ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 23, 1996-10-14 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, ישיבת הכנסת ביום שני, א' בחשוון התשנ"ז, 14 באוקטובר 1996 פתוחה.

דן תיכון: כמנהגנו, להלן רשימת הרוגי תאונות הדרכים במשך השבוע האחרון: שורק נמרוד, חג'אזי מאדי, שמיס סרגיי, בריל ישראל, מרדכי ספינייד, סלאח אחמד, גימאצייב ריינט, שלום יניב.

דן תיכון: כאמור, מספר ההרוגים מתחילת השנה הוא 475.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, האם תסתפק בהזכרת השמות ובהבעת צער או שתעשה דברים מעשיים יותר?

דן תיכון: אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת דראושה, שמספר ההרוגים ומספר התאונות הולך וקטן, אבל כל אדם שנהרג בתאונה הוא בבחינת עולם ומלואו, וצריך ואפשר לעשות הרבה יותר.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, היום לפני עשר שנים נפגע מטוס חיל האוויר מעל שמי דרום-לבנון.

דן תיכון: הטייס צנח וניצל.

דן תיכון: הנווט רון ארד צנח אף הוא בריא על אדמת לבנון, ומאז נעלמו עקבותיו ושמו הצטרף לשמותיהם של זכריה באומל, צבי פלדמן ויהודה כץ.

דן תיכון: אומה שלמה עוקבת זה עשר שנים אחרי בניה הנעדרים.

דן תיכון: שוביהם נוהגים בדרך האכזרית ביותר, תוך התעלמות מקריאות הרעיה, מתפילות האם, ומעל לכול – מתקוות הבת.

דן תיכון: לא זכר ולא סימן, לא אות חיים ולא סימן.

דן תיכון: עשר שנים חלפו מאז, ומעל דוכן זה אני מצרף את קולי ואת קולכם לקולה של האומה: שחררו את רון, את זכריה, את צבי ואת יהודה והביאו קץ לסבל ולעינוי של משפחותיהם ושל משפחת ישראל.

דן תיכון: שלושה חברי כנסת פנו וביקשו לומר כמה דברים לסדר בעניין רון ארד.

דן תיכון: אני נותן להם רשות דיבור באורך של דקה אחת.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, בבקשה.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, אני מודה לכבודו על ההיענות להצעה.

אברהם יחזקאל: כנסת ישראל מציינת עשר שנות היעדרות של הנווט רון ארד, ואנו מבקשים היום בשם הכנסת, כי כל מי שיודע ויש לו ולו פיסת מידע, שיעביר לממשלת ישראל כל דבר הנוגע להיעדרותו של רון ארד.

אברהם יחזקאל: אין דבר כואב יותר לכנסת, לעם ישראל ולמשפחתו של רון ארד מן האי-ידיעה באשר לגורלו.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, אני חושב שנכון יהיה אם נצליח לגבש כאן הצעה מוסכמת, כפי שהבאת אתה, על דעת כל סיעות הבית, הקוראת שבעזרת השם בשנה הבאה יהיה אתנו רון ארד, ויחד אתו גם השבויים והנעדרים – כל מי שנמצא בכל מקום שהוא.

אברהם יחזקאל: מלחמות – מלחמות, שלום – שלום, אבל הבנים האלה צריכים לשוב הביתה.

אברהם יחזקאל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, לפני עשר שנים נפל בשבי הנווט הישראלי רון ארד בפעולה מבצעית נגד מאחזי מחבלים בדרום-לבנון.

רחבעם זאבי: מאז אין בידינו מידע בדוק על גורלו.

רחבעם זאבי: בניגוד לאמנת ז'נבה, אין מעבירים מכתבים ממנו ואליו.

רחבעם זאבי: משפחתו נתונה בלחצים ובדאגה בלתי פוסקים.

רחבעם זאבי: עשר שנים של תקוות ואכזבות, של ציפיות ועצבונות, של תוחלת ותוגה.

רחבעם זאבי: אני רוצה להאמין שמדינת ישראל עושה כל שביכולתה כדי להשיב את רון ארד לחיקן של אמו, רעייתו ובתו.

רחבעם זאבי: ועדיין לא שבו אלינו, כפי שאמר היושב-ראש, חיילי צה"ל השבויים והנעדרים זכריה באומל, יהודה כץ וצבי פלדמן.

רחבעם זאבי: הם הלכו למלחמה של עם ישראל, ועם ישראל צריך לעשות הכול כדי להשיבם למולדתם ולמשפחותיהם.

רחבעם זאבי: אחד מסודות כוחו של צה"ל הוא הידיעה של כל חייל, שייעשה הכול כדי שיוחזר הביתה במקרה כזה, ולא היה זמן טוב מהזמן הזה של מגעים גלויים וסמויים עם הערבים כדי לדרוש את הדבר האלמנטרי והאנושי הזה.

רחבעם זאבי: אדישותם של הערבים לדרישה האנושית הזאת מעידה עדות נוספת על המושגים שלהם ביחס לאדם, לכבודו ולזכויותיו.

רחבעם זאבי: דומני שהכנסת מאוחדת בתביעה שישובו בנים לגבולם.

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

עמנואל זיסמן: נוצר נוהג שכל שנה אנחנו מעלים את הדרישה לראות את רון ארד בתוכנו.

עמנואל זיסמן: מדינת ישראל עוד מעט בת 50 שנה, מדינה חזקה, תהליך שלום, ידידים מן העבר וידידים מן הזמן הקרוב, כולם מבטיחים לנו, לרבות ממשלת גרמניה.

עמנואל זיסמן: נשאלת השאלה, איך יכול להיות בסוף המאה העשרים, שעדיין נוהגים בצורה כה אכזרית ובלתי הומניטרית במקרה הזה.

עמנואל זיסמן: השאלה היא לא בהחלטה.

עמנואל זיסמן: צריך לעשות משהו בלתי שגרתי, דחוף, בדרג הבכיר העולמי, כדי שסוף סוף תיפתר התעלומה הזאת על הצד החיובי ביותר.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חברי הכנסת, לפני שנחדש את הדיון – אתמול לפני הצהריים הגיש לי חבר הכנסת דוד ליבאי את מכתב התפטרותו מן הכנסת.

דן תיכון: איננו מורגלים בהתפטרויות מעין אלה, ודאי שלא באזכורן במליאה, אך החלטתי לחרוג מן השגרה, שכן לא מדובר בחבר כנסת שגרתי.

דן תיכון: אני אישית חייב להודות: הצטערתי לקבל ממנו את המכתב המבשר את קץ הקריירה הפרלמנטרית שלו.

דן תיכון: דוד ליבאי היה חבר כנסת מצטיין, שר מחונן ומוכשר, אך מעל לכול – אדם וחבר, ואין זה חיזיון נפרץ במקומותינו למצוא חברים בפוליטיקה.

דן תיכון: היו לו קווים אדומים שהרף שלהם היה גבוה מאוד, והוא נמנה עם אלה שלא היו מוכנים לעשות הכול על מנת לקדם את ענייניו הפוליטיים או האישיים.

דן תיכון: דוד ליבאי לא הסתיר את הסיבה האמיתית לפרישתו – רצונו להמשיך בתחום המקצועי והאקדמי.

דן תיכון: אין זה סוד כי בהיותו חבר הכנסת היה הדבר נמנע ממנו.

דן תיכון: גם אם אין זה המקום ואין זו השעה לבחון את הנושא הבעייתי הזה, הרי הוא מעורר מחשבה וראוי לדיון מעמיק ויסודי.

דן תיכון: בפרישתו מאבדת הכנסת את אחד הפרלמנטרים הטובים ביותר שכיהנו בה, ולא נותר לי אלא לקוות, כי גם בעתיד ניהנה מעצותיו הטובות והמועילות ומחוכמתו הרבה.

דן תיכון: אני מאחל לו הצלחה רבה בהמשך הדרך.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא – הודעה למזכיר הכנסת, בבקשה.

ש' יעקבסון: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לדיון מוקדם:

ש' יעקבסון: הצעת חוק השבות (תיקון – זכויות ילדי עולים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (איסור רישוי על גזעים מסוכנים של כלבים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (תיקון – הרחבת תחולה), התשנ"ז–1996, חבר הכנסת ד' אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל (תיקון – המשרד לענייני ירושלים), מאת אברהם יחזקאל; הצעת חוק סדר הדין האזרחי (המדינה כבעלת דין) (תיקון – הליך שהמדינה צד לו), התשנ"ז–1996, חבר הכנסת ד' אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – יושב-ראש ועדת הבחירות המרכזית), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (תיקון – קבלת זרע במרמה), התשנ"ז–1996, מאת חבר אליעזר זנדברג; הצעת חוק הכותל המערבי ורחבתו, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תיקון – תאונה באזור, בשטחי עזה ויריחו או באזורים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק לתיקון פקודת מניעת טרור (הזדהות תוך אבל), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק ירושלים רבתי, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון – הגבלת הפצה של מוצרים המחנכים לאלימות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שמריהו בן-צור; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (שיעורי המס), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק דיני הראיות (הגנת ילדים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שיטת הבחירות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הסדר מדיני בין ישראל לפלשתינים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (ביטול), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ע' דראושה, ט' אלסאנע, ע' דהאמשה ות' חטיב; הצעת חוק המקרקעין (תיקון – שיעורו של חלק ברכוש המשותף),

ש' יעקבסון: התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק העונשין (תיקון – הטרדה מינית), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק קביעת גיל (תיקון – הוכחת גילו של יליד ארץ-ישראל), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק העמותות (תיקון – הקפאת פעילות עמותה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (תיקון – תחילת תוקפו של שיעבוד), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק המפלגות (פיקוח על איסור כפל חברות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – הודעת פיטורים), התשנ"ז–1996 מאת חבר הכנסת אברהם הירשזון; הצעת חוק-יסוד: ההתיישבות בארץ-ישראל, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – ותק מגורים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות רכישת חלקת קבר), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – הגבלות דחיית שירות לתלמידי ישיבות), פירוק), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת צבי הנדל; הצעת חוק איסור הקמת אנדרטאות לזכר רוצחים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון מס' 3), מאת חבר הכנסת משה שחל; הצעת חוק לחקירת מלחמת לבנון, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – בחירות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת ר' ריבלין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק איסור לשון הרע (תיקון – הרתעת מוציאי לשון הרע), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק יום זיכרון ליצחק רבין, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת י' שריד וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (תיקון – סירוס ועיקור חתולים) (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, מאת חבר הכנסת אברהם פורז; הצעת חוק לתיקון פקודת החברות (חלוקת הנכסים בשעת רוצחים,

ש' יעקבסון: התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק איסור חלוקת כרטיסים ללא תמורה, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק העונשין (תיקון – שיקים ללא כיסוי), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (תיקון – איסור פרסום), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת משה שחל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (תיקון – שינוי המכסה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון – שלילת פטור), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק העונשין (תיקון – עבירות זנות ושידול לזנות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים אורון; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון – עבירות קנס), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק העונשין (תיקון – תלונה כוזבת נגד ראש רשות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגבלת גיוס לכוחות חוץ), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – מימון למנועי חיתון בארץ), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק העונשין (תיקון – החמרת ענישה לעושי מעשים מגונים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק האזרחות (תיקון – סייג לאזרחות מכוח נישואין), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת פיני בדש; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – משכורת קובעת), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ע' פרץ ורן כהן; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – הבטחת זכויות עובדים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק המפלגות (תיקון – סייג להוראות לעניין בחירת מועמדים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – ביטול השיפוט הייחודי), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק יום ירושלים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מענק לימודים למשפחות חד-הוריות),

ש' יעקבסון: התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת יעל דיין; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (תיקון – סייג לעדות ילד נגד הוריו), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא – הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב – סיכום הדיון.

דן תיכון: יאמרו דברים – חבר הכנסת דוד ליבאי, בבקשה; ואחריו – שר החוץ.

דוד ליבאי: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, ראשית הרשו נא לי להודות מקרב לב לכבוד יושב-ראש הכנסת על דבריו החמים – ותודה לך על שהיית חבר טוב בכל תקופות כהונתי בכנסת וכהונתי כשר בממשלה.

דוד ליבאי: תודה רבה.

דוד ליבאי: חברי הכנסת, לפני כשנה נרצח ראש ממשלתנו יצחק רבין, זיכרונו לברכה – רמטכ"ל צה"ל, משחרר ירושלים והשטחים, שידע למזג היטב את מדיניות השלום והביטחון – על-ידי קנאי דתי לאומני.

דוד ליבאי: אותו רוצח ארור השיג את מטרתו: הוא חיסל בבת אחת את ראש הממשלה, את מועמד העבודה לראשות הממשלה הנוכחית, וקטע את מדיניות השלום של הממשלה בראשות רבין ופרס.

דוד ליבאי: ההיסטוריה שלנו מלמדת, שקנאות לאומנית-דתית הביאה עלינו חורבן.

דוד ליבאי: המלך צדקיהו לא שמע לאזהרות הנביא ירמיהו לנהל מדיניות שפויה ולא למרוד בבבל.

דוד ליבאי: הלאומנים של אז הדביקו לנביא תווית של בוגד.

דוד ליבאי: היום היו מכפישים את ירמיהו הנביא שהוא "שמאלן".

דוד ליבאי: ההיסטוריה מלמדת שהנביא ירמיהו צדק.

דוד ליבאי: אלוהים שכן בקרבו.

דוד ליבאי: הבית הראשון נחרב.

דוד ליבאי: אז בוצע הרצח הפוליטי הראשון ביהודה.

דוד ליבאי: ישמעאל בן נתניה רצח את הנציב היהודי גדליה בן השר אחיקם.

דוד ליבאי: שארית היישוב היהודי בארץ נמלטה למצרים.

דוד ליבאי: הארץ חרבה ושממה.

דוד ליבאי: גם הבית השני חרב משום שקנאים תפסו את השלטון בירושלים.

דוד ליבאי: מנהיג הקנאים, יוחנן מגוש חלב, האשים את הממשלה היהודית רודפת השלום בבגידה.

דוד ליבאי: הקנאים, בראשותו של יוחנן מגוש חלב, רצחו את המנהיגים המתונים – חנן בן חנן, יהושע בן גמליאל וגוריון בן יוסף – על שהעלו ספק ביכולתנו להביס את האימפריה הרומית ועל שהטיפו לשפיות ולגישה מציאותית בניהול העניינים.

דוד ליבאי: פרופסור יהושע הרכבי כתב בספרו "חזון ולא פנטזיה – לקחי מרד בר-כוכבא וריאליזם מדיני בימינו", בעמוד 160, כי "הלקח העיקרי שראוי להפיק מירמיהו, מהמרד הגדול וממרד בר-כוכבא, מדגיש את הצורך בגישה מציאותית בתחום המדיניות".

דוד ליבאי: זהו לקח פשוט, מובן ואף בנאלי, אבל הממשלה החדשה בישראל לא למדה אותו.

דוד ליבאי: אין לה גישה ריאלית למציאות במזרח התיכון.

דוד ליבאי: אנו מצביעים אי-אמון בראש הממשלה בנימין נתניהו, משום שאין לנו אמון בו ובמדיניותו, בשיקול דעתו, בדרך קבלת ההחלטות שלו.

דוד ליבאי: אין לו גישה מציאותית; מתחלף לו הרצוי בעיניו עם המצוי.

דוד ליבאי: אין לו תרבות שלטון דמוקרטית.

דוד ליבאי: אין לו מדיניות שלום.

דוד ליבאי: מחצית העם מפוחד, חושש משפיכות דמים, מבידוד בין-לאומי וממלחמה נוראה.

דוד ליבאי: במקום להפוך את הערבים לבעלי ברית, מאחד מר נתניהו את כל ארצות האסלאם נגדנו.

דוד ליבאי: במקום לטפח כבוד הדדי, אמון והידברות, מעוררת מדיניותו תחושת השפלה ושנאה.

דוד ליבאי: במקום תקווה – ייאוש.

דוד ליבאי: במקום צמיחה – מיתון.

דוד ליבאי: בפחות מארבעה חודשים הספיק מר נתניהו לאבד את אמינותו אצל הנשיא מובארק, אצל המלך חוסיין והיושב-ראש ערפאת.

דוד ליבאי: הם מאוכזבים מאוד.

דוד ליבאי: הם פגועים.

דוד ליבאי: הם הודיעו ברבים שחדלו להאמין לדבריו ולהבטחותיו.

דוד ליבאי: למר נתניהו יש כשרון בלתי רגיל לומר ולעשות דבר והיפוכו; בלשון פרלמנטרית ניתן לומר עליו שהוא מר "תרתי דסתרי": הוא אישית לא ילחץ את ידו של הרוצח ערפאת, עד שהוא לוחץ את ידו של ערפאת בשתי ידיו.

דוד ליבאי: הוא לא מאמין למלה אחת של ערפאת, חורש המזימות, שהוא לשיטתו בעל התורה של חיסול ישראל בשלבים, עד שהוא מודיע ברבים מוושינגטון שיש לו אמון מלא בערפאת.

דוד ליבאי: הוא מאשים את ערפאת, שהוא אישית נתן הוראה לשוטרים הפלשתינים לירות בחיילי צה"ל, עד שהוא מודיע כי הוא משוכנע שערפאת לא נתן הוראה כזו לשוטרים.

דוד ליבאי: הוא מסביר שמנהרת הכותל נפרצה לתועלת ולתפארת התיירות לישראל, אך הוא מודה שהיריות והרציחות והמהומות הניסו והרחיקו את התיירים מירושלים.

דוד ליבאי: חברי הכנסת, אין לנו אמון בראש הממשלה הנכבד משום שהוא הוכיח לנו כי הוא מחליט ונסוג בו, מחליט וחוזר בו, עד שהוא מחליט שלא להחליט.

דוד ליבאי: האם פרופסור פרנקל הוא שר האוצר או דן מרידור?

דוד ליבאי: האם אגף התקציבים כבר במשרד ראש הממשלה?

דוד ליבאי: האם אריק שרון ובני בגין נותרו מחוץ לממשלה?

דוד ליבאי: היש חדש בהפרטות של הבנקים, של "בזק" או של חברת החשמל או של תאגיד ממשלתי כלשהו?

דוד ליבאי: היכן היא המועצה לביטחון לאומי שהוקמה בהבל פה?

דוד ליבאי: והיכן בדיוק יושב עכשיו מר מיכאל בן-יאיר שאמרו להדיחו?

דוד ליבאי: האם הוסדרו וקוצצו סמכויות בג"ץ?

דוד ליבאי: האם כבר ויתרנו על הסיוע האמריקני כמחווה לקונגרס בוושינגטון?

דוד ליבאי: האם כבר היה קיצוץ בתקציב המדינה, בקצבאות הילדים, בהטבות לחיילים המשוחררים ולגמלאים?

דוד ליבאי: האם כבר מונו משנים למנכ"לים כקומיסרים פוליטיים במשרדי הממשלה?

דוד ליבאי: התשובות הן: לא ולא.

דוד ליבאי: שהרי מר נתניהו אמר והבטיח, אבל מר נתניהו חוזר בו ואינו מקיים.

דוד ליבאי: נראה בעליל שמר נתניהו מחזיק בשיא של אמירות שהוא חזר בו מהן, משום שאצל ראש הממשלה נתניהו האמירה עצמה היא המעשה, ומעשה בלא מחשבה תחילה.

דוד ליבאי: כאשר ראש הממשלה יוצא מדרכו שהיא דרך הדיבור לשם דיבור, ועושה – העשייה שלו מתעלמת מהמציאות בשטח, מתעלמת משריו, מתעלמת מצה"ל, מתעלמת מהשב"כ – כמו בפתיחת מנהרת הכותל.

דוד ליבאי: שר הביטחון צוטט לאחרונה כאומר, שאין טעם בסיכומים של נתניהו עם מערכת הביטחון, משום שאלה כלא היו, לאחר שמר נתניהו הולך להיוועץ ב"ילדים" שלו.

דוד ליבאי: בתקופת שלטונו של נתניהו אין תרבות שלטון דמוקרטי.

דוד ליבאי: אווירה של "עליהום" על בג"ץ ועל נשיאו.

דוד ליבאי: אווירה של איומים בהדחות של בכירי משרד המשפטים.

דוד ליבאי: התעלמות מהדרגים המקצועיים של משרד החוץ.

דוד ליבאי: נציב שירות המדינה – יוק.

דוד ליבאי: קציני המטכ"ל חשודים כמשתפי פעולה עם מדיניות אוסלו – ראוי להתעלם מהם.

דוד ליבאי: טוב שבחרנו לממשלה את דורי גולד ואת עורך-הדין יצחק מולכו.

דוד ליבאי: אנו מצביעים אי-אמון במר נתניהו, כי אין לו, לפי תפיסתנו, מדיניות שלום.

דוד ליבאי: תהליך שלום מחייב ויתורים, פשרה, הבנה של המציאות.

דוד ליבאי: אין תהליך שלום ללא ויתורים שלנו – ויתורים על שטח, על נכסים ועל קברים.

דוד ליבאי: אין לנו אמון בראש ממשלה שנבחר בעזרת ססמה שקרית, שיביא "שלום בטוח", שהוליכה שולל תמימים, כאשר מדיניותו בפועל היא הרס הסכם אוסלו והסכם הביניים.

דוד ליבאי: נתניהו הצביע תמיד נגד ההסכמים עם הפלשתינים, ועכשיו הוא מתנגד להסכמים אך מתחזה כתומך בהם.

דוד ליבאי: מר נתניהו גורס, שממשלת רבין-פרס הביאה לנו את אשליית אוסלו, וכי הוא, נתניהו, ניפץ אשליה זו.

דוד ליבאי: לא אשליה הבאנו אנו, אלא הסכמים עם הפלשתינים, עם ירדן, התייצבות כל העולם אתנו בשארם-אל-שיח', עם מרוקו, עם תוניסיה, עם קטאר ועומאן, עם גאווה בין-לאומית, עם צמיחה כלכלית, עם השקעות בין-לאומיות, עם תקווה.

דוד ליבאי: ומי שניפץ את הזכוכיות לפני הבחירות מנפץ עכשיו את התקווה שהחלה להתגשם.

דוד ליבאי: מן הרגע שנבחר ראש הממשלה נתניהו קדרו פני השמים, דיכאון, ייאוש וחרדה ירדו על רבים בישראל, במקום האופטימיות והאמונה.

דוד ליבאי: ומר נתניהו, ראש הממשלה, מתעלם מההידרדרות האיומה במצב.

דוד ליבאי: הוא פשוט לא מכיר בה.

דוד ליבאי: אין הידרדרות.

דוד ליבאי: הוא פשוט ירש מצב קטסטרופלי, שהרי לעם אין זיכרון.

דוד ליבאי: לשיטתו, כולם מלבדו אשמים במצב.

דוד ליבאי: הפלשתינים, והם בלבד, אשמים בתבערה בשטחים, מצרים אשמה בהשמצות-שווא על נתניהו.

דוד ליבאי: סוריה אשמה במתיחות הצבאית ובאיומי מלחמה.

דוד ליבאי: ירדן אשמה בגיבוב שקרים ועלילות על ממשלת ישראל ובהתססת הציבור בירדן נגד נתניהו.

דוד ליבאי: האופוזיציה, כמובן, אשמה בכול.

דוד ליבאי: העולם האסלאמי אשם באנטישמיות.

דוד ליבאי: אל דאגה, מודיעה לשכת ראש הממשלה, מר נתניהו מטפל בכולם.

דוד ליבאי: הוא מרגיע את כולם.

דוד ליבאי: מר נתניהו נוזף במצרים, נוזף בירדן, נוזף בפלשתינים, נוזף באופוזיציה, נוזף בתקשורת הבין-לאומית, המתמחה בהפצת דיבתו, ומר נתניהו אינו חוסך ביקורתו גם מארצות אירופה ומארצות-הברית.

דוד ליבאי: שהרי כולם טועים, כולם משקרים, העולם סתם ככה נגדנו.

דוד ליבאי: העולם כולו אשם, כי הוא לא מסתגל למר נתניהו.

דוד ליבאי: נותר לנו עוד ידיד אחד בלבד, בבית הלבן, שמאכיל אותנו קוסקוס.

דוד ליבאי: נשיא דגול, ידיד אמת לישראל.

דוד ליבאי: יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים, ידעו תמיד לשמור על קשר אישי חם ועל תיאום מלא עם הבית הלבן.

דוד ליבאי: מר נתניהו מתקשה כנראה להנפיק יחס חם, אנושי ואמין לזולתו.

דוד ליבאי: דווקא היושב-ראש ערפאת השכיל להבין, שמוטל עליו להביא רגיעה לאזור עד לעימות קלינטון-דול, ועד לבחירות בארצות-הברית.

דוד ליבאי: מר ערפאת קרא לפלשתינים מוושינגטון: "התאפקו ואל תפתחו במאבק".

דוד ליבאי: יש לי חשש, שעם כל אהבתו לישראל, יזכור הנשיא קלינטון היטב, לאחר שייבחר, מיהו המנהיג שידע להתחשב בו ובמצוקותיו לפני הבחירות ומי היה זה שכמעט הכשיל את הפסגה בוושינגטון.

דוד ליבאי: חברי הכנסת, לנו אין אמון בראש ממשלה שבנה תשתית של משבר צפוי עם ארצות-הברית, עם מערב-אירופה, עם מצרים וירדן, עם הפלשתינים ועם ערביי ישראל ועם כמחצית העם בישראל.

דוד ליבאי: לנו אין אמון בראש ממשלה שהוא חסר אונים בהנהגת כלכלת המדינה ובטיפול במשבר המונטרי, במיתון ובצמיחה, ומסרב לקבל אחריות לשום נושא ומחפש את האופוזיציה כשעיר לעזאזל.

דוד ליבאי: אין לנו אמון בראש הממשלה.

דוד ליבאי: אנו הזהרנו מפניו לפני הבחירות, ואנו מזהירים אותו עכשיו: אתה גורר אותנו, גם בניגוד לרצונך, לחידוש הטרור ולמלחמה.

דוד ליבאי: עדיין לא מאוחר מדי.

דוד ליבאי: עדיין לא אבדה התקווה.

דוד ליבאי: ניתן לבנות מחדש את האמון ההדדי ואת המזרח התיכון החדש.

דוד ליבאי: אבל שאלה גדולה היא אם מר נתניהו רוצה בכך ומסוגל לכך.

דוד ליבאי: לנו אין אמון בו.

דוד ליבאי: נצביע היום, אדוני היושב-ראש, אי-אמון בראש הממשלה.

דוד ליבאי: תודה רבה.

דן תיכון: תודה לחבר הכנסת דוד ליבאי.

דן תיכון: דרך צלחה.

דן תיכון: אדוני שר החוץ, בבקשה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, האמת היא שהכינותי נאום מנומק לסיכום הדיון הזה, ולאחר ששמעתי את דברי חבר הכנסת ליבאי, האחרונים בקדנציה זו של חברותו בכנסת, בחרתי לשים את הנאום הזה הצדה ולומר: יהיה המצב קשה כאשר יהיה, אני לא חושב שחוכמה גדולה היא זו, עם כל הכבוד והענווה, להזדקק לפרק טרגי בהיסטוריה של עמנו כדי להטיל אימה על הבית מפני הממשלה הזאת.

דוד לוי: הקשבתי לדברי הכנסת, ואני חייב לומר, שתהיתי מה בעצם הביאה האופוזיציה כמענה ל"חידלון" הממשלה הזאת.

דוד לוי: מה היא קרן האור שלה?

דוד לוי: מה היא השאירה?

קריאה: הסכמי אוסלו.

דוד לוי: אני אדבר על הסכמי אוסלו.

דוד לוי: מה היא השאירה אחריה?

דוד לוי: הכול היה בסדר, תוכנית מדינית ברורה, עם יעדים, שהממשלה הזאת מתקשה להשיגם, או תוכנית מלאה חורים, כדברי ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, כאשר התייחס להסכמי אוסלו, והממשלה הזאת עושה כמיטב יכולתה כדי שחורים אלה לא ייהפכו לנו לחורים שחורים.

דוד לוי: מה ההסכם הזה מבטיח זולת פרק זמן מסוים, שאף בו לא עמדתם?

דוד לוי: אתם באים היום אלינו בטענה בדבר הרגישות שלנו לגבי חברון.

דוד לוי: לא היה לכם זמן לבצע את אשר התחייבתם לבצע?

דוד לוי: מדוע לא עשיתם זאת?

דוד לוי: אם תאמרו, משיקולים אלקטורליים, כי הבחירות היו בפתח – הנה לפנינו העדות, שענייני ביטחון ופוליטיקה בעיניכם חד הוא.

דוד לוי: אם תאמרו שקשה היה – – –

חיים רמון: אתם ביקשתם.

דוד לוי: ואתם נעניתם לכל מה שאנחנו ביקשנו.

חיים רמון: – – –

דוד לוי: אם אתם נענים לכל מה שאנחנו מבקשים, אז תנו לעבוד, אל תטילו אימה ואל תצרו ייאוש.

חגי מירום: אנחנו לא יוצרים ייאוש.

חגי מירום: תנו לחיות בארץ הזאת.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, ברוכים הבאים.

דוד לוי: יש בעיות ואנחנו מטפלים בהן.

דוד לוי: הממשלה הזאת התנגדה להסכמי אוסלו, והיא נתנה ביטוי לאחריות לאומית ממדרגה ראשונה ולערך דמוקרטי עליון, שראוי להערכה ולעידוד, שבעת שהגיעה לשלטון אימצה את ההסכם הזה על כל הבעיות המקופלות בו.

דוד לוי: במקום לחזק אותה, היא מותקפת מכל עבר.

דוד לוי: נשער לעצמנו מה היה קורה אילו דחתה את ההסכם הזה, מה הייתם עושים אז?

עבד-אלוהב דראושה: מה אתה עושה?

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

דוד לוי: חבר הכנסת דראושה, אתה לא תבהיל אותי בצעקות שלך.

דוד לוי: אתה תקשיב, אתה תשמע.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

דוד לוי: אתה תקשיב, ואל תהיה לי פה סניגור אינני יודע של מה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דוד לוי: אתה מגן על כל דבר.

דוד לוי: תקשיב, בבקשה, ותכבד את האנשים שנותנים לך לדבר.

עבד-אלוהב דראושה: אני מדבר בשם האנשים שבחרו בי.

עבד-אלוהב דראושה: תתבייש לך.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

דוד לוי: אני נותן לך לדבר תמיד, לא מפריע לך אף פעם.

טלב אלסאנע: – – –

דוד לוי: תרשה לי.

דוד לוי: תרשה לי.

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, חבר הכנסת דראושה, תירגע.

עבד-אלוהב דראושה: תעיר לו.

דן תיכון: תירגע, בלי ידיים, תירגע.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: תירגע, חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת עבד דראושה, תירגע.

דן תיכון: תירגע.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אני נמנה – – –

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: אתה לא צריך לעזור לו.

דן תיכון: הוא לא זקוק לעזרתך, חבר הכנסת טלב אלסאנע.

עבד-אלוהב דראושה: כל הזמן החברים שלך מפריעים לי.

דוד לוי: אני חוזר ומדגיש, אני נמנה עם חברי הכנסת שנותנים לך לדבר בלי להפריע לך, וזכותי לדרוש אותה התנהגות.

עבד-אלוהב דראושה: כל הזמן החברים שלך מפריעים לי.

דוד לוי: אז תמשיך.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר בפעם האחרונה.

דן תיכון: יותר לא אומר לך.

עבד-אלוהב דראושה: שמעתי את זה.

דן תיכון: תודה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, מאז התייצבה הממשלה החדשה לפני הכנסת לא חלף אלא שבוע והתכנסה בקהיר ועידה, שאליה באו כל מנהיגי ערב, ושם – – –

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אל תעשה לך מנהג קבוע להפריע כל יום שני.

דוד לוי: ושם, לפני שהחלה הממשלה בעבודתה, בטרם הספיקה להתארגן, היא הותקפה מכל עבר ואיומים הושמעו כלפיה.

דוד לוי: ואף הגדיל לעשות אחד בהצגת אולטימטום של שבועות:

דוד לוי: אם לא תעשה כפי שמצפים ממך, אזי הנורמליזציה תיפסק.

דוד לוי: כך החלה הממשלה הזאת בדרכה.

דוד לוי: לחץ מכל עבר, איומים על הדרך שבה היא בחרה באופן חופשי לקדם את תהליך השלום.

דוד לוי: שפטו אותה בטרם החלה בכלל בפעולתה.

דוד לוי: עוד לא היה כדבר הזה.

דוד לוי: היא באה אל הכנסת כאשר תהליך השלום חרות על דגלה ומצוין בקווי היסוד שלה.

דוד לוי: לא חלף אלא חודש, אדוני היושב-ראש, ונפגשתי, בשם הממשלה, מטעם הממשלה, בשליחות הממשלה, עם יושב-ראש הרשות, מר יאסר ערפאת.

דוד לוי: יכולנו לשוחח ולקבוע את הדרך שבה ממשלת ישראל והרשות תעבודנה יחד.

דוד לוי: לאחר מכן, היתה פגישה של ראש הממשלה ושל שר הביטחון.

דוד לוי: הותוו הקווים.

קריאה: מה יצא מזה?

דוד לוי: תשמע, תשמע.

דוד לוי: הרי אתה לא יכול להיות רק עם אוזן אחת, שתיים, ברוך השם.

דוד לוי: יופי, אז תשמע.

דוד לוי: תשמע.

דוד לוי: אם יחסר משהו – תעיר לי, אני אוסיף.

דוד לוי: הותוו הנושאים, נקבעו, הוקמה ועדת היגוי עליונה, והתחלנו בעבודה.

דוד לוי: קרה דבר מסוים, נפתחה המנהרה, ואני בוחר לדבר דווקא על העניין הזה אף שאומרים שהוא סבוך, שהוא שורש כל העניין.

דוד לוי: אינני מקבל את זה.

דוד לוי: תהיה הטענה אשר תהיה, כאשר קבענו, כי הדרך לקידום תהליך השלום היא בהידברות, בדיונים סביב שולחן הדיונים, אין בשום פנים ואופן להצדיק מצב שבו יכוון נשק נגד חיילינו; בשום פנים ואופן.

דוד לוי: אני חושב, שאלה שעשו זאת פגעו בתהליך השלום, פגעו באמון של אזרחי המדינה, ללא הבדל השקפת עולם.

דוד לוי: ובאמת, נשאלת השאלה היום: מה יהיה בעתיד?

דוד לוי: האם על כל נושא של ויכוח, שלא נגיע להסכמה, שוב נהיה עדים לאותה התפרצות, לאלימות הזאת, נשלים עמה?

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כאשר נפגשנו בוושינגטון, באותו רגע של התפוצצות, היתה זו, אולי, הזירה הטובה ביותר שבה יכולנו לדבר ולשוחח ולשים דברים על השולחן.

דוד לוי: הישג גדול היה בכך, שמר יאסר ערפאת אמר בפומבי לא עוד לדרך האלימות, שבדרך זו לא נתקדם לשלום, שאין לחזור עוד לאלימות ככלי או כאמצעי לקידום נושא שהוא.

דוד לוי: זה ההישג הגדול של המפגש ההוא.

דוד לוי: ולאחר שנפגשנו וחזרנו הנה, נכנסנו לשיחות, אדוני היושב-ראש, והן מתקיימות גם בשעות אלה.

דוד לוי: הניסיון להראות, ששום דבר לא מתקדם, שום דבר לא מתברר, הוא פשוט – – –

טלב אלסאנע: מה מתקדם?

דוד לוי: תן לי להגיד לכם.

דוד לוי: אתה מוכן גם לשמוע, או שאתה רוצה לשמוע רק צד אחד?

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, יש לנו בעיה, והיא ידועה.

דוד לוי: לא באנו לשלטון כדי להיות ממשלת המשך של העבודה-מרצ.

דוד לוי: יש לנו מחויבות.

דוד לוי: אני שומע לפעמים אומרים: מה?

דוד לוי: על 500 איש תעשו כל זה?

דוד לוי: מנין היוהרה הזאת, אדוני היושב-ראש?

דוד לוי: 500 איש – זה דבר של מה בכך?

דוד לוי: ולאחר מה שקרה, ממשלה אחראית לא צריכה לעשות את אשר חובה לעשות כדי שלא להפקיר אותם, כדי לדאוג להם, כדי להבטיח את ביטחונם ואת חייהם?

דוד לוי: ואנחנו מעוניינים שחברון תהיה דוגמה לעתיד, לא גטו, לא גטו ערבי ולא גטו יהודי; שהיא תהיה עיר של חיים משותפים, שלווה, לא באלימות, לא בסכנה.

דוד לוי: זאת תקוותנו.

דוד לוי: ואנחנו עובדים על כך.

דוד לוי: אני רוצה לחזור ולומר: אם לא תהיה נסיגה של הרגע האחרון, הסיכום קרב.

דוד לוי: זה לא עניין של שבועות – אולי של ימים ספורים – ונוכל לברך על המוגמר.

דוד לוי: אבל תהיינה לפנינו עוד סוגיות נוספות, כי הדרך הזאת, של אוסלו, קשה מאוד מאוד.

דוד לוי: אבל החלטנו ללכת בדרך שלום, אדוני.

רן כהן: אדוני השר, מה האלטרנטיבה?

רן כהן: אמרתם שיש לכם דרך אחרת מאוסלו; מה האלטרנטיבה?

דוד לוי: אדוני, תקשיב.

דוד לוי: אמרתי שאימצנו את הסכמי אוסלו אף שהתנגדנו להם לפני כן, ובזה נתנו ביטוי מובהק של אחריות לאומית וערך דמוקרטי עליון.

דוד לוי: במקום להעריך זאת, הממשלה הזאת מותקפת כל שעה, כל רגע.

דוד לוי: עם סטופר מחכים לה.

דוד לוי: לא עשינו זאת לממשלה שלפנינו גם כאשר מאחורי גבה של הכנסת הלכו לאוסלו ועיבדו את היצור המלא חורים הזה שעמו אנחנו צריכים להתמודד.

דוד לוי: אין לנו אלטרנטיבה אחרת.

דוד לוי: אנחנו הולכים בדרך הזאת, אבל לא "על עיוור".

דוד לוי: רוצים להגיע להסדר, להתקדם לשלום, לא שלום מתוך לחץ, לא שלום מתוך איומים, לא שלום שפירושו שנפקיר את הדברים החיוניים ואת ביטחונם של אזרחים.

דוד לוי: זה האל"ף-בי"ת.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

דוד לוי: אולי תשאל את עצמך איך הגענו לשפיכות דמים?

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, בעוד כמה דקות אתה רוצה לדבר.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר בשפה שאינה משתמעת לשתי פנים: באלימות ובשפיכות דמים לא נתקדם לשלום.

דוד לוי: מי שחושב שבאיומים ובאלימות נתקדם, ימצא את עצמו אחראי לעצירת תהליך השלום.

דוד לוי: אני מקווה שנלמד הלקח.

דוד לוי: הדרך הטובה ביותר היא במשא-ומתן, בבירור יסודי בינינו לבין הרשות הפלשתינית, ולא בלחץ של גורמים נוספים מסביב; לא באיום של הפסקת הנורמליזציה כפי שאנחנו עדים לו בימים אלה; לא באותה הסתה פרועה שאנחנו עדים לה באמצעי תקשורת; בתמונות של ראש הממשלה עם צלב קרס על מצחו.

דוד לוי: לא שמעתי הרבה אשר קמו והתקוממו נגד הדבר הזה, היו מעטים, אבל הפגיעה הזאת היא בעם ישראל כולו, והיא לא מבדילה בין מפלגות.

דוד לוי: מי שאיננו מתקומם ומי שלא עוצר את מחול השדים הזה ומשתמש בביטויים ובתמונות שכאלה, ידע שהוא פוגע בעם ישראל כולו, ללא הבדל, ובתהליך השלום.

דוד לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, תהליך השלום צריך להתנהל באווירה רגועה, באחריות; נכון.

דוד לוי: אנחנו יודעים שכל משא-ומתן מלווה גם בלחץ תקשורתי, זה כלל ידוע, לכן אני בא אל הכנסת ואומר: בשעה זו, כאשר אנחנו קרבים מאוד להסכמה, אל תטילו אימה, לא אפוקליפטית, ובוודאי לא חיזיון סוריאליסטי, רק כיוון שהעם קבע לו ממשלה אחרת, שלא קיבלה קרדיט של 100 ימים, אפילו לא מן היום הראשון, אדוני היושב-ראש, לא קרדיט, לא צ'אנס ולא עידוד, אפילו שהיא קיבלה דבר שלפני כן התנגדה לו.

דוד לוי: כל מה שייאמר עליה מבחוץ יש לו תמיכה אוטומטית מבית, עוד לא היה כדבר הזה.

דוד לוי: הביטוי של אי-אמון הוא לגיטימי, הוא הכלי הלגיטימי של האופוזיציה.

דוד לוי: וכי מה יש לה כדי להביע את התנגדותה?

דוד לוי: אבל מכאן ועד לתמונות האלה שהכול הולך להיגמר, להסתייע בתקופה טרגית בתולדות עמנו?

דוד לוי: היה פעם שלום עכשיו, ועכשיו יש אפוקליפסה עכשיו.

דוד לוי: תנו לנו לעבוד.

דוד לוי: בחרנו בדרך הזאת מרצוננו, מתוך חופש בחירה.

דוד לוי: יש בתהליך הזה קשיים אובייקטיביים, אתם יודעים זאת.

דוד לוי: גם אילו המשכתם אתם, האם הייתם סובלים מצב שבו כל ויכוח על נושא שייראה בעיניכם חיוני ודרוש מייד יאיימו עליכם בהפסקת הנורמליזציה, בהתפוררות של כל מה שנבנה, בהחרמות, בוועידות, בתמונות שכאלה?

יוסי שריד: אתה לא איימת בהפסקת הנורמליזציה ביחסיך עם ראש הממשלה לפני שלושה שבועות?

דוד לוי: בוא, בוא, אל תערבב.

דוד לוי: אלה ענייני מדינה.

דן תיכון: חבר הכנסת שריד.

מיכאל איתן: אתה לא קראת לרבין גזען?

דוד לוי: חבר הכנסת שריד, אתה רוצה שאני אזכיר פרטים שלמים בדרך הארוכה, הפוליטית שלך – –

מיכאל איתן: גזען קראת לרבין.

דן תיכון: חבר הכנסת שריד.

דוד לוי: – – עם שותפים, עם יושבת-ראש המפלגה שלך.

דוד לוי: בוא נניח לזה, העניין הוא רציני.

דן תיכון: קריאת ביניים כן, אבל – – –

דוד לוי: לכן, כל אימת שנעמוד בוויכוח יהיה לנו פרדוקס: או שימוש בנשק נגד חיילינו, או איום בהפסקת הנורמליזציה, כאילו הכול עומד על כרעי תרנוגלת.

דוד לוי: לכן, קריאתי, אדוני – – –

אופיר פינס-פז: אתם לא עושים שלום.

דוד לוי: הרי לא יכולתם להתקדם – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה.

דוד לוי: הרי אין לי עניין אתך, אני יודע מה המשנה שלך, אני מדבר לספסלים אלה.

דוד לוי: אילו הייתם באים אחר כך עם העמדות שעליהם הצהיר ערב הבחירות חבר הכנסת – מה אני אומר, היו כמה – חבר הכנסת ביילין, שכל היישובים יישארו על כנם ונשיג שלום, אתה בטוח שהייתם עומדים בכך?

דוד לוי: אתה בטוח שהיית מתקדם ולו סנטימטר אחד?

דוד לוי: אין איש יודע שהם ואנחנו לא רואים עין בעין את הפתרון, את ההסדר, את הסדר הקבע?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה, שאלת – גמרנו.

דוד לוי: לכן, התהליך הזה שירשנו, אדוני היושב-ראש, קשה, קשה מאוד, אנחנו עומדים בו ונתקדם תוך עמידה איתנה על האינטרסים החיוניים שלנו.

דוד לוי: לא נרפה מחתירתנו לשלום כמאמינים בשלום, ולא נפקיר את האינטרסים החיוניים של המדינה ואת ביטחון אזרחיה בכל מקום שבו הם נמצאים.

דוד לוי: הרי זו הדרך הקשה, הלא-סלולה.

דוד לוי: אני שומע שבשבוע הבא תהיה עוד הצעת אי-אמון בנושא הכלכלי.

דוד לוי: כמי שקצת למד את הנושא הזה ומלווה אותו על שני פניו – הכלכלי והחברתי – אני מציע לכם: רדו מזה, משום שמה שיתגלה לכם פה, מה שהשארתם, זה חוסר אחריות ממדרגה ראשונה, אדמה חרוכה; אדמה חרוכה, ואתם יודעים זאת.

קריאות: – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

דוד לוי: חבר הכנסת שחל המחייך יודע על מה אני מדבר.

דוד לוי: אנחנו צריכים להתמודד עם כל אלה.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי.

קריאות: – – –

דוד לוי: הוא יודע.

אופיר פינס-פז: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת פינס.

דוד לוי: האזהרה בימים ההם מהדהדת ותהדהד, אבל איש לא שמע לה.

דוד לוי: השארתם מצב קשה מאוד בכל התחומים.

דליה איציק: אתה לא מאמין לאף אחד.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

דוד לוי: לכן, אדוני היושב-ראש, אי-אמון הוא צעד לגיטימי של האופוזיציה, אך האם יש בו כדי לקדם את תהליך השלום ולו במילימטר אחד?

דוד לוי: אין ספק שהוא לא יתרום לכך כהוא זה.

אברהם יחזקאל: התחלת לאמץ את אוסלו?

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל.

דוד לוי: אנחנו נמשיך לפעול לקידום תהליך השלום תוך עמידה איתנה על האינטרסים שלנו, על הביטחון וביטחון אזרחינו.

דוד לוי: תודה.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת שחל, שר החוץ עבר בסך הכול ליד תערוכת הציור והתרשם.

דן תיכון: אני מזמין את כולם לעיין בציורים, להתבונן.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת – הצעה לסיכום הדיון של סיעת העבודה; חבר הכנסת רענן כהן, בבקשה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת דוחה את נאומו של ראש הממשלה ומביעה אי-אמון בראש הממשלה לנוכח מדיניותו הכושלת והמסוכנת, מדיניות חסרת אחריות וחסרת עקביות, העלולה לדרדר את מדינת ישראל למצב של עימות עם כל העולם הערבי.

רענן כהן: הצעת אי-האמון בראש הממשלה באה על רקע שרשרת מחדלים חמורים, ובהם: א.

רענן כהן: אי-קיום הסכמי אוסלו, שראש הממשלה התחייב לכבד אותם, ובמרכזו אי-ביצוע הפריסה מחדש בחברון.

רענן כהן: ב.

רענן כהן: פתיחת פתח נוסף במנהרה לצורך נוחיות, ללא הידברות מוקדמת, בניגוד לעמדת מערכת הביטחון, ומבלי ליידע את צה"ל ולאפשר לכוחות הביטחון היערכות מתאימה ונקיטת אמצעי הגנה הולמים ועל-ידי כך למנוע אבדות בנפש.

רענן כהן: ג.

רענן כהן: פגיעה במעמדה של ישראל בעולם, כפי שבא הדבר לידי ביטוי בדיון מועצת הביטחון והתאחדותו של העולם הערבי בביקורת על מדינת ישראל.

רענן כהן: ד.

רענן כהן: ראש הממשלה הבטיח ביטחון לפני שלום, אך מאז נהרגו כבר לא מעט חיילים ואזרחים, ומתהווה מצב של חרדה ואי-ודאות ביטחונית.

רענן כהן: ה.

רענן כהן: עצירת השקעות, בריחת משקיעים והרעת מצב המשק העובר תהליך של מיתון.

רענן כהן: ו.

רענן כהן: ראש הממשלה בזבז את האשראי שניתן לו, והוא עוסק בכיבוי שרפות שהוא עצמו גרמן.

רענן כהן: הוא פועל בערפול אידיאולוגי ובחוסר ריאליות מדינית ומהמר על עתידנו ועל עתיד בנינו.

רענן כהן: ז.

רענן כהן: מאז עלתה ממשלת הליכוד לשלטון השתנה מצבה של ישראל בזירה הבין-לאומית לרעה בתחום הביטחון, ביחסים עם מדינות ערב ובהידרדרות מצב המשק והכלכלה.

רענן כהן: לכן, סיעת העבודה מבקשת להביע אי-אמון בראש הממשלה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעת סיכום מטעם סיעות הליכוד, ש"ס, מפד"ל, ישראל בעלייה, הדרך השלישית ואגודת ישראל, של חבר הכנסת מיכאל איתן.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש – – – הליכוד, גשר, צומת.

דוד מגן: זה כולל את גשר ואת צומת; צריך להגיד.

מיכאל איתן: הוא אמר, הוא אמר.

דוד מגן: הוא אמר: הליכוד.

דן תיכון: קראתי מהנייר, מה לעשות?

דן תיכון: תדאגו לנסח זאת כהלכה, חבר הכנסת מגן.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת שטרן.

יוסי שריד: בשם מי ההצעה?

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד, הוא יקרא, הוא יאמר; תאמין לי שהוא יאמר.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני יכול?

דן תיכון: כן, כן.

מיכאל איתן: לפני שאקרא אני מבקש להסב את תשומת לבך לכך, שהסיעות ביקשו לראות בהצבעה הצבעת אמון או אי-אמון.

מיכאל איתן: אנחנו מגישים הצעות סיכום, ובעצם ההצבעה היא על הצעות הסיכום.

מיכאל איתן: אתה צריך להתכונן לטכניקה שעל-פיה נקיים את ההצבעה.

מיכאל איתן: תחשוב על זה – – –

דן תיכון: התכוננתי; תהיה קודם הצבעה על הצעת האי-אמון, ואחר כך – הצבעה על הצעות הסיכום האחרות.

מיכאל איתן: האם ההצבעה על הצעות הסיכום – – –

דן תיכון: כך נהגנו.

מיכאל איתן: בהצעות חוק לא בהצעות – – –

דן תיכון: כך נהגנו.

מיכאל איתן: טוב.

מיכאל איתן: אני מבקש להביא בפני הכנסת הצעה לסיכום הדיון בשם הסיעות – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום.

דן תיכון: חבר הכנסת אולמרט.

מיכאל איתן: – – – בשם הסיעות: הליכוד, גשר, צומת, ש"ס, מפד"ל, ישראל בעלייה, הדרך השלישית ואגודת ישראל.

קריאות: – – –

קריאה: יהדות התורה.

מיכאל איתן: יהדות התורה.

מיכאל איתן: 1.

מיכאל איתן: הכנסת שולחת תנחומים למשפחות חללי כוחות הביטחון, שולחת איחולי החלמה לפצועים ומחזקת את ידי צה"ל וזרועות הביטחון במשימות המוטלות עליהן.

מיכאל איתן: 2.

מיכאל איתן: הכנסת רושמת לפניה את הודעת ראש הממשלה.

מיכאל איתן: 3.

מיכאל איתן: הכנסת מחזקת את ידי הממשלה בפעולתה לשמירת הביטחון ולקידום תהליך השלום.

דן תיכון: אבקש לקבל את הנייר.

חגי מירום: לקידום איזה תהליך?

דן תיכון: רבותי – הצעת סיכום של סיעת מרצ; חבר הכנסת חיים אורון.

חגי מירום: לא הבנתי לקידום איזה תהליך, אדוני היושב-ראש.

מיכאל איתן: הבעיה היא לא רק שאתה לא הבנת; כל הממשלה שלך לא הבינה.

מיכאל איתן: אתם יושבים עכשיו באופוזיציה.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, להלן הצעת סיכום של סיעת מרצ בעקבות הודעת ראש הממשלה.

חיים אורון: מושב הכנסת נפתח לאחר ארבעה חודשים של סיוט, ארבעה חודשים של ממשלה כושלת.

חיים אורון: בארבעה חודשים של סיוט קטעה הממשלה את דרכו של יצחק רבין, חילקה את ירושלים וקרעה אותה לשניים, הבעירה את השטחים ואנשים שילמו בחייהם, החלישה את מתוני הפלשתינים וחיזקה את קיצוניהם, איחדה את העולם הערבי נגדנו, פילגה את העם, קוממה עלינו את מצרים, הרחיקה את ירדן, שמה קץ למשא-ומתן עם סוריה, דרדרה את מעמדנו הבין-לאומי לשפל המדרגה, העכירה את יחסינו המיוחדים עם ארצות-הברית; בכל צעד שבחרה, בחרה ברע ולא בטוב.

חיים אורון: מנימוקים אלה ומנימוקים רבים נוספים ההולכים ומצטברים מדי יום, ובעיקר מדי לילה, אנו מביעים אי-אמון בממשלה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-בל"ד; חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת סיכום מטעם סיעת חד"ש-בל"ד: 1.

אחמד סעד: הכנסת רואה בראש הממשלה ובמדיניותו אחראים בלעדיים לאירועי הדמים לפני שבועיים.

אחמד סעד: הכנסת מזהירה מפני המשך מדיניות זו, שתביא לשפיכות דמים בלבד ולסכנת הידרדרות האזור ולהתלקחות דמים מלחמתית.

אחמד סעד: 2.

אחמד סעד: הכנסת קוראת לראש הממשלה להתחיל לאלתר ביישום ההסכמים עם הפלשתינים, לבצע את הפריסה מחדש בחברון ולשחרר את כל האסירים והאסירות הפלשתינים.

אחמד סעד: 3.

אחמד סעד: הכנסת קוראת לראש הממשלה להורות על סגירתה המיידית של המנהרה שמתחת למסגד אל-אקצה.

אחמד סעד: ירושלים המזרחית היתה והינה חלק מהשטחים הפלשתיניים שנכבשו ב-1967.

אחמד סעד: כל פעולה של הצד הישראלי בירושלים המזרחית מהווה הפרה של הסכמי אוסלו הקובעים שהסטטוס-קוו יישמר עד שיתקיים הדיון על הסדר הקבע.

אחמד סעד: 4.

אחמד סעד: הכנסת קוראת לראש הממשלה להודיע על נכונותו לנסיגה מיידית מכל רמת-הגולן במסגרת של הסכם שלום עם סוריה.

אחמד סעד: 5.

אחמד סעד: הכנסת קוראת לראש הממשלה להסגת כל כוחות צה"ל מכל שטחי לבנון.

אחמד סעד: תודה רבה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעת סיכום לדיון המדיני בכנסת מטעם סיעת מד"ע-רעם; חבר הכנסת תאופיק חטיב, בבקשה.

תאופיק חטיב: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת סיכום לדיון המדיני מטעם סיעת מד"ע-רע"ם: 1.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת לממשלה לבצע את הסכמי אוסלו כולם, במלואם, ולסיים מייד את המשא-ומתן עם הרשות הפלשתינית לגבי יישום ההסכמים עם הפלשתינים.

תאופיק חטיב: 2.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת לממשלה לבצע מייד, וללא שום דיחוי נוסף, את ההיערכות המחודשת בחברון ולשים קץ לעיכובים בביצוע ההיערכות.

תאופיק חטיב: 3.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת לממשלה להמשיך במשא-ומתן עם הפלשתינים לגבי המשך תהליך השלום ולהפסיק את כל המכשולים בפני קידום תהליך השלום.

תאופיק חטיב: 4.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת לממשלה להפסיק את עיבוי ההתנחלויות ולמנוע את הרחבת ההתנחלויות או עיבוין.

תאופיק חטיב: 5.

תאופיק חטיב: הכנסת קוראת לממשלה להמשיך את המשא-ומתן עם סוריה ועם לבנון במגמה להגיע אתן להסכמי שלום המבוססים על העיקרון של שלום תמורת שטחים, נסיגה מלאה תמורת שלום מלא, כדי להבטיח שלום כולל וצודק בכל האזור.

תאופיק חטיב: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: הצעת סיכום של סיעת מולדת – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, להלן הצעת סיכום של סיעת מולדת בדיון הכנסת על הודעת ראש הממשלה: א.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה להפסיק את המתן והמתן עם אש"ף.

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לחזק את היישוב היהודי בחברון.

רחבעם זאבי: ג.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לחדש את תנופת ההתיישבות היהודית ברחבי יהודה, שומרון ועזה.

רחבעם זאבי: ד.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה להילחם בטרור הערבי בכל התוקף, ברציפות וללא פשרות.

רחבעם זאבי: ה.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לתת ביטוי הולם לריבונות הישראלית בירושלים ולמנוע את הקמתו של מסגד מוסלמי ב"אורוות שלמה".

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה.

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: אני חוזר ואומר: אנחנו מצביעים, ראשית, על ההצעה להביע אי-אמון בראש הממשלה.

דן תיכון: רבותי, אי-אמון, זאת אומרת – בעד.

דן תיכון: אמון – נגד.

דן תיכון: מי בעד ההצעה להביע אי-אמון בראש הממשלה הכלולה בהצעות לסיכום הדיון של סיעות העבודה ומרצ?

דן תיכון: אפשר להצביע.

עבד-אלוהב דראושה: כולם ביחד.

דן תיכון: אין דבר כזה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, גם הסיעה שלנו הגישה הצעת אי-אמון.

דן תיכון: לא.

דן תיכון: מצטער, לא.

תמר גוז'נסקי: אדוני, אנחנו הגשנו בפעם שעברה הצעת אי-אמון בכתב.

דן תיכון: רבותי, תודה.

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה של סיעות העבודה ומרצ להביע אי-אמון לראש הממשלה – 49 נגד – 55 נמנעים – 2 ההצעה של סיעות העבודה ומרצ להביע אי-אמון לראש הממשלה לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד הצעת האי-אמון – 49; נגד – 55; נמנעים – 2.

דן תיכון: הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

דן תיכון: תודה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אנחנו הגשנו בפעם שעברה הצעת אי-אמון בכתב.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו הגשנו לכבוד המזכיר – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, יכול להיות שאתה לא שומע, אבל ההצעות לסיכום הדיון מונחות בפני, והנציג שלך קרא אותן, ולא היה שם; לא היתה בקשה להביע אי-אמון.

דן תיכון: מה לעשות.

תמר גוז'נסקי: אנחנו הגשנו בשבוע שעבר הצעת אי-אמון בכתב.

האשם מחאמיד: תן לי משפט.

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: רבותי, חברי הכנסת, חבר הכנסת דראושה, מה שמחייב אותנו זה מה שנאמר כאן מעל הדוכן.

דן תיכון: עלה נציג הסיעה שלך והנציג של חד"ש, והם קראו את ההודעה, ולא נאמר שם שהם מבקשים להביע אי-אמון.

דן תיכון: לכן אני עובר להצבעה בהצעות הסיכום.

דן תיכון: מה לעשות.

דן תיכון: זו עובדה.

תמר גוז'נסקי: אבל אנחנו הגשנו בשבוע שעבר הצעת אי-אמון.

האשם מחאמיד: תן לי משפט.

דן תיכון: משפט אחד, בבקשה.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, כאן מונח החומר – – –

תמר גוז'נסקי: הגשנו למזכיר.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר אני נאמתי כאן, ואני ביקשתי להביע אי-אמון בראש הממשלה.

האשם מחאמיד: אף הגשתי לסגנית מזכיר הכנסת הצעת אי-אמון בראש הממשלה, בכתב, לפי סעיף זה וזה, הצעה מנומקת בצורה יפה מאוד.

דן תיכון: חבר הכנסת מחאמיד, עכשיו הקשב לי.

דן תיכון: מה שמחייב אותנו הוא ההודעה שנציג סיעתך קרא מעל הדוכן.

תמר גוז'נסקי: לא, אדוני.

דן תיכון: תסלחי לי.

דן תיכון: תקשיבי פעם אחת.

דן תיכון: אתה יכולת לבקש מה שאתה רוצה לפני שבוע ויכולת לחזור בך היום.

דן תיכון: מה שמחייב זה מה שהודיע נציג סיעתך.

דן תיכון: לכן, אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

תמר גוז'נסקי: אדוני, אתה יודע יפה מאוד שמה שקובע הוא ההודעה בסיכום שאתה אומר בנאום מעל הבמה.

דן תיכון: נכון.

תמר גוז'נסקי: ביקשת להגיש בכתב, ואנחנו הגשנו בכתב.

דן תיכון: בסדר, גברתי.

דן תיכון: אני מציע לך לפנות לוועדת הפירושים.

תמר גוז'נסקי: זו פשוט שערורייה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

דן תיכון: בפנינו הוצגה הצעת הסיכום מטעם סיעות מד"ע-רע"ם.

דן תיכון: מי בעד?

דן תיכון: מי נגד?

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ת' חטיב – 21 נגד – 56 נמנעים – 19 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ת' חטיב לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 21; נגד – 56; נמנעים – 19.

דן תיכון: הצעת הסיכום לא נתקבלה.

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת מולדת – בעד ונגד.

דן תיכון: אפשר להצביע.

דן תיכון: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – 14 נגד – 66 נמנעים – 10 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 14; נגד – 66; נמנעים – 10.

דן תיכון: הצעת הסיכום הזאת לא נתקבלה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה על הצעת הסיכום מטעם סיעת חד"ש-בל"ד.

דן תיכון: אפשר להצביע, רבותי.

דן תיכון: הצבעה מס' 4 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת א' סעד – 14 נגד – 59 נמנעים – 29 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת א' סעד לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 14; נגד – 59; נמנעים – 29.

דן תיכון: גם הצעת הסיכום הזאת לא נתקבלה.

דן תיכון: אני עובר להצבעה האחרונה – הצעה לסיכום הדיון מטעם סיעות הליכוד-צומת-גשר – – –

חיים אורון: לא, לא, יש עוד שתי הצעות.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, יכול להיות שאני לא מסביר את עצמי כהלכה.

דן תיכון: הצעות הסיכום שלכם כללו אי-אמון.

דן תיכון: מרגע שהצבענו אי-אמון, הן אינן קיימות.

חיים אורון: אנחנו הפכנו את ההודעה של ראש הממשלה לאי-אמון.

חיים אורון: הודעת ראש ממשלה מסתיימת בקבלת הודעתו או בהודעות של סיעות אחרות – – –

דן תיכון: זה נכון, אבל אתה הפכת – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, מאותו רגע שבו נפלה הצעת האי-אמון, אנחנו מסיימים כרגיל דיון על הודעת ראש הממשלה, ובדיון הזה – – –

אהוד אולמרט: אתה טועה.

חיים אורון: חבר הכנסת אולמרט, כמו בחוק, כאשר סיעה מבקשת להפוך הצבעה על חוק מסוים לאי-אמון, מצביעים האם להפוך את ההצבעה לאי-אמון.

חיים אורון: אחר כך מצביעים על החוק לגופו.

חיים אורון: עכשיו מתקיימת הצבעה לגופה על הודעות הסיכום.

אהוד אולמרט: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, צר לי לומר לך שאתה לא צודק.

דן תיכון: אבל, מאחר שלדע

דן תיכון: תכם קיימת כאן אי-בהירות, תיטיבו לעשות אם תפנו לוועדת הפירושים, ואולי תתייעץ גם עם חבר הכנסת אלי גולדשמידט שהיה יושב-ראש ועדת הכנסת; והיו שינויים.

קריאה: תקנון זה תקנון.

דן תיכון: כן, מה לעשות.

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

רן כהן: יש פה שאלה מעניינת – – –

דן תיכון: שאל את חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

דן תיכון: הוא דאג לתקן את התקנון בסוף הכנסת הקודמת.

דן תיכון: מה לעשות?

דן תיכון: זה המצב.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על ההצעה לסיכום הדיון מטעם סיעות הליכוד-צומת-גשר, ש"ס, מפד"ל, ישראל בעלייה, הדרך השלישית, אגודת ישראל – יהדות התורה.

דן תיכון: הצבעה מס' 5 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' איתן – 57 נגד – 48 נמנעים – 2 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת מ' איתן נתקבלה.

דן תיכון: רבותי, 57 בעד, 48 נגד, שני נמנעים.

דן תיכון: הצעת הסיכום של סיעות הליכוד-צומת-גשר, ש"ס, מפד"ל, ישראל בעליה, הדרך השלישית, אגודת ישראל – יהדות התורה, התקבלה.

דן תיכון: (קריאה ראשונה)

דן תיכון: רבותי, אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעת חוק-יסוד: חופש העיסוק (תיקון מס' 2) (שמירת דינים), קריאה ראשונה – תשובת שר המשפטים.

צחי הנגבי: רבותי חברי הכנסת, על-פי סיכום בין הקואליציה לבין האופוזיציה, עם חברי הכנסת דוד ליבאי, משה שחל, רענן כהן, סיעות הקואליציה השונות, ישראל בעלייה, ועל דעת יושב-ראש ועדת החוקה, אני מביא את התיקון לחוק-יסוד: חופש העיסוק, שבא לשמור על הדינים שהיו קיימים לפני תחילת חוק היסוד הזה.

צחי הנגבי: לא אכביר מלים.

צחי הנגבי: כולם מכירים את הנושא, הוא עלה בבית הזה לא פעם.

צחי הנגבי: המטרה היא לשמור דינים על-פי הסכמה בין כל חלקי הבית לשנתיים בלבד.

צחי הנגבי: נדרש רוב של 61, לכן אני מבקש מכולם להשתתף בהצבעה.

צחי הנגבי: תודה.

יורי שטרן: לפני ההצבעה, אני מבקש להעיר הערה.

דן תיכון: בבקשה.

יורי שטרן: בדיון הקודם, שהיה במושב הראשון, ביקשה סיעת ישראל בעלייה שלא להחליט על שמירת דינים בצורה גורפת, וביקשנו שיתבצע תיקון בהצעת הממשלה וששמירת דינים תארך שנתיים בלבד.

יורי שטרן: אני שמח ששר המשפטים קיבל את דעתנו והבטיח לשנות את הנוסח בדיון בוועדת החוקה.

יורי שטרן: קיבלנו גם מכתב הבטחה מיושב-ראש ועדת החוקה – – –

דן תיכון: לא, לא, אדוני, זה לא – – –

רענן כהן: – – –

יורי שטרן: – – – ואנחנו החלטנו לתמוך בהצעת השר, בתקווה שהתיקון הזה יתבצע.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, הוא לא מנוסה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, ברגע שנעשו הסכמים, לא יכולים להצביע.

רענן כהן: אנחנו מבקשים שיניחו על שולחן הכנסת את כל ההסכמים שנעשו בסוגיה הזאת.

דן תיכון: אדוני שר המשפטים, אני מבקש ממך להשיב אם נערכו הסכמים או לא נערכו הסכמים.

צחי הנגבי: אדוני יושב-ראש סיעת העבודה, חבר הכנסת רענן כהן, אולי לא הבנת את דברי חבר הכנסת יורי שטרן.

צחי הנגבי: זה כמו שהגעתי אתך להסכם שזה יהיה לשנתיים בלבד.

צחי הנגבי: זה לא הסכם, זו התחייבות שלנו כממשלה, שאנחנו נדרוש בכנסת ששמירת דינים תהיה לשנתיים בלבד.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על חוק-יסוד: חופש העיסוק (תיקון מס' 2) (שמירת דינים), קריאה ראשונה, והעברתו לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

דן תיכון: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 68 נגד – 2 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: חופש העיסוק (תיקון מס' 2) (שמירת דינים), לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 68, נגד – 2, נמנע – 1.

דן תיכון: הצעת החוק עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

שמריהו בן-צור: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת הממשלה להחיל דין רציפות על הצעות חוק, ותחילה על הצעת חוק הבזק (תיקון מס' 15) – במקורה (תיקון מס' 11) – התשנ"ו–1995, קריאה ראשונה.

7 קריאה: מבקש להצביע עוד פעם.

שמריהו בן-צור: אנחנו ניגשים להצבעה.

שמריהו בן-צור: הצבעה מס' 8 בעד הודעת הממשלה – 10 נגד – 1 נמנעים – אין הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הבזק (תיקון מס' 15), התשנ"ו–1995, נתקבלה.

שמריהו בן-צור: עשרה בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

שמריהו בן-צור: ההצעה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הבזק (תיקון מס' 15) (תיקון מס' 11) (שידור משנה של שידור חוץ בטלוויזיה בכבלים), התשנ"ו–1995, שמספרה 2342, נתקבלה.

שמריהו בן-צור: אנחנו ניגשים להצעת חוק איכות הסביבה (דרכי ענישה) (תיקוני חקיקה), התשנ"ו–1996 – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק איכות הסביבה (דרכי ענישה) (תיקוני חקיקה), התשנ"ו–1996, נתקבלה.

שמריהו בן-צור: ההצעה התקבלה.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 2) (העסקה שלא כדין והבטחת תנאים הוגנים), התשנ"ו–1995, קריאה ראשונה – מי בעד החלת דין רציפות?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק עובדים זרים (תיקון מס' 2) (העסקה שלא כדין והבטחת תנאים הוגנים), התשנ"ו–1995, נתקבלה.

שמריהו בן-צור: ההצעה התקבלה.

קריאה: יש נמנעים.

שמריהו בן-צור: יש נמנע אחד.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק התגמולים לאסירי ציון ובני משפחותיהם (תיקון), התשנ"ו–1995, קריאה ראשונה – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: הודעת המממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק התגמולים

שמריהו בן-צור: התקבלה ההצעה להחיל דין רציפות על הצעת חוק זו.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון מס' 2), התשנ"ו–1996, קריאה ראשונה – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: בעד הודעת הממשלה – רוב

שמריהו בן-צור: נמנעים – 1

שמריהו בן-צור: דין רציפות חל על חוק זה.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 17), התשנ"ד–1993 – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הנכים (תגמולים

שמריהו בן-צור: ההצעה להחיל דין רציפות התקבלה.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק החברות, התשנ"ו–1995, קריאה ראשונה – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק החברות,

שמריהו בן-צור: דין הרציפות חל על חוק זה.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 19) (הסדרי טיעון), התשנ"ה–1995, קריאה ראשונה – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: הצבעה הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 19) (הסדרי טיעון), התשנ"ה–1995, נתקבלה.

שמריהו בן-צור: דין הרציפות על חוק זה חל.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק הערבות (תיקון מס' 2) (ערבויות מוגנות), התשנ"ו–1995, קריאה ראשונה – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: בעד הודעת הממשלה – רוב

שמריהו בן-צור: נמנעים – 1

שמריהו בן-צור: מס' 2) (ערבויות מוגנות), התשנ"ו–1995, נתקבלה.

שמריהו בן-צור: דין רציפות חל על חוק זה.

שמריהו בן-צור: יש נמנע אחד.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק לאיסור תחרות לא הוגנת, התשנ"ו–1996, קריאה ראשונה – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לאיסור תחרות

שמריהו בן-צור: ההצעה התקבלה.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – עיכוב, מעצר ושחרור), התשנ"ה–1995 – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: דין רציפות חל על חוק זה.

שמריהו בן-צור: הצעת חוק רשות הדואר (תיקון מס' 7), התשנ"ו–1996, קריאה ראשונה – מי בעד?

שמריהו בן-צור: מי נגד?

שמריהו בן-צור: מי נמנע?

שמריהו בן-צור: הצבעה הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק רשות הדואר (תיקון מס' 7), התשנ"ו–1996, נתקבלה.

שמריהו בן-צור: דין רציפות חל על חוק זה.

שמריהו בן-צור: (קריאה ראשונה)

שמריהו בן-צור: אנחנו עוברים להצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין.

שמריהו בן-צור: את ההצעה יציג ממלא-מקום שר המשפטים.

שמריהו בן-צור: בבקשה, השר.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, התשנ"ז–1996.

צחי הנגבי: מטרת החוק היא להקים מרכז שיכלול ארכיון, אתר הנצחה ומכון ללימודים מתקדמים.

משה גפני: למה צריך לזה חוק?

צחי הנגבי: כל דבר שהממשלה מקימה חייב לקום על-פי חוק.

משה גפני: לא מספיקה החלטת ממשלה?

צחי הנגבי: לא.

צחי הנגבי: נדרשת הקצאה תקציבית, ואני עוד אסביר פה סוגיות שנוגעות להחלטות שנפלו בוועדת השרים לסמלים וטקסים.

צחי הנגבי: המרכז הזה, שכולל, כאמור, כמה אלמנטים, אמור להנציח לדורות את פועלו ומורשתו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין.

צחי הנגבי: יצחק רבין, זכרו לברכה, סימל עבור רבים את דמות הישראלי הציוני החדש.

צחי הנגבי: במשך שנים רבות הוא עשה למען ביטחון המדינה, החל משירות בפלמ"ח, דרך ראשות המטה הכללי של צה"ל במלחמת ששת הימים, ועד לכהונה כראש הממשלה וכשר הביטחון.

צחי הנגבי: גם בתחומים רבים אחרים שבהם פעל, כשגריר של מדינת ישראל בארצות-הברית, כשר וכראש ממשלה, חותמו היה חותם ייחודי והוא תרם תרומה מכרעת להתפתחות מדינת ישראל והחברה הישראלית.

צחי הנגבי: פועלו ומשנת חייו של יצחק רבין התאפיינו באהבת הארץ ובאהבת העם.

צחי הנגבי: גם בימים שבהם היתה מדיניותו שנויה במחלוקת, גם אלה שנאבקו כנגדו – ניתן לומר, מרביתם – עדיין ראו בו סמל ומופת לישראלי הפטריוט.

צחי הנגבי: ביום י"ב בחשוון התשנ"ו, 4 בנובמבר 1995, רצחה יד זדים את יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל.

צחי הנגבי: בעקבות הרצח החליטה ממשלת ישראל על הקמת המרכז.

צחי הנגבי: הארכיון, שהוא חלק מהמרכז הזה, יכיל חומר ארכיוני שנוגע לפועלו האישי של יצחק רבין ויהווה חלק מארכיון המדינה.

צחי הנגבי: באתר ההנצחה שבמרכז תתקיים תערוכה מתמדת של מוצגים, תערוכה שתעלה את זכר חייו ומותו של יצחק רבין.

צחי הנגבי: כמו-כן יתקיימו באתר באופן סדיר פעילויות הנצחה ופעולות חינוך והסברה הקשורות בפועלו ובמורשתו.

צחי הנגבי: המכון ללימודים מתקדמים שבמרכז יפעל להעמקת ולהעשרת הידע בנושאי היסטוריה, מדיניות, חברה, תרבות, כלכלה וביטחון, תוך שימת דגש על חזונו, פועלו ומורשתו של יצחק רבין.

צחי הנגבי: במכון תתקיים גם פעילות אקדמית ענפה, שתכלול סמינרי מחקר, הרצאות פומביות, כנסים בהשתתפות מיטב החוקרים, פרסום מחקרים ופעילויות נוספות.

צחי הנגבי: למרכז תהיה מועצה בת 27 חברים, נציגי גופים שונים.

צחי הנגבי: המועצה הזאת תהיה אחראית להתוויית מדיניותו הכללית של המרכז, ומתוכה ייבחר ועד מנהל.

צחי הנגבי: ניהול המרכז יהיה בידי ראש המרכז, אדם שיהיה בעל מעמד בתחום ההשכלה הגבוהה, בתחום מדעי הרוח או החברה, ולצדו יפעלו ועדה חינוכית וועדה מדעית.

צחי הנגבי: אני מאמין, רבותי חברי הכנסת, כי המרכז יצליח לשמר ולהעביר לדורות הבאים את הרצון והנחישות שאפיינו את יצחק רבין בפועלו למען מדינת ישראל.

צחי הנגבי: אנחנו מקווים, שהמרכז גם יהווה סמל לאיתנותה של הדמוקרטיה הישראלית, הוכחה לכך שמעשי אלימות נתעבים מקומם לא יכירם בחברה שלנו, שחילוקי דעות – ויש, והם לא ייעלמו גם בכנסת הזאת, חילוקי דעות נוקבים בין חלקי הבית בתחומים רבים, ובעיקרם בסוגיות של שלום וביטחון – לא יצליחו לאורך זמן לקרוע קרע ולשסות איש ברעהו.

צחי הנגבי: אנחנו, חברי הכנסת, קיבלנו הצעת חוק שחתומה על-ידי כמה חברי כנסת – חיים אורון הוא אחד מהם, יוסי שריד ואחרים – הצעת חוק זו אמורה, מבחינת היוזמים, להשתלב בהצעת החוק הממשלתית ויחד עמה להגיע אל שלב הקריאה הסופית.

צחי הנגבי: על-פי בקשתו של חבר הכנסת אורון, הבאתי את הצעת החוק הזאת לעיונו של יושב-ראש הוועדה לסמלים וטקסים, סגן ראש הממשלה ושר התיירות חבר הכנסת משה קצב, ואנחנו בוודאי, בוועדת הסמלים והטקסים, נקיים בקרוב דיון בהצעת החוק הזאת.

צחי הנגבי: המלצת הוועדה תובא בפני ועדת השרים לחקיקה, שאני עומד בראשה, וייתכן שאפשר יהיה לשזור אלו באלו אלמנטים מהצעת החוק הממשלתית יחד עם הצעת החוק הפרטית, שעליה חתומים, כאמור, כמה חברי כנסת.

צחי הנגבי: אנחנו מבקשים מהכנסת לאשר את ההצעה בקריאה ראשונה, להעבירה לדיון בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת על מנת להשלים את הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

צחי הנגבי: לוח הזמנים פה הוא כזה, שהיינו מבקשים שהבית יסיים בהקדם את התהליכים הפרלמנטריים הנוגעים למימוש החוק, כדי שהחוק הזה יהפוך להיות טבוע בספר החוקים של מדינת ישראל לקראת יום 4 בנובמבר, בתאריך הלועזי, שבו שמו שלוש יריות אקדח קץ לחייו של ראש הממשלה.

צחי הנגבי: חבר הכנסת זיסמן, רצית לשאול.

עמנואל זיסמן: איפה יהיה האתר?

עמנואל זיסמן: האם נכון שכבר נקבע מקומו?

עמנואל זיסמן: דווקא כמי שנולד בירושלים, כמי שנלחם במלחמת העצמאות למען שחרורה של ירושלים וכמי שנלחם על איחודה של ירושלים – צריך היה האתר לזכרו לא להיות בתל-אביב אלא בירושלים.

צחי הנגבי: הצעת החוק שהונחה על שולחן הכנסת, ויש בה פרטים רבים, היא למעשה הצעה ראשונית שחברי ועדת החינוך והתרבות של הכנסת מוסמכים לשנותה, לגרוע ממנה או להוסיף עליה.

צחי הנגבי: למעשה מסתיים תפקיד הממשלה ביום שבו היא מבקשת את אישור הכנסת להצעת החוק הראשונית.

צחי הנגבי: מרגע שהחוק עובר לוועדה, חזקה על הכנסת שתכלול את כל השיקולים במסגרת מכלול הדיונים שיהיו בה.

צחי הנגבי: אני אישית, כיליד ירושלים וכבן ירושלים, אני יכול להביע הזדהות עם מה שאתה, חבר הכנסת זיסמן, אומר, אבל אני מעריך שהנושא הזה בוודאי קשור גם לעמדתה של המשפחה, שייתכן שמצאה לנכון לציין אתר מסוים, וליוזמתם של גורמים אחרים שנוטלים חלק במהלך הזה.

צחי הנגבי: מן הראוי באמת שהנושא כפי שאתה מעלה יגיע לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

צחי הנגבי: אינני יודע אם אתה חבר בוועדה הזו, אך אתה בוודאי יכול לתרום.

שמריהו בן-צור: הוא יושב-ראש ועדת החינוך.

עמנואל זיסמן: אני משתדל להישאר אנונימי.

צחי הנגבי: אני כמובן סומך עליך, חבר הכנסת זיסמן, שתמשיך את הפעילות בתחום הזה.

צחי הנגבי: אני חושב שיפה דווקא שדקות לא ארוכות לאחר הרגע שבו הבית נחלק בהצבעת אי-אמון, בין אופוזיציה לבין קואליציה, דווקא ביום כזה החוק הזה יוכיח בתוך דקות ספורות את אחדותה של הכנסת כולה ואת יכולתה למצוא לעצמה את חובת הלכידות וליכוד השורות גם בתחומים שאך לפני חודשים ספורים הסעירו את נפשה של האומה ואיימו על נפשה ועל שיווי משקלה.

צחי הנגבי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, ומקווה שהכנסת תאשר את הצעת החוק.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: נרשמו 43 חברים; הרשימה סגורה.

שמריהו בן-צור: כל חבר ידבר שלוש דקות.

שמריהו בן-צור: מי שלא נוכח, בוודאי יוכל לדבר.

שמריהו בן-צור: ראשון הדוברים – חבר הכנסת שבח וייס, בבקשה.

שמריהו בן-צור: הבא אחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: ידידי היושב-ראש, חברי הכנסת, איני רוצה ואיני חושב שיהיה זה הגיוני, בדיון בקריאה ראשונה, במסגרת של שלוש דקות, לעסוק בתוכן המפורט.

שבח וייס: יש כאן הרבה מאוד שאלות שצריך יהיה לתת להן תשומת לב רצינית מאוד בדיון בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

שבח וייס: ביקשתי רשות דיבור בגלל נושא החוק, בגלל יצחק רבין יקירנו שאיננו אתנו ומשום שהארץ מוכתמת ותישאר מוכתמת בדמו לעולמי עד.

שבח וייס: עד לפני ארבעה חודשים הייתי יושב-ראש הכנסת, ומחלון לשכתי נשקף הר-הרצל.

שבח וייס: כל פעם שהייתי מסתכל לכיוון ההוא, הייתי משתתק לכמה דקות והיה לי קשה לחזור לעבודתי.

שבח וייס: אנחנו יושבים כאן, יצחק רבין איננו, והוא טמון פה ברגבי ירושלים, חבר הכנסת זיסמן, בירושלים שבה נולד.

שבח וייס: זה יותר מאסון.

שבח וייס: באופן טבעי יש לבטים, כי אנו בהחלט רוצים כמדינה וככנסת לשמר זיכרון על בסיס הסכמה רחבה ככל האפשר.

שבח וייס: אני אומר זאת למען הדור הבא, הדור שלא יהיה שותף להסתה לרצח.

שבח וייס: הדור הבא וזה שאחריו, כבר לא יהיה בהם איש מאלה שהיתה להם תרומה רשלנית נפשעת לביצוע הרצח הזה.

שבח וייס: לכן, ככנסת אנחנו צריכים לחשוב קדימה.

שבח וייס: מבחינתי היה עדיף להמתין שנה, שנתיים, שלוש, ארבע וחמש שנים.

שבח וייס: אני אומר לכם זאת לא על דעת סיעתי אלא על דעתי.

שבח וייס: חוקים כאלה, מטבע הדברים עושים ריטואליזציה, והריטואל הוא גם פתח מילוט.

שבח וייס: אני חושב שהפצע הזה היה צריך להיות פעור חמש, שש, שבע שנים.

שבח וייס: כל אחד היה צריך לעשות את החשבון האישי והקבוצתי שלו מול הפצע הזה.

שבח וייס: יש על מה לבוא חשבון.

שבח וייס: אני זוכר את הפגנות האימה והפגנות האופל, לא בשל העובדה שהיו הפגנות – האם אפשר להתנגד להפגנות במשטר דמוקרטי?

שבח וייס: – אלא בגלל התכנים, בגלל הטקסטים.

שבח וייס: דברים מחרידים, איזו דמוניזציה של יצחק רבין; מוטיבים שעל-פי כל אמות המידה האובייקטיביות הם מוטיבים פאשיסטיים נטו – נטו פאשיסטיים.

צבי הנדל: שהושתלו על-ידיכם באמצעות השב"כ.

שבח וייס: אני לא מדבר, חבר הכנסת הנדל, על הקטע הזה שהוא בספק, אני לא מדבר על המודעה הקונקרטית הזאת.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת צבי הנדל אמר שאת המוטיבים הפאשיסטיים אנחנו השתלנו.

שמריהו בן-צור: חלילה, חס ושלום.

שבח וייס: חבר הכנסת גולדשמידט, אני יודע, הוא מתכוון לקטע אחד שהוא כאילו – – –

אלי גולדשמידט: מכיוון שאני מכיר אותו, ואני מאוד מעריך אותו, אני יודע שהוא לא התכוון למה שאמר.

שמריהו בן-צור: יפה, המשך בבקשה.

שבח וייס: אני מסכם: לעניין הקונקרטי שאתה מתכוון אליו, אני מוכן בשלב זה להניחו בצד.

שבח וייס: יש מוטיב פאשיסטי בכל סוג של לאומיות שמתגלגל ללאומנות.

שבח וייס: אין מה לעשות.

שבח וייס: אנחנו היהודים היינו הקורבן הנורא מאוד של הפאשיזם, לכן היה קשה לנו במשך הרבה מאוד שנים לבטא את המלה הזאת בהקשר פנימי.

שבח וייס: מה לעשות, עברו 50 שנה וצריך להגיד את הדברים האלה.

שבח וייס: אני זוכר שגם בכנסת היה סיפור לא של קריאות ביניים וכן הלאה, שאתו יכול כל יושב-ראש כנסת להתמודד על-פי אופיו.

שבח וייס: היתה פה השתקה מאורגנת בזמן נאומי יצחק רבין ושמעון פרס.

שבח וייס: היה ניסיון השתקה מאורגן.

שבח וייס: את חופש הביטוי הפכו לחופש השיסוי.

שבח וייס: היו דברים קשים.

שבח וייס: אני לא אומר שהמונים התכוונו לתוצאה הזאת, אבל אין שום סוג של סטייה ושל עבירה שלא בודקים את הסביבה שבה הוא צומח.

שבח וייס: פתאום מבקשים להתנתק כאן מהסביבה, וקשה מאוד להתמודד עם התופעה הזאת.

שבח וייס: הניסיונות לדה-לגיטימציה של הכנסת: לכנסת אין מנדט.

שבח וייס: אין מנדט לכנסת.

שבח וייס: ניסיון לארגן משאל-עם פרטי במקום כנסת.

שבח וייס: דברים נוראים, אנטי-דמוקרטיים, שבשיאם נרצח יצחק רבין קורבן השלום.

שבח וייס: אני יודע שאני באופן אישי התמודדתי עם הבעיה, באותו לילה קשה מנשוא שהיה לי כאן בזמן אישור הסכם אוסלו ב', בזמן שהתקיימה אותה הפגנה מחליאה, מפלצתית, פאשיסטית ביסודה.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום גלגל אלי אחר כך פתק על אותו אירוע שאתה מדבר עליו, חבר הכנסת הנדל, אירוע שנמצא עדיין בבירור.

שבח וייס: ניהלתי את הישיבה וגיניתי באופן חריף מאוד את התופעה.

שבח וייס: קראתי אז למשטרת ישראל וליועץ המשפטי להשתמש בצילומים של משתתפי ההפגנה ולאסור אותם.

שבח וייס: כל חברה דמוקרטית נאבקת בעוצמה נגד פאשיסטים.

שבח וייס: לא עשו את זה.

שבח וייס: ואז ביקש ממני חבר הכנסת נתניהו, שהיה יושב-ראש האופוזיציה, להצטרף לגינוי.

שבח וייס: קיבלתי הכרעה קשה מאוד, ידעתי שהוא נאם על אותה מרפסת.

שבח וייס: אתם זוכרים מה קרה לי כאן: הסיעה שלי וסיעת מרצ.

שבח וייס: זה היה דבר נורא, מייסר ממש.

שבח וייס: כעסו עלי.

שבח וייס: האיש הכי אהוב עלי מאז אני בארץ הזאת, יצחק רבין יקירי ואהובי, כעס, וזה כאב לי מאוד, והוא יצא.

שבח וייס: אחר כך ביקשתי שישוב, והוא אמר כאן כמה דברים שצריך לחרוט אותם על כל מצבות הזיכרון, בגנות הצביעות.

שבח וייס: כאן, במיקרופון הזה, תיגעו בו, כאן נגע רבין באחד מנאומיו האחרונים בכנסת הזאת.

שבח וייס: חשבתי שסביב הגינוי של התופעה הזאת כדאי לרכז את הכנסת כולה.

שבח וייס: באותו בוקר היתה לי שיחה עם בנימין נתניהו.

שבח וייס: ביוזמתי צלצלתי לביתו אחרי כל מה שקרה.

שבח וייס: אחר כך שוחחנו עוד פעמיים, גם אחרי האסון.

שבח וייס: קראתי לו בשמו הפרטי, כי היה בינינו דיבור, ואפילו אינטנסיבי.

שבח וייס: אמרתי לו: למה אתה צריך ללכת להפגנות האלה?

שבח וייס: הוא אמר:

שבח וייס: מה אני אשם בזה ש-300-150-40-30 כהניסטים ואחרים נאחזים בהם והופכים אותם לסיוט?

שבח וייס: אמרתי: אל תלך לשם.

שבח וייס: אתה כנציג של מפלגה חשובה, גדולה, עם מסורת ליברלית, דמוקרטית, אל תלך לשם.

שבח וייס: עובדה היא שהרבה חברים מהנהגת מפלגתך לא הולכים לשם.

שבח וייס: הרי שם קרעו לגזרים את דוד לוי גם כן באותו ערב.

שבח וייס: כבר היה מאוחר מדי.

שבח וייס: אני אצביע בעד החוק הזה, אף שאני מסיים ואומר, הייתי רוצה שבעוד כמה שנים ייעשה החשבון האכזרי הזה, הנוקב, האמיתי, איך קרה שבמדינת ישראל, באווירה ובאקולוגיה מחליאה ומחרידה, הבאנו בסופו של דבר לכך, הביאו בסופו של דבר לכך שמישהו גם הוציא את המסקנות והרג אותו.

שבח וייס: אבל אני אתמוך בחוק.

בנימין אלון: אפשר לשאול שאלה?

שבח וייס: לא, בוא נעזוב את זה.

שמריהו בן-צור: לא, הנח לזה.

שבח וייס: אני מוכן לענות.

שבח וייס: כל אחד בכאבו.

שבח וייס: לא אהבתי גם את ההשתתפות שלך בהפגנות, חבר הכנסת אלון.

בנימין אלון: בשורה התחתונה – – –

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חגי מירום, אחריו – חבר הכנסת מאיר שטרית.

שמריהו בן-צור: בבקשה.

צחי הנגבי: חבל על הזמן.

בנימין אלון: – – –

צחי הנגבי: אנחנו מאשרים את החוק, למרות האופוזיציה.

בנימין אלון: בשורה התחתונה, חבר הכנסת וייס, נתניהו היה צבוע כשהוא גינה את הכרזה הזאת.

בנימין אלון: כואב הלב.

צבי הנדל: חבר הכנסת מירום, יש לי בקשה, באמת מכל הלב.

צבי הנדל: האמינו לי, כואב לי ולחלק גדול, הרוב המוחלט בעם ישראל, הרצח הזה.

צבי הנדל: תעשו מאמץ, אל תדחקו מאתנו את הכאב הזה ותהפכו אותו לכאב שלכם בלבד.

צבי הנדל: אני מבקש, תאמר את מה שיש לך לומר, אבל שיעמוד לנגד עיניך שנרצח ראש הממשלה של כולנו, וזה כואב לכולנו.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חגי מירום, בבקשה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין אחד בארץ הזו שהוא שפוי, בר-דעת, שוחר דמוקרטיה, שיכול להתנגד להצעת חוק כזו, שמטרתה להנציח את זכרו של יצחק רבין.

חגי מירום: אי-אפשר.

חגי מירום: ומי שאינו מוכן להיות שותף להנצחת זכרו של יצחק רבין בנסיבות הנוראיות האלה של הירצחו, אינו יכול לבוא בקהל עדת הדמוקרטיה הישראלית.

חגי מירום: לכאורה יש מקום לתמוך בהצעת חוק זו, ואפילו הייתי רוצה לראות את הבית הזה מתאגד כולו בהצבעה בעד הצעת החוק.

חגי מירום: עם זה, יש דברים שאי-אפשר שלא לומר אותם, חבר הכנסת צבי הנדל.

חגי מירום: אין לי כל ספק שאנשים כמוך כואבים, כאבו ויכאבו את הירצחו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

חגי מירום: יש שאלה מהי משמעות הנצחת דמותו של יצחק רבין.

חגי מירום: קודם כול, במבוא להצעת החוק, כשאני קורא כי ממשלת ישראל החליטה להנציח את דמותו ופועלו של יצחק רבין, עולה בי הספק כיצד יונצחו דמותו ופועלו של יצחק רבין.

חגי מירום: במה יושמו שם הדגשים באשר לדמותו ולפועלו של יצחק רבין?

צחי הנגבי: יש מועצה.

חגי מירום: וכשאני ממשיך וקורא את פרטי הצעת החוק, אני רואה שיש כאן כוונה, למשל, להנציח את דמותו ופועלו של יצחק רבין כלוחם, כמצביא וכמדינאי, ועדיין אינני יודע.

חגי מירום: הרי אין כל ספק שכולנו נרצה להנציח את דמותו כלוחם וכמצביא.

חגי מירום: אבל מהי משמעותה של המלה "מדינאי"?

חגי מירום: לאן היא תוביל אותו מרכז להנצחת זכרו של רבין?

חגי מירום: אני רוצה להזכיר לכם, שרק לפני דקות אחדות עמד כאן על דוכן הכנסת שר החוץ של ממשלת ישראל והשתמש במונחים שלפיהם רבין, זיכרונו לברכה, והממשלה הקודמת השאירו כאן אדמה חרוכה.

חגי מירום: אני מצטט את דבריו.

צבי הנדל: בנושא הכלכלי.

חגי מירום: בנושא הכלכלי.

חגי מירום: ומי שיכול להשתמש במונח כזה – אדמה חרוכה – כלפי מי שעמד בראש הממשלה הקודמת והוביל את מדינת ישראל במישורים שהוא הוביל אותה בהם, תרשו לי לשים סימן שאלה גדול – לא רוצה להגיד להטיל ספק, אבל לפחות לשים סימן שאלה – באשר לשאלה כיצד תונצח הדמות הזאת.

חגי מירום: וכאשר אני מסתכל על סימן ד' בהצעת החוק, ואני מזמין אתכם לקרוא בהצעת החוק, אני רואה שבסימן ד' נאמר, כי "המרכז יקים מכון ללימודים מתקדמים; המכון יפעל להעמקת ולהעשרת הידע בכל הקשור להיסטוריה, למדיניות, לחברה, לתרבות, לכלכלה ולביטחון של מדינת ישראל, תוך שימת דגש על חזונו, פועלו ומורשתו של יצחק רבין".

חגי מירום: אין פה אפילו פעם אחת שמוזכרת המלה "השלום".

שבח וייס: גם הרצח לא מוזכר.

חגי מירום: תהליך השלום.

חגי מירום: גם הרצח של יצחק רבין אינו מוזכר כאן, ולא בכדי הוא אינו מוזכר כאן, מפני שאם אנחנו מדברים על מרכז להנצחתו – – –

אלכסנדר לובוצקי: אתה משחת מלים.

אלכסנדר לובוצקי: זו הצעת חוק שהוכנה על-ידי הממשלה הקודמת.

חגי מירום: רגע אחד.

חגי מירום: אינני עומד כאן מתוך רצון להתנצח עם מישהו.

חגי מירום: אני מעלה כאן סימני שאלה – – –

עמנואל זיסמן: המורשת שלו היא לא שלום?

חגי מירום: זו השאלה, חבר הכנסת זיסמן, שאני שואל כאן.

חגי מירום: האם יהיה בידינו האומץ ותהיה בלבנו הנכונות ונהיה פתוחים די הצורך כדי לומר גם את המלה המפורשת הזו, שיש חלקים בבית הזה שנחרדים ממנה, ששמה השלום?

חגי מירום: אני אצביע פה בעד הקמת המרכז, אבל אני אומר שבין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית אתבע את הכנסת המונח "השלום" אל הצעת החוק הזו, למען ידעו כולם, שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, הנהיג מדיניות של שלום, פתח תהליך של שלום ותרם תרומה שלא תסולא בפז לעם ישראל בתחום השלום.

שמריהו בן-צור: תודה לחבר הכנסת מירום.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת מאיר שטרית, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן.

צחי הנגבי: – – –

שמריהו בן-צור: בבקשה, כבוד השר.

צחי הנגבי: אני רוצה רק להביע צער על הדרך ועל הכיוון הכללי שאליהם מתקדם הדיון הזה.

צחי הנגבי: לא שציפיתי שהדיון הזה כל-כולו יהיה באווירה של אהבת האופוזיציה את הקואליציה ולהיפך, אבל כבר מדבריהם של שני הנואמים הראשונים אני רואה – – –

שבח וייס: בעיקר הראשון.

שבח וייס: הוא היה סולידי מאוד.

צחי הנגבי: לא, גם חבר הכנסת חגי מירום.

צחי הנגבי: יש לי טענה, מכיוון שבסך הכול באמת אינני רואה איפה יש טעם לתקוף דווקא את הממשלה הזאת על כך שהיא בחרה להביא חוק שנוסח על-ידי קודמתה, מלה במלה, והחליטה לקדמו.

צחי הנגבי: היא לא עשתה טובה לאיש, זו חובתה, אבל נדמה לי שקצת מוזר לתקוף את – – –

שמריהו בן-צור: החוק הזה נוסח על-ידי הממשלה הקודמת?

צחי הנגבי: בוודאי.

צחי הנגבי: זה נראה לי מוזר.

צחי הנגבי: אני מבין שאפשר לתקוף את האופוזיציה דאז, וזה מה שעשה חבר הכנסת שבח וייס.

צחי הנגבי: אני לא רוצה להתכתש ולהשיב לו.

צחי הנגבי: כבר קיימנו ויכוחים בסגנון הזה – מי הוסיף ומי פגע ומי היה ציני ומי אמר מה.

צחי הנגבי: עשינו את זה עד מערכת הבחירות.

צחי הנגבי: מ-29 במאי, לפחות מבחינתנו, תם הוויכוח ההוא, יש ויכוחים חדשים.

שבח וייס: – – –

צחי הנגבי: הוא תם.

צחי הנגבי: מבחינתנו הוא תם, כי אנחנו לא מעוניינים להיגרר לביב השופכין הזה שאתם כרכתם אותנו בו בשעתנו, כי אנחנו חושבים, חבר הכנסת וייס – – –

ענת מאור: – – –

שבח וייס: באמת.

שבח וייס: אתה לפעמים מפה עשית סבוטאז' – – –

צחי הנגבי: זו זכותך.

צחי הנגבי: כנראה מרגע שאתה מאבד את הדרת הכבוד של היותך יושב-ראש כנסת, אתה חוזר להיות – לא יודע איך לקרוא לזה בלי לפגוע, ואני לא מעוניין לפגוע בך.

צחי הנגבי: נדמה לי שהנאום שלך כאן

צחי הנגבי: היה נאום שאתה לא תשתבח בו, אבל לא משנה, זו זכותך.

שבח וייס: זה היה הכי עדין שאני יכול.

צחי הנגבי: אני לא חושב שבכלל – – –

ראובן ריבלין: כבוד יושב-ראש הכנסת לשעבר, אתה הצגת למעשה את הממשלה הזאת כאילו היא לא לגיטימית להגיש את חוק רבין.

ראובן ריבלין: כל אדם, כל בר-בי-רב היה מבין זאת כך.

ראובן ריבלין: רק אל תגיד שאתה לא התכוונת לזה.

צחי הנגבי: אני רק יכול להביע, אדוני היושב-ראש – – –

ענת מאור: – – –

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש.

ראובן ריבלין: – – –

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת ריבלין, אני מבקש פעם שנייה.

צחי הנגבי: שוב, אני רוצה לומר לחברי האופוזיציה – הרי יש לנו ויהיו לנו עוד מאות ויכוחים בנושאים הקשורים לאופי היחסים בין אופוזיציה ובין הקואליציה לעבר ולעתיד ולהווה.

צחי הנגבי: חבל שבנושא כזה, שאמור היה להיות בקונסנסוס לפחות בתחום הספציפי הזה של הנצחת מורשתו של יצחק רבין, נחזור להתנצחויות שאין להן טעם.

צחי הנגבי: מה עוד שהחוק הזה כל כולו הוא פרי ניסוחה של ממשלת

צחי הנגבי: כם שלכם.

צחי הנגבי: אם יש לכם טענות, תבואו אל עצמכם בטענות.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: אני מבקש מחבר הכנסת מאיר שטרית – בבקשה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בראש דברי אני מבקש לקרוא מתוך הצעת החוק עצמה: "יצחק רבין, ראש הממשלה ושר הביטחון, נולד בירושלים, בא' באדר התרפ"ב, 1 במרס 1922, ונרצח בתל-אביב בידי מתנקש יהודי במוצאי שבת, י"ב בחשוון התשנ"ו, 4 בנובמבר 1995.

מאיר שטרית: הוא סימל עבור רבים את דמות הישראלי הציוני החדש.

מאיר שטרית: כל ימיו עשה למען הגנת העם, בניית המדינה ועיצוב דמותה.

מאיר שטרית: יצחק רבין, מן הדמויות המרכזיות בדור התקומה, הטביע חותם ייחודי ותרם תרומה מכרעת להתפתחותה של מדינת ישראל והחברה הישראלית.

מאיר שטרית: בנערותו התגייס לפלמ"ח ולחם על ירושלים במלחמת העצמאות בתפקיד מפקד חטיבה.

מאיר שטרית: שירת בצה"ל וכיהן בתפקיד הרמטכ"ל במלחמת ששת הימים, שבה שוחררה ואוחדה ירושלים.

מאיר שטרית: שימש שגריר בארצות-הברית, שר בממשלות ישראל וראש הממשלה בשתי תקופות כהונה, והיה חתן פרס נובל לשלום.

מאיר שטרית: מסכת חייו של יצחק רבין היא סיפורו של דור שלם מבני היישוב שהקים את המדינה, בנה את הארץ והגן עליה.

מאיר שטרית: משנתו ופועלו התאפיינו באהבת הארץ ובאהבת העם.

מאיר שטרית: דמותו ופועלו של יצחק רבין היו צירוף ייחודי של לוחם, מצביא ומדינאי.

מאיר שטרית: ממשלת ישראל החליטה להנציח את דמותו ופועלו ולהקים '

מאיר שטרית: מרכז להנצחתו של יצחק רבין אשר יפעל במסגרת חוק מיוחד שיוצע מטעם הממשלה לכנסת'.

מאיר שטרית: החוק המוצע בזה בא ליישם את החלטת הממשלה".

מאיר שטרית: אני חושב, רבותי חברי הכנסת, שאחרי ההקדמה הזו שמופיעה בהצעת החוק, כל מלה מיותרת.

מאיר שטרית: יצחק רבין היה ככל הכתוב בחוק הזה ויותר, וטוב עשתה הממשלה שהביאה את החוק הזה.

מאיר שטרית: אני גאה בהצעת החוק של הממשלה להנצחת שמו ודמותו של יצחק רבין.

מאיר שטרית: חובתנו, בדיון הזה, להתאחד סביב המטרה הזו, ואני מקווה שבוועדה יידונו כל הסייגים שיש לאנשים שונים, בין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית.

מאיר שטרית: לא כאן המקום לעורר ויכוח, לא אחרי מה שקרה לנו.

מאיר שטרית: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת מיכאל איתן, ואחריו – חבר הכנסת שאול יהלום.

קריאה: ואחריו?

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון.

קריאה: ואחריו?

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת רפאל אלול.

אלי גולדשמידט: ואחריו?

אלי גולדשמידט: אני שואל כי הם לא נמצאים.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנצחת זכרו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, היא נושא טעון ומורכב בשל הנסיבות שהביאו לסילוקו מעמדתו על-ידי רצח נתעב.

מיכאל איתן: נושא ההנצחה צריך להכיל את שני האלמנטים שעליהם אנחנו דנים: האחד, הנצחת זכרו כראש ממשלה, כפי שנהגנו כלפי כל ראשי הממשלות בישראל.

מיכאל איתן: האספקט השני שהופך את הנושא הזה לנושא ייחודי – וכולם מרגישים שיש כאן

מיכאל איתן: אספקט ייחודי – הוא הנושא של הדמוקרטיה בישראל.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים שמהרע הזה תצמח טובה כלשהי, לקחים כלשהם, והלקחים מכוונים לחיזוק הדמוקרטיה, כי האקדח שרצח את יצחק רבין היה מכוון לא רק נגדו כאדם, לא כנגד מפלגה זאת או אחרת, אלא כנגד כל מי שמאמין בדמוקרטיה, בשכנוע על-ידי ויכוח ופתק הבוחר.

מיכאל איתן: יש כאלה הסבורים שהם לא דוגלים בדמוקרטיה, יש הרבה אנשים כאלה בכל מיני מקומות בעולם, ואם הם עוברים על החוק הם עבריינים, ואם הם רוצחים הם רוצחים.

מיכאל איתן: אבל כאשר קרה בישראל כדבר הזה, זאת ההזדמנות של כל מגיני הדמוקרטיה לקרוא תיגר כנגד אותם חוגