ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 130, 1997-08-13 00:00

דן תיכון: היום יום רביעי, י' באב התשנ"ז, 13 באוגוסט 1997.

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה.

דן תיכון: כפי שאתם מבינים, יש כאן רמקולים חדשים.

דן תיכון: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, דרישת שלום לך מההורים שלך.

דן תיכון: רבותי, הכנסת אבלה על מותו של עלי אדוריאן, זיכרונו לברכה, הקורבן ה-14 בפיגוע הדמים הנפשע בשוק מחנה-יהודה.

דן תיכון: 13 ימים נאבק עלי אדוריאן על חייו, אולם פצעיו האנושים הכריעו אותו.

דן תיכון: אנו משתתפים בצער העמוק של משפחת אדוריאן ושל היישוב כפר-אדומים.

דן תיכון: יהי זכרו ברוך.

דן תיכון: נמצא אתנו ביציע המכובדים מר גיניו גאנב, חבר פרלמנט מבולגריה, אחד האישים החשובים ביותר בבולגריה בשנים האחרונות.

דן תיכון: בעבר הלא-רחוק היה יושב-ראש הסוכנות לבולגרים החיים מחוץ לבולגריה, היה סגן יושב-ראש הפרלמנט וניהל את הישיבה בעת ביקורו של הנשיא לשעבר, חיים הרצוג.

דן תיכון: כאמור, הוא אחד הידידים שלנו בבולגריה, מטפל ביהודי בולגריה, ברכושם – אלה שחיים בארץ.

דן תיכון: אני מאחל לו ביקור פורה.

דן תיכון: לחבר הכנסת זאבי הצעה לסדר הדיון.

דן תיכון: בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שהרמקול – – –

דן תיכון: אתה שלא שמעת.

דן תיכון: אני הערתי שמנסים היום מערכת רמקולים חדשה, לאחר 30 שנה, ויהיו היום קשיים.

דן תיכון: בינתיים הם מכוונים.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת, יחד עם חברי כנסת רבים ועם העם בישראל אני בא למחות על משלחת ערביי ישראל לסוריה ועל הדברים שהיא השמיעה שם, ובתוכה חברי כנסת.

רחבעם זאבי: לפי חוות דעתו של היועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה, היציאה הזאת של אזרחים ישראלים לארץ אויב משמעה הוא ויתור על האזרחות הישראלית, ובוודאי אין בה נאמנות למדינה, והרי חברי הכנסת נשבעו לשמור אמונים למדינה.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת אלסאנע אמר שם, ושב ואמר, שהוא בא מפלשתין.

רחבעם זאבי: כלומר, הוא מתכחש למוצאו ולאזרחותו הישראליים.

רחבעם זאבי: ואולי באמת מקומו לא בישראל.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת סאלח טריף, שהוא גם קצין במילואים בצה"ל, כרך בנסיעתו זאת את העדה הדרוזית עם המגזר הערבי.

רחבעם זאבי: מסופקני אם העדה הדרוזית הסמיכה אותו לעשות כך.

דוד צוקר: יש הצעה לסדר-היום בנושא זה.

דן תיכון: תרשה לי רגע, חבר הכנסת זאבי.

דן תיכון: חבר הכנסת דדי צוקר, אני מאפשר מפעם לפעם – וגם לחברי מפלגתך – להעלות נושאים שהם אקטואליים במשך דקה, דקה וחצי.

דוד צוקר: אבל יש הצעה לסדר-היום.

חיים אורון: – – –

דן תיכון: אני מוכרח לומר לך, חבר הכנסת אורון, שסדר-היום שונה ונסתיים רק לפני שתי דקות, ואני אישרתי את זאת לפני כשעה וחצי.

דן תיכון: מאחר שנדמה לי שחלק נוסף של סדר-היום עדיין לא מופיע, נהיה כולנו סבלנים עוד דקה.

דן תיכון: לסיים בבקשה, חבר הכנסת זאבי.

רחבעם זאבי: חבר הכנסת סאלח טריף, שהוא גם קצין במילואים בצה"ל, כרך בנסיעתו זאת את העדה הדרוזית עם המגזר הערבי.

רחבעם זאבי: מסופקני אם העדה הדרוזית הסמיכה אותו לעשות כך.

רחבעם זאבי: הקצנתו הלאומנית לכיוון הערבי באה לידי ביטוי בעבודת ועדת הפנים, שהוא עומד בראשה, ובטיולים שהוא עורך לה בלי סמכות, כדי להבליט את עמדותיו ואת עצמו.

רחבעם זאבי: מסופקני אם חבר הכנסת סאלח טריף יכול להמשיך לעמוד בראש הוועדה הזאת, ומן הראוי הוא שמפלגתו תציב חבר כנסת אחר במקומו.

רחבעם זאבי: תמהני על הממשלה ועל זרועות השלטון שאפשרו את יציאתה של המשלחת לארץ אויב, ביומרות מדיניות שאינן בסמכותה של המשלחת.

רחבעם זאבי: תמהני על חבר הכנסת אהוד ברק, שראה לנכון לשלוח מסר או איגרת לאסד באמצעות חברי המשלחת.

רחבעם זאבי: זו עקיפה של הממשלה וראש הממשלה, האחראים בלעדית לקיום משא-ומתן מדיני.

רחבעם זאבי: גם באופוזיציה יש מגבלות, ואומר זאת אדם מהאופוזיציה.

רחבעם זאבי: אני מציע, שהכנסת תגנה את המשלחת על התבטאויותיה הכושלות והרעות נגד המדינה ונגד הממשלה, העלאת רעיונות נפל כמו שיבת הפליטים, וכל זאת בארץ אויב, וכן על פגישתם עם מנהיגי ארגוני הטרור הנבזיים ביותר.

רחבעם זאבי: הריני מציע, שהממשלה תקיים דיונים נוקבים על ההקצנה בקרב ערביי ישראל, כפי שהיא באה לידי ביטוי במשלחת האומללה הזאת ובדברי חבריה.

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: כאמור, אני אישרתי את ההודעה הזאת לפני שהנושא נכלל כהצעה דחופה לסדר-היום.

דן תיכון: מייד אסביר.

דן תיכון: על-פי התקנון יכולים 30 חברי כנסת להגיש אך ורק שתי הצעות דחופות לסדר-היום במושב הפגרה.

דן תיכון: מאחר שבאו וביקשו לאפשר לכמה חברי כנסת מן האופוזיציה ומן הקואליציה לדבר, אני אישרתי תוספת של הצעות לסדר-היום.

דן תיכון: סדר-היום מתגבש באלה הדקות, ומכאן שאכן יהיו עיכובים.

דן תיכון: אני רק רוצה לומר לחבר הכנסת דדי צוקר, שהנוהל הזה של הצעה לסדר הדיון אומץ דווקא כדי לעודד את חברי האופוזיציה להגיש מן המקום הצעות שעוסקות בנושאים אקטואליים שהתעוררו לאחר שאישרנו את כל סדר-היום השבועי.

דן תיכון: באותו נושא – וכאמור, נחזור לנושא הזה בסוף הדיון – אני רוצה לרענן ולקרוא בפניכם את סעיף 21 לתקנון: חבר הכנסת הנוסע לחוץ-לארץ חייב להודיע על כך ליושב-ראש הכנסת ולציין את זמן שהותו בחוץ-לארץ ואת מקום הימצאו.

דן תיכון: רבותי, הסעיף הזה בתקנון קיים.

אפי אושעיה: – – –

דן תיכון: הסעיף הזה קיים.

דן תיכון: השרים מודיעים דרך הכנסת – – –

אפי אושעיה: רק כשהם חוזרים הם מודיעים לכנסת.

דן תיכון: זה רע מאוד.

דן תיכון: אבל אני רוצה לחזור ולומר, שלאחרונה, ולא רק בכנסת הזאת, מרבים חברי כנסת לצאת לסיורים בחוץ-לארץ, והם אינם מדווחים על כך.

דן תיכון: כזה הוא המצב לגבי המשלחת השוהה כרגע בדמשק.

נסים דהן: זה לא בחוץ-לארץ, אדוני היושב-ראש.

נסים דהן: זה חלק מארץ-ישראל הגדולה.

אחמד סעד: – – –

דן תיכון: יכול להיות.

דן תיכון: אני פשוט מבקש לציין את הסעיף בתקנון, כי נשאלתי, האם הם יצאו באישור הכנסת.

דן תיכון: ואני חוזר ואומר, אכן היו ידיעות בכנסת אשר להרכב כזה או אחר של משלחת ערביי ישראל שתצא לסיור בסוריה.

דן תיכון: אנחנו לא קיבלנו הודעות על כך.

דן תיכון: יותר מאשר פרסומים באמצעי התקשורת אין לנו ולא דבר.

דן תיכון: אבל שימו לב לסעיף בתקנון, שאני מודה שגם אני כחבר הכנסת לא שמרתי מפעם לפעם על קיומו בשל ההדלפות שנבעו מן המקור שאליו נמסרו ההודעות, אבל מעתה ואילך אנחנו נקפיד על כך שחברי כנסת שיוצאים ידווחו לפחות כדי שנוכל להתייעץ עם הגורמים המתאימים.

דן תיכון: כאמור, אנחנו עוברים – – –

יוסי שריד: על-פי איזה סעיף בתקנון?

דן תיכון: סעיף 21, אני קראתי, אתה לא שמעת?

דן תיכון: סעיף 21.

דן תיכון: אני מוכן לבקשתך לקרוא פעם נוספת כדי להסיר ספק: "חבר הכנסת הנוסע לחוץ-לארץ חייב להודיע על כך ליושב-ראש הכנסת ולציין את זמן שהותו בחוץ-לארץ ואת מקום הימצאו".

יוסי שריד: כן.

יוסי שריד: אבל זה לצורכי ידיעה של עבודת הכנסת, זה לא לצורכי אישור.

דן תיכון: לא, לא.

דן תיכון: אני לא אמרתי לאשר.

דן תיכון: אני לרגע לא אמרתי שאני מבקש לאשר.

דן תיכון: שאלו אותי אם ידעתי מי ומי בין הנוסעים, ואמרתי לא פנו ולא ביקשו, ולכן רעננתי את הסעיף הרלוונטי בתקנון.

יוסי שריד: לעניין עבודת הכנסת, זה בסדר.

דן תיכון: רבותי, על-פי שתי דרישות של יותר מ-60 חברי הכנסת אנחנו מעלים לדיון את הנושאים האלה: 1.

דן תיכון: קריסת "השלום הבטוח" – עבודה.

דן תיכון: ינמק חבר הכנסת אפרים סנה.

דן תיכון: על-פי הסכמת שתי הסיעות – חמש דקות לכל הצעה, כי מספר ההצעות הולך וגדל, כבר יש עשר.

דן תיכון: בבקשה, חמש דקות.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה נעדר מן הדיון הזה, וסיבה חשובה לו – הוא יושב כרגע מול המלך חוסיין בעקבה.

אפרים סנה: אבל הוא יושב מול אדם שלא מאמין לאף מלה אחת שיוצאת מפיו.

אפרים סנה: והמלך חוסיין איננו יוצא דופן, כי המצב היום הוא, שאין אף מנהיג אזורי – ואני יכול לומר במידה טובה של אחריות:

אפרים סנה: אף מנהיג עולמי – שמאמין לראש הממשלה.

זאב בוים: אז למה הוא נפגש אתו?

יוסי שריד: יש לו ברירה?

אפרים סנה: איך אומרים: זה מה יש לעת עתה.

מיכאל איתן: זה לגמרי לא רע.

אפרים סנה: על כך נדבר.

אפרים סנה: השאלה היא, אם גדולי עולם לא מאמינים לו, למה שאנחנו נאמין לו?

זאב בוים: למה הם נפגשים – – –

נסים דהן: מחצית מהעם לא יודע – – –

אפרים סנה: ובכן, מה אמר כראש האופוזיציה ראש הממשלה הנוכחי?

אפרים סנה: יש תהליך שלום – יש פיגועים.

אפרים סנה: זאת הנוסחה שהוא טפטף ללא הרף לאוזניו של עם ישראל.

אפרים סנה: יש תהליך שלום – יש פיגועים.

אפרים סנה: זאת המשוואה שהוא ניסה ליצור.

אפרים סנה: איזו שאלה באה, לאסוננו, בימים האלה, אחרי הפשע הרצחני במחנה-יהודה?

אפרים סנה: שהתהליך תקוע?

אפרים סנה: אין פיגועים?

אפרים סנה: מה הוא דורש מערפאת?

אפרים סנה: תחזור לשיתוף הביטחוני, תחזור לשיתוף המודיעיני.

אפרים סנה: הלוא נגד השיתוף הזה הוא יצא כל הזמן.

אפרים סנה: כל הזמן.

אפרים סנה: הוא כאילו מתגעגע לדבר שעליו הוא ייסר והשמיץ והסית נגד ראשי הממשלה הקודמים, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ופרס, ייבדל לחיים ארוכים.

אפרים סנה: מה הוא עשה?

אפרים סנה: על מה הוא הסית?

אפרים סנה: מה אתם אמרתם כל הזמן?

אפרים סנה: אתם נפגשים עם דחלאן, אתם נפגשים עם רג'וב.

אפרים סנה: מה הוא רוצה עכשיו?

אפרים סנה: שייפגשו עם דחלאן, עם רג'וב.

אפרים סנה: מה נתן לו את היכולת יממה לפני הפיגוע להתרברב שיש לו שקט כזה?

אפרים סנה: אותו שיתוף פעולה שהושג על-ידי הממשלה הקודמת.

אפרים סנה: בזכותו הוא היה יכול לומר: בזמני אין פיגועים.

אפרים סנה: ועכשיו מה?

אפרים סנה: איך הגיבה הממשלה הזאת כתוצאה מהפיגוע?

אפרים סנה: אפשר לעשות עכשיו את מלוא החשבון.

אפרים סנה: רצף של החלטות, תערובת של חוסר הבנה וטמטום.

אפרים סנה: ההחלטה הראשונה: השעיית השיחות, פרס בדוק למרצחים.

אפרים סנה: יותר מזה, מתן זכות הווטו בעתיד לכל מתאבד של ה"חמאס" להפסיק את תהליך ההידברות, אם יהיה.

אפרים סנה: הצעד השני, עיכוב הכסף, לא חוקי בעליל.

אפרים סנה: מייד אגיד שגם לא חכם.

אפרים סנה: קודם כול, זה בניגוד להסכמים חתומים.

אפרים סנה: יתירה מזו – – –

זאב בוים: איפה הדרישה מהצד השני לכבד את ההסכמים?

יצחק וקנין: למה אתה לא אומר כלום על הרשות הפלשתינית?

זאב בוים: איפה – – – אולי נשמע – – – אף אחד – – – זה כל כך סודי?

אפרים סנה: חבר הכנסת בוים – –

זאב בוים: זה לא חוקי.

אפרים סנה: – – הצעקה לא הופכת אותך לצודק.

זאב בוים: גם – – – בעניין החוקי – – – אנחנו מתחשבים בו.

אפרים סנה: אני עושה עכשיו, חבר הכנסת בוים, לא את חשבונו של ערפאת אלא את חשבונה של הממשלה הזאת.

זאב בוים: לא, צריך לעשות את החשבון על המכלול.

אפרים סנה: שום טעות של ערפאת ושום חטא של ערפאת לא יפטרו אותם מהחשבון הזה, גם אם תצעק מהיום עד מחר בבוקר.

אפרים סנה: זמן יש.

אפרים סנה: העיכוב של כספי המסים הוא לא חוקי מבחינה משפטית, והוא מטומטם מבחינה ביטחונית.

אפרים סנה: למי טוב הרעב הזה?

אפרים סנה: אלה השוטרים שאתה רוצה שהם ילכו ויחפשו, בצדק, אחרי אנשי ה"חמאס".

אפרים סנה: אתה מונע את שכרם, את מונע את שכר עובדי השירותים.

אפרים סנה: מה אתה משיג בלחץ הזה?

זאב בוים: לכמה שוטרים משלמים שם?

זאב בוים: על-פי איזה הסכם, איזה נפח של שוטרים?

מיכאל איתן: – – –

יצחק וקנין: – – –

אפרים סנה: משלמים לשוטרים שתפקידם ואתה מצפה מהם שיילחמו ב"חמאס".

אפרים סנה: אבל זה לא הכול.

אפרים סנה: המעשה הזה מתגמד בטמטומו לעומת המצור הכלכלי.

אפרים סנה: מה יוצא לנו, לכולנו – גם לך – מהרעבת תושבי עזה?

אפרים סנה: יהיה יותר "חמאס" בעזה או פחות "חמאס" בעזה?

אפרים סנה: הרעב הכלכלי, המצוקה – – –

זאב בוים: בזה אני מסכים אתך.

אפרים סנה: זה עוד לא הכול.

אפרים סנה: מה אנחנו דורשים – ובצדק, חבר הכנסת בוים – מערפאת?

אפרים סנה: תילחם נגד תשתית ה"חמאס".

אפרים סנה: על מה בונה ה"חמאס" את התשתית שלו?

אפרים סנה: לא על הרעבים?

אפרים סנה: לא על המסכנים?

אפרים סנה: מנין הוא מגייס אותם?

אפרים סנה: בזכות מה הוא מגייס אותם?

אפרים סנה: רק בזכות זה.

אפרים סנה: אם אתה חושב, בראייה כלכלית – ואתה היית ראש עיר שיש לה בעיה של תעסוקה – מה זה אומר – – –

דן תיכון: לסיים.

אפרים סנה: תואיל לנכות את זמן ההפרעות.

דן תיכון: כבר ניכיתי.

אפרים סנה: מה זה אומר לסגור את השער לעזה?

אפרים סנה: זה מאיים על מיליארד דולר יצוא של ישראל לשם.

אפרים סנה: גם זה שיקול.

מיכאל איתן: – – –

אפרים סנה: הגברת המצוקה הכלכלית מזיקה לביטחון.

אפרים סנה: יש עוד החלטה אחת שהיא בתחום הקומי, וזה עניין שיבוש השידורים.

אפרים סנה: מקוצר הזמן לא אדרש אליה.

אפרים סנה: אבל יש פה ממשלה שלא יודעת מה לעשות, בדברים החמורים ביותר היא נוהגת בטמטום, ובסופו של דבר ראש הממשלה הזה משתלח במי?

אפרים סנה: בקציני צה"ל, שבאים לקבינט ובאים לממשלה ודורשים את מה שחיוני להבטחת הביטחון.

אפרים סנה: הוא משתלח בהם בגסות.

אפרים סנה: איזה פרצוף יש לו?

אפרים סנה: איזה פרצוף יש לממשלה הזאת?

אפרים סנה: היא מקרבת את המלחמה ולא נותנת לצה"ל את הכלים כדי לנצח בה.

דן תיכון: לסיים.

אפרים סנה: זו הממשלה שצריכה ללכת, כי אין שלום ואין ביטחון ואין שום סיבה בעולם שהיא תישאר יום אחד נוסף.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת והשר מיכאל איתן, בבקשה.

דן תיכון: לפני שהוא מדבר – שר הבריאות שב ארצה ביום א' באב התשנ"ז, 4 באוגוסט 1995.

דן תיכון: השר משה קצב ממלא את מקומו של שר המדע בעת היעדרו מהארץ מיום ג' באב התשנ"ז, 6 באוגוסט 1997, עד יום ה' באב התשנ"ז, 8 באוגוסט 1997, מועד שובו של השר.

דן תיכון: הוא כבר נמצא כאן.

דן תיכון: שר החקלאות ופיתוח הכפר והשר לאיכות הסביבה שב ארצה ביום ה' באב התשנ"ז, 8 באוגוסט 1997.

דן תיכון: בבקשה, אדוני השר.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יוסי שריד: לאן שר המדע נוסע?

מיכאל איתן: הוא כבר חזר.

מיכאל איתן: כבר חזרתי.

יוסי שריד: לאן נסעת?

מיכאל איתן: לבאזל.

מיכאל איתן: היה שם כנס מאה שנה לקונגרס הציוני.

מיכאל איתן: חבר הכנסת אורון.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש להעיר על דבר אחד.

מיכאל איתן: עם כל הכבוד להצעתו של חבר הכנסת סנה בשם מפלגת העבודה, שטרחה לכנס את הכנסת במושב פגרה בנושא כל כך – –

דוד צוקר: זו היתה גם הצעת הליכוד.

מיכאל איתן: – – חשוב, והוא דיבר כאן בנאום על קריסת תהליך השלום – איפה מפלגת העבודה?

אפרים סנה: אתה מחליף את רענן כהן, המצליף שלנו?

מיכאל איתן: אני שואל: איפה מפלגת העבודה?

מיכאל איתן: איפה יושב-ראש מפלגת העבודה וראש האופוזיציה ברק?

אפרים סנה: אתה מחליף את רענן?

מיכאל איתן: אתם לא רציניים.

מיכאל איתן: אתם לא מתייחסים ברצינות אפילו לעצמכם.

אפרים סנה: הם – – – בחוץ.

עוזי ברעם: יש פה 20 חברים – – – גם ממפלגת העבודה.

מיכאל איתן: הטיעונים שלכם הם לא טיעונים, אתם לא רציניים, אתם לא אופוזיציה.

מיכאל איתן: אתם צריכים לשבת עוד הרבה שנים כדי ללמוד קודם כול להיות אופוזיציה.

מיכאל איתן: תראו איזה לא יוצלחים אתם.

מיכאל איתן: מ-77' – – –

אפרים סנה: השר איתן, מה זה שייך?

מיכאל איתן: אני שואל.

מיכאל איתן: אתם לא מתייחסים ברצינות לעצמכם.

אפרים סנה: תענה על הטענה.

מיכאל איתן: מי מתייחס ברצינות לטענות שלכם?

מיכאל איתן: אתם לעצמכם לא מתייחסים ברצינות.

מיכאל איתן: תראו, מ-1977 לא ניצחתם בבחירות.

אפרים סנה: – – –

מיכאל איתן: פעם אחת, בגלל פיצול ב-92', קיבלתם את השלטון.

מיכאל איתן: פעם אחת.

מיכאל איתן: ארבע שנים לא הצלחתם להחזיק שלטון.

מיכאל איתן: ארבע שנים, ושלחו אתכם לאופוזיציה.

מיכאל איתן: היום אתם מוכיחים שאפילו באופוזיציה אתם לא יודעים.

עוזי ברעם: מיקי, אתה בדיחה – – –

מיכאל איתן: אני שואל אותך – מגישים חתימות, מכנסים במיוחד את הכנסת, מביאים נושא שאמור להיות נושא שעומד באמת בראש דאגתכם, ואיפה אתם?

מיכאל איתן: שני חברים מכל סיעת העבודה יושבים כאן?

מיכאל איתן: תתביישו.

מיכאל איתן: תודה.

ענת מאור: – – –

אפרים סנה: זאת תשובתך?

מיכאל איתן: לא, תשובה ייתן סילבן שלום.

דן תיכון: חבר הכנסת סילבן שלום יענה במקובץ.

ענת מאור: רגע, על זה הוא דיבר – – –

יוסי שריד: בהערה הזאת הוא צודק.

ענת מאור: – – –

דן תיכון: יש לך מה לומר?

דן תיכון: בבקשה, גברתי.

זאב בוים: מה את צריכה להגן על העבודה?

ענת מאור: לא, זה לא – – –

זאב בוים: – – – זה בסדר גמור – – – שחותמים ולא מגיעים.

דן תיכון: רבותי – חובתה של ממשלת ישראל להיענות למאמצי האמריקנים להציל את תהליך השלום.

דן תיכון: ינמק חבר הכנסת דדי צוקר.

רחבעם זאבי: לא נצביע בסוף כל סעיף?

דן תיכון: לא.

דן תיכון: תהיה תשובה מקובצת.

דן תיכון: אנחנו נצביע בנפרד, הוא מבקש לענות במקובץ.

זאב בוים: – – – שלושת הנושאים הראשונים – – –

דן תיכון: בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני הדברים שאני מביא בשם סיעתי, אני מוכרח לומר כמה מלים לגבי המשלחת של האזרחים הערבים הישראלים המבקרת עכשיו בסוריה.

דוד צוקר: אני רוצה באמת להביע את התערובת גם של מבוכה, גם של מידה לא קטנה של בושה, ובעיקר ביקורת על קבוצת אזרחים, בהם חברי כנסת אבל אזרחים, שמגיעים למקום כאילו היו עצמים בלתי מזוהים – הם לא אזרחי מדינת ישראל, הם רק ערביי 1948.

דוד צוקר: העניין הזה היה מביך ביותר, ובאמת ראוי לכל ביקורת ציבורית שאנשים – בעיקר כמונו – צריכים להשמיע.

דוד צוקר: זה דבר בלתי נסבל לבוא ולדבר כאנשים אנונימיים, כאילו הם לא באים מכאן, עם מסר של שלום.

דוד צוקר: היטיב לתאר זאת עיתון "הארץ" במאמר המערכת שלו, אולי יותר מכול, בשלוש מלים: גשר השורף את עצמו.

דוד צוקר: וחבל.

דוד צוקר: אני מציע לדחות את זה שישר הולכים לסנקציות ומציעים להדיח ולהסיר חסינות וכו' וכו'.

דוד צוקר: זה נתון לדיון ציבורי, לוויכוח ציבורי, לביקורת ציבורית, וגם אנחנו נוטלים חלק בביקורת הציבורית הזאת.

דוד צוקר: אבל אני מציע לרדת מן ההיבטים הפורמליסטיים, שאם נסיר את החסינות של מישהו, הוא ישנה את דעתו או שהוא יכפר בזאת על הטעויות שעשתה המשלחת הזאת עד עכשיו בביקור הזה בסוריה.

דוד צוקר: אשר לנושא עצמו, להצעה לסדר-היום.

דוד צוקר: צריך לשים לב, שזה שנה, אדוני השר איתן, עסוקה הממשלה כבר לא בתהליך השלום אלא בחידוש תהליך השלום.

דוד צוקר: כבר שנה מחדשים את תהליך השלום, אבל עכשיו אנחנו בפאזה נוספת – יש ניסיונות לחידוש תהליך השלום.

דוד צוקר: לא שלום, לא תהליך, גם לא חידוש, אלא מאמצים.

דוד צוקר: יש מאמצים מחודשים אפילו לעסוק בתהליך השלום.

דוד צוקר: כלומר, אנחנו כל כך רחוקים מן התהליך עצמו, מן השלום עצמו, שאנחנו עוסקים בחידושו, ועכשיו אפילו עוסקים במאמצים לחידושו של תהליך השלום.

דוד צוקר: האמריקנים גם הם, כמובן, שותפים בזה, נחישות ראויה הם לא מגלים כאן – הלוואי שהיו מגלים כאן

דוד צוקר: את הנחישות הראויה – גם הם שותפים למאמץ לחדש פעם נוספת את תהליך השלום.

דוד צוקר: כמה עגום, רק עוסקים במאמצים לחידוש וכמה אנחנו רחוקים מן התהליך עצמו.

דוד צוקר: לעניין הזה יש הסבר עמוק, לא מפתיע, מוכר וידוע.

דוד צוקר: הקואליציה הזאת לא רוצה באמת לממש את התהליך הזה ולעסוק בו.

דוד צוקר: אין פה כוונה, ודאי שאין גם התכוונות.

דוד צוקר: אוסלו בעיני הקואליציה הזאת זה חוזה, הסכם בין עורכי-דין שהתקבל בירושה מן הממשלה הקודמת, שצריך לראות אם אפשר להוציא אותו אל הפועל בתנאים החדשים.

דוד צוקר: לא תפסתם, אתם מסרבים לתפוס, להערכתי גם אינכם רוצים ואינכם יכולים לתפוס, שהסכם אוסלו הציע תמורה עמוקה ביחסים בינינו לבין הפלשתינים; שאוסלו הציע אופציה לסיומו של הכיבוש; שאוסלו הציע התחלה של מערכת יחסים חדשה, שוויונית, מתורבתת, של ציביליזציה חדשה במזרח התיכון.

דוד צוקר: את זה אתם לא יכולים, לא רוצים ולא מתכוונים לראות.

דוד צוקר: השד הזה של הכיבוש, לא נפטרתם ממנו, אתם חיים אותו, הוא עונה על כל מיני צרכים שלכם.

דוד צוקר: כל זמן שלא תהיו מוכנים לוותר על המצב הנפשי של כובש ונכבש, של עליון ותחתון, של סוס ורוכבו, כל זמן שלא תסכימו לוותר על הרגשת העליונות הזאת, אין שום סיכוי להבין שאוסלו מציע שינוי עמוק, תמורה עמוקה ביחסים בין שני העמים.

דוד צוקר: תודו על האמת, מה הם כל צעדי התגובה הביטחוניים הללו על הפיגוע הנורא והרע הזה?

דוד צוקר: מה הם כל הצעדים הללו, שאין בהם הבחנה, כולם קולקטיביים במהותם, קיבוציים במהותם?

דוד צוקר: יואיל מישהו מדוברי הקואליציה להסביר לי מה ביטחוני באיסור הכנסת מלט ובלוקים לעזה.

רחבעם זאבי: הם בונים בונקרים שם.

דוד צוקר: הם בונים עם זה בתים.

רחבעם זאבי: בונקרים.

דוד צוקר: בסדר.

דוד צוקר: תסביר לי למה אי-אפשר להוציא פטרוזיליה מעזה לשווקים בתל-אביב?

רחבעם זאבי: כי מבריחים מתחת לפטרוזיליה אמצעי לחימה.

דוד צוקר: הבנתי.

דוד צוקר: אז תסביר לי למה אי-אפשר לשלוח גלדיולות לחוץ-לארץ?

דוד צוקר: זה ביטחוני?

רחבעם זאבי: כי מתחת יש פצצות.

דוד צוקר: אלה תשובות רציניות?

דוד צוקר: כלומר, מתחת לכל גלדיולה, לפי דברי חבר הכנסת זאבי, יש מטען, ומתחת לכוסברה מעזה טמונה פצצת זמן.

דוד צוקר: זה רציני, חבר הכנסת זאבי?

דוד צוקר: זה רציני, אנשי הקואליציה?

אליעזר זנדברג: ניסיון, ניסיון.

דוד צוקר: אבל הכיבוש הזה, חבר הכנסת זנדברג, התנחל בכם כל כך עמוק, שאין סיכוי שתבינו את אוסלו לעומקו ואת ההיגיון שבבסיסו.

עוזי לנדאו: אם אתה זוכר איך הגיע לתל-אביב המחבל שהניח את הפצצה בדיזנגוף – בתוך משאית.

דוד צוקר: הוא תפס טרמפ במשאית של נהג ישראלי.

דוד צוקר: חבר הכנסת לנדאו, אם תאמר לי שתחיבת היד לתוך הכיס שלהם ועשייה בכסף שלהם כבשלנו יש בהן משהו ביטחוני, אני אסכים ששיווק הפטרוזיליה מעזה, האיסור עליו שומר על ביטחון ישראל, כוסברה ופטרוזיליה שומרים על ביטחון ישראל.

ראובן ריבלין: אני מציע לך לענות לחבר הכנסת לנדאו, כי מי שרוצה את ארץ-ישראל השלמה לא יכול לדבר על – – –

דוד צוקר: מאחר שאני לא רוצה את ארץ-ישראל השלמה, תואיל ותענה לו אתה בשפה שלכם הרוויזיוניסטית בתוך הליכוד.

דוד צוקר: אני רק רוצה לומר, שהיחס שלכם לא עבד ולא עובד – – –

אליעזר זנדברג: התחמקת מתשובה, לא ענית על השאלה של חבר הכנסת עוזי לנדאו.

דוד צוקר: חבר הכנסת זנדברג, אני עניתי, אם כי התשובה לא מצאה חן בעיניך.

דוד צוקר: אתם, ואתה, עשיתם את זה בהצעה לשריון חוק רמת-הגולן.

דוד צוקר: כל מה שאתם עושים כבר שנה וחודשיים זה לייצר מלים.

דוד צוקר: זו לא ממשלה שעושה משהו, זו ממשלה אוראלית.

דוד צוקר: זה ראש ממשלה אוראלי, זה שר חוץ אוראלי, זה בית-חרושת למלים, זה פס ייצור – – –

אלי גולדשמידט: הם בשלב האוראלי.

דוד צוקר: לא, הם חרגו הרבה מן השלב האוראלי, זה כבר לא השלב האוראלי, זו ממשלה שכל מה שהיא עושה הוא שימוש בפה, כלומר, היא בטוחה שהמלים, שפס הייצור הזה, המטחנה הזאת לנוסחאות, למלים ולמשפטים – – –

יוסי שריד: הם בדרך לשלב האנאלי.

דוד צוקר: לא.

דוד צוקר: אנחנו בדרך לשלב האנאלי, חבר הכנסת שריד.

דוד צוקר: הפקת מלים זה לא תחליף לתהליך, חבר הכנסת זנדברג, ייצור מלים ונוסחאות זה לא תחליף לתהליך עצמו, לעשיית המעשה עצמו.

אליעזר זנדברג: עדיין מחבלים מבריחים את עצמם במשאיות.

דוד צוקר: לו זה היה רק ראש הממשלה, מילא, אבל יש לו גם עלי תאנה אוראליים, יש שר החוץ, שר הביטחון, שכל מה שהם יכולים להתגדר בו זה שהם ביצרו במשך שנה וחודשיים את מעמדם כמתונים, שוב בעזרת מלים.

דוד צוקר: אבל המבחן היחיד הוא לא המבחן האוראלי, הוא לא מבחן המלים והוא לא מבחן הנוסחאות.

דוד צוקר: המבחן הוא לאן הגעתם ולאן הבאתם אותנו.

מיכאל איתן: לאן אתם הגעתם?

מיכאל איתן: לאופוזיציה, מ-12 מנדטים הגעתם לתשעה.

דוד צוקר: מיקי איתן, אתה יודע שהכוח שלך והגודל שלך איננו מבחן האמת.

אלי גולדשמידט: לכמה מנדטים אתם הגעתם?

אלי גולדשמידט: מה אתה מתייהר?

אלי גולדשמידט: אם אתה סופר, אתם הפסדתם הרבה יותר.

דוד צוקר: מיקי איתן, יכולתי לומר שגם אתם הפסדתם 12 מנדטים, לא זה המבחן.

דוד צוקר: המבחן היחיד הוא לא המבחן האוראלי, לא מבחן המלים, לא מבחן הנוסחאות.

דוד צוקר: אתם צריכים להבין: מלים לא מייצרות ביטחון, יש ראש ממשלה שבטוח שהפה מייצר ביטחון.

דוד צוקר: פה לא מייצר ביטחון ומלים לא מייצרות מציאות חדשה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אנחנו ממשיכים.

דן תיכון: הנושא הבא: שלום וביטחון.

דן תיכון: ינמק חבר הכנסת יהודה לנקרי, בבקשה.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת רפי אלול, בנושא: ההסלמה בלבנון.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכובדי שר המדע, אפשר להימנות עם הקואליציה וגם להודות בעובדה מצערת: הפיגוע במחנה-יהודה, באופיו ובהיקפו האכזריים והקטלניים, שם קץ לאותה מציאות של ביטחון יחסי שנצברה במרוצת ימי הממשלה הנוכחית.

יהודה לנקרי: כשם שלא ניתן להתכחש לאותה מציאות של ביטחון יחסי, מציאות שדיברה בעד עצמה עד 30 ביולי האחרון – אגב, לא הייתי מגייס כאן שום מאזן אימים מקברי ושום אריתמטיקה מורבידית – כך לא ניתן להתכחש לעובדה, שמהפיגוע במחנה-יהודה אין עוד מציאות כזו, ומציאות הביטחון התרופפה ואכן קרסה.

יהודה לנקרי: יש הסוברים שקריסת הביטחון – התחוללות פיגוע הטרור – קשורה קשר הדוק לקיפאון בתהליך המדיני; לעומת זאת יש הסוברים, שהאצת התהליך, או אפילו סממנים להאצתו, כמו הביקור הנוכחי של דניס רוס, הם דווקא הסיבה להתרגשות הפיגועים.

יהודה לנקרי: כשלעצמי מצאתי גם טעם רב וגם אמת עמוקה באותם דברים שאמר חבר הכנסת שמעון פרס, ראש הממשלה, שר הביטחון, שר החוץ הקודם, אחד מיוצרי תהליך אוסלו המובהקים, באותם ראיונות שהוא העניק לכלי התקשורת ביום הפיגוע, ראיונות מפוכחים, מאופקים, אמירה של עד ראשי מועדף הן לחדוות השלום והן לאימת הפיגועים, ובהם הוא קבע כי פיגועי הטרור אינם מביאים כלל בחשבון לא התקדמות של תהליך ולא קיפאונו של תהליך.

יהודה לנקרי: ואכן, ממשלת יצחק רבין המנוח התנסתה בפיגועי טרור אכזריים תוך כדי קידום התהליך.

יהודה לנקרי: גם משהו על כך ידע שמעון פרס כראש ממשלה.

יהודה לנקרי: ממשלת נתניהו בחודשיה הראשונים בביצוע התהליך, מבוקר בתחילתו, חשבה כי בזאת היא מנחילה את תפיסת הביטחון המיוחלת של שלום עם ביטחון.

יהודה לנקרי: בחודשים האחרונים, עם שיתוקו של התהליך, היא חווה את אימת הפיגועים.

יהודה לנקרי: על כן, במציאות הזאת אני מצטרף לקביעה, שאין הטרור של "הג'יהאד האסלאמי" ושל ה"חמאס" מביא בחשבון מי בשלטון בישראל ואיזו תפיסה מדינית מנחה אותו, משום שבאידיאולוגיה, בתורה, במשנה של התנועות האלה רשום דבר אחד: חיסולה של מדינת ישראל.

יהודה לנקרי: על כן, רבותי, צריך לשאול את עצמנו, מה אנחנו עושים במציאות הנוכחית.

יהודה לנקרי: אני אכן חושב, שממשלת ישראל, ממשלת נתניהו, צודקת בהצבת הביטחון כמרכיב מרכזי למיצוי ולקיום תהליך מדיני.

יהודה לנקרי: אבל היא גם צריכה לקיים את התהליך, דבר שאינו מתרחש בהכרח.

יהודה לנקרי: הביטחון חייב להיות מרכיב מרכזי ולא גרורה של תהליך.

יהודה לנקרי: ובין חיפזון בעשייה מדינית לקיפאון מדיני צריך למצוא את הדרך השקולה והמפוכחת לקדם אומנם את התהליך הזה.

יהודה לנקרי: אומנם ההתקדמות של התהליך המדיני צריכה להיות מותנית בקיום הביטחון, וממשלת ישראל רשאית, אכן, לתבוע מראש הרשות הפלשתינית, יאסר ערפאת, את קיום הביטחון והמאבק בתשתיות הטרור, לפחות באותם תחומים, אזורי A, שמצויים בסמכותו הביטחונית.

יהודה לנקרי: ועל יסוד מה אנחנו יכולים לתבוע זאת?

יהודה לנקרי: בין השאר – מחויבותו שלו.

יהודה לנקרי: רבותי חברי הכנסת, גברתי חברת הכנסת, ארבעה ימים לפני חתימת הצהרת העקרונות באוסלו, דהיינו, ב-9 בספטמבר, בפאריס, לא הרחק משגרירות ישראל, במלון "בריסטול", הפקיד יאסר ערפאת, באמצעות הממונה על המשא-ומתן הפלשתיני, אבו-עלא, בידי אורי סביר, הממונה על המשא-ומתן הישראלי, מכתב ובו שלוש התחייבויות: ההתחייבות הראשונה היא הכרה הדדית בין הפלשתינים לבין ישראל.

יהודה לנקרי: ההתחייבות השנייה, השינויים המתחייבים באמנה הפלשתינית.

יהודה לנקרי: ההתחייבות השלישית – והחשובה לנו בדיון הזה – זניחת הטרור באופן מוחלט כאמצעי לקיום ולקידום יעדים מדיניים.

יהודה לנקרי: רשאית ממשלת ישראל לתבוע מיאסר ערפאת – הוא התייצב אז כנציג הלגיטימי של כל העם הפלשתיני, והוא דחה – ובצדק, מבחינתו – את החלוקה בין פלשתינים מבפנים לפלשתינים מבחוץ.

יהודה לנקרי: היום הוא צריך להיות האחראי בעיני ישראל בשם כל העם הפלשתיני.

יהודה לנקרי: הוא לא יוכל היום לומר לישראל: יש רשות פלשתינית שוחרת שלום, ויש "חמאס" ו"ג'יהאד" שוללי שלום.

יהודה לנקרי: הוא חייב, בשם כולם, לקחת את האחריות הזו ולהיאבק בתשתיות הטרור של ה"חמאס" ושל "הגי'האד האסלאמי" באזורי A, לפחות.

יהודה לנקרי: זו התביעה הצודקת שממשלת ישראל, באשר היא, וזו של נתניהו, כמובן, יכולה לתבוע מיאסר ערפאת.

יהודה לנקרי: עם זאת, בבוא הביטחון אסור לנו להתאהב בקריאה חד-ממדית של התהליך הזה, בקריאה ביטחוניסטית גרידא, מובהקת, בלי להתקדם בציר המדיני.

יהודה לנקרי: אנחנו לקחנו על עצמנו כממשלה, כקואליציה, בפני העם הזה, לקיים ולכבד את תהליך אוסלו.

יהודה לנקרי: נכון, תוך מיצוי הביטחון כמרכיב מרכזי, אבל עלינו, בבוא הביטחון, אני מקווה, להתקדם התקדמות מדינית ניכרת.

יהודה לנקרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ההסלמה בלבנון – ינמק חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר ולא חבר הכנסת רפי אלול, כפי שאמרתי לפני כמה דקות.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היה לי הכבוד להיות בצה"ל ולהישלח על-ידי יצחק רבין בסוף 1975, תחילת 1976, כשהייתי מפקד חטיבה בגבול הלבנון, ליצור את הקשר עם הפלנגות.

בנימין בן-אליעזר: שנים רבות מאוד עסקתי בנושא הלבנוני הזה.

בנימין בן-אליעזר: הייתי מפקד אזור דרום-לבנון הראשון.

בנימין בן-אליעזר: לא על מנת להרשים, אלא באופן טבעי אתה עוקב אחרי מה שקורה, משום שהדבר הזה מושרש בך.

בנימין בן-אליעזר: תרשו לי לומר כאן, מהבמה הזאת, דבר אחד.

בנימין בן-אליעזר: מה שאנחנו רואים היום ומה שאנחנו לומדים היום מביא אותנו, בעצם, למסקנה אחת ויחידה – אין שום סיכוי ואין שום תוחלת, שום סיכוי שיתחוללו איזה שינויים, איזה הישגים בתוך לבנון במציאות שאנחנו נמצאים בתוך תוכה.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו נמצאים במלכוד.

