ייהפכו למוצרים נדירים.

בנימין אלון: לא רק בקבוקים של מים מינרליים יימכרו, גם בקבוקי אוויר יימכרו.

חיים דיין: יש, מוכרים אוויר.

בנימין אלון: יכול להיות שכבר מוכרים.

בנימין אלון: לכן, ההצעה שהעלו פה חברי הכנסת בן-צור וזאבי, שלא נמצא כאן, ואחרים, היא הצעה חשובה מאוד.

בנימין אלון: אני קצת מתוסכל, כי אינני יודע מה אנחנו מסוגלים לעשות.

בנימין אלון: אבל זיהום של אותו חבל ארץ קטן שנחתך פוליטית על-ידי שתי רשויות ושתי מערכות חוקים יוצר מצב בלתי נסבל.

בנימין אלון: מה נאמר?

בנימין אלון: מה נדבר?

בנימין אלון: נחוקק את כל החוקים היפים ונעלה לסדר-היום את ההצעות הטובות ביותר, אבל מה בכוחנו לעשות מול רשות פלשתינית שקיבלה, בטיפשותה הרבה של ממשלת ישראל הקודמת והנוכחית, מעמד חוקי שיכול לחוקק לעצמו חוקים אחרים?

בנימין אלון: לכן, כל חוקי איכות הסביבה שנחוקק יהיו תקפים לנחל אלכסנדר מכאן ועד לים התיכון.

בנימין אלון: הם יהיו טובים לוואדי-קלט באזור ירושלים, אבל ואדי-קלט שנשפך ליריחו שייך למערכת חוקים אחרת.

בנימין אלון: הרי לך אווילות מנותקת מן האדמה, מן המולדת, מן הקשר הנורמלי של עם אל ארצו, שיוצרת לנו בעיה של מים, של אוויר, והלוואי שגם שכל בבקבוקים נוכל פעם לשווק.

בנימין אלון: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת בנימין אלון.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת מיכאל נודלמן.

רפאל אדרי: שלוש דקות לרשותך.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש דברים שהם חשובים לשני העמים, לפלשתינים וליהודים – נושא איכות הסביבה.

מיכאל נודלמן: לגבי מים, יש מקום להזכיר שתי נקודות חשובות.

מיכאל נודלמן: ראשית, גם אנחנו וגם הפלשתינים שותים אותם מים הנשאבים מאותם מקורות.

מיכאל נודלמן: שנית, אקוויפר ההר ואקוויפר החוף מחוברים זה לזה.

מיכאל נודלמן: כל זיהום אשר נגרם באקוויפר ההר מחלחל בהכרח אל אקוויפר החוף, ולכן תושבי השפלה ומישור החוף אינם חשופים פחות מתושבי הגדה לזיהום שמקורו באוטונומיה.

מיכאל נודלמן: לפיכך, עלינו לנקוט מייד את הצעדים הבאים: א.

מיכאל נודלמן: לערוך מחקרים הידרולוגיים אשר יספקו מידע חשוב על מערכת החיבורים בין שני האקוויפרים וגם יאפשרו לקבוע את כמותם.

מיכאל נודלמן: לדאבוני, עד היום טרם נעשו מחקרים בסיסיים אלו.

מיכאל נודלמן: ב.

מיכאל נודלמן: חשוב מאוד לחדש את פעילותה של הוועדה המשותפת הישראלית-הפלשתינית בנושא הקמת מתקני טיהור והגנת מי התהום.

מיכאל נודלמן: ופה אי-אפשר לשאול שאלות למה, מה היה לפני ומה יהיה אחר כך.

מיכאל נודלמן: צריכים לעשות את זה, כי אחרת נהיה בלי מים.

מיכאל נודלמן: הקנצלר קוהל הודיע בביקורו האחרון בישראל, כי ארצו תשמח להעניק 70 עד 100 מיליון מארק לצורך מימון פרויקט להקמת מכון טיהור ישראלי-פלשתיני לסילוק שפכים באזור.

מיכאל נודלמן: עד היום הפרויקט תקוע עקב סירובם של הפלשתינים לשתף אתנו פעולה בתחום איכות הסביבה, וללא שיתוף פעולה בנושא אקוטי זה אנו עלולים בתקופה הקרובה להישאר ללא מקורות מים בטוחים וטהורים.

מיכאל נודלמן: ג.

מיכאל נודלמן: היות שאחד הגורמים החשובים האחראים לזיהום מי התהום הוא הפסולת המוצקה, עלינו להפעיל שיטה מורכבת של טיפול בפסולת.

מיכאל נודלמן: לפיכך, דרושה קבלת החלטות בדרג המדיני בינינו לבין הפלשתינים בתחום הגנת מי התהום.

מיכאל נודלמן: במידה שהצד השני לא ייענה לקריאתנו, נצטרך לקחת מהכספים המיועדים לאוטונומיה ולהזרים אותם בפרויקטים סביבתיים.

מיכאל נודלמן: אני מציע להעביר את הנושא לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.

מיכאל נודלמן: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

רפאל אדרי: שלוש דקות לרשותך.

חיים דיין: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת נודלמן, אי-אפשר להעביר את הנושא לוועדת הפנים מפני שהוא בדיון במליאת הכנסת.

רפאל אדרי: לפי תקנון הכנסת לא ניתן להעביר את הנושא לוועדת הפנים.

רפאל אדרי: תודה, אדוני.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אם צריך ללמוד משהו מהנושא, צריך ללמוד עד כמה שני העמים, הפלשתיני והישראלי, קשורים זה בזה.

טלב אלסאנע: לא רק כשלא טוב לאחד הוא יכול לגרום סבל לצד השני, אלא דבר קטן, כשמערכת ביוב לא תקינה, אין תשתיות, זה יכול לגרום סבל לא רק בצד הפלשתיני, אלא הצד הישראלי ישלם גם הוא את המחיר.

טלב אלסאנע: המסקנה: לא פעולות חד-צדדיות, אלא למצוא את הנתיב כדי לחיות האחד עם השני באותה סביבה, באותה איכות סביבה, לשתות אותם מים.

טלב אלסאנע: כפי ששמענו גם מחבר הכנסת נודלמן, שני העמים שותים אותם מים.

טלב אלסאנע: אם מזהמים אותם, שני העמים ישתו אותם מים מזוהמים.

טלב אלסאנע: לכן, צריך להפסיק לחשוב במושגים של הם ואנחנו: כשטוב לנו צריך להיות רע להם וכשרע להם צריך להיות טוב לנו.

טלב אלסאנע: אולי צריך לחשוב פעם במושגים שיהיה טוב להם.

טלב אלסאנע: אולי כשטוב להם גם לנו טוב.

טלב אלסאנע: צריך להתחיל להתייחס לבעיה בצורה עניינית.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת שמריהו בן-צור אומר שצריך לקצץ להם ולהכות בהם, וכל הססמאות האלה.

טלב אלסאנע: הרי הססמאות האלה חלפו מהעולם.

טלב אלסאנע: צריך להתייחס לבעיה באופן ענייני, למצוקה האמיתית.

טלב אלסאנע: 30 שנה ממשלת ישראל שלטה בגדה וברצועה ולא עשתה מאומה חוץ מאשר הרס התשתיות.

טלב אלסאנע: היא גזלה את כספם, מיליארדים.

טלב אלסאנע: היא גבתה מהם מסים, מיליארדים, ולא השקיעה מאומה, והיום באים לכאן ומתחסדים וכאילו במדינת ישראל המצב יותר טוב.

טלב אלסאנע: לפני כמה זמן ביקרה ועדת הפנים באזור רמת-חובב.

טלב אלסאנע: מה המצב שם?

חיים דיין: אתה דו-פרצופי.

חיים דיין: אתה יודע למה?

חיים דיין: אני חייב להעיר לך, חבר הכנסת אלסאנע.

טלב אלסאנע: המצב שם טוב?

טלב אלסאנע: מצוין?

טלב אלסאנע: הרי שם יש שיטפונות ואנשים מתים מהרעלה, מזיהום מי התהום, מזיהום הסביבה.

טלב אלסאנע: מדוע גם הפלשתינים לא מקימים קול צעקה?

חיים דיין: אתה לא מתבייש.

חיים דיין: מצד אחד אתה – – –

טלב אלסאנע: הפלשתינים אומרים שרמת-חובב מזהמת גם את מי התהום של העם הפלשתיני.

טלב אלסאנע: חבר הכנסת נודלמן יגיד לך שרמת-חובב מזהמת את המים ששותים ברצועת-עזה.

טלב אלסאנע: אז מה עם הפלשתינים שם?

טלב אלסאנע: למה צריך לשלם עבור המים שמחלחלים למי התהום ואחר כך הפלשתינים שותים אותם?

טלב אלסאנע: מה עם מי הביוב של דימונה שזורמים באופן חופשי בנחלים ומזהמים את הסביבה?

טלב אלסאנע: רק לפני כמה חודשים טבעו שני ילדים שחזרו מבית-הספר באותו ואדי.

טלב אלסאנע: מדוע לא מתחילים לחשוב גם על הצרות שלנו ואיך אפשר לשפר את התשתיות ביישובים הערביים?

טלב אלסאנע: אתה יודע, שכל הרשויות המקומיות הערביות, הכפרים, הערים הערביות – יש בהם בעיה של העדר מערכת ביוב ויש בהם בורות ספיגה וכולם נמצאים ממש על בריכה של מי ביוב ענקית.

טלב אלסאנע: מדוע לא לחשוב במושגים שאנחנו נתחיל לטפל במערכת הביוב בתוך מדינת ישראל כדי שנהיה דוגמה?

טלב אלסאנע: כשנפנה אצבע מאשימה אל אחרים, תהיה לנו הצדקה, לגיטימציה, אבל נאשים אותם, נקזז מהם?

טלב אלסאנע: המושגים האלה התיישנו, כמו המשוגע שעלה לכאן ואמר שאין עם פלשתיני.

רפאל אדרי: לא לא.

רפאל אדרי: אני מבקש, מלים מסוג זה לא יופיעו בפרוטוקול.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת טלב אלסאנע – – –

סאלח טריף: הוא מסכים למחוק מהפרוטוקול.

רפאל אדרי: אני מבקש ממך, אנחנו נמחק את המשפט האחרון הזה מהפרוטוקול.

רפאל אדרי: זה לא מכובד ולא נאה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני.

שמריהו בן-צור: – – –

רפאל אדרי: סליחה, אני מבקש.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת סאלח טריף.

רפאל אדרי: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

שמריהו בן-צור: זכותו להגיד מה שהוא רוצה, ואסור בשום פנים ואופן שיגיד דבר כזה על בני אלון.

רפאל אדרי: הערתי על כך וביקשתי למחוק את זה מהפרוטוקול.

סאלח טריף: אם בני אלון משוגע, אז גם אני ואתה.

רפאל אדרי: סליחה.

רפאל אדרי: אני טולרנטי, נותן להתבטא.

רפאל אדרי: אני מבקש שגם אתם תנהגו כך.

שמריהו בן-צור: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני רק מודיע לכם שלא מקשיבים לכם בדרך הזו.

סאלח טריף: זה נמחק מהפרוטוקול.

רפאל אדרי: הודעתי על כך, וחבר הכנסת טלב אלסאנע הסכים לכך.

רפאל אדרי: הסתכלתי עליו, בלי שיביע דעתו.

רפאל אדרי: נגמר העניין.

רפאל אדרי: תודה, אני מודה לך, חבר הכנסת בן-צור.

רפאל אדרי: בבקשה, חבר הכנסת טריף.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, בנועם הליכותיך אני מקווה שתשרה אווירה טובה.

סאלח טריף: אני מכיר אותך שנים רבות.

סאלח טריף: חברי כנסת, ככה בעידנא דריתחא, לא צריכים להגיד על חבריהם דבר כזה.

סאלח טריף: זה באמת נורא.

סאלח טריף: חבר הכנסת בני אלון הוא אחד מחברי הכנסת הפעילים והטובים שיש לנו בכנסת, אף שיש לי אתו חילוקי דעות שונים ומשונים – אבל הוא פרלמנטר טוב מאוד.

שמריהו בן-צור: הוא צודק הרבה פעמים.

סאלח טריף: אני חלוק עליו בעניין חשוב אחר.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שהנושא הזה, הדיון הזה סביב העניין הוא אחד החשובים ביותר כאן בבית.

סאלח טריף: צר לי מאוד על שהשר רפאל איתן אינו יושב אתנו.

סאלח טריף: הוא השר לאיכות הסביבה, והנושא הזה הוא במוקד חיינו.

חיים דיין: הנושא הזה לא שייך רק לו, אלא גם לשר לתשתיות לאומיות, שאחראי לכל נושא הביוב.

חיים דיין: מאיר בן-מאיר אחראי גם לנושא הזה.

רפאל אדרי: רבותי, אתם רשומים וכל אחד מקבל את רשות הדיבור, והציבור יכול להקשיב לכם בדרך אחרת, לא על-ידי קריאות ביניים.

רפאל אדרי: אפשר מדי פעם לקרוא קריאות ביניים, אבל לא כל הזמן.

סאלח טריף: אני מודה לך, אדוני, ומבקש לתת לי אפשרות להתבטא כי אני מכיר את הנושא.

סאלח טריף: מאוד חשוב לי להגיד את הדברים לחברים כאן, כיושב-ראש ועדת הפנים.

רפאל אדרי: אדוני, אתה לא הפרעת לאיש, אתה תקבל את רשות הדיבור.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

סאלח טריף: אני מודה לך.

סאלח טריף: אני חושב שנוכחותו של השר רפאל איתן כשר הממונה על כל העניין הזה חשובה מאוד.

סאלח טריף: אין זה משנה שיש עוד שרים שנוגעים בנושא, כמו שר הפנים ושר התשתיות.

סאלח טריף: היום בכלל העניין הזה קשור לפלשתינים, אז תגידו שגם משרד החוץ אחראי, זה נכון, אבל מבחינת האחריות הממלכתית – זה בתחום של השר רפאל איתן.

סאלח טריף: לכן חשוב מאוד שהוא ישתתף אתנו בדיון.

סאלח טריף: העניין הזה מאוד חמור, ואני רוצה לחלק את הנושא לשניים.

סאלח טריף: אינני רוצה להתווכח בקטע הפוליטי – של מי האחריות.

סאלח טריף: זה כבר לא מעניין.

סאלח טריף: הבעיה הקיומית עכשיו היא, שמה שמתרחש מסכן את חיינו.

סאלח טריף: הלכנו לנחלים שזורמים ומגיעים עד נחל אלכסנדר, ולשפכים שמגיעים עד נחל דרגות, שהם הנחלים הראשיים אצלנו, וכל מה שמוזרם לרשות הפלשתינית היום, כאשר לפני כמה חודשים זה היה שטחי יהודה ושומרון, זורם אל מי התהום שלנו.

סאלח טריף: כל השפכים הנוראיים שאתם יכולים לתאר לעצמכם.

סאלח טריף: ראינו זאת והזדעזענו.

סאלח טריף: קיימנו את הסיור ביום של גשם.

סאלח טריף: לדאבוני הרב, רבותי, גם אנחנו, כשישבנו שנים רבות שם, ואנחנו לא יכולים לנקות את עצמנו מאחריות, לא חשבנו שמה שקורה שם יפריע לחיים שלנו בגוש-דן, בכל המקומות בארץ לאורך החוף, בתוך ריכוז האוכלוסייה הכי גדול שיש במדינת ישראל.

סאלח טריף: אנחנו לא רק צריכים להכות על חטא בעניין זה, אלא לחשוב עכשיו איך אפשר לפתור את זה עם הפלשתינים, כך שהם יבינו, שהעניין הזה מזיק לא רק לנו, אלא גם להם.

סאלח טריף: אנחנו שותים מאותם מים ונושמים אותו אוויר, ובסופו של דבר חיים זה עם זה.

סאלח טריף: צריך לטפל במה שקורה שם.

סאלח טריף: התחלתי להגיד לחבר הכנסת בן-צור, שאכן היה סכום גדול, של 70-60 מיליון דולר, שהגרמנים רצו לתת והפלשתינים עיכבו משום-מה את החתימה על העניין הזה.

רפאל אדרי: זה 80 מיליון מארק.

סאלח טריף: ייתכן.

סאלח טריף: אני מתקן.

סאלח טריף: אבל אני יודע שגם העניין הזה נחתם בסוף על-ידי הרשות הפלשתינית, ואני חושב שהמדינה שלנו והשרים שלנו צריכים לעודד, להדריך ולסייע בידי הפלשתינים לתקן את מה שצריך ולהתחיל להסדיר את נושא הביוב.

סאלח טריף: צריך לסדר את זה, היתה לנו אחריות, ואני מטיל אחריות כבדה על עצמנו, על המינהל האזרחי, על כל הרשויות שלא דאגו בזמן לטפל בזה.

סאלח טריף: לכן, עכשיו, בדקה ה-99, לא בדקה ה-90, צריך להתחיל מייד לטפל בזה, כי זו סכנה קיומית.

סאלח טריף: לא יישארו לנו מים ולא יישאר לנו שום דבר נקי, והסביבה תתלכלך ומדינת ישראל קטנה וצפופה, ועלולה להיות לנו איכות חיים מהירודות ביותר.

סאלח טריף: אני חושב שזה אחד הנושאים שצריכים להיות הדגל של שיתוף הפעולה, חבר הכנסת בני אלון, ולא ניגע עכשיו בבעיה הפוליטית, נעזוב אותה בצד.

סאלח טריף: הבעיה המדינית הפוליטית פחות חשובה כרגע מבחינתי.

סאלח טריף: בעניין הזה צריך להיות שיתוף פעולה אדיר בינינו לבין הפלשתינים, כדי להגיע לתוצאות מהירות, כי הם צריכים גם להבין, שזה יכול להשפיע על חייהם וזה יכול להפריע לחייהם כמו שזה יפריע לחיינו כאן במדינה.

סאלח טריף: הנושא מאוד חשוב.

סאלח טריף: אני רוצה לסיים ולומר ליושב-ראש, קודם כול תודה על הסבלנות שלך.

סאלח טריף: דבר שני, אני, כיושב-ראש ועדת הפנים, גם איזום דברים יחד עם חברי בוועדה כדי להביא להידברות עם הפלשתינים, כדי לעשות פעולה מהירה ולטפל בעניין הזה כמה שיותר מהר, כדי שניפגע כמה שפחות.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת סאלח טריף, על דבריך.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחברת הכנסת ענת מאור.

רפאל אדרי: אחריה – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: אנחנו דנים במי שופכין של הרשות הפלשתינית העלולים לזהם את מי התהום של ישראל.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הממשלה שכרגיל איננה והשר שמופקד על הנושא שאיננו, הנושא ללא ספק חשוב, ואיש לא יכול לחלוק על החשיבות של איכות חיים, על החשש מזיהום ועל הצורך בשיתוף פעולה בין הפלשתינים לבין ישראל.

ענת מאור: ובכל זאת, חברי הכנסת המציעים, אני חושבת שאנחנו לא יכולים שלא לתהות על האבסורד שבמצב, בשבוע הזה, שבו כל מה שעשוי, הכרחי, רצוי שיבטיח שיתוף פעולה – בעצם הולך ונרמס.

ענת מאור: חבר הכנסת בן-צור, חבר הכנסת נודלמן, האם אנחנו יכולים לחשוב על שיתוף פעולה בענייני מי השופכין ובעניינים אחרים כאשר בונים בהר-חומה?

ענת מאור: כאשר מקעקעים את האמינות?

ענת מאור: כאשר אין יוצרים הידברות?

ענת מאור: כאשר אין יוצרים אמון?

ענת מאור: כאשר הכבוד הולך ונרמס?

מיכאל נודלמן: אין קשר.

ענת מאור: הקשר הוא, כפי שאמר חבר הכנסת סאלח טריף, ובצדק אמר, ששום פרויקט לא יוכל לצמוח באזור – לא כלכלי, לא של שלום, לא של ביוב, לא של מי שופכין – אם לא יהיה אמון ואם השלום לא יצמח.

ענת מאור: ממשלה אומללה, ממשלה כושלת, שמכשילה את השלום, מרחיקה אותנו ת"ק פרסה מפתרון מי השופכין.

ענת מאור: הערה שנייה, חברי הכנסת, כאשר אנחנו מדברים על בעיית מי השופכין ועל בעיית הזיהום, יש אצלנו בתוך מדינת ישראל יישובים ערביים שעד היום הביוב זורם ברחובותיהם.

חיים דיין: איפה היתה מרצ בקדנציה הקודמת?

חיים דיין: איפה היה יוסי שריד?

ענת מאור: אני מבקשת, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: קריאת ביניים אחת אני מרשה, אבל לא יותר.

ענת מאור: לא יכול להיות שאנחנו נידרש לנושא – – –

שמריהו בן-צור: הוא שואל איפה השר לאיכות הסביבה הקודם.

ענת מאור: חבר הכנסת בן-צור, לך אני אענה.

ענת מאור: אתה יודע מצוין שמרצ והעבודה, כשהיו בממשלה, קידמו גם קידמו את החינוך, ובתחום זה אתה מתמצא, וקידמו את התשתיות.

ענת מאור: המצב רחוק מאוד מלהשביע רצון, אבל אילו המשכתם בקואליציה שלכם אותו סדר עדיפויות והשקעתם יותר במגזר הערבי – אני האחרונה שתסתפק במה שעשו, אבל עכשיו שבתו פה ראשי ערים במשך 43 יום ואיש לא ניגש אליהם.

ענת מאור: דברים שהתחילו להשקיע בהם, יש רק נסיגה מהם.

ענת מאור: לכן לא יכול להיות שנידרש לבעיית מי שופכין וזיהום, דברים חשובים ביותר, ופה בביתנו נהיה אטומים לביוב שזורם ברחובות היישוב הערבי.

ענת מאור: ראש הממשלה מתנכר לעובדים במגזר הערבי.

ענת מאור: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני וחברי כנסת נוספים היינו אתמול בשפרעם וראינו 200 עובדות מעולות, מנהיגות, עם רצון, מסורות, עומדות בפני פיטורים או בפני הסעה למקומות שאנחנו יודעים והממשלה יודעת שהן לא יכולות להגיע אליהם.

ענת מאור: לכן אני רוצה לומר, שהדיון בנושא זה הוא חשוב, אבל אם הוא לא יהיה בקונטקסט הכללי של השלום, של יצירת הפרויקטים והאמון, הפסקת ההתגרות והבנייה בהר-חומה, שהיא חלק מפתרון הנושא הזה, ובאותה עת לא יבואו לידי פתרון גם דברים שקשורים למגזר ערביי ישראל – אני חושבת שהכנסת תחטא לעבודתה ולפעילותה אם היא לא תתייחס לדבר במכלול הכולל.

ענת מאור: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת ענת מאור.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: אחריה – חבר הכנסת אחמד סעד.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו לקראת סיום.

רפאל אדרי: אנא, סבלנותכם.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, דווקא נושאים של אספקת מי תהום, אספקת מים, שמירת איכות המים והגנה על הסביבה הם נושאים מובהקים שמעידים על כך שיש צורך חיוני בהסכמה בינינו לבין הפלשתינים, משום שאנחנו שותים מים מאותם מקורות, משום שכל זיהום משפיע על הבריאות ועל העתיד של שני העמים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת שדיברו כאן – היו כאלה שדיברו רק על המציאות העכשווית והתעלמו לחלוטין מאחריות הממשלות בישראל למצב המחפיר בטיפול בביוב ובסילוק שפכים בגדה המערבית וברצועת-עזה.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שחברי הכנסת יעשו רע מאוד לשני העמים אם הם יתעלמו מהאחריות הזאת.

תמר גוז'נסקי: כי מה קרה בכל 30 השנים האלה?

תמר גוז'נסקי: מי הפריע למדינת ישראל, שגבתה מסים מהאוכלוסייה המקומית, מהתושבים הפלשתינים בשטחים, לפתח רשתות ביוב?

תמר גוז'נסקי: מי הפריע לה להקים מכוני טיהור?

תמר גוז'נסקי: מי הפריע לה לטפל בכל הנושאים האלה?

תמר גוז'נסקי: מה שמדינת ישראל עשתה זה שהיא השתלטה על מקורות המים וקבעה שיש לה שליטה מוחלטת, בלבדית, על מקורות המים בשטחים, אבל את הביוב היא השאירה לטיפול העיריות, שהיו חסרות כוח, חסרות אמצעים וחסרות יכולת לעשות משהו.

תמר גוז'נסקי: מי שמכיר, למשל, את בעיות המים האיומות של חברון ומקומות אחרים – אתם יודעים שבערים הפלשתיניות אין כל הזמן מים?

תמר גוז'נסקי: אתם יודעים שיש שעות ארוכות במשך כל יום שפשוט אין מים בברזים?

תמר גוז'נסקי: אז איך אפשר לדבר?

חיים דיין: זה לא בגלל זה.

תמר גוז'נסקי: צינורות המים מפוצצים.

חיים דיין: בדיוק.

חיים דיין: הם לא מטפלים בתשתית של עצמם.

תמר גוז'נסקי: עד עכשיו השליטה בחברון היתה בידי ישראל, וישראל לא עשתה שום דבר בנושא הזה.

חיים דיין: את מצפה שהממשלה תעשה להם תיקוני אינסטלציה בבית?

תמר גוז'נסקי: או שאתה שלטון או שאתה לא שלטון.

תמר גוז'נסקי: שלטון אחראי גם לבריאות התושבים, גם לאספקת מים וגם לכל הדברים האחרים.

תמר גוז'נסקי: כרגע יש מציאות קשה מבחינת מקורות המים, מבחינת השפכים וכו'.

תמר גוז'נסקי: הבעיה היא הדדית.

תמר גוז'נסקי: שפכים מיישובים פלשתינים זורמים בוואדיות לישראל, ושפכים מישראל זורמים בוואדיות לעזה.

תמר גוז'נסקי: בלי הסדר מדיני בין שני העמים, בלי שלום, בלי הסכמה על פתרון משותף לא יהיה שום דבר.

תמר גוז'נסקי: פשוט אווילי לחשוב, שהרשות הפלשתינית רוצה שהתושבים שלה יהיו חולים, שהיא ממש לא רוצה לטפל בשפכים.

תמר גוז'נסקי: אבל יש לה סדרי עדיפויות עם הירושה הנוראה שנשארה לה.

תמר גוז'נסקי: לכן צריך הידברות, צריך הסכמים וצריך סיוע בין-לאומי.

תמר גוז'נסקי: ברור שכל זה יכול להיעשות אם שני הצדדים נדברים, מקדמים את המשא-ומתן ומגיעים לשלום.

תמר גוז'נסקי: בלי זה הדיבורים הם סתמיים וחסרי ערך.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אחמד סעד.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת חיים דיין, אחרון הדוברים.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שנושא איכות הסביבה וההתמודדות עם הזיהום נחשב היום לאחד הנושאים החשובים ביותר שמאיים על עתיד כל האנושות; נושא שמחייב מאמץ משותף ושיתוף פעולה – בין-מדיני, בין-אזורי ואפילו עולמי.

אחמד סעד: אם אנחנו מדברים היום על נושא מי השופכין מהרשות הפלשתינית – אני חושב, שכל מי שרוצה להטיל את האחריות על הרשות הפלשתינית רק מתעלם מהמציאות.

אחמד סעד: זה עניין – כמו שהדגישו כמה חברים פה, ואני מסכים אתם – שמחייב שיתוף פעולה פלשתיני-ישראלי בהתמודדות עם הבעיה הזאת – – –

שמריהו בן-צור: הם לא רוצים.

רפאל אדרי: זה לא הוגן.

רפאל אדרי: אני מבקש לאפשר לנהל ישיבה בצורה מסודרת.

רפאל אדרי: כל אחד קיבל את רשות הדיבור, אמר את דברו.

רפאל אדרי: מדוע להיכנס לדברי חברים?

רפאל אדרי: גם אתם לא הייתם רוצים שיעשו לכם זאת.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אחמד סעד: תסלח לי, אתה לא יכול לסלף עובדות של ההיסטוריה.

אחמד סעד: במשך 30 שנה הרסתם מה שהיה בשטחים הכבושים.

אחמד סעד: לא רק שלא פיתחתם, אתם הרסתם את הכול, ואנחנו היום במצב של מדינה בדרך הבונה את התשתית שלה.

אחמד סעד: לכן, אחרי שתקום המדינה הפלשתינית ויהיה שלום אמת בין ישראל ובין המדינה הפלשתינית, הם יהיו חייבים לשבת ביחד ולשתף פעולה בכל מיני נושאים וגם בנושא החשוב הזה.

אחמד סעד: אני רוצה לשאול את כבוד השר לאיכות הסביבה, מה יותר מזהם מהבנייה בהר-חומה, באתר הירוק הזה?

אחמד סעד: זה לא רק פגיעה בעניין השלום, זה לא רק פגיעה בריבונות הפלשתינית על השטח הזה, זה גם פוגע באיכות הסביבה, זה מלכלך ומזהם לא רק פוליטית אלא גם את הטבע במקום הזה.

אחמד סעד: אני חושב, שרק בתנאים של שלום אמת יהיו פתרונות יעילים על בסיס שיתוף פעולה ישראלי-פלשתיני.

אחמד סעד: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אחמד סעד.

רפאל אדרי: אחרון הדוברים – חבר הכנסת חיים דיין.

רפאל אדרי: יסכם שר החקלאות ואיכות הסביבה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי כאן את חברי הכנסת, כל אחד בדעתו ובעמדתו.

חיים דיין: חבל שחברת הכנסת ענת מאור לא נמצאת כאן.

חיים דיין: אולי הייתי מזכיר לה, שמי שהיה אחראי לנושא איכות הסביבה ארבע שנים בשלטון הקודם היה דווקא יושב-ראש המפלגה שלה, חבר הכנסת יוסי שריד.

חיים דיין: ואז נשאלת השאלה, למי באים בטענה?

חיים דיין: אתם באים בטענה לממשלה הזאת שלא עשתה 30 שנה או שאתם באים בטענה כלפי יוסי שריד, שהיה השר לאיכות הסביבה ולא טיפל במקורות המים?

אחמד סעד: לכל הממשלות.

חיים דיין: אני מופתע גם מחברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: למה?

חיים דיין: אני אגיד לך למה.

חיים דיין: אם את אומרת, שבחברון אין היום מים בבתים, אני מסכים אתך – צריכים להיות מים.

חיים דיין: מה את מצפה, שהממשלה תהיה אינסטלטור של האנשים בבתים?

תמר גוז'נסקי: 30 שנה, 30 שנה?

חיים דיין: הם לא מסוגלים לתקן את הצינורות של עצמם?

תמר גוז'נסקי: לא היה להם כסף.

תמר גוז'נסקי: אין להם כסף.

חיים דיין: הרי מים יש שם.

חיים דיין: אם הם היו משתמשים בכסף – – –

אחמד סעד: – – –

רפאל אדרי: רגע, אני מבקש.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אחמד סעד.

רפאל אדרי: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

אחמד סעד: – – –

רפאל אדרי: לא, לא, אדוני.

רפאל אדרי: אתה דיברת, הבעת את דעתך, לא נתתי שיפריעו לך.

רפאל אדרי: אנא ממך, תנהג בהתאם.

רפאל אדרי: תודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

חיים דיין: באותם כספים שהרוויחו או קיבלו כתרומות, אילו הם היו מנסים לפתור את בעיית התשתית, אולי לנסות להעלות את איכות החיים של תושבי הגדה – הייתי אומר שיש רצון.

חיים דיין: אבל הנה, יושב-ראש הרשות הפלשתינית מקבל סיוע.

חיים דיין: תגידו לי אתם, חברי הכנסת מהסיעות הערביות, עד היום חל איזה שיפור ברמת החיים של הפליטים האלה?

חיים דיין: שום דבר.

חיים דיין: האנשים ממשיכים לחיות כפי שהם חיו ועולם כמנהגו נוהג.

חיים דיין: אני אומר תמיד את המשפט הפשוט – אל תירק לבאר שממנה אתה שותה.

חיים דיין: אני לא בא היום בטענות רק כלפי הרשות הפלשתינית.

חיים דיין: נכון שהמצב הנוכחי היה קיים 30 שנה, ואולי צריך היום לשבת ליד שולחן הדיונים ולחשוב איך פותרים את הבעיה, כי זו בעיה אקולוגית גם של הרשות הפלשתינית וגם של מדינת ישראל.

חיים דיין: אבל היום באים מראש באצבע מאשימה כלפי המשרד לאיכות הסביבה.

חיים דיין: אני תמיד שואל: איפה הייתם ארבע שנים?

חיים דיין: לא יכולתם לפתור את זה?

חיים דיין: היום אתם באים בטענות?

חיים דיין: עם כל הכבוד, אני חושב שהבעיה היא לא רק בעיה שלהם, כי כאשר באים הגשמים, הכול צף, הכול עולה.

חיים דיין: כל האזור הופך להיות ביוב אחד גדול, כי עדיין יש שם בורות ספיגה, ואני חושב שיש לזה פתרון שלא עולה הרבה כסף.

חיים דיין: אם היום אנחנו נדרוש מהרשות הפלשתינית להקים מאגרי חמצון על מנת שישאבו מאותם בארות ורק לשם הם ישפכו את מי השופכין, אני חושב שניתן להגיע להפחתה של סכנת זיהום המים.

חיים דיין: אני רוצה לומר עוד דבר אחד שהעליתי בכנסת הקודמת והפניתי לגביו שאילתא ישירה לשר לאיכות הסביבה אז, חבר הכנסת יוסי שריד.

חיים דיין: אחד הדברים שמציקים לי הוא, שהיום 13% מהיישובים בגליל עדיין משתמשים בבורות ספיגה.

חיים דיין: ולאן המים האלה הולכים?

חיים דיין: שואבים אותם עם משאבות לנחל הקרוב, מהנחל הקרוב לניאגרה של מדינת ישראל – הכינרת.

חיים דיין: גם אז, כשהפניתי אליו את הבעיה, הוא לא טיפל בה, ואני מקווה שהממשלה הזאת תטפל בדברים האלה, כי אני חושב שחשוב מאוד לטפל בדברים.

חיים דיין: לצערי הרב, אדוני השר רפאל איתן, יש עוד דבר שחייבים לטפל בו מהר ככל האפשר – הנושא של המושב אליקים.

חיים דיין: מושב אליקים קיים 50 שנה.

חיים דיין: אני לא מבין איך עד היום יש במושב הזה רק בורות ספיגה ואין שם ביוב כמו שצריך, כשיש תשתיות בדרך, ומי השופכין שמוזרמים דרך הוואדי ישירות לים, עוברים גם דרך פרדיס.

חיים דיין: לא משנה שהם לא שותים מזה, אבל זה פשוט מזעזע שאתה רואה יישובים, גם בתוך מדינת ישראל, שיש להם רק בורות ספיגה, נכון להיום.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת חיים דיין.

רפאל אדרי: אני מבקש מאדוני שר החקלאות ואיכות הסביבה להשיב לדוברים.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל איתן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חדשות לחבר הכנסת חיים דיין – לא רק באליקים יש בורות ספיגה, גם בתל-עדשים.

רפאל איתן: תל-עדשים נוסדה לפני יותר מ-70 שנה, ועדיין יש שם בורות ספיגה.

רפאל אדרי: גם בהרצלייה-פיתוח, אדוני.

רפאל איתן: גם בהרצלייה-פיתוח, אבל בהרצלייה-פיתוח זה לא נורא.

רפאל אדרי: גם בהרצלייה, גם ברמת-השרון.

רפאל איתן: שמענו כאן דיבורים יפים בקול רם, והמוטו הוא: שלום אמת.

רפאל איתן: מה זה שלום אמת?

אחמד סעד: כל אחד יודע – הזכות הלגיטימית של העם הפלשתיני – – –

רפאל איתן: מה זה שלום אמת?

רפאל איתן: או שיש שלום או שאין שלום.

רפאל איתן: אין דבר כזה בהגדרות – שלום אמת.

אחמד סעד: הבסיס – – –

רפאל איתן: אבל אנחנו יודעים את שפת התעמולה הזאת, שאין בינה לבין המציאות של היחסים בינינו דבר.

רפאל איתן: כל השאלה הזאת מתמצית בדבר אחד, פשוט, קטן.

רפאל איתן: חבר הכנסת חיים דיין, יש מתקן טיהור בחברון, ואמר הבוקר ראש העיר נאטשה: מסיבות פוליטיות לא נפעיל אותו.

רפאל איתן: זאת השאלה וזאת התשובה.

רפאל איתן: יש הרבה אמצעים שאפשר לנקוט כדי שהם ירוצו להפעיל את המתקן הזה, ואת זה נעשה.

רפאל איתן: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני השר רפאל איתן.

תמר גוז'נסקי: – – –

רפאל איתן: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, תם הדיון.

רפאל אדרי: אני מבקש להודות לדוברים, להודות לשר החקלאות ואיכות הסביבה.

רפאל אדרי: מחר נקיים – – –

תמר גוז'נסקי: רגע, יש הצעות סיכום.

תמר גוז'נסקי: מה קרה?

רפאל אדרי: יש הצעות סיכום?

רפאל אדרי: אני לא קיבלתי הצעות סיכום.

שמריהו בן-צור: יש הצעת סיכום של ישראל בעלייה, המפד"ל, מולדת והליכוד-גשר-צומת.

רפאל אדרי: בפני הצעת סיכום הדיון בנושא מי שופכין של הרשות הפלשתינית העלולים לזהם את מי התהום של ישראל – מוגשת על-ידי סיעת חד"ש-בל"ד.

רפאל אדרי: הצעת הסיכום השנייה – על-ידי המפד"ל, ישראל בעלייה, הליכוד-גשר-צומת ומולדת.

רפאל אדרי: מי קורא את הצעת הסיכום הזאת?

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת בן-צור, בבקשה.

קריאה: הוא המציע.

רפאל אדרי: יכול להיות המציע ויכול להיות מישהו אחר שקורא את ההצעה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת הסיכום מטעם הליכוד-גשר-צומת, ישראל בעלייה, מפד"ל ומולדת מכילה שלושה סעיפים: א.

שמריהו בן-צור: הכנסת רואה בזיהום מקורות המים על-ידי מי השופכין שזורמים מהרשות הפלשתינית סכנה חמורה לבריאות תושבי ישראל ופגיעה באיכות הסביבה.

שמריהו בן-צור: ב.

שמריהו בן-צור: הכנסת קורא לרשות הפלשתינית ולמדינת ישראל לשתף פעולה בהקדם כדי למנוע זיהום מי התהום.

שמריהו בן-צור: ג.

שמריהו בן-צור: על מדינת ישראל מוטלת החובה למנוע זיהום מקורות המים ולממן זאת מהכספים שמועברים מישראל לרשות הפלשתינית.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת בן-צור, על הצעתך.

רפאל אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי להגיש את הצעת הסיכום של סיעת חד"ש-בל"ד.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

רפאל אדרי: מייד לאחר מכן נצביע.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אני מתכבדת להביא הצעה לסיכום הדיון בנושא מי השופכין של הרשות הפלשתינית, מוגשת על-ידי סיעת חד"ש-בל"ד.

תמר גוז'נסקי: 1.

תמר גוז'נסקי: בהדגישה את חשיבות שמירת איכותם של מי התהום מציינת הכנסת, כי במשך כ-30 שנות הכיבוש לא עשה השלטון הישראלי לקידום הטיפול בשפכים, ובכך הזניח את בריאות התושבים ואת איכות הסביבה.

תמר גוז'נסקי: 2.

תמר גוז'נסקי: הכנסת קוראת לממשלה להסיר את כל המכשולים, לרבות ביטול הבנייה בהר-חומה, בדרך ליישום הסכם הביניים ולהאצת המשא-ומתן על הסדר הקבע, שבמסגרתו יוסכם עם המדינה הפלשתינית שתקום גם על שיתוף פעולה בנושא פיתוח מקורות המים, ההגנה על מי התהום, הקמת תשתיות ביוב וטיהור שפכים.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצבעה.

רפאל אדרי: נצביע על ההצעה הראשונה של סיעת חד"ש-בל"ד – מי בעד ומי נגד?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 7 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי – 2 נגד – 6 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לא נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 2, נגד – 6, אחד נמנע.

רפאל אדרי: ההצעה לא נתקבלה.

רפאל אדרי: עכשיו נעבור להצעה השנייה מטעם הליכוד-גשר-צומת, ישראל בעלייה, מפד"ל ומולדת.

רפאל אדרי: מי בעד ומי נגד?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 8 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ש' בן-צור – 5 נגד – 2 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ש' בן-צור נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 5, נגד – 2, נמנע אחד.

רפאל אדרי: הצעת הסיכום מטעם הליכוד-גשר-צומת, מפד"ל, ישראל בעלייה ומולדת נתקבלה.

רפאל אדרי: אני מבקש להודות לחברי הכנסת ולשרים.

רפאל אדרי: אני גם מבקש להודות לסגנית מזכיר הכנסת, לקצרניות, לעובדי הכנסת ולערוץ-33 של הטלוויזיה הישראלית בראשות מר אלימלך רם.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, אתה מאוד מנומס.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע, שמחר יום ג', ט' באדר ב', 18 במרס, תתקיים ישיבת הכנסת בשעה 16:00.

רפאל אדרי: תודה רבה.

רפאל אדרי: הישיבה נעולה.