בנימין בן-אליעזר: מצד אחד, קיים אזור הביטחון.

בנימין בן-אליעזר: בחודשים האחרונים אני שומע, לצערי הגדול, כל מיני קולות, גם ממפלגתי, שקוראים ללכת ולצאת מלבנון.

בנימין בן-אליעזר: להם אני רק רוצה לבוא ולומר במשפט אחד קצר: מי שיוצא היום מלבנון אומר, בעצם, במשפט נרדף: אני מפקיר את תושבי גבול הצפון, אני מביא את "חיזבאללה" אל הגדר, אני מחזיר את החדירות, אני מסכן שוב את צפון הגליל.

בנימין בן-אליעזר: אתה יודע מה?

בנימין בן-אליעזר: ממילא זה יביא אותנו להיכנס שוב אל תוך לבנון.

בנימין בן-אליעזר: תודה רבה, לא צריך את זה.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו נלחמים שם, חברות וחברים, אדוני היושב-ראש, בתנאים לא שווים.

בנימין בן-אליעזר: לפנינו מתנהלת מלחמה שנקראת מלחמת טרור.

בנימין בן-אליעזר: ותרשו לי לומר לכם, כאחד שמבין בנושא הזה, שאין תשובה על מלחמה בטרור זולת טרור נגדי, אין תשובה אחרת.

בנימין בן-אליעזר: שום איש בצבא, אף אחד בעולם עדיין לא המציא תשובה אחרת על מלחמה בטרור, אלא רק על-ידי טרור נגדי.

בנימין בן-אליעזר: כלומר, כאשר באה חבורה של מחבלים מרצחים המסתתרים מאחורי נשים וילדים בתוככי בתים, יורים עליך טילי "קטיושות" בלי שום אבחנה, ואלה פוגעים באזרחים חפים מפשע, או, לחלופין, להכות בכל מי שנע, להכות בכל מי שהולך, להרוג כל מה שבא ליד, אין שום דרך אחרת אלא רק בדרך שלהם, משום שהטרור בא לזרוע בהלה במחנה שלך, הטרור מיועד להביא לכך, שאתה תרגיש לא נוח, שתרגיש חוסר ביטחון, שתרגיש חוסר ודאות, שלא תהיה בטוח בשום מקום שאתה נע.

בנימין בן-אליעזר: זו המטרה של הטרור.

בנימין בן-אליעזר: לכן, התשובה היא רק מלחמת טרור נגדי.

בנימין בן-אליעזר: אני לא מציע, כחבר כנסת במדינת ישראל, ללכת ולהפעיל טרור נגדי.

בנימין בן-אליעזר: לא, אני לא מציע.

בנימין בן-אליעזר: אני, בוודאי, מכבד את צה"ל על כך שהוא השתכלל קצת ופיתח שיטות.

בנימין בן-אליעזר: ותאמינו לי, יש לנו הצבא הטוב ביותר, ותאמינו לי, שהצבא הזה לא השאיר פתח, לא השאיר שיטה ודרך שלא ניסה.

בנימין בן-אליעזר: לאחרונה הוא גם קצת השתכלל.

בנימין בן-אליעזר: הביצועים האחרונים שלו ראויים כאן, על הבמה, לכל הצדעה ולכל הערכה.

בנימין בן-אליעזר: אבל חשוב להבין דבר אחד – אנחנו נלחמים באמצעים קונבנציונליים, אנחנו נלחמים בדרכים קונבנציונליות.

בנימין בן-אליעזר: את הטרור הזה של ה"חיזבאללה" היה אפשר לחסל ביום אחד.

בנימין בן-אליעזר: לא נעשה זאת, יהיה המחיר אשר יהיה, לא נעשה זאת.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו לא ניכנס לכפרים ונהרוג ילדים.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו לא נזרע מוקשים בכל פינה ובכל דרך.

בנימין בן-אליעזר: אנחנו לא נירה על כל רכב, שמא הוא רכב אזרחי ויש בו נשים וילדים.

בנימין בן-אליעזר: לא נעשה זאת.

בנימין בן-אליעזר: לא במדינה הזו אנחנו נחיה, ודאי שלא הצבא של מדינה מסודרת.

בנימין בן-אליעזר: ולכן כדאי להבין דבר אחד.

בנימין בן-אליעזר: כל אלה שמדברים על לבנון, כל אלה שמדברים על ההסלמה בלבנון, ויש הסלמה בלבנון, ועל ההסלמה הזאת יש תשובה אחת ויחידה, משום שהיא מיועדת להביא אותך למצב שאתה תגיב כמוהו, והסלמה מטבעה גוררת אותך ומסבכת אותך, במקום להניח את הקלפים על השולחן ולומר: יש דרך אחת ויחידה – – –

מיכאל איתן: אפשר לשאול שאלה?

בנימין בן-אליעזר: כן.

בנימין בן-אליעזר: יש דרך אחת ויחידה, וזה להתחיל לשבת ולנהל משא-ומתן – לא עם הלבנונים.

בנימין בן-אליעזר: כולנו כאן, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, יודעים דבר אחד – מה שקורה ב"חיזבאללה", נכון שזה מופעל על-ידם, אבל הוא מופעל על-ידם בשליטה מרחוק של הסורים, או, לחלופין, אם תרצו, אם הסורים יחליטו, שאין פעילות "חיזבאללה" או שפעילות ה"חיזבאללה" יורדת מהפרק, משפט אחד שלהם, אמירה אחת שלהם – וזה איננו.

בנימין בן-אליעזר: הדרך האחת והיחידה היא להתחיל לנהל משא-ומתן עם הסורים.

בנימין בן-אליעזר: יש להיכנס למשא-ומתן עם הסורים, משום שהדרך הזאת לא רק תביא לחיסול הסכסוך בינינו לבין לבנון.

בנימין בן-אליעזר: גם אם המחיר יהיה, אדוני היושב-ראש, בכך שסוריה תשב בתוככי הלבנון, או תשתלט על הלבנון, עדיף לי לעשות אתה את ההסכם מאשר עם הלבנונים, ששום הסכם אתם לא יחזיק מעמד.

בנימין בן-אליעזר: המשא-ומתן עם הסורים משרת, לדעתי, עוד דבר אחד, בנושא שבטווח הרחוק הופך להיות האיום המרכזי על מדינת ישראל, והוא בידודה של אירן.

בנימין בן-אליעזר: לכן, אני ממליץ שכל אלה שמדברים על ההסלמה בלבנון – ויש הסלמה בלבנון – יבינו, שהדבר הזה נתון בידינו.

בנימין בן-אליעזר: לפי דעתי והערכתי, ככל שנאיץ וניצור את התנאים כדי להיכנס למשא-ומתן עם הסורים, כך נוכל ללכת ולקרב את הרגע שבו נוכל לומר: פתרנו גם את הנושא הזה של לבנון.

בנימין בן-אליעזר: אף אחד מהיושבים כאן, בלי שום הבדל של גזע, מין ודת, לא יטעה ולא יטעה: אין לנו שום עניין בתפיסת קרקע בלבנון ואין לנו שום עניין להשתלט על לבנון.

בנימין בן-אליעזר: יש לנו עניין להבטיח ביטחון, ביטחון מלא, לאלה שחיים בצפון מדינת ישראל.

בנימין בן-אליעזר: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: ישיב סגן השר סילבן שלום.

דן תיכון: בבקשה.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פיגוע הטרור הרצחני במחנה-יהודה לפני כשבועיים חייב, לדעתי, תגובה שונה של חלק ממרכיבי הבית הזה בדבר הצעדים שהממשלה צריכה לנקוט נגד הטרור.

סילבן שלום: הרי לא יכול להיות מצב, שלאחר טרור כזה, לאחר פיגוע בסדר גודל כזה, שבו נהרגו כל כך הרבה אנשים ונפצעו למעלה מ-150 אנשים, אנחנו נמשיך באותו מצב שבו אתם הייתם בארבע שנות שלטונכם.

סילבן שלום: האם אתם מצפים שאנחנו נמשיך עם אותה נוסחה, שנמשיך בתהליך השלום כאילו אין טרור ונילחם בטרור כאילו אין שלום?

סילבן שלום: האם מישהו מעלה על הדעת, שהממשלה הזאת תוכל להמשיך בכיוון הזה, תוכל להמשיך בנוסחה הזאת?

סילבן שלום: הנוסחה הזאת, שקבעה שצריכים להמשיך בתהליך כאילו אין טרור ולהילחם בטרור כאילו אין שלום, פשטה את הרגל.

סילבן שלום: לא נתחיל לעשות עכשיו את השוואות ולהביא את המספרים באשר לכמה נהרגו אז וכמה נהרגו היום.

סילבן שלום: אמרתי כאן רק לפני שבועיים, שהממשלה הקודמת לא היתה אשמה, ולו בפסיק, בכל מה שקרה מבחינת הפיגועים.

סילבן שלום: הדברים כתובים.

סילבן שלום: זה נאמר עוד לפני הפיגוע.

סילבן שלום: הפיגועים האלה נועדו לפגוע בנו ללא קשר לשאלה מי יושב בשלטון.

סילבן שלום: אבל, האם אתם באמת מצפים שנמשיך וננקוט אותה מדיניות של אי-עשייה, אותה מדיניות שאומרת שצריכים להמשיך בתהליך כשמדובר בקורבנות השלום?

סילבן שלום: אני חשבתי באמת, שהצד הזה של הבית היה צריך לתת, לפחות בשלב הראשוני, איזו תמיכה להחלטות הממשלה.

סילבן שלום: החלטות הממשלה, החלטות הקבינט, קבעו בצורה מפורשת, שבמצב הזה אנחנו לא נוכל להמשיך.

סילבן שלום: לכן, אנחנו משעים את השיחות.

סילבן שלום: מעבר להשעיית השיחות, הנושא של הסגר הוא אומנם נושא שכבר בוצע בעבר, אבל הסגר הזה יימשך עד אשר אנחנו נראה שאכן יש פגיעה בתשתית הטרור, עד אשר נראה שערפאת עושה משהו לחיסול הטרור.

סילבן שלום: הרי גם ראש הממשלה המנוח, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לפני חתימתו על הסכם אוסלו אמר, שחתימתו באה או שהיא מותנית בכך שערפאת אכן יפעל לחיסול תשתית הטרור ברגע שאנחנו יוצאים מאותם אזורים.

סילבן שלום: לצערי הרב, הדברים האלה לא בוצעו.

סילבן שלום: אנחנו דורשים מערפאת בצורה ברורה לחסל את תשתית הטרור בתחומו, ויש לו האפשרות לעשות זאת.

סילבן שלום: לצערי הרב – אני קובע בצער, שגם מאז הפיגוע האחרון ערפאת אינו עושה את אשר נדרש ממנו כדי לחסל את תשתית הטרור.

סילבן שלום: היינו מצפים ממנו שיבין את גודל הבעיה, שיבין את החומרה שבה הממשלה בישראל, העם בישראל וגם ארצות-הברית, רואים אותו פיגוע רצחני.

סילבן שלום: עצם העובדה שכאן, בבית הזה, אומרים לערפאת, או תומכים בערפאת, שהדרישה שלנו לתיאום ביטחוני חייבת להיות תוך כדי משא-ומתן מדיני, נראית לי כדבר שפשוט לא ייעשה.

סילבן שלום: אנחנו דורשים ממנו להפסיק את מימון פעילות הטרור.

סילבן שלום: אנחנו דורשים ממנו לאסור את ההפגנות שבהן קוראים להשמדת ישראל ולשרפת דגלי ישראל.

סילבן שלום: אנחנו קוראים לו לפרק את האנשים מנשקם, אותם אנשים שלא צריכים להיות עם אותם כלי נשק.

סילבן שלום: כאשר חבר הכנסת סנה דיבר על אותם שוטרים מורעבים, שלא מקבלים את שכרם, טוב אם ידע הציבור, שמפקד המשטרה הפלשתינית, ראזי ג'באלי, היה זה שאולי הבין מרוח הדברים, מהאווירה ששוררת באותם שטחים, שניתן לאפשר לשוטרים פלשתינים ולהורות להם לבצע פיגועים נגד מטרות ישראליות ויהודיות.

סילבן שלום: הרי הדברים האלה ידועים, הדברים האלה ברורים, ולצערנו הרב, ערפאת אינו עושה דבר גם בתחום זה.

סילבן שלום: רשימות שלמות של מבוקשים הוגשו לו.

סילבן שלום: היינו עדים לאותה שיטה של דלת מסתובבת, שבה אנשים נכנסים ולאחר יומיים-שלושה הוא סופק כפיים ואומר: אין הוכחות, מה אני יכול לעשות?

סילבן שלום: אשאיר אותם במעצר?

סילבן שלום: תספקו לי את ההוכחות.

סילבן שלום: נגד חלק יש לנו.

סילבן שלום: אבל איננו יכולים לספק את כל ההוכחות נגד כולם, אף שאנחנו יודעים טוב מאוד מי הם, מה הם ומה הם עושים.

סילבן שלום: אבל, במקום להצטרף אלינו לדרישה הזאת ולאותן דרישות מערפאת לחסל את אווירת הטרור, להפסיק את רצח מוכרי הקרקעות, את עונשי המוות על מוכרי הקרקעות, את שרפת הדגלים, את ההפגנות, את ביצוע פיגועי הטרור, לצערנו הרב, האופוזיציה מנגחת את הממשלה.

סילבן שלום: חלילה וחס, אף אחד לא קורא לאופוזיציה להיות תמימת דעים עם הממשלה.

סילבן שלום: זה לא משטר דמוקרטי.

סילבן שלום: גם איננו קוראים לאופוזיציה לשבח את הממשלה, או להפסיק לתקוף את הממשלה.

סילבן שלום: הדברים האלה, כמובן, צריכים להיעשות.

סילבן שלום: אבל גם ארצות-הברית העמידה את נושא התיאום הביטחוני לפני כל דבר.

סילבן שלום: כאשר דניס רוס הגיע עכשיו לאזור, הוא התנה את המשך השיחות בדבר אחד – בהחזרת התיאום הביטחוני.

סילבן שלום: ודווקא אצלנו, בקרב גורמי השמאל, אומרים שלא ניתן להגיע לתיאום ביטחוני בלי להמשיך את התיאום המדיני.

סילבן שלום: ארצות-הברית מכירה בכך, שלפני שהולכים קדימה בתיאום המדיני, צריך לעשות את הכול כדי להביא לתיאום הביטחוני.

סילבן שלום: ואצלנו הדברים אינם כך.

סילבן שלום: אבל, מה לעשות?

סילבן שלום: אולי קשה להשלים עם כך שהממשל בארצות-הברית קיבל את עמדתנו בנושא הזה, קודם כול ביטחון ולאחר מכן ההמשך.

סילבן שלום: הממשל קיבל את העמדה הישראלית, שאין קשר בין הבנייה ביו"ש ובירושלים לבין הצורך להילחם בטרור.

סילבן שלום: הדברים נאמרו ונכתבו.

סילבן שלום: אנחנו כממשלה עשינו ונעשה לבנייה בירושלים.

סילבן שלום: אבל גם הם קיבלו את הדבר הבסיסי, שאין קשר בין הבנייה בירושלים לבין מה שקורה.

סילבן שלום: אנחנו דורשים מאש"ף לכבד את ההסכמים שלו, לכבד את ההסכמים שהוא חתם עליהם, לכבד את ההסכמים שהרשות הפלשתינית התחייבה עליהם ולצערנו היא אינה עושה דבר כדי לקיימם.

סילבן שלום: הייתי באמת רוצה שנגיע למצב שבו נוכל להתאחד לפחות לגבי מהות הסדרי הקבע.

סילבן שלום: הסדרי הביניים כמו שהם עכשיו מובילים, לצערנו, אולי למדיניות של שוקת שבורה.

סילבן שלום: אנחנו כבר אמרנו בעבר, שהיינו מעדיפים ללכת ולדלג מעל הסדרי הביניים כדי להגיע לדיון על הסדרי הקבע.

סילבן שלום: הדברים האלה היו מביאים למצב, שטוב היה אולי ששני הצדדים ידעו עד היכן הם יכולים ללכת.

אחמד סעד: אז למה לא תיישמו את החלטת האו"ם נגד לבנון?

סילבן שלום: חבר הכנסת סעד, אני לא שמעתי ממך היום שום הצהרה נגד חבריך שקוראים לעצמם ערביי 48' ובאים ומציגים את עצמם כמשחררי פלשתין, אבל לזה אני אתייחס אחר כך, בתשובה על ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת עוזי לנדאו.

סילבן שלום: טוב היה אילו דיברת עליהם לפני שהיית בא בטענה כלשהי לממשלת ישראל.

סילבן שלום: אבל, בכל מקרה גם בנוגע ללבנון היינו באמת רוצים להגיע, חבר הכנסת סעד, למצב שנגיע להסכם שלום גם עם לבנון.

סילבן שלום: אבל כל עוד המדינה מצפון לנו עדיין מהווה, לצערנו הרב, תשתית לטרור נגד ישראל, עדיין מהווה מצב שבו תהיה – –

אחמד סעד: – – –

סילבן שלום: – – מתכונת שאיננה מאפשרת את יציאתנו משם, אנחנו איננו יכולים להמשיך ולהגיע למצב, שגם את ביטחוננו בגבול הצפון נפקיר בידי אותם גורמי מחבלים.

סילבן שלום: הפקרת הביטחון בידי גורמים אש"פיסטיים הביאה, לצערנו, למצב שהממשלה הקודמת החליטה עליו, שיש לנו פיגועי טרור השכם והערב בזמן כהונתה של הממשלה הקודמת וגם עכשיו.

סילבן שלום: אבל אנחנו לא נוכל להמשיך במצב שבו יש טרור נגד יישובי הצפון.

סילבן שלום: אנחנו דורשים, אנחנו תובעים, באופן חד-משמעי, להפסיק את ירי הקטיושות, להפסיק את הפרת אותן הסכמות ואותן הבנות שהגענו אליהן.

סילבן שלום: אנחנו בטוחים שניתן להמשיך באותן הבנות שהגיעה אליהן הממשלה הקודמת לאחר "ענבי זעם".

סילבן שלום: אם כך יהיה לאורך זמן נוכל להמשיך גם לעבר היעד הבא, שהוא השגת שלום עם לבנון.

סילבן שלום: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד, אדוני סגן שר הביטחון.

נעמי חזן: גברתי סגנית המזכיר, האם יש הצעות אחרות?

נעמי חזן: אין הצבעות ואין הצעות אחרות.

נעמי חזן: בסדר.

נעמי חזן: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום – ביקור משלחת ערביי ישראל בסוריה, על-פי בקשת סיעת הליכוד.

נעמי חזן: ינמק חבר הכנסת עוזי לנדאו.

נעמי חזן: אדוני.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת דראושה, בהיותו בסוריה, אומר: זכות השיבה מקודשת, ואנחנו ניפגש בארצנו.

עוזי לנדאו: אם לא אתם אז בניכם ונכדיכם.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת דראושה אומר, בפגישה אחרת עם אסד – בישראל נבחר ראש ממשלה אויב השלום, אנו מקווים שלא תקבלו את תכתיביו.

עוזי לנדאו: דברים אלה אומר חבר כנסת ישראלי, שאמור להיות נאמן למדינת ישראל, מדבר על זכות השיבה, שמשמעותה חזרה לשיח'-מוניס, לחיפה, לבאר-שבע, לצפת.

עוזי לנדאו: זה לא הפירוש שלי, זה הפירוש המופיע בכתובים הערביים, וכאשר דראושה אומר בטלוויזיה הסורית: זכות השיבה, יודעים זאת גם הסורים, גם ערביי ישראל בכפריו בגליל, גם ערביי יהודה ושומרון הפלשתינים, שיש לזה משמעות אחת – קץ קיומה של מדינת ישראל.

עוזי לנדאו: וכאשר חבר הכנסת דראושה אומר: בישראל נבחר ראש ממשלה אויב השלום – – –

תאופיק חטיב: – – –

עוזי לנדאו: – – – אנחנו רואים אדם היוצא לסוריה כדי לעשות שם את מלאכת התעמולה של אויבינו.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה אומר: פלשתין וסוריה הן מולדת אחת, גורל אחד, מי שחושב שהוא יצליח להפריד בין פלשתין לסוריה טועה מאוד.

עוזי לנדאו: האומה הערבית תנצח בזכות החרב, והניצחון יגיע בזכות הג'יהאד.

עוזי לנדאו: משלחת שלום של אנשים בכנסת הזאת, המגבבים מלים על שלום אבל לבם לב מלחמה, מדברים לא סתם על ג'יהאד, על דרך החרב, הם חוזרים לרעיון הישן, שפלשתין היא, בעצם, סוריה אדומית.

עוזי לנדאו: הננו רואים היום תמונות שבהן מופיעים חברי כנסת מישראל, נפגשים עם ראשי טרור, חוואתמה ואחמד ג'יבריל, מי שהרגו ורצחו נשים, ילדים תמימי דרך, באורח צמא דם.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, אזרח נאמן במדינת ישראל, בין מהאופוזיציה בין מהקואליציה, יכול לנסוע לכל מקום, יכול להיפגש עם כל איש ולהביע את עמדתו, את תפיסתו המדינית האסטרטגית, אבל הוא חייב להיות לויאלי למדינת ישראל.

עוזי לנדאו: הוא איננו יכול לפגוע בכבודה, גם לא לפגוע בכבוד ראש ממשלתה.

עוזי לנדאו: אני מעיד על עצמי, ששללתי את מדיניותה של מפלגת העבודה, אבל גם בביקורי במדינות שונות בעולם, ודאי שבארצות-הברית, כאשר הייתי נפגש עם חברי קונגרס, מעולם לא הבעתי זלזול בממשלה – הצגתי את תפיסת הליכוד.

עוזי לנדאו: תמיד רחשתי כבוד לראש הממשלה המנוח רבין, ואחריו לראש הממשלה פרס, ייבדל לחיים ארוכים, חרף כל טעויותיהם.

עוזי לנדאו: אני הייתי מצפה ממשלחת חברי כנסת, לאחר שהיא תציג את עמדתה בפני הסורים, את תפיסתה לגבי הפתרון המדיני, לבוא גם בתביעות מן הסורים, לומר לסורים מה שכל אזרח נאמן בישראל היה אומר: מה נותנת סוריה תמורת שלום?

עוזי לנדאו: מדוע אין סוריה מגנה את הטרור?

עוזי לנדאו: מדוע היא תומכת ב"חיזבאללה"?

עוזי לנדאו: מדוע היא, בניגוד להסכם טאיף, ממשיכה לשלוט על לבנון?

עוזי לנדאו: מדוע היא עוסקת בסחר סמים?

עוזי לנדאו: אני מניח, שכאשר בירכה לשכת ראש הממשלה על יציאת המשלחת, היא ראתה לנגד עיניה משלחת של אנשים נאמנים לישראל.

עוזי לנדאו: אבל לשכת ראש הממשלה שגתה קשות.

עוזי לנדאו: הנה אנחנו רואים, שחרף המתיחות, המוזנת על-ידי הדרגים הגבוהים בסוריה, מדברים על מלחמה, מאיימים במלחמה, תוקפים את ישראל ומכפישים את שמה – מתברר, שיוצאת לשם משלחת שבפועל משתפת פעולה עם אויב זה.

אחמד סעד: – – –

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, מדוע אסד מקבל אותם?

עוזי לנדאו: אסד מקבל את המשלחת הזאת משום שהוא יודע, שלפניו או לפני עמו עומדים להגיע לא אנשים שהם ישראלים נאמנים אלא בעלי ברית במלחמתו.

עוזי לנדאו: יוצאת משלחת שבאה לסייע לאויבה של מדינת ישראל, כי כשדראושה מדבר בדמשק על זכות השיבה, יש לזה מובן אחד – – –

אחמד סעד: – – –

עוזי לנדאו: כאשר דראושה ודהאמשה מדברים על סוריה הגדולה, סוריה רואה בהם בעל ברית של סוריה, אפילו לא של הפלשתינים.

עוזי לנדאו: וכאשר חברי כנסת מישראל נפגשים עם ג'יבריל ועם חוואתמה, הם, בפגישתם זאת, נותנים לגיטימציה לטרור ונותנים שבח לאנשים שהם נפגשים עמם, והם עושים זאת לעיני כל מי שיראה את התמונה, ובהם גם ערבים מתוך מדינת ישראל.

עוזי לנדאו: גברתי היושבת-ראש, יציאה זו, לא יציאה כמו התבטאות משלחת זו של ערביי ישראל בסוריה, ואינני רוצה לומר: משלחת של ערביי ישראל – יש ערבים רבים בישראל שהם נאמנים למדינה, והם שוללים את דברי האנשים הללו שהופיעו בדמשק.

עוזי לנדאו: אבל ההתבטאות הזאת, המשולחת רסן, של כמה חברי כנסת ואחרים משקפת, לצד ביטחון עצמי של חלקים בציבור הערבי בישראל בעקבות הסכמי אוסלו – זה פרי הבאושים של אוסלו, שמביא שוליים בציבור הערבי להאמין, שצריך לדחוף את מדינת ישראל עוד, לכרסם בה עוד, עד כי תיפול.

עוזי לנדאו: יש כרגע חלק בנו המוכן, בדמשק, לקרוא תיגר על מדינת ישראל – –

אחמד סעד: – – –

עוזי לנדאו: – – ועל אופיה היהודי.

עוזי לנדאו: רציתי להזכיר גם לך – – –

נעמי חזן: אדוני, אני מבקשת – – –

עוזי לנדאו: – – – ולערביי ישראל הנמצאים בארץ, מיעוט הם, הם מיעוט לא יהודי, לא ציוני, אנחנו מכבדים אותו – –

נעמי חזן: אני מבקשת לסיים, אדוני.

עוזי לנדאו: – – – הם זכאים לדרוש זכויות, אבל הם משקפים ומבטאים את מי שהם כובשים בארץ הזאת, לא בני הארץ הזאת, אתם שנולדתם פה לפני אלפיים שנה ושלושת אלפים שנה, אלא אתם אלה שבאו עם הכיבוש הערבי מסעודיה, וכובשים אחרים, שגירשו את הכובש שהיה כאן לפניכם, ובאתם בעקבותיו.

עוזי לנדאו: אנחנו בני הארץ הזאת, ארץ זו, ישראל, מדינה היא, ומאזרחיה אנחנו נתבע, מכולם, נאמנות לישראל כמדינה יהודית וציונית.

עוזי לנדאו: מי ששותפים לנו בתביעה הזאת ייהנו ממלוא הזכויות – –

נעמי חזן: אדוני – – –

עוזי לנדאו: – – והם יישאו בכל החובות.

עוזי לנדאו: אני מסיים מייד.

נעמי חזן: זמנך תם.

עוזי לנדאו: מלה אחת לראש מפלגת העבודה.

עוזי לנדאו: היו לי הפרעות באמצע.

עוזי לנדאו: אני מבקש, בפחות מדקה, להעיר כמה הערות ליושב-ראש מפלגת העבודה, שבחר משום-מה לשגר מסר עם חבורה זו הבאה להזדהות עם האויב בשעה של איומי מלחמה על-ידי אויב.

עוזי לנדאו: דווקא אתה בחרת להדגיש או לשלוח מסר.

עוזי לנדאו: אני סבור שהוא שגה שגיאה קשה.

עוזי לנדאו: הוא הצטרף למאמציו של אסד לפצל את החברה, לשסות אופוזיציה בקואליציה, ובתחום זה ראוי מר ברק לשלוש הערות.

עוזי לנדאו: הראשונה, כללית, אין הוא מתנהג כמנהיג אמיתי בשעה שבה נדרשת אחריות לאומית, אלא הוא מתגלה כדייג המחפש מדי פעם מים עכורים אחרים לדוג בהם.

עוזי לנדאו: השנייה, חבר הכנסת ברק נרתם למערכת התעמולה הערבית המבקשת להכפיש את ישראל.

עוזי לנדאו: השלישית, כאשר מר ברק מדבר על פתרונו כפתרון רבין, הוא מדבר על נכונות למסור את כל רמת-הגולן בשלמותה בידי סוריה.

עוזי לנדאו: וכאשר הוא מדבר על ממשיך דרכו של רבין בשלום, הוא מציע פתרון בסוריה כפתרון באוסלו, הוא מציע שוב לישראל את אחת הטרגדיות הגדולות שלה, להוסיף את אסון אוסלו לאסון שעלול להיות ברמת-הגולן, אם יהיה ראש ממשלה.

עוזי לנדאו: אני מקווה שנחסוך מן הציבור את האלטרנטיבה הזאת.

עוזי לנדאו: תודה רבה, גברתי.

נעמי חזן: אני מודה לך.

נעמי חזן: אני מזמינה את סגן שר הביטחון, סילבן שלום, להשיב על ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת עוזי לנדאו.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, משלחת ערביי 48', כפי שהיא מכנה את עצמה, שהגיעה השבוע לביקור בדמשק, שמה את הנושא האמיתי והמהותי בינינו לבין הציבור הערבי על סדר-היום של מדינת ישראל.

סילבן שלום: האם אנו נמצאים במצב שבו ערביי ישראל מוכנים, מבחינת השקפתם, לשתי מדינות לשני עמים, או שהם עדיין מדברים על מצב שבו הם כערביי 48' מכירים בזכות השיבה שלהם מדמשק חזרה לאותם מקומות שבהם גרו עוד לפני 1948?

סילבן שלום: לא פלא שחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה נישא על כתפי מעריצים, כאשר בהתלהמות חסרת מעצורים קרא לחזרתם: עוד נחזור לפלשתין, עוד נחזיר אתכם לבתיכם.

סילבן שלום: כולם ראו את המראות ושמעו את הקולות, כאשר האיש, במקום לומר: אני מייצג מדינה, אני חבר כנסת נבחר של מדינה, הולך ועושה בדיוק ההיפך ונוטע בהם תקוות שווא כאילו הם עומדים לחזור לאותם מקומות שבהם הוריהם והורי הוריהם גרו לפני עשרות שנים.

אחמד סעד: – – –

סילבן שלום: חבר הכנסת סעד, תן לי לומר את דברי.

סילבן שלום: אני גם אתייחס לדבריך בעוד דקה.

סילבן שלום: המשלחת הזאת, שהיא משלחת שערורייתית, לצערי הרב, יש בה גם גורמים ממפלגות ציוניות, גם ממרצ וגם ממפלגת העבודה.

סילבן שלום: שמענו הבוקר את חבר הכנסת צוקר בדבר הגינוי של מפלגתו על אופי המשלחת, על דברי המשלחת, אבל הייתי אומר שהדברים נאמרו, חבר הכנסת צוקר, אולי בצורה רפה מדי, אולי כדי לצאת ידי חובה, כדי לומר: אנחנו מגנים, אנחנו מתנגדים.

סילבן שלום: אבל לא שמעתי אמירה נחרצת, חד-משמעית, לווליד צאדק לחזור הביתה ולא להיות חלק מאותה משלחת, שקוראת לעצמה משלחת ערביי 48'.

סילבן שלום: אתמול, יושב-ראש ועדת המעקב, או איך שהוא נקרא, נימר חוסיין, אני לא יודע בדיוק את שמו, אבל הוא יושב-ראש המשלחת – –

אחמד סעד: נימר חוסיין.

סילבן שלום: – – אמר: אני קורא, אני דורש ואני תובע להחזיר את כל השטחים שנכבשו ב-1948.

סילבן שלום: כך הוא מדבר שתיים-שלוש דקות, עד שמישהו מן הצד צועק לו: 1967, 1967.

סילבן שלום: הוא אומר: אה, סליחה, טעות.

סילבן שלום: 1967, התכוונתי.

סילבן שלום: אבל פרויד לא היה חושב על זה אחרת מאשר שהבן-אדם בראשו דורש בעצם את החזרת שטחי 1948, והוא דיבר שלוש דקות עד שמישהו שם העיר את תשומת לבו.

סילבן שלום: מדוע אותה משלחת, במקום להגדיר את עצמה כמשלחת של חברי כנסת מישראל, ממדינת ישראל, עושה את הדבר האחרון אשר היית מצפה לו ממנה, מאנשים אשר באמת תומכים בקיומה של מדינת ישראל?

סילבן שלום: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, כבר יודעים על הצטרפותו לארגוני טרור.

סילבן שלום: כאשר הדבר היה עדיין אסור על-פי החוק, הוא הצטרף לארגוני טרור ושילם על כך גם בישיבה בבתי-כלא ישראליים.

סילבן שלום: אבל, חבר הכנסת דראושה, עד לפני שנים מספר נציגה של מפלגת העבודה?

סילבן שלום: חבר הכנסת סאלח טריף, שאתמול, בהתפעלות ובהתפארות, חבר הכנסת לנדאו – אילו דברי הלל ושבח אמר על נשיא סוריה אסד, באילו תארים הוא כינה אותו?

סילבן שלום: – אציל, אדיב, ישר, כן.

סילבן שלום: ממש בושתי ונכלמתי לראות איזו התרפסות בפני אדם שכולנו יודעים למה הוא אחראי ומה הוא עושה.

סילבן שלום: כולנו יודעים כמה פעמים ביום או כמה פעמים בחודש נוחתים בשדה התעופה בדמשק מטוסים שפורקים כלי נשק וכלי מלחמה שמיועדים למלחמה בישראל.

סילבן שלום: והוא מתאר אותו כאביר השלום, כצדיק הדור.

סילבן שלום: חבר הכנסת אחמד סעד, ההערה שלך, שנאמרה לי בצד, היתה במקומה.

סילבן שלום: אכן, אתם כחד"ש גיניתם את דברי המשלחת.

סילבן שלום: אתם כחד"ש גיניתם את מה שהמשלחת עשתה.

סילבן שלום: אבל, כאשר זה מופיע רק בביטאון שלכם, מי יודע את זה?

סילבן שלום: כמה אנשים קוראים את הביטאון שלכם?

אחמד סעד: – – – גם כן לא להסתה גזענית.

סילבן שלום: חבר הכנסת סעד, הייתי מצפה ממך שאתה תוציא הודעה מסודרת, שבה אתה, חבר הכנסת אחמד סעד, יחד עם מפלגתך, מגנים בתכלית הגינוי, ולא שזה מופיע ביומון או בעלון או בשבועון שלכם, שאינני יודע כמה רואים אותו וכמה קוראים אותו.

סילבן שלום: הציבור בישראל איננו יודע זאת.

סילבן שלום: אם לא היית אומר לי זאת כאן לפני שעליתי לבמה, לא היה לי מושג בכלל שאתם לא שייכים לאותו דבר.

סילבן שלום: הייתי רוצה, חבר הכנסת סעד, שאתה כחבר כנסת ערבי ישראלי תגיש היום הצעה לסדר-היום בעניין הזה ותאמר: אני, חבר כנסת בפרלמנט הישראלי, של מדינת ישראל, מגנה בתכלית הגינוי את המצב שבו הם קוראים לעצמם ערביי 48', כאילו אינם שייכים למדינה.

אחמד סעד: אבל הנשיא אסד אמר כמה פעמים – – –

סילבן שלום: לא הנשיא אסד.

סילבן שלום: הרי ראינו גם את חבר הכנסת דראושה וגם את האחרים אומרים את הדברים.

סילבן שלום: צר לי על יושב-ראש מפלגת העבודה, חבר הכנסת ברק, שאולי חושב בסתר לבו ומקווה שהוא אולי בשלטון, קרוב לשלטון, ופתאום הוא מחליט לשלוח מסרים מדיניים דרך אסד.

סילבן שלום: מה תכלית המסרים האלה, חבר הכנסת ברק?

סילבן שלום: מה הם באים לומר?

סילבן שלום: תחכה, תמתין, כי אולי אנחנו עוד מעט מגיעים לשלטון.

סילבן שלום: הרי גם בהערכות שאנחנו מקבלים, גם לגבי ערפאת, באופוזיציה היו רבים שאמרו לו: הממשלה עומדת ליפול.

סילבן שלום: לכן אולי הוא הקשיח את לבו ואת דרכו, כי הוא חשב שהממשלה הזאת עומדת לעבור מהעולם, ואז תבוא ממשלה אחרת, יותר נוחה.

סילבן שלום: מה רצה חבר הכנסת ברק, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת?

סילבן שלום: האם הוא רצה להגיד לנשיא אסד: תמתין, תחכה, אצלי תקבל יותר?

סילבן שלום: כמו שהוא אמר ברמת-הגולן, שהוא ממשיך אותה ססמה של הממשלה הקודמת: כעומק הנסיגה כך עומק השלום?

סילבן שלום: הייתי מצפה מחבר הכנסת ברק שידע שדברים כאלה לא עושים, בוודאי לא באמצעות משלחת מסוג כזה.

סילבן שלום: אפשר להיתלות בכך שמדובר בשני חברי כנסת של מפלגת העבודה.

סילבן שלום: אבל שני חברי הכנסת האלה, ברגע שהם הצטרפו למשלחת מסוג כזה הם לא הכתימו רק את עצמם, הם הכתימו גם אתכם, חבר הכנסת אלול, הם הפכו גם אתכם ממפלגת מרכז ציונית למפלגה של שמאל קיצוני, מפלגה שנותנת חסות אולי, או לפחות בהסכמה שבשתיקה, למשלחת מסוג כזה.

סילבן שלום: עצם ניצול שני חברי הכנסת האלה להעברת המסר הזה לפי דעתי היה טעות, טעות קשה, של חבר הכנסת ברק.

אופיר פינס-פז: אתם הסכמתם.

אופיר פינס-פז: איפה הייתם לפני שבוע?

אופיר פינס-פז: למה לא דיברתם לפני שבוע?

אופיר פינס-פז: מה, לא ידעת?

סילבן שלום: חבר הכנסת פינס, הייתי מצפה מכם שתתנערו בוקר בוקר, בזמן השהות של המשלחת הזאת, מהדברים שהמשלחת אומרת, מהדברים של חברי הכנסת שלכם, מהדברים של חבר הכנסת סאלח טריף רק הבוקר בדבר הערצתו הכמעט-עיוורת את הנשיא אסד.

סילבן שלום: הייתי גם מצפה אולי שתפנו ביקורת כלפי יושב-ראש המפלגה שלכם, שמנצל משלחת מסוג כזה להעביר מסרים כאלה.

סילבן שלום: עצם העברת המסר היה דבר שלא ייעשה.

רפאל אלול: – – –

נעמי חזן: אדוני סגן השר כן מוגבל בתשובה על הצעות לסדר-היום.

סילבן שלום: בכל מקרה, גברתי היושבת-ראש, בעניין הזה הייתי מצפה לשמוע את מפלגת העבודה, לשמוע את מרצ.

סילבן שלום: הבוקר שמענו אותן, ואני חייב לומר לזכותן, שאולי אמרו איזו מלה.

סילבן שלום: אבל, חבר הכנסת צוקר, הייתי מצפה לקצת יותר אמירה.

סילבן שלום: חבר הכנסת סעד, הייתי מצפה שהאמירה שלך תהיה חזקה יותר, ולא באיזה יומון או באיזה שבועון שאיש לא רואה אותו.

סילבן שלום: הייתי מצפה, שכל הבית הזה יצטרף לגינוי הקולקטיבי נגד התופעה שבה חברי כנסת ממדינת ישראל יוצאים החוצה ומצהירים על עצמם שהם ערביי 1948, שהם אולי אינם חלק מאותה מדינה שהם משרתים בפרלמנט שלה.

סילבן שלום: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה מאוד לסגן שר הביטחון.

נעמי חזן: חבר הכנסת לנדאו, אני מבינה, מסתפק בדברי השר.

נעמי חזן: אנחנו חייבים בכל זאת לשמור על תקנון הכנסת, לכן הוא חייב להסתפק.

נעמי חזן: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: הסתה של חברים באופוזיציה נגד ראש הממשלה – מטעם סיעת הליכוד.

נעמי חזן: ינמק חבר הכנסת מאיר שטרית.

נעמי חזן: אדוני, חמש דקות על-פי הסיכומים.

נעמי חזן: אחריו, בנושא דומה אך הפוך, חבר הכנסת אלול.

מאיר שטרית: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בעבר, כשנשמעו כל מיני ביטויים של הסתה נגד יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אנשי הממשלה דאז, אנשי הקואליציה, התרעמו, התמרמרו ותקפו, בצדק רב, את אלה שהסיתו נגדו.

מאיר שטרית: אני מעיד על עצמי, שגם כחבר הכנסת דאז באופוזיציה הסתייגתי מכל ביטויי הסתה למיניהם נגד ראש הממשלה, כי ראש ממשלה שנבחר, גברתי היושבת-ראש, גם אם איננו נציג של מפלגתי הוא ראש הממשלה שלי, ועם כל הכבוד לאופוזיציה, אתם צריכים להבין ולקבל את העובדה שהיו בחירות דמוקרטיות בארץ ונבחר ראש ממשלה – –

סופה לנדבר: – – –

מאיר שטרית: – – וגם אם הוא לא מוצא חן בעיניכם – – –

דוד צוקר: – – –

מאיר שטרית: אני אתן לך לשאול בסוף אם אתה רוצה.

מאיר שטרית: תן להשמיע את הדברים עד הסוף.

מאיר שטרית: יכול להיות שהוא לא מוצא בעיניכם.

מאיר שטרית: זכותכם שהוא לא ימצא חן בעיניכם, אבל 51% בציבור הישראלי בחרו בו לראשות הממשלה.

מאיר שטרית: כל הטענות שלכם על העניין הן טענות פשוט לא מסוג העניין.

מאיר שטרית: אומנם זה מתסכל להיות באופוזיציה, זה אומנם מכעיס להיות באופוזיציה, לא נוח, בעיקר כשאתם רואים שמישהו אחר מנהל את העניינים אחרת, אולי, ממה שאתם הייתם מנהלים אותם, ותיכף אתייחס לזה, אבל, רבותי – – –

רחבעם זאבי: מי שבחר בו יכול לבקר אותו?

רחבעם זאבי: אני בחרתי בו, ואני מבקר אותו.

מאיר שטרית: אני לא נגד ביקורת, חבר הכנסת זאבי, אי-אפשר להגיד עלי, שבממשלה הקודמת אני לא ביקרתי את הממשלה.

מאיר שטרית: ביקרתי אותה ועוד איך, בצורה חריפה, הרבה פעמים מהבמה הזאת.

מאיר שטרית: אבל תראה לי מלה אחת של הסתה בדברי, אחת, פגיעה במישהו באופן אישי, העלבה שלו, פגיעה בכבודו.

מאיר שטרית: לא תמצא דבר כזה.

מאיר שטרית: ודאי שזכותה של האופוזיציה לבקר את הממשלה ואת ראש הממשלה, אבל אי-אפשר לעשות זאת בכבוד?

מאיר שטרית: אי-אפשר לתקוף את הממשלה על עניינים לגופו של עניין, בלי לרדת לגופו של איש?

מאיר שטרית: רבותי, אני אומר לכם, שאתם עברתם את הגבול.

מאיר שטרית: בשפה עממית אומרים: לכלכתם.

מאיר שטרית: ואני אומר לכם: פשוט לכלכתם, ובגדול.

מאיר שטרית: אתייחס להתבטאות האחרונה של השבוע שעבר, שאני קושר אותה יותר לחוסר ניסיון.

מאיר שטרית: אבל, לפני שאתייחס אליה תרשו לי לצטט חלק מהדוברים של האופוזיציה, על-פי העיתונות, לפחות.

מאיר שטרית: ציטוט מדבריהם.

רענן כהן: אתה מתכוון לאופוזיציה שלכם שהיתה אז?

מאיר שטרית: לא, לא.

מאיר שטרית: עכשיו, עכשיו.

רענן כהן: צטט מה שאתם אמרתם.

מאיר שטרית: שחל אומר – – –

דוד צוקר: האם אתה חושב, שאם כל מה שהיה נאמר על רבין היה "קפד ראשו", הוא היה נרצח?

מאיר שטרית: חבר הכנסת צוקר, תראה, מה שנאמר על רבין, בכנסת, לפחות זו שאני הייתי שותף לה, בכנסת שעברה, הביטוי החריף ביותר שנאמר פה בכנסת – – –

יוסי שריד: אני רוצה לומר לך משהו: ראש הממשלה שלך היה המסית הראשי.

רפאל אלול: – – –

סופה לנדבר: – – –

מאיר שטרית: זה לא נכון.

מאיר שטרית: זה שכשהוא היה על הבמה מישהו הניף כרזה – הוא לא נתן את ידו לזה.

יוסי שריד: – – – הוא נתן את ידו לזה.

מאיר שטרית: הוא לא נתן את ידו לזה, הוא לא תקף אף פעם את רבין באופן אישי.

רפאל אלול: מה אתה מדבר?

מאיר שטרית: תראה לי ציטוט.

מאיר שטרית: תראו לי ציטוט.

רענן כהן: – – –

סופה לנדבר: – – –

נעמי חזן: חברי הכנסת.

מאיר שטרית: רענן, תראו לי ציטוט.

מאיר שטרית: אבל הרי אני מסתייג מכל צורה של הסתה, ואני טוען – – –

יוסי שריד: אבל אתה לא ראש הממשלה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת שריד, גם אז אני טוען – – –

דוד צוקר: כל מה שאמרו עליו זה "קפד ראשו".

דוד צוקר: זאת הסתה?

מאיר שטרית: רבותי, תנו לדבר.

מאיר שטרית: תרשה לי, אני לא אמרתי מה אמרו עליו, תיכף אגיד.

נעמי חזן: חבר הכנסת צוקר.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר לך: אני מסתייג מכל דברי הסתה למיניהם, ובעניין הזה כבר שילמנו ברצח של ראש ממשלה.

מאיר שטרית: אני מסתייג מכל צורה של הסתה – –

יוסי שריד: בסדר, בוא – – –

מאיר שטרית: – – ואני חושב שכבר נוכחנו פעם אחת שמלים הופכות לכדורים בידי מופרעים.

יוסי שריד: בוא נסכם שאתה נהדר, אבל המסית הראשי היה האיש – – –

מאיר שטרית: יוסי, אני לא מסכים אתך.

מאיר שטרית: איך אפשר, שבעת שאתה אומר אותו משפט, "אני נגד הסתה", חברים אחרים באופוזיציה מסיתים?

מאיר שטרית: תחליטו: אם הסתה רעה, הסתה רעה לכל הכיוונים.

מאיר שטרית: ואני מבקש לצטט, גברתי היושבת-ראש, שורה של התבטאויות של חברי הכנסת.

מאיר שטרית: גם חבר הכנסת עוזי ברעם דיבר בתקיפות רבה ואמר: העם בחר בראש ממשלה שהוא גם חסר ניסיון, גם חסר אחריות וגם חסר שיקול דעת.

מאיר שטרית: חבר הכנסת משה שחל אמר: נתניהו מקרה אבוד ואין סיכוי שישתפר.

רפאל אלול: מה ההסתה בזה?

סופה לנדבר: זו מדינה דמוקרטית.

מאיר שטרית: תסלחו לי, אני אסיים את דברי.

מאיר שטרית: "רק לפני שבוע אמר לי אחד השרים בממשלתו שהוא מפחד מאוד ממה שביבי עלול לעשות.

מאיר שטרית: "

סופה לנדבר: איפה פה ההסתה?

מאיר שטרית: בעיני זו הסתה.

יוסי שריד: זה understatement of the year.

מאיר שטרית: חברת הכנסת דליה איציק אומרת: "אין טעם להקים שתי ממשלות צללים, שכן ממשלת נתניהו מטילה צל כבד על עתידה של ישראל".

מאיר שטרית: היא אמרה: "השנה הראשונה לממשלת נתניהו רצופה במחדלים ובכישלונות שמלווים בשקרים של ראש הממשלה לציבור.

מאיר שטרית: נתניהו הוא אחד האנשים שהצליחו לשקר הכי הרבה אנשים בתקופה כל כך קצרה".

סופה לנדבר: כל מלה אמת.

מאיר שטרית: זה הכול אמת?

מאיר שטרית: גברתי, אני יכול תיכף להסביר לך על השקרים של הממשלה הקודמת.

מאיר שטרית: תיכף אני אענה ואגיד לך מה השקרים.

רענן כהן: חבר הכנסת מאיר שטרית, בנושא הזה לא אתה היית צריך להופיע.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן.

מאיר שטרית: תסלח לי, דווקא אני מרשה לעצמי להופיע, מכיוון שתמיד גיניתי הסתה, גם מצדנו, ואני מגנה אותה גם מצדכם.

מאיר שטרית: אל תנסו להתחפר בעניין, אתם לא צריכים להגן על הסתה נגד ראש הממשלה.

רפאל אלול: – – –

סופה לנדבר: זאת לא הסתה.

מאיר שטרית: אתם לא נותנים לדבר.

מאיר שטרית: גברתי, אני מצטער, אני לא יכול לדבר.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלול, תיכף תהיה לך הזדמנות.

מאיר שטרית: דווקא כמי שמסתייג מהסתה מכל הכיוונים אני חושב, רבותי, שמוכרחים לעבור.

מאיר שטרית: אפשר לתקוף את הממשלה, יוסי שריד עושה זאת בכלל לא רע בהמון מקרים ובצורה אינטליגנטית ונקייה, בלי לתקוף לגופו של אדם תמיד.

מאיר שטרית: אני חושב, שאתם יכולים לעשות אותו דבר: לא לתקוף באופן אישי לגופו של איש.

מאיר שטרית: רבותי, מהכנסת הזאת כלפי חוץ זה יכול להתפרש מחר על-ידי מישהו כרשות לירות בו.

מאיר שטרית: חבר הכנסת כבל, כשאתה אמרת "קפד ראשו" ו"צריך להפסיק לדבר ולהתחיל לירות", תגיד שזו לא הסתה?

מאיר שטרית: בסדר, טעית, התנצלת, אני מקבל את זה.

מאיר שטרית: אבל, רבותי, היו זהירים בדבריכם.

מאיר שטרית: הדברים יכולים להתהפך.

מאיר שטרית: אני יכול להראות לכם, שאפשר לתקוף ממשלה בצורה שאיננה מהווה הסתה.

מאיר שטרית: מה לא נאמר על הממשלה שלכם?

מאיר שטרית: – שממשלת

מאיר שטרית: כם נכשלה, התנשאה מעל העם, עשו מהשלום דת ושכחו מהעם; מדד אי-השוויון גדל לממדים אדירים, מדד העוני גדל למדדים אדירים; נכשלתם בחינוך; היתה יד רכה על ההדק של הסקטור הציבורי, שחילקה כספים בלי הכרה וגרמה ל-13 מיליארד שקל גירעון, ועכשיו צריכים לתקן את זה.

מאיר שטרית: איפה יש בזה הסתה?

מאיר שטרית: תעלו דברים לגופו של עניין, תתקפו כמה שאתם רוצים – לגיטימי.

מאיר שטרית: רבותי, לחברי הכנסת אני מציע: הבה נתרחק כולנו מדברים שהם תקיפה אישית של אנשים.

דוד צוקר: "קפד ראשו" זה תקיפה?

מאיר שטרית: כן, זו תקיפה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת צוקר, "צריך להפסיק לדבר ולהתחיל לירות" – זה לא נשמע לך תקיפה?

נעמי חזן: חבר הכנסת שטרית, אני מודה לך מאוד.

יוסי שריד: אני רוצה להגיד לך משהו ברוח טובה: הם אמרו שטות.

יוסי שריד: חבר הכנסת כבל אמר שצריך לירות לכל הכיוונים.

מאיר שטרית: אמת.

יוסי שריד: לו היה אומר, שצריך לירות בכיוון אחד, יש בזה הסתה.

יוסי שריד: אבל הוא אמר: בכל הכיוונים – – –

מאיר שטרית: הוא התכוון לירות גם עליכם, יוסי?

יוסי שריד: אולי.

יוסי שריד: מילא לכיוון אחד.

מאיר שטרית: תודה על האמת, חבר הכנסת שריד, הרי גם אתה לא נותן גיבוי להתבטאות הזאת.

יוסי שריד: סתם שטות.

מאיר שטרית: בדיוק, גם אני מקבל זאת.

מאיר שטרית: חבר הכנסת שריד, מוטלת עלינו חובה כחברי כנסת להיזהר מהשטויות הללו, כי השטויות הללו מתפרשות אצל אחרים לפעמים לא כשטות.

מאיר שטרית: זה מה שקרה, וזה יכול לקרות שוב.

נעמי חזן: תודה רבה.

קריאה: הודעה לעיתונות.

קריאה: אתם כינסתם את הכנסת.

נעמי חזן: בהקשר דומה, חברי הכנסת.

מאיר שטרית: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שטרית, תודה.

נעמי חזן: הצעה לסדר-היום מטעם מפלגת העבודה – הסתה של חברים בקואליציה.

נעמי חזן: ינמק חבר הכנסת רפי אלול, ואחריו – במסגרת הודעה אישית ועל-פי הסיכומים – חמש דקות לחבר הכנסת כבל, ואם יימצא חבר הכנסת אושעיה – גם כן.

נעמי חזן: תודה.

רפאל אלול: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

דוד צוקר: חבר הכנסת אלול, חברים והסתה זה הולך ביחד?

רענן כהן: אני מבקש ממך.

רפאל אלול: לפני מעט יותר משנה נבחר בנימין נתניהו לכהונת ראש ממשלת ישראל.

רפאל אלול: הפרש הקולות הקטן שבו נבחר אינו מעלה ואינו מוריד.

רפאל אלול: נתניהו הוא ראש הממשלה, ואני מכבד את ההכרעות הדמוקרטיות.

רפאל אלול: אבל, קבלת פסק-דינו של הבוחר אינה מצב של עיוורון.

רפאל אלול: אני מתבונן בראש הממשלה, מחפש דרך, ואני לא מוצא.

רפאל אלול: אני מחפש כיוון ולא מוצא.

רפאל אלול: מחפש כשרון ולא מוצא.

גדעון עזרא: למה אתה עושה את זה?

גדעון עזרא: בשביל מה?

גדעון עזרא: מה אתה רוצה להשיג?

רפאל אלול: אני מחפש, אני מדבר עובדות.

גדעון עזרא: מה אתה רוצה להשיג בדברים האלה?

רפאל אלול: תשמע את דברי.

קריאה: הוא רוצה להוכיח שיש לנו ראש ממשלה גרוע.

רפאל אלול: אתה חושב כמוני אפילו.

רפאל אלול: תאמין לי, גם בנושא הביטחון אתה חושב כמוני בעניין הזה.

חיים דיין: – – –

רפאל אלול: אני לפעמים מחפש גם את טוב הלב שלו, את האנושיות שלו.

רפאל אלול: וגם התכונות האלה של החמלה לא קיימות אצלו.

רפאל אלול: אני אומר לך, חבל שחברי סילבן שלום עונה על ההצעה לסדר-היום הזו.

חיים דיין: אתה יודע, שהיום, יותר מכל יום, את הפילוג בעם לא מרגישים?

גדעון עזרא: – – –

רפאל אלול: אני שואל את עצמי מה יש בראש הממשלה הזה.

יוסי שריד: למה אתה מצטער על זה?

גדעון עזרא: – – –

רפאל אלול: אתם הבאתם אותנו לכך בנושא הזה, אם לא אכפת לך.

רפאל אלול: אתם הבאתם אותנו, תסתכל טוב.

דוד צוקר: גדעון, זו לא חובה.

דוד צוקר: אפשר ללכת.

רפאל אלול: ואני שואל את עצמי, מה יש באיש הזה שיכול להרגיע אותי, שיאפשר לי לישון בשקט.

חיים אורון: – – –

רפאל אלול: אין לי.

דוד צוקר: תלך לישון מאוחר.

רפאל אלול: אבל יש קיהות-חושים ויוהרה, והצירוף הזה, חברי, הוא קטלני.

רפאל אלול: הצירוף הזה הורס את תהליך השלום, הצירוף הזה פוגע בשלטון החוק.

רפאל אלול: הצירוף הזה מדרדר את הכלכלה ומביא לאבטלה.

רפאל אלול: הצירוף הזה של יהירות וקיהות-חושים גורם לראש הממשלה להשתלח בפראות נגד שלטון החוק, להסית נגד התקשורת, לפגוע במשטרת ישראל.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלול.

רפאל אלול: ולאחרונה, גם בצה"ל.

רפאל אלול: יש פה איזה דיון.

נעמי חזן: רבותי.

נעמי חזן: סגן השר, חבר הכנסת שטרית, חבר הכנסת כהן, אני לא מסוגלת לשמוע את הנואם.

נעמי חזן: תסדירו את ההסכמים בחוץ.

נעמי חזן: כן, אדוני, נוסיף לך דקה.

רפאל אלול: תודה.

רפאל אלול: והנה השבוע גילינו, כי לראש הממשלה יש רגשות, ודמעות זולגות מעיניו.

רפאל אלול: אנחנו פה היום, כי ראש הממשלה גילה לפתע שיש משמעות למלים, והוא צועק: הצילו, הסתה.

רפאל אלול: חברי הכנסת אפי אושעיה ואיתן כבל הם חברים שלי, ואני גאה בהם.

רפאל אלול: אני חושב, שאנחנו, שרצחו לנו ראש ממשלה, צריכים להיזהר יותר כאשר אנחנו בוחרים מלים.

רפאל אלול: נכון, אני מסכים, היה טוב יותר אילו הם היו בוחרים במלים אחרות, אבל, אדוני ראש הממשלה, לך יש דוקטורט בהסתה ובהשתלחות, ואתה יודע שהם לא הסיתו.

רפאל אלול: אתה, שעמדת בכיכר יחד עם חבריך ונהנית מאורגיית ההסתה, יודע שלא היתה כאן הסתה בדבריהם.

צבי הנדל: – – –

רפאל אלול: אתה, שצעדת לצד ארון מתים שנושא את שמו של רבין, יודע את ההבדל.

חיים דיין: רפי, בוא תחדש לנו דברים.

רפאל אלול: כולנו יודעים, שאפי ואיתן לא התכוונו להסית ולא הסיתו.

רפאל אלול: הם אמרו דבר פשוט – אנחנו כאופוזיציה צריכים להיות תקיפים יותר להביא להפלתך במסגרת החוק.

רפאל אלול: אני אומר לך, ביבי: אנחנו נעשה זאת.

רפאל אלול: אנחנו ניאבק בך בכל הכלים במסגרת החוק, ואנחנו נפיל אותך.

רפאל אלול: אתה יכול להמשיך לעשן סיגר בהנאה, אבל מאתנו לא תקבל רגע של מנוחה, כי אנחנו יודעים, שכל יום נוסף שאתה מכהן בו כראש ממשלה, הוא יום רע למדינת ישראל.

רפאל אלול: לנו, ביבי, אין מדינה אחרת.

רפאל אלול: ועוד דבר קטן, אולי, אם כבר אנחנו עוסקים בהסתה.

רפאל אלול: אני רוצה להזכיר לך, שכבר עברו יותר מ-600 ימים, ועדיין לא עלית לקבר רבין כדי לבקש סליחה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת אלול.

נעמי חזן: חברי הכנסת, בהסכמת שני הנוגעים בדבר – חבר הכנסת כבל וחבר הכנסת אושעיה, וגם חברת הכנסת דליה איציק הוזכרה בנאומו של חבר הכנסת שטרית – ההודעות האישיות תימסרנה לאחר תשובת סגן השר, ועל כן אני מזמינה את סגן שר הביטחון להשיב על שתי ההצעות לסדר-היום.

נעמי חזן: לאחר מכן ההודעות האישיות, כמוסכם.

נעמי חזן: אני רוצה להעיר, שזה קצת בניגוד לסעיף 88(ז) של התקנון, ולהדגיש שסדר הדוברים לא יהווה תקדים במקרים דומים בעתיד.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לשני חברי הכנסת כבל ואושעיה על כך שהם הסכימו, אף שכאן לא מדובר על סעיף 88(ז) של תקנון, אלא על הסכם שהיה בין יושב-ראש הקואליציה ליושב-ראש האופוזיציה.

נעמי חזן: אפשר היה להחיל את זה על-פי בקשה, אדוני.

סילבן שלום: בכל מקרה, אני כרגע אמסור את התשובה שלי, הודעה קצרה לאחר מכן של דקה, והם יענו אחרי.

סילבן שלום: גברתי היושבת-ראש, בשבוע שעבר שמענו התבטאויות של חברי הכנסת איתן כבל ואפי אושעיה – אני בטוח שהם עצמם מצטערים עליהן.

סילבן שלום: מאחר שאני מכיר את שניהם, ואני מכיר אותם כאנשים שאינם מתלהמים וכאנשים שאינם מאבדים את שיקול דעתם, אינם מאבדים את הגיונם, יכול להיות שהדברים נאמרו בלהט מסוים, יכול להיות שהדברים נאמרו ללא מחשבה שנייה, אבל הדברים נאמרו.

סילבן שלום: הדברים נאמרו, חבר הכנסת שריד, וצריך קודם כול לגנות אותם.

סילבן שלום: לאחר מכן אפשר לבוא ולומר – הקודמים היו, לא הקודמים היו.

סילבן שלום: קודם כול, הדברים האלה לא היו צריכים להיאמר.

סילבן שלום: למען האמת, ביקשו ממני עוד באותו יום להגיב על הדברים האלה ואמרתי, שאני לא מתכוון להגיב עליהם, כי אני לא רוצה כרגע לעשות מהעניין הזה משהו, אבל כשראיתי באמת את ההיקף העצום של התהודה הציבורית, שהציבור קיבל את זה בצורה כל כך קשה, ואני חושב שהציבור מקבל זאת, בסופו של דבר, לצערי הרב, בצורה שבה אולי הם לא התכוונו לה, צריך שגם אני אבהיר את העניין וגם הם עצמם יאמרו את שלהם.

דוד צוקר: אתה מגזים.

יוסי שריד: – – –

סילבן שלום: חבר כנסת צוקר וחבר כנסת שריד, בואו, באמת, אל תגנו על כל שטות שמישהו אומר.

דוד צוקר: להיפך.

סילבן שלום: אתם צריכים לבוא, לעלות כאן ולומר בדיוק אותם דברים שאני אומר.

דוד צוקר: אבל אין פרופורציה.

סילבן שלום: אבל אתם מנסים, כשזה בא מצד אחד, לנסות להחליק, לנסות לייפות, לנסות להמעיט.

דוד צוקר: – – –

סילבן שלום: באמת, עם כל הכבוד.

סילבן שלום: בואו תסתכלו על הדברים open minded, עם ראש פתוח, ובאמת – גם כשהדברים נאמרים מהצד הזה, החומרה שלהם אינה פחותה מאשר כשהם מהצד הזה.

סילבן שלום: זה מזכיר לי – בדרך כלל, כאשר אתה נמצא באופוזיציה, כל מה שהממשלה עושה נראה לך הרבה יותר שחור מאשר הוא באמת.

סילבן שלום: גם כשאנחנו היינו באופוזיציה נראה לנו שהממשלה שלכם מובילה את המדינה לאבדון.

סילבן שלום: נראה שזו היתה אולי אמת מסוימת, אבל לא עד הסוף.

סילבן שלום: אותו דבר עכשיו.

דליה איציק: אצלכם זה נכון.

דליה איציק: במקרה שלכם זה נכון.

סילבן שלום: צריכים לראות את הדברים בצורה שבה הם נאמרו, וכאשר אומרים, צריכים להפסיק לדבר ולהתחיל לירות לכל עבר או לכל הכיוונים – מה זה, חבר כנסת שריד, מה התמימות הזאת?

סילבן שלום: זאת אמירה שאין לה מקום, ואני בטוח שחבר כנסת כבל, ששמעתי אותו גם מתבטא על כך, יאמר את שלו.

דוד צוקר: – – –

סילבן שלום: חבר הכנסת צוקר, אל תגן עליו, תן לי רגע.

דוד צוקר: – – –

סילבן שלום: אז אתה יודע, ואני לא חושב שמישהו חוץ ממך יודע, אם אתה סבור שכל אחד אחר יודע.

סילבן שלום: מה זה לקפד את ראשו?

סילבן שלום: במה?

סילבן שלום: בגרזן?

סילבן שלום: בשברייה?

סילבן שלום: בסכין?

סילבן שלום: לערוף לו את הראש בגיליוטינה?

סילבן שלום: מה זה לקפד את ראשו?

סילבן שלום: אני לא מבין, היית צריך לבוא ולומר כאן:

סילבן שלום: הדברים האלה הם דברים חמורים.

סילבן שלום: אבל בעקבות כל מה שנאמר, אתה בא ואומר שבעצם כל הציבור חושב אחרת?

סילבן שלום: אני לא רוצה להגיע למצב שבו זה יהיה עניין של הגנה משמאל על שני חברי הכנסת.

סילבן שלום: אני מכיר אותם, אני יודע את דרכם, אומנם הם בתחילת הדרך, אבל אני בטוח שהם עצמם מצטערים על האמירה שלהם.

סילבן שלום: בואו נפסיק את ההיתממות ונאמר, שלא רק צער אנחנו מביעים על כך אלא גם גינוי, ואנו מקווים מאוד שדברים מסוג זה לא יישנו בבית הזה.

סילבן שלום: אני חושב שהיום זה נאמר מכאן, ומחר זה עלול להיאמר ממקום אחר – צריך לעצור את העניין הזה בעודו באיבו.

סילבן שלום: מחר, חבר הכנסת צוקר, יגידו שצריך לקפד גם את ראשך, למה תהיה אז הכוונה?

סילבן שלום: שמוליק רוזן?

סילבן שלום: זו תהיה הכוונה כשייאמר לקפד את ראשך?

סילבן שלום: אני רוצה שתתייחס לדברים ברצינות הראויה, ולא בצורה שבה אתה רוצה להתייחס אליהם.

סילבן שלום: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני סגן השר.

נעמי חזן: אני מבינה שיש לך הודעה.

נעמי חזן: סגן שר הביטחון ימסור הודעה על מינוי סגני שרים.

סילבן שלום: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

סילבן שלום: על-פי סעיפים 38 ו-54(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי חבר הכנסת יגאל ביבי וחבר הכנסת אריה גמליאל חדלו להיות סגני השר לענייני דתות, עם החלטת ראש הממשלה כי הוא יכהן כשר לענייני דתות במקום השר אליהו סויסה, וזאת אור ליום י' באב התשנ"ז, 12 באוגוסט 1997.

רחבעם זאבי: מתי זה נכנס לתוקף?

סילבן שלום: על-פי סעיף 37(א) לחוק האמור, אני מתכבד להודיע לכנסת, כי חברי הכנסת יגאל ביבי ואריה גמליאל מונו על-ידי ראש הממשלה והשר לענייני דתות לסגני השר לענייני דתות.

נעמי חזן: אני מודה מאוד לסגן שר הביטחון על ההודעה המאירה הזו.

נעמי חזן: חבר הכנסת אורון, האם אתה רוצה לומר משהו בעניין הודעת השר?

נעמי חזן: אנחנו עדיין באמצע הסעיף הקודם.

חיים אורון: אדוני סגן השר – אני פונה אלייך כיושבת-ראש הישיבה – אני יודע שהודעה על מינוי סגני שרים נכנסת לתוקפה עם ההודעה, אך יש אפשרות לתבוע דיון.

חיים אורון: היות שהנושא כולו לא היה בסדר-היום, לא היה אפשר לקבוע את הדיון עכשיו.

חיים אורון: היות שאנו בפגרה, אארגן עכשיו 30 חתימות ואבקש לקיים דיון על הודעת השר.

נעמי חזן: עוד היום, אדוני, או במועד שייקבע?

חיים אורון: אאסוף 30 חתימות.

חיים אורון: במועד שייקבע.

נעמי חזן: במסגרת הכללים שלנו, אנחנו צריכים 30 חתימות על בקשה מהסוג הזה.

נעמי חזן: חבר הכנסת רחבעם זאבי במסגרת דקה, בנושא פרוצדורלי זה.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת בראש, הודעתו של סגן שר הביטחון איננה תקפה, מפני שראש הממשלה איננו שר הדתות לפני חלוף 48 שעות.

רחבעם זאבי: על-פי החוק, הוא עדיין לא שר הדתות, בין ששר הדתות התפטר או פוטר.

רחבעם זאבי: לא חלף הזמן על-פי חוק-יסוד: הממשלה, ולכן הודעתו של סגן שר הביטחון איננה תקפה.

רחבעם זאבי: נכון שסעיף 37 היה מאפשר לו את זה, אם הוא היה שר הדתות בפועל, אבל ראש הממשלה נתניהו עדיין איננו שר דתות.

רחבעם זאבי: מכאן גם שחתימתו הלילה על מה שהוא חתם איננה תקפה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת זאבי.

נעמי חזן: אני רוצה להסב את תשומת לבך, חבר הכנסת זאבי, לעובדה שלראש הממשלה יש הרשות ליטול סמכויות משרים, ועל כך אין מגבלה של 48 שעות.

דוד צוקר: אבל לא זו היתה הפרוצדורה.

רחבעם זאבי: הוא לא עשה את זה, הוא מפר חוק.

נעמי חזן: אומנם כך.

נעמי חזן: שוב אני מסבה את תשומת לבך לעניין זה.

נעמי חזן: כמובן יתקיים דיון על-פי דרישה של 30 חברי כנסת.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן, אנחנו לא מקיימים את הדיון עכשיו.

רענן כהן: אני לא מקיים דיון.

רענן כהן: אני כבר מודיע, שאנחנו מגישים ברגע זה 30 חתימות כדי להעביר את העניין.

נעמי חזן: ההודעה כבר נמסרה על-ידי חבר הכנסת אורון.

רענן כהן: אני מוסר אותה, כי כבר יש לנו 30 חתימות.

רענן כהן: זה ההבדל בין מה שאני מוסר לבין מה שמסר חבר הכנסת אורון.

רענן כהן: אנחנו מתואמים לצורך העניין.

רענן כהן: אילו יכולתי להגיש הצעת אי-אמון בסוגיה הזאת, הייתי עושה את זאת.

רענן כהן: מאחר שאנו נמצאים בפגרה, אני לא יכול להגיש הצעת אי-אמון.

רענן כהן: לכן נגיש בקשה לדיון.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת כהן.

נעמי חזן: חברי הכנסת, לא סיימנו את הסעיף הקודם.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת איתן כבל למסור הודעה אישית.

נעמי חזן: על-פי ההסכם, חמש דקות על נושא ההסתות למיניהן.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בישיבת סיעת העבודה ביום ג', 5 באוגוסט 1997, אמרתי בפורום מצומצם וללא נוכחות התקשורת, כי אני מסכים עם דבריו של חבר הכנסת אפי אושעיה, וכי על מפלגת העבודה לשנס מותניים ולירות לכל הכיוונים, על מנת להפיל את נתניהו וממשלתו.

איתן כבל: לכל הנוכחים בדיון, כמו לכל אחד מחברי הכנסת שנמצאים כאן אתנו היום ולאלה שאינם נמצאים היום בדיון, ברור היה, כי מדובר במטאפורה בלבד, וכי אין כאן כל כוונה לפגיעה פיסית בראש הממשלה, שנבחר באופן דמוקרטי.

איתן כבל: האמירה כוונה פנימה – לחברי חברי סיעת העבודה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, באותו רגע שהתברר לי שדובר סיעת העבודה פרסם הודעה לעיתונות עם האמירה המיוחסת לי, לא היססתי לרגע והתנצלתי בכל לב על הדברים, אף שלא היתה בלבי כוונת זדון, וזאת על מנת שחס וחלילה לא יובנו דברי שלא כהלכה.

איתן כבל: התנצלותי כנה, והלוואי שהפרסום היה נמנע.

איתן כבל: אך עם זאת, חברי חברי הכנסת, עד כאן.

איתן כבל: חשבתי שיש גבול לצביעות, אך מתברר שאין.

איתן כבל: עדה שלמה של חברי כנסת מהימין מצאה לה הזדמנות לבוא חשבון ולהפוך אמירה זו, שאיני ממעיט ממנה, כאילו מפלגת העבודה היא זו המובילה את ההסתה.

איתן כבל: על זה כבר נאמר:

איתן כבל: עשו מעשה זמרי ועתה מבקשים שכר כפנחס.

איתן כבל: ניטלה מכם הבושה?

איתן כבל: אתם אלה שהסתתם מעל כל גבעה ותחת כל עץ רענן.

איתן כבל: לא שמעתי את רובכם יוצאים בשצף-קצף כזה נגד דין רודף ונגד דין מוסר.

איתן כבל: לא שמעתי שהקאתם והוקעתם את אלה שעשו את ה"פולסא דנורא".

איתן כבל: האם מישהו מכם התנצל עד היום על כל זה?

איתן כבל: האם מישהו מכם חושב שנשכח איך עמד ראש הממשלה נתניהו ב-5 באוקטובר 1995 על המרפסת בכיכר-ציון, מול קהל משולהב, והתמוגג למשמע הקריאות "רבין בוגד", "פרס בוגד", "בדם ואש את רבין נגרש"?

איתן כבל: בתקופתו של ראש הממשלה רבין, זיכרונו לברכה, הובלתם באופן מתוכנן וציני את ההפגנות שלוחות הרסן ואת ההתבטאויות הקשות והאיומות שחלחלו למטה.

איתן כבל: בהתקפה המתוזמנת עלי לא תוכלו למחוק זאת, לא תוכלו לשנות את העובדה, שלא רק עמדתם והחרשתם, אלא חרחרתם ריב ומדון ללא בושה, בכל הזדמנות שנקרתה לידיכם, כיניתם את ממשלת רבין בכינויים של ממשלת זדון.

איתן כבל: ממשלת ישראל הנוכחית, כך אמר רפאל איתן, היא ממשלת המשך לממשלת הספר הלבן.

איתן כבל: זו ממשלת קוויזלינגים.

איתן כבל: אני לא רוצה, מפאת זמני הקצר, לחזור, אבל יש ערמה שלמה של אמירות.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר לכם, חברי חברי הכנסת מהליכוד, שאני הוא זה שהגיש את הצעת החוק שנשיא המדינה לא יוכל לקצוב את עונשו של רוצח ראש הממשלה.

איתן כבל: ולהזכירכם, כיוון שזיכרונכם קצר, אתם אלה שהתנגדתם לחוק והבאתם תירוצים מלוא הטנא.

איתן כבל: בהתקפתכם לא תמנעו מאתנו להיאבק בכם, להיאבק נגד אין-המדיניות שלכם, של הממשלה ושל ראש הממשלה שלשריו וחברי מפלגתו אין אמון בו.

איתן כבל: אני קורא לחברי מהאופוזיציה לשנס מותניים, לפעול נגד ממשלת הכישלון, נגד הממשלה שמרמה את בוחריה, נגד ראש הממשלה ששני חברים בכירים במפלגתו, שכיהנו כשרים, התפטרו כתוצאה מחוסר אמון בו.

איתן כבל: ההאשמות שהינכם מטיחים בי לא ישנו את העובדה, שאתם ממשיכים גם בימים אלה להסית נגדנו, כאילו כל כישלונותיכם הם בעטיינו.

איתן כבל: אני עומד על במה זו ואומר לכם: ניאבק בכם ללא הפסק, ניאבק נגד הדרך שבה אתם מובילים את המדינה ונגד ראש הממשלה המוביל את המדינה אל עברי פי פחת.

איתן כבל: בימים אלה, שבהם אנו עדים להתהוותו של איום קיומי חמור למדינת ישראל ההולך ונרקם נגדנו מצפון – אירן, סוריה, עירק – במקום לעסוק בנושאים האמיתיים אתם בוחרים לעסוק בי.

איתן כבל: אני מציע לכם, חברי הכנסת מהליכוד, להרהר מדוע רק חברי כנסת מהעבודה ומהשמאל, ובהם אני ומשפחתי, "זכינו" בכבוד מפוקפק של איומים ברצח.

איתן כבל: אני חוזר ואומר: התנצלתי, וההתנצלות שלי היתה כנה, והיה מי שאמר שזו שטות שנאמרה במעגל הסגור, החברי.

איתן כבל: אני רק אומר לעצמי: אם אתם התבטאתם כך על כל גבעה, אם הסתתם הסתה חריפה, מעניין מה אתם אומרים בחדרי חדרים, כשהכוונה איננה שהדברים יצאו בכלל לתקשורת.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת כבל.

זאב בוים: מה זה המלה האחרונה?

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת אפי אושעיה למסור הודעה אישית באותו נושא.

נעמי חזן: חבר הכנסת אושעיה, שוב, במסגרת חמש הדקות שהוקצבו על-פי סעיף 88(ז).

צבי הנדל: אפי, אתה יהודי רציני, לפחות עכשיו – – –

יוסי שריד: איך אתה יודע שהוא יהודי רציני?

צבי הנדל: אני יודע.

יוסי שריד: – – –

צבי הנדל: לכן אני יכול לשפוט ואתה לא.

שמריהו בן-צור: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אושעיה, בבקשה.

אפי אושעיה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, יש גם ברשותי חוברת עבה של התבטאויות של שרים היום, של חברי כנסת לשעבר, נגד ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, נגד שמעון פרס.

אפי אושעיה: הדברים ידועים ומוכרים.

אפי אושעיה: אני חושב, שבקרב חלקים גדולים מאוד גם בימין יש הסכמה, שעשו טעות שהביאו לאווירה כל כך קשה, אווירה קשה שהביאה לרצח של ראש ממשלה.

אפי אושעיה: אני בטוח שכולנו היינו צריכים ללמוד מהאווירה שיצרו בעבר ולא להשמיע ביטויים קשים.

אפי אושעיה: בישיבה של סיעת מפלגת העבודה ישבתי ואמרתי שאנחנו צריכים – אני מצטט ממה שאמרתי: "יש לנהל מאבק אופוזיציוני תקיף וחריף ולנסות להחליף את ראש הממשלה", והביטוי "קפד ראשו" בא לאחר המשפט הזה.

אפי אושעיה: כשהוספתי ואמרתי: "צריך להתחיל עם ראש הממשלה ולקפד את ראשו", היה ברור לכל מי שישב בחדר שהביטוי "קפד את ראשו" איננו, חלילה, לקפד את ראשו של ראש הממשלה באופן פיזי.

אפי אושעיה: זה היה שעשוע לשון, שמשמעותו להתחיל עם ראש הממשלה.

אפי אושעיה: אבל מה קרה?

אפי אושעיה: אני אגיד לכם מה קרה.

אפי אושעיה: דווקא החברים שלי מימין, חברים טובים, שיש לי חילוקי דעות אתם, באו אלי ואמרו לי: באמת הגיע הזמן לקפד את ראשו.

אפי אושעיה: הם אמרו לי, שצריך לקפד את ראשו באופן פיזי.

אפי אושעיה: אני לא התכוונתי באופן פיזי.

אפי אושעיה: הם צחקו אתי במסדרון על העניין הזה והתבטאו ואמרו, שזה שעשוע לשון, ואמרו לי: תסתכל על יצחק שמיר מה הוא אומר עליו, ותראה מה ארנס אומר עליו, ותראה מה השרים אומרים עליו, ומה אומרים חברי הכנסת על ראש הממשלה הזה.

אפי אושעיה: ואני אמרתי: חברים יקרים – –

רחבעם זאבי: אם לא תגיד שמות, זה בחזקת עלילה על חצי הכנסת.

רחבעם זאבי: אתה לא יכול להגיד שחברים מן הימין – הם לא כל כך ימין, אבל – –

אפי אושעיה: אתה יודע שאין ימין.

אפי אושעיה: רק אתה בימין.

רחבעם זאבי: אתה לא יכול להגיד, שחברים מהימין אמרו כך וכך, דברים קשים מאוד נגד ראש הממשלה, ואתה לא מציין שמות.

רחבעם זאבי: חובתך ללכת למשטרה ולהודיע מייד, להגיד מי אמר את הדברים האלה.

אפי אושעיה: אדוני, חבר הכנסת זאבי.

רפאל אלול: גנדי – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אלול.

נעמי חזן: חבר הכנסת זאבי, אנא ממך.

אפי אושעיה: חבר הכנסת זאבי, אני מסכים שלא הייתי צריך להגיד חברים מהימין, כי אין ימין, הרי הם אימצו את תוכנית אוסלו, הגיעו להסכמה עם מפלגת העבודה.

יוסי שריד: בוא נסכים שגם אלה שדיברו אתך לא התכוונו במובן הפיזי.

אפי אושעיה: בוודאי, בוודאי.

אפי אושעיה: רגע, רגע, אני מקבל את ההערה.

רחבעם זאבי: – – – חובתו ללכת למשטרה ולהגיד – – –

אפי אושעיה: חבר הכנסת זאבי, אני מקבל את הערתו של חבר הכנסת שריד.

אפי אושעיה: גם אלה שאמרו ודאי שלא התכוונו.

יוסי שריד: מטאפורה.

אפי אושעיה: בוודאי מטאפורה, אבל כך הם ביטאו את הרגשות שלהם כלפי ראש הממשלה הזה.

רחבעם זאבי: אתה סותר מה שאמרת לפני רגע – – –

יוסי שריד: כן, אבל הוא התכוון לזה.

רחבעם זאבי: הוא אמר – – – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת זאבי.

זאב בוים: – – – בסדר.

אפי אושעיה: חבר הכנסת זאבי.

נעמי חזן: חבר הכנסת זאבי, לפעמים ניתן לתת לאדם להבהיר את רעיונותיו.

אפי אושעיה: אני לא מוכן, ואני לא אהיה שותף למסע הציני של העברת האחריות מצד מי שהביאו להסתה כל כך גדולה בעם בישראל, בעם היהודי, אלי ואל חבר הכנסת כבל בגלל התבטאות שהיתה ברורה לכולם, גם למי שבאו לבקש את הדיון הזה היום.

אפי אושעיה: היה ברור לכולם שלא היה בכך משהו מההסתה.

אפי אושעיה: רציתי לבטא את הרגשות הקשים שלי כלפי ראש הממשלה.

אפי אושעיה: אני רוצה לסיים בזה שאומר:

אפי אושעיה: לפני שבוע ביקרה הגברת לאה רבין בשוק מחנה-יהודה.

אפי אושעיה: חבר הכנסת זאבי, הגברת לאה רבין ביקרה בשוק מחנה-יהודה.

אפי אושעיה: מה צעקו לה שם?

אפי אושעיה: – ביבי לשלטון.

אפי אושעיה: העם עוד לא יודע שהוא בשלטון, האיש הזה, וזו הבעיה שלנו.

אפי אושעיה: כשאני יושב בסיעת העבודה ואומר לחברי: חברים יקרים, בואו נהיה אופוזיציה, אופוזיציה לוחמת, אופוזיציה עם מסרים ברורים – –

חיים אורון: – – –

אפי אושעיה: אני רציתי לחדד את המסר של מפלגת העבודה, כי אחרי שנה הציבור עדיין לא תופס, שנתניהו נמצא, לצערי הרב, אבל נמצא כבר בשלטון שנה שלמה.

אפי אושעיה: מ-77' עד היום – – –

זאב בוים: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אושעיה – – –

אפי אושעיה: – – – מ-92' עד 96' היינו בשלטון, אבל הציבור הימני – מה הוא שומע מראש הממשלה?

אפי אושעיה: הסכמי אוסלו נכפו עלי.

אפי אושעיה: אבל הוא חלק מיישם, אז הוא – – – מרוצה שקיימים.

נעמי חזן: תודה, חבר הכנסת אושעיה.

אפי אושעיה: אבל השמאל, הוא רוצה שיהיה מרוצה גם כן.

אפי אושעיה: אי-אפשר לרמות את כולם כל הזמן, ולכן התבטאתי כפי שהתבטאתי.

אפי אושעיה: אני מצהיר כאן:

אפי אושעיה: אם מישהו הבין מכך שמותר או אפשר או צריך ברמז כזה או אחר לנגוע בראש הממשלה, אני מצטער על העובדה הזו, אני לוקח את הדברים הללו בחזרה.

אפי אושעיה: לא הייתי רוצה שיירצח לנו ראש ממשלה פעם נוספת.

אפי אושעיה: אבל, בהחלט הייתי רוצה לראות את ראש הממשלה הזה באופוזיציה.

אפי אושעיה: תודה.

נעמי חזן: תודה רבה לך.

יוסי שריד: אם מישהו מהימין ירצה לקפד את ראשו של ראש הממשלה, אנחנו לא ניתן.

נעמי חזן: במובן הפיזי, אתה צודק.

נעמי חזן: חברת הכנסת דליה איציק, שמך הוזכר בנאומו של חבר הכנסת מאיר שטרית, ועל-פי סמכותי אני מקציבה לך דקה מהמקום מחוץ להסכמים, אבל גם עלייך חל סעיף 88(ז).

נעמי חזן: בבקשה, גברתי.

דליה איציק: – – –

נעמי חזן: אם ההצעות לסדר-היום הן עשר דקות, במקרה הזה מחצית, ולכן מחצית.

נעמי חזן: גברתי.

דליה איציק: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, עשרה קבין של צביעות ירדו לעולם ותשעה מהם נטלו חברי הכנסת של הליכוד.

דליה איציק: אני מוכרחה לומר, שאנחנו יכולים לקחת הרבה שיעורים, הרבה מאוד שיעורים בהסתה מממשלת נתניהו, ובעיקר כשהם היו באופוזיציה.

דליה איציק: אני גם רוצה לומר, שאנחנו לא נלביש את ראש הממשלה בבגדי קצין אס.

דליה איציק: אס.

דליה איציק: , ואנחנו גם לא נאמר שהביטחון שלו הורג אותנו, ואנחנו גם לא נאמר שיש לו דם על הידיים.

דליה איציק: אנחנו גם לא נאמר הרבה דברים שאולי בסערת הלב והרגש היינו רוצים להגיד.

דליה איציק: אבל, אני רוצה לומר לחבר הכנסת גדעון עזרא, שמשום-מה בזמן האחרון קצת מתלהם מדי, שדמו של יצחק רבין זועק מן האדמה, וגם דמעותי שלי עכשיו, ברגע זה.

דליה איציק: אני מרגישה שהצביעות שלהם עוברת כל גבול.

דליה איציק: אני מציעה להם להתנהג כמו חברי חברי הכנסת – אני ישבתי בסיעה, אני שמעתי.

דליה איציק: הם יודעים שזאת לא הסתה, אנחנו יודעים שזאת לא הסתה, כולנו יודעים שזאת לא הסתה.

דליה איציק: הם השתמשו בביטוי הזה כדי לעשות משוואה.

דליה איציק: שיעלו לקברו של יצחק רבין, יבקשו ממנו סליחה ומחילה, ורק אז, אחר כך, נדבר.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד, גברתי.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסעיף הבא והאחרון בסדר-יומנו – הצעה לסדר-היום מטעם מפד"ל-הליכוד, בנושא: פסיקת בג"ץ בנושא הכנסת נציגים רפורמים למועצות הדתיות.

נעמי חזן: ינמק חבר הכנסת צבי הנדל, במסגרת חמש דקות.

נעמי חזן: אדוני, בבקשה.

יוסי שריד: אדם רציני.

נעמי חזן: אדם רציני, כן.

צבי הנדל: אני אעביר לך קורס איך להיות רציניים.

צבי הנדל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני חודש-חודשיים הזדמן לי לראות בתוכנית האירוח של דן שילון בערוץ-2 אשה שהופיעה על המרקע והודיעה שהיא משמשת כרב, רב לקהילה בארצות-הברית, קהילה רפורמית.

צבי הנדל: היא דיברה מכובד, יפה, ולא נתנה לאף אחד לקרוא לה אחרת מאשר "רב", ובהמשך היא מספרת לנו, שהיא גם משיאה, עושה חתונות – גם בין גברים לנשים, אבל גם בין נשים לנשים וגם בין גברים לגברים.

צבי הנדל: ועד היכן הגיעו הדברים?

צבי הנדל: הגיעו הדברים לידי כך, שאפילו לעצמה היא ערכה חופה וקידושין כשהתחתנה עם אשה אחרת, ובאותו קטע הביאו צילומים מהחתונה שלה, כשהיא עומדת מתחת לחופה ולידה אשה נוספת מתחת לחופה, כל אחת מהן שוברת כוס – בקצב הזה לא יישארו כוסות – והן מתחתנות.

צבי הנדל: ואחת כזאת היא רב בישראל, והיא אמורה גם להחליט אילו גויים יתקבלו לעם שלנו.

צבי הנדל: היא גם מחתנת יהודים וגויים יחד.

צבי הנדל: אני לא אמרתי, ואף אחד מחברי לא אמר מעולם – למרות ההסתה העצומה נגדנו – שהיא לא יהודייה.

צבי הנדל: לא אמרנו מעולם שהרפורמים לא יהודים.

צבי הנדל: לא מטילים בזה ספק.

צבי הנדל: אבל שאחת כזאת, שמביאה לנו בטלוויזיה הישראלית סרט שבו היא מתחתנת עם אשה, והיא משיאה אשה עם אשה וגבר עם גבר – היא תהיה רב ופוסק בישראל?

צבי הנדל: היא תקבע אילו גויים ייכנסו אל העם שלנו?

צבי הנדל: צר לי מאוד, שאף שבימים אלה החכם היה צריך לידום, אין כוח לשתוק.

צבי הנדל: קשה מאוד לשתוק כשיש חבורה שמוסתת על-ידי חבורה אחרת, שאין לה ולדת ישראל מאומה, ועושים מאמצים לקעקע את הדבר הקדוש לעם ישראל, שלכאורה היה צריך להיות של כולנו.

חיים אורון: מי זו החבורה שמסיתה?

צבי הנדל: חבורה שלמה בשמאל שמריצה את אלה שמתחתנות, נשים עם נשים, ואת הרבניות שמשיאות גברים עם גברים.

יוסי שריד: – – –

צבי הנדל: כמרצ, למשל.

צבי הנדל: כן, כן.

צבי הנדל: פתאום נהייתם דתיים, המועצה הדתית מטרידה אתכם.

צבי הנדל: את יוסי שריד מטריד אם יהיה עירוב מסביב לנתניה או אם תינתן כשרות.

צבי הנדל: אני גאה בך, אתה יהודי רציני, אתה חייב לדאוג לעם ישראל.

צבי הנדל: אני שמח.

צבי הנדל: כאשר הגענו לשפל מדרגה שכזה, להסתה כזאת נגד אחינו בני ישראל היושבים בגולה, בעיקר בארצות-הברית, ומנסים להסביר להם שאנחנו רוצים להוציא אותם מקהל ישראל, אני אומר: לא היא.

צבי הנדל: לא אמרנו מעולם שהיהודים האלה אינם יהודים.

צבי הנדל: אמרנו רק שהם לא יכולים לקבוע כללים בדת היהודית ולהכניס גויים ליהדות, כשהם עושים חתונות של אשה עם אשה ושל גבר עם גבר ושל גוי עם יהודי, ועוד כהנה וכהנה המצאות עקומות.

צבי הנדל: מותר לנו ללמוד מדתות אחרות.

צבי הנדל: גם מי שלא שומר מצוות אצל המוסלמים או אצל הנוצרים יודע לכבד את דתו.

צבי הנדל: הם אינם מתביישים בזה, לא מנסים לסלף.

צבי הנדל: הם הולכים זקופי קומה ומאמינים בעניין הזה גם אם הם לא מקיימים את כל המצוות.

צבי הנדל: לצערי הגדול, אנחנו משום-מה מתביישים באמונתנו, והגיע הזמן שהדת הזאת, הדת היהודית, שהיא הוותיקה ביותר ואבי אבות כל הדתות שמאמינות באל אחד – אנחנו לפחות לא נתבייש בה.

צבי הנדל: אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, לקיים דיון בכנסת על הנושא הזה.

דוד צוקר: לפי דעתי, אתה לא מוטרד רק מגורלו של העם היהודי, אלא גם מהעובדה שאגודה וש"ס – – –

צבי הנדל: אני שמח שאתה יודע מה מטריד אותי.

דוד צוקר: אין ספק שזה מה שמטריד אתכם.

יוסי שריד: מכיוון ששמה המפורש של מרצ – – –

נעמי חזן: כן, אני חייבת להפעיל את סעיף 88(ז) לתקנון הכנסת.

יוסי שריד: לכן אני מבקש להשיב.

צבי הנדל: אבל לא דיברתי על בן-אדם.

צבי הנדל: לא חייבים לנצל כל פעם את סעיף 88(ז).

צבי הנדל: אני דיברתי על מפלגה.

חיים אורון: אתה מדבר על סיעה.

נעמי חזן: אדוני דיבר על סיעה.

צבי הנדל: תודה רבה.

צבי הנדל: אני מאוד שמח שאני אוכל לשמוע את חבר הכנסת יוסי שריד מסביר לי עד כמה חשובים ליהדות נישואין בין נשים לנשים ובין גברים לגברים.

צבי הנדל: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת הנדל.

נעמי חזן: חבר הכנסת שריד, על-פי סעיף 88(ז), הודעת סיעה, משום ששמה של סיעת מרצ הוזכר.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני, במסגרת של חמש דקות.

יוסי שריד: גברתי היושבת-ראש, מכיוון שאנחנו אוהבים שקוראים לדברים בשמם ולילד בשמו, פשוט היינו מעוניינים לדעת למי הכוונה, ומכיוון שנאמר שהכוונה היא למרצ, מרצ רוצה לומר את דברה.

יוסי שריד: חבר הכנסת צבי הנדל, איש רציני, אמר שהם – "הם" זה הממסד הדתי האורתודוקסי – להם יש בכלל יחס טוב לרפורמים ולקונסרבטיבים, ומעולם הם לא התכוונו להוציא אותם מן המחנה או מכלל ישראל.

יוסי שריד: כשמופיעים כאן, אז הלשון יכולה להטיף שמן זית זך, אבל אנחנו שומעים את ההתבטאויות של הממסד הדתי האורתודוקסי על הרפורמים ועל הקונסרבטיבים ואנחנו שומעים שמדברים עליהם – ואני מצטט – כעל גרועים ממומרים ומכופרים, שגויים טובים מהם.

יוסי שריד: מה כאן ההתחסדות הזו?

יוסי שריד: אז תעלה לבמה ותגיד את הדברים כפי שאתם אומרים אותם בכל הזדמנות.

צבי הנדל: – – –

יוסי שריד: מה גלגול העיניים הזה לשמים?

צבי הנדל: – – – ההסתה שלך.

צבי הנדל: אתה לא מדבר בשמי.

יוסי שריד: מה גלגול העיניים הזה לשמים?

צבי הנדל: שונא ישראל.

יוסי שריד: השמים מתביישים בכם כשאתם מגלגלים את העיניים כלפי מעלה.

נעמי חזן: חבר הכנסת הנדל, אנא, היזהר בלשונך.

יוסי שריד: אני רוצה להסביר באופן הכי ברור – –

צבי הנדל: לא, הוא גורם קרע בעם ישראל.

צבי הנדל: קצת אחריות מצד חבר כנסת ותיק.

יוסי שריד: – – והכי פשוט שאנחנו מסוגלים להסביר, ואני אומר את זה בלשון מפורשת לחברי הכנסת שמייצגים את הממסד האורתודוקסי:

יוסי שריד: אנחנו לא נסכים בשום פנים ואופן שיהיה לכם מונופול, ולא יהיה לכם מונופול.

קריאות: יהיה לנו – – –

יוסי שריד: ואני אומר לכם יותר מזה – – –

שמואל הלפרט: – – –

יצחק וקנין: – – –

יוסי שריד: תיכף אומר משהו על החוק.

יוסי שריד: אני אומר לכם יותר מזה: נתניה – כמעט אמרתי נתניהו – היא רק תחנה ראשונה בדרך לניפוץ המונופול שלכם, ולא יהיה לכם מונופול, מוטב שתסתגלו לזה.

קריאות: היה לא תהיה.

יוסי שריד: אני יודע שבנימין נתניהו ראש ממשלתנו – – –

צבי הנדל: גברתי היושבת-ראש, יש לו יותר זמן?

נעמי חזן: חמש דקות בדיוק.

נעמי חזן: יוסי שריד (מרצ): ]32 אם אתה חושב שאתה גם תפריע וגם תגזול ממני זמן, אז יש לי חדשות בשבילך.

צבי הנדל: אני עושה כל מאמץ להפריע לך.

יוסי שריד: נתניהו עומד להודיע היום בממשלה, שהוא ייתן את ידו לחוק שמבקשים לחוקק, חוק עוקף בג"ץ.

יוסי שריד: אני רוצה לומר לנתניהו, שהוא יורק לבאר הרפורמית שממנה הוא שתה.

יוסי שריד: הוא שתה מן הבאר הרפורמית גם בכספים וגם בנישואין, ולכן אני רוצה להזכיר לו דבר מאוד פשוט – – –

זאב בוים: חשבתי שאתה מתנגד – – – זו הצעה שאתם הצעתם אותה, הזכרת את הבאר.

נעמי חזן: חבר הכנסת בוים, אתה כנראה קצת משועמם בפגרה, ולכן אני לא מפסיקה לשמוע את קולך.

יוסי שריד: אני רוצה להזכיר לראש הממשלה דווקא ביום הזה, שהדמוקרטיה נתניהו והדמוקרטיה לקחיהו, יהי שם הדמוקרטיה מבורך.

יוסי שריד: ועוד דבר אני רוצה לומר: הבוקר התפרסמו ממצאים של סקר.

יוסי שריד: לא אחת חברינו בממסד האורתודוקסי אומרים שמרצ מייצגת גישה של מיעוט.

יוסי שריד: לא מיעוט, רוב גדול בעם – – –

צבי הנדל: הייתכן?

יצחק וקנין: על-פי אותם סקרים – – –

יוסי שריד: היום היו ממצאים – – – תצווחו, זכות הצווחה עדיין שמורה לכם, תצווחו ואנחנו נשמור על זכותכם לצווח.

יוסי שריד: הבוקר התפרסמו ממצאים.

יוסי שריד: 63% מן הציבור בארץ רוצים לראות רפורמים וקונסרבטיבים ונשים במועצות הדתיות, 63%, ואנחנו פה של הציבור הזה, של רוב רובו של הציבור הזה.

יוסי שריד: אתם מיעוט, אתם מיעוט מבוטל, ואנחנו מכבדים אתכם, אבל תזכרו שאתם מיעוט.

יוסי שריד: 63%, רוב גדול בציבור רוצה קבורה חילונית – – –

יגאל ביבי: אנחנו 23, אתה תשעה.

יגאל ביבי: אתה לא קראת את העיתון.

יוסי שריד: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לסכם ולומר – במעמד הר-סיני היו הרבה תומכי מרצ, היו הרבה קונסרבטיבים, היו הרבה רפורמים, כנראה יותר מכם – – –

קריאות: – – –

יוסי שריד: אם זה היה בסדר מבחינתו של משה רבנו, בסופו של דבר זה יהיה בסדר גם מבחינתו של הרב לאו.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת שריד.

נעמי חזן: חבר הכנסת רביץ, אני מבינה שגם אתה ביקשת – – –

אברהם רביץ: חבר הכנסת שריד אמר "אתם", הוא התכוון אלי.

יוסי שריד: אני מודיע שלא התכוונתי לחבר הכנסת רביץ.

נעמי חזן: יש גבול למה שנעשה.

נעמי חזן: חבר הכנסת רביץ, דקה מהמקום.

נעמי חזן: חבר הכנסת שריד לא הזכיר שם מפורש.

אברהם רביץ: – – –

נעמי חזן: נכון, וצר לי על כך, אדוני, אשמח אם גם מסיעתך תהיה חברת כנסת.

נעמי חזן: כן, אדוני.

אברהם רביץ: מכיוון שחבר הכנסת שריד ביקש שנדבר אמת, והוא קרא לחבר הכנסת הנדל שנגיד באמת מה אנחנו חושבים, ויש לי רק דקה, אני רוצה לומר את האמת.

אברהם רביץ: הדת הרפורמית עוד לא נוצרה כמותה בשום מקום בעולם כדת, זו הדת היחידה בעולם – אני לא מדבר על כך שמחתנים גברים, נשים, זה סיפור קטן – אבל זו הדת היחידה בעולם שאיננה מאמינה בבורא עולם, אולי יש בודדים – – – גם אני דיברתי עם רפורמים.

אברהם רביץ: הלוואי שתצעקו כל הזמן ועל כל מה שאני עומד לומר תגידו "מה פתאום".

דוד צוקר: זה נכון לגבי – – –

אברהם רביץ: אני כל כך שמח שחברי מרצ נזדעקו על העלילה שהעללתי על הרפורמים, שהם אינם מאמינים בבורא עולם.

חיים אורון: אם אתה מדבר אמת, הרפורמים – – –

אברהם רביץ: ג'ומס, תרשה לי, אני לא אומר את זה סתם, קראתי הרבה ספרות עליהם, דיברתי אתם, דיברתי עם רבנים רפורמים.

אברהם רביץ: בהגדרה, הדת הרפורמית איננה מחייבת את הדבר הבסיסי ביותר, היא איננה מחייבת אמונה בבורא עולם.

אברהם רביץ: זה דבר אחד.

אברהם רביץ: דבר שני, אם אנחנו כבר מדברים, הם רוצים להיות – – –

דוד צוקר: – – –

אברהם רביץ: תרשה לי רגע, הרי אנחנו רוצים לומר שהם לא סתם דת אלא הדת היהודית.

אברהם רביץ: הם אינם מאמינים בתורה משמים.

אברהם רביץ: הדבר החשוב ביותר, גברתי היושבת-ראש, הם אינם מאמינים במחויבות של האדם לקיים אפילו מצווה אחת ממצוות התורה אלא מתוך הרגשה אנושית, כמו דדי צוקר, שהוא מצהיר שהוא איננו אדם דתי.

דוד צוקר: אתאיסט.

אברהם רביץ: הם אינם מאמינים בשום מצווה ממצוות התורה.

אברהם רביץ: לכן, מתוך הנתונים האלה – והם לא יכחישו אותם אם הם ישרים – אני רוצה לקבוע, שהם אינם דת בכלל.

אברהם רביץ: לכן אולי גם מובן, חבר הכנסת דדי צוקר, החיבור שלכם, שבמוצהר אתם, או חלקכם, אינם אנשים דתיים, אתם אתאיסטים, ולכן אתם מתחברים אל החבורה הרפורמית הזאת, כי גם הם אינם דת.

אברהם רביץ: אני שואל: מה הם רוצים מנפשנו?

אברהם רביץ: תנו לנו להמשיך לקיים את הדת היהודית לדורותיה עד ביאת גואל צדק.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת רביץ ומזמינה את – – –

אברהם רביץ: שם המשחק, גברתי, אולי לא נעים לך לשמוע, הוא כסף, והרבה.

נעמי חזן: אני מזמינה את השר אליהו סויסה להשיב על ההצעות לסדר-היום.

אברהם רביץ: – – – האשימה אתכם שקיבלתם כסף.

קריאות: – – –

נעמי חזן: – – – אף אחד לא שומע אתכם, אבל זה נראה מאוד מעניין.

אברהם רביץ: היא קנסה אתכם על כך.

חיים אורון: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת רביץ.

נעמי חזן: חבר הכנסת אורון.

אברהם רביץ: מבקרת המדינה קנסה אתכם.

נעמי חזן: חבר הכנסת רביץ, אני קוראת אותך לסדר, וגם את חבר הכנסת אורון.

יוסי שריד: חבר הכנסת רביץ, אתם הטפילים הכי גדולים ששומרים על ערכי הדת של המדינה.

נעמי חזן: חבר הכנסת שריד, התזמון שלך היה מצוין.

נעמי חזן: אדוני שר הפנים, בבקשה.

דוד צוקר: מדוע לא תהיה תשובה של שר הדתות?

דוד צוקר: אני מניח שהוא יכול להשתמש בניסיונו כשר הדתות מלפני 11 שעות.

יגאל ביבי: הנושא קשור לשר הפנים.

נעמי חזן: חבר הכנסת ביבי, לצערי לא היית במליאה כשהודיעו על ההתפטרות וגם על המינוי שלך.

נעמי חזן: אם מותר, אפשר גם לברך אותך על מינויך החדש.

נעמי חזן: אני מתארת לעצמי שגם אתה תרצה לשמוע את דברי השר.

נעמי חזן: בבקשה.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אלה ההגונים ואלה הטפילים שיושבים פה, כפי שכינה אותם חבר הכנסת שריד – אנחנו טפילים.

אליהו סויסה: מותר להם לומר זאת, לא שמעתי את היושבת-ראש מגינה עלינו מפני ביטוי מוזר כזה, שמקומו לא יכירנו פה.

אליהו סויסה: התקופה שבין י"ז בתמוז לתשעה באב היא תקופה שנקראת ביהדות תקופת בין המצרים, על שם הכתוב באיכה: "כל רודפיה השיגוה בין המצרים".

אליהו סויסה: בתקופה זו, בהיסטוריה של עם ישראל, אירעו לעם היהודי דברים קשים.

אליהו סויסה: אלפים ורבבות מבני העם היהודי נהרגו בתקופה זו.

אליהו סויסה: יום תשעה באב הוא השיא של תקופה זו, ובו ביום אירעו חמישה דברים קשים לאבותינו שבגינם אנחנו מתאבלים עד היום הזה: חרב בית-המקדש הראשון, חרב בית-המקדש השני, נגזר על דור המדבר שלא ייכנסו לארץ-ישראל, נלכדה העיר ביתר ונהרגו בה אלפים ורבבות מעם ישראל, וחרש טורנוסרופוס את ההיכל.

אליהו סויסה: אתמול, יום תשעה באב התשנ"ז, 1,929 שנים לחורבן הבית, נוספה עוד גזירה על עם ישראל, גזירה שקיבלה, לצערי, סיוע של בית-המשפט.

אליהו סויסה: אתמול הוכנס צלם בהיכל.

אליהו סויסה: אתמול, ביום תשעה באב, נתגלה – – –

יוסי שריד: למה על זה היא לא מעירה לך?

אליהו סויסה: אם לך מותר לקרוא לי טפיל, אז אני אקרא לך צלם בהיכל.

חיים אורון: – – –

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני לא צנזור; לצערי הרב, לפעמים.

משה גפני: יותר גרוע מצלם בהיכל.

חיים אורון: – – –

משה גפני: הפרופורציה מדויקת.

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, ברוך הבא.

דוד צוקר: חבר הכנסת גפני, זה חורבן הבית.

חיים אורון: יותר גרוע.

משה גפני: על זה נחרב הבית.

נעמי חזן: אדוני שר הפנים, אנא המשך בדבריך.

יוסי שריד: אפשר לומר שאתם גולם בהיכל.

אליהו סויסה: אתמול, ביום תשעה באב, נתגלה פרצופה האמיתי של הכנופייה "הדואגת" לדת ולמסורת ישראל.

אליהו סויסה: האמת היא, שזה זמן אנחנו טוענים שהבעיה איננה נקודתית, אנחנו טוענים שאין מדובר בגיור, אנחנו טוענים שאין מדובר בקבורה חילונית נפרדת.

אליהו סויסה: דרך אגב, זו ברכה.

אליהו סויסה: לא היינו רוצים שאנשים כאלה ייקברו לידינו.

אליהו סויסה: אנחנו טוענים שאין מדובר בחברות במועצה דתית.

חיים אורון: גם זה שנפגע פה בירושלים?

חיים אורון: גם ב"בין המצרים" תשקול את דבריך.

חיים אורון: גם הנער שנרצח בירושלים, גם אותו אתה לא רוצה לידך?

חיים אורון: מה זה?

משה גפני: למה לא באת בטענות לכומר?

חיים אורון: – – –

יצחק וקנין: – – –

נעמי חזן: סיימנו את הגל הזה.

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני.

נעמי חזן: חבר הכנסת וקנין, אתה לא יושב במקומך.

יוסי שריד: ואם חייל נהרג בלבנון, ובעיניכם הוא ספק יהודי, אז מה?

אליהו סויסה: חבר הכנסת שריד, אני לא יודע כמה ימים בילית בצבא וכמה ימים בילית בלבנון.

אליהו סויסה: אתה עוד צריך לבוא ולעבור אצלי בית-ספר בדברים האלה.

אליהו סויסה: אל תטיף לי מוסר על הצבא.

יוסי שריד: הייתי במילואים בלבנון – – –

אליהו סויסה: אל תטיף לי מוסר בדברים האלה, כי מי שטיפל באותם חללים, חללי צה"ל, זה אני, לא אתה.

אליהו סויסה: אל תהיה גיבור כאן, ליד שולחן הכנסת.

יצחק כהן: הוא היה כתב צבאי זוטר.

אליהו סויסה: מדובר כאן בשרשרת המורכבת מחוליות, שלדעתה של אותה כנופיה תביא אותם אל המטרה ותיתן להם פינה ויתד כאן בארץ הקודש, כאן בארץ-ישראל.

אליהו סויסה: ולאלה שעדיין לא מבינים במה מדובר אני רוצה לומר – – –

דוד צוקר: מה זה כנופיה?

אליהו סויסה: אדוני חבר הכנסת דדי צוקר, אם אני טפיל, אז הם כנופיות.

חיים אורון: מי זה הם?

אליהו סויסה: אני הולך להסביר עכשיו מי אלה.

אליהו סויסה: לאלה שעדיין לא מבינים במה מדובר אני רוצה לומר, שמדובר כאן בכוונה לעקור, חס ושלום, ולשרש את המסורת היהודית.

אליהו סויסה: מדובר כאן בכוונה לשים ללעג ולקלס את כל אותם יהודים קדושים שמסרו נפשם על קידוש השם בהיסטוריה של עם ישראל.

אליהו סויסה: ולמה?

אליהו סויסה: למה מסרו נפשם על קידוש השם?

אליהו סויסה: כדי לתרום להתבוללות?

אליהו סויסה: כדי לתרום לחילול שבת?

אליהו סויסה: לא ולא.

אליהו סויסה: הם מסרו נפשם כדי לא לחלל את השבת, הם מסרו נפשם כדי לקיים ולא לבטל את מצוות המילה, והם מסרו את נפשם כדי לא לבטל את לימוד התורה הקדושה, התורה שניתנה בהר-סיני.

אליהו סויסה: אתמול הם הסירו מעל פניהם את מסכת הצביעות, ונתגלו פני חבורה העורכת חופה וקידושין בין גברים לגברים, עורכת "חופה וקידושין", במרכאות כמובן, בין נשים, עורכת חופה וקידושין לזוגות מעורבים גויים ויהודים.

אליהו סויסה: אני בכלל לא מבין בשביל מה הם צריכים את הגיור, בשביל מה הם נלחמים בעד הגיור.

אליהו סויסה: בשבת האחרונה סיפר לי שכן, שחזר ביום שישי מארצות-הברית והתארח בבית-מלון בארצות-הברית, סיפור אמיתי.

אליהו סויסה: אני יכול גם להגיד את השם שלו, תוכלו לבדוק מי הוא.

אליהו סויסה: כשהוא חזר מבית-הכנסת בשבת, הוא נכנס לבית-המלון וראה התקהלות.

אליהו סויסה: אמרו לו: יש פה חתונה.

אליהו סויסה: הוא ניגש לשם, לתומו הוא חשב שיש חתונה יהודית, והוא רואה גוי עם יהודייה מתחת לחופה, עומד כומר ביום שבת מתחת לחופה, ולידו עומד רב בריח, והם מנסים לחתן את הזוג הזה, את הזוג המתבולל הזה.

אליהו סויסה: הוא ראה את הדברים, ואז הוא לא יכול להתאפק ושאל: אתם מחתנים גויים עם יהודים, נשים עם נשים, גברים עם גברים, אבל למה בשבת?

אליהו סויסה: אתם יודעים מה היתה התשובה?

אליהו סויסה: אמרו לו: ניסינו לעשות את זה ביום ראשון, אבל הכומר לא הסכים, כי הוא צריך להיות בכנסייה ביום ראשון להתפלל את התפילה שלו.

אליהו סויסה: הכומר לא היה מוכן לוותר על תפקידו בכנסייה, אבל הרב בריח הסכים לוותר על שבת קודש ולהשיא נישואי תערובת.

יוסי שריד: מדובר ב-4 מיליוני יהודים טובים.

אליהו סויסה: מדובר בחבורת צבועים המחללים שבת בפרהסיה.

אליהו סויסה: מדובר בחבורה שאינה מקיימת תרי"ג מצוות אבל טוענת לדת ולמסורת.

אליהו סויסה: מאיפה נלקחה הדת הזאת?

אליהו סויסה: מאיפה נלקחה המסורת הזאת?

דוד צוקר: מדובר ב-3 מיליונים.

אליהו סויסה: דדי, בוא תשמע סיפור.

אליהו סויסה: בתקופת הרפורמה בא רפורמי לרב היהודי – – –

אברהם רביץ: – – –

חיים אורון: 3 מיליונים מבני עמך, כך אתה מכנה אותם?

דוד צוקר: – – –

אברהם רביץ: – – –

חיים אורון: – – –

נעמי חזן: מספיק.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני קוצבת גם את זמנו של השר.

נסים דהן: – – –

חיים אורון: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן.

נעמי חזן: חבר הכנסת אורון.

נסים דהן: הוא קרא לאותם עשרה מנהיגים – – – אלה כנופיית הפושעים.

נעמי חזן: אני קוראת את חבר הכנסת דהן לסדר פעם ראשונה.

משה גפני: מה זה נוגע לארץ?

משה גפני: למה אתם מביאים אותם?

חיים אורון: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אורון, גם אותך אני קוראת לסדר פעם ראשונה.

משה גפני: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, פעם שנייה.

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, אני עומדת להוציא אותך מהמליאה.

דוד צוקר: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דדי צוקר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נסים דהן: לא מדברים על 3 מיליונים, מדברים על המנהיגות.

נסים דהן: אל תזרו חול בעיניים.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן, אתה על סף שנייה.

נעמי חזן: אדוני שר הפנים, בבקשה.

אליהו סויסה: הם לא נותנים לדבר.

נעמי חזן: הם חברי סיעתך בעיקר.

אריה מכלוף דרעי: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דרעי, אנחנו שמחים לארח אותך בכנסת ישראל.

יוסי שריד: אנחנו שמחים שהאס הגיע.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, בתקופת הרפורמה בא רפורמי לרב האורתודוקסי, טען בפניו ואמר: תשמע, אנחנו קיבלנו את התורה בהר-סיני, אבל מאז עברו הרבה שנים, אלפי שנים עברו, אז התורה כבר לא רלוונטית, אנחנו התרחקנו הרבה הרבה מהר-סיני.

אליהו סויסה: אמר לו הרב האורתודוקסי: בוא אמשול לך משל.

אליהו סויסה: באחד הכפרים שאוכלס על-ידי חכמי חלם החליטו יום אחד, שהם לא יכולים להתרחב עוד, כי הם מיצו כבר את כל אחוזי הבנייה שלהם.

אליהו סויסה: הסתכלו ימה וצפונה, מזרחה ודרומה, מצאו עמקים מכאן, גיאיות משם, ים מפה, אבל בצד אחד היה הר.

חיים אורון: והקימו ול"ל.

אליהו סויסה: הקימו ול"ל והחליטו באותו ול"ל של חכמי חלם, שאין ברירה אלא לקחת את ההר הזה ולהתחיל לדחוף אותו.

אליהו סויסה: הם קיבלו החלטה, שלמחרת ב-08:00 כל תושבי הכפר מתייצבים כדי להתחיל לדחוף את ההר ולפנות מקום להתרחבות.

אליהו סויסה: ב-08:00 התייצבו כולם, קיבלו תדרוך, תדרוך בטיחות, והתחילו לדחוף את ההר.

אליהו סויסה: אחרי חצי שעה הם התחילו להזיע כי היה חם.

אליהו סויסה: הציע היושב-ראש שלהם: בואו נוריד את הבגדים, נישאר רק עם מכנסיים קצרים ונמשיך לדחוף ביתר שאת.

אליהו סויסה: הם הורידו את הבגדים, שמו אותם בערמה והמשיכו לדחוף.

אליהו סויסה: מה לעשות?

אליהו סויסה: באותו רגע עברה חבורת שודדים, מתוחבלת, לקחה את כל הערמה של הבגדים, שמה אותם על החמורים ונסעה לה.

אליהו סויסה: אחרי שעה הסתובב אחד מהם אחורה ולא ראה את הבגדים.

אליהו סויסה: ואז, פיו מלא צהלה, הוא התחיל לצעוק: חבר'ה, די, מספיק.

אליהו סויסה: שאלו: מה קרה?

אליהו סויסה: והוא אמר: דחפנו יותר מדי, אנחנו כבר לא רואים את הבגדים.

נעמי חזן: אני מודה לשר הפנים.

אליהו סויסה: כמובן, ההר לא זז.

נעמי חזן: שר הפנים, אדוני.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, הפריעו לי פה.

נעמי חזן: היו לך חמש דקות.

נעמי חזן: הכפלתי את זמנך, וקיבלת עוד חמש דקות.

נעמי חזן: שילשתי.

נעמי חזן: יש הסכמים.

קריאות: – – –

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, למעלה מעשר דקות הפריעו לי כאן.

נעמי חזן: סליחה, אדוני, אבל אתה חייב לסיים את דבריך.

אליהו סויסה: טוב, אני אקצר.

נעמי חזן: לא, אתה תסיים את דבריך, אדוני.

נעמי חזן: אתה תסיים את דבריך.

נעמי חזן: בבקשה, משפט אחרון.

אליהו סויסה: אני מסכם.

נעמי חזן: תודה.

קריאות: – – –

יוסי שריד: זה אולי מתאים לבג"ץ – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שריד.

מיכאל איתן: כתוב במפורש, שלשר יש עשר דקות.

מיכאל איתן: יש לו כמה הצעות.

נעמי חזן: לא, הוא עונה על הצעה אחת, אדוני.

קריאה: – – –

נעמי חזן: היתה הסכמה בין הסיעות.

נעמי חזן: לכן, אדוני, אתה נכנסת לפני כמה דקות.

נעמי חזן: אנא, ברר זאת עם יושב-ראש הכנסת.

נעמי חזן: היתה הסכמה של כל סיעות הבית על הקצבות זמן גם להצעות לסדר-היום, חמש דקות בלבד, וגם תשובות של השרים.

נעמי חזן: כתוצאה מכך חל שיבוש בענייני נוהל, שהוא לא לרוחי, אבל אני עומדת מאחורי ההסכמים וההסכמות.

מיכאל איתן: שנעשו על-ידי מי?

נעמי חזן: שנעשו על-ידי יושב-ראש הקואליציה, יושב-ראש האופוזיציה ויושב-ראש הכנסת.

מיכאל איתן: גם תשובת השר תהיה חמש דקות?

נעמי חזן: חמש דקות.

נעמי חזן: השר מדבר כבר רבע שעה.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: השר מדבר רבע שעה.

נעמי חזן: ביקשתי ממנו לומר משפט אחרון.

נעמי חזן: אני עומדת על כך.

נעמי חזן: תודה.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, אני לא מדבר רבע שעה.

נעמי חזן: אדוני, אתה מדבר רבע שעה.

נסים דהן: כמה זמן דיבר חבר הכנסת יוסי שריד?

נעמי חזן: חמש דקות, על-פי הודעה.

נעמי חזן: אנא שבו.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, אני עומד כאן ומדבר פחות מאשר דיבר קודמי, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד: על מה אתה מדבר?

יוסי שריד: בחייך.

אליהו סויסה: אבל בכל זאת אני רוצה לסכם את דברי.

נעמי חזן: אודה לך.

קריאות: – – –

אליהו סויסה: לא נותנים לי לדבר.

נעמי חזן: אתה תמשיך לדבר.

נעמי חזן: זו כנסת ישראל.

אליהו סויסה: לא, אני רוצה שהם יקשיבו לי.

נעמי חזן: אתה לא יכול לחייב אדם להקשיב.

משה גפני: מגיעות לו עוד עשר דקות בתור שר הדתות לשעבר.

נעמי חזן: חבר הכנסת גפני, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

חיים אורון: אתה בקואליציה או באופוזיציה?

נעמי חזן: חבר הכנסת אורון, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נעמי חזן: השר יסכם את דבריו עכשיו.

נעמי חזן: דדי צוקר, שקט.

נעמי חזן: די.

נעמי חזן: מספיק.

אליהו סויסה: ולמי שעדיין לא הבין במה מדובר אני רוצה לומר, שמדובר בקהילות שבהן שיעור ההתבוללות מגיע כמעט למאה אחוזים.

אליהו סויסה: בשם איזו דת אתם מדברים?

אליהו סויסה: לשם מה הייתם צריכים בכלל מסורת?

אליהו סויסה: ומה תתרום לכם מועצה דתית?

אליהו סויסה: אינני יודע כמה מכם פתחו סידור רפורמי.

אליהו סויסה: אני מקווה שאף לא אחד מכם.

אליהו סויסה: אבל מי שיתעניין בסידור שלהם יגלה, שבשם האהבה לציון נמחקו הניסוחים הקשורים לציון וירושלים.

אליהו סויסה: הקטע מהתפילה "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים" נמחק.

דוד צוקר: הרפורמים הכחישו זאת.

אליהו סויסה: זו קבוצה ציונית?

אליהו סויסה: זו אהבת ציון וירושלים?

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, אין לנו דבר נגד היהודים שבהם.

אליהו סויסה: אנחנו רואים בהם בבחינת תינוקות שנשבו, וככאלה אנחנו מצווים לקרב אותם לתורתנו הקדושה ולהעלות אותם על הפסים, שהרי מצוות פדיון שבויים היא מצווה חשובה ויקרה.

נעמי חזן: אני מודה לך, אדוני.

אליהו סויסה: אני כבר מסיים.

אליהו סויסה: אבל מכאן ועד שיבואו אלינו ויכבשו את המלכה אצלנו בבית?

אליהו סויסה: לא תהיה כזאת בישראל.

אליהו סויסה: רוב הציבור במדינת ישראל מתנגד לדרכיהם ולעלילותיהם.

אליהו סויסה: אנחנו נעשה הכול כדי להכשילם.

אליהו סויסה: אנחנו נעשה הכול כדי להקיא אותם מקרבנו כל עוד ימשיכו בדרכיהם הנלוזות.

אליהו סויסה: לצערי, קבוצות אלה מקבלות לאחרונה תמיכה מבית-המשפט של מדינת ישראל, ולא פעם אחת אנחנו מוצאים את עצמנו נאבקים מול בתי-המשפט שלנו כדי להגן על היהדות ועל המסורת האמיתית.

אליהו סויסה: אני רוצה לומר לכל מאן דבעי: כל צעד של חבורה זו וכל החלטה כזאת של בית-המשפט ייענו בחקיקה.

אליהו סויסה: אנחנו איננו רוצים בכך.

אליהו סויסה: לא זו הדרך לפתור את הבעיות.

אליהו סויסה: אבל לא נשארה לנו ברירה, אלא להשתמש בכוחנו הפוליטי, לא בכפייה, חס ושלום, הכול בצורה דמוקרטית והכול כדי לבער תופעות אלה מקרבנו.

אליהו סויסה: לאחרונה מונתה ועדה בראשותו של שר האוצר דהיום, כדי לנסות להביא פתרון לבעיית הגיורים.

נעמי חזן: אדוני שר הפנים.

אליהו סויסה: תראי, אני מסיים.

נעמי חזן: לא ייתכן שתמשיך לנאום כשאני כבר התרעתי שזמנך תם לפני עשר דקות.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, לא ראיתי את הנחישות הזאת כשיוסי שריד עמד פה על הדוכן, עם כל הכבוד.

נעמי חזן: סליחה, יוסי שריד דיבר חמש דקות.

נעמי חזן: תבדוק את זה בפרוטוקול.

אליהו סויסה: יוסי שריד לא דיבר חמש דקות.

נעמי חזן: אני לא חייבת לקבל הערות מהסוג הזה ממך.

נעמי חזן: אבקש שתסיים את דבריך עכשיו.

אליהו סויסה: הנה, יש לי עוד חצי עמוד, ואני מסיים.

אליהו סויסה: משפט מסכם.

יוסי שריד: היושבת-ראש היא לא בג"ץ.

יוסי שריד: בבג"ץ אתה לא מכיר.

יוסי שריד: לפחות תכיר ביושב-ראש הכנסת.

יוסי שריד: איפה אתם חיים בכלל?

אליהו סויסה: כפי שאמרתי, הסכמתנו – – –

אריה מכלוף דרעי: כשמשה גפני – – –

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת אריה דרעי, מספיק.

אריה מכלוף דרעי: למה את לא משתיקה אותו?

נעמי חזן: חבר הכנסת דרעי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמי חזן: ביקשתי מהשר לסיים את דבריו.

נעמי חזן: אני מבקשת ממך לשבת.

אריה מכלוף דרעי: למה את לא משתיקה אותו?

אריה מכלוף דרעי: מה זה משוא הפנים הזה?

נעמי חזן: יש לך תלונות – תפנה לוועדת פירושים, אדוני.

נעמי חזן: אני מבקשת ממך לשבת.

אריה מכלוף דרעי: מה זה משוא הפנים הזה?

יוסי שריד: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת דרעי.

נעמי חזן: חבר הכנסת שריד.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חברי הכנסת, עם כל הכבוד, אגן על עצמי.

קריאות: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת שריד, חבר הכנסת שריד, אבקש לשבת.

נעמי חזן: חבר הכנסת דרעי, אני מבקשת ממך לשבת.

נעמי חזן: חבר הכנסת דרעי, שב, שב, תפוס את מקומך.

נעמי חזן: אדוני שר הפנים, משפט אחרון.

קריאות: – – –

יגאל ביבי: מה זה צריך להיות?

יגאל ביבי: תוציאי אותו.

נעמי חזן: חברי הכנסת, חברי הכנסת.

נעמי חזן: אני לא יכולה לשמוע כלום.

יצחק כהן: פסולת רעילה.

קריאות: – – –

יצחק כהן: פסולת רעילה.

נעמי חזן: חבר הכנסת כהן, אנא שב.

נעמי חזן: תפוס את מקומך.

נעמי חזן: אדוני שר הפנים, בבקשה.

יצחק כהן: יש אתר לסילוק פסולת, אתר חובב.

יצחק כהן: לשם צריך לסלק אותו.

אליהו סויסה: לצערי, עבודת הוועדה הזאת הולכת ונפגמת, וחששותינו מתאמתים, כאשר כוונתם האמיתית התגלתה.

אליהו סויסה: אינני רואה כל מקום להמשך עבודתה של אותה ועדה.

אליהו סויסה: הפתרון היחיד הוא חקיקה, כפי שהוצע על-ידינו, במסגרת תיקון פקודת ההמרה.

אליהו סויסה: גם בנושא המועצות הדתיות תועבר חקיקה בהקדם, וזאת תהיה מבחינתנו התשובה לרפורמים ולחבריהם ולבית-המשפט שסייע להם.

אליהו סויסה: בזה יתקיים בהם: כל המשנה – ידו על התחתונה.

אליהו סויסה: גברתי היושבת-ראש, אני חושב, שהנושא הנדון היום הוא מספיק רציני מכדי שנעביר אותו לוועדה.

אליהו סויסה: אני מציע שיתקיים פה דיון במליאה.

חיים אורון: אי-אפשר.

חיים אורון: לפי ההסכם שעשיתם אתם אי-אפשר.

נעמי חזן: אדוני שר הפנים, אין היום הצבעות, הכול בהסכמים, לצערי הרב.

נעמי חזן: נאמרו פה גם דברים.

נעמי חזן: משום שחבר הכנסת המציע לא נמצא במליאה בכלל אי-אפשר לדבר על דיון במקום זה או אחר.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הערה מפי היושבת-ראש במקרה זה.

נעמי חזן: אנא, אני מבקשת מכם, אפילו בדיונים קשים, לשמור על כבוד הבית ועל כבודה או כבודו של מי שמנהל את הישיבה.

נעמי חזן: חברי הכנסת, תם סדר-יומנו.

נעמי חזן: המשך חופשה נעימה.

נעמי חזן: ישיבת הכנסת נעולה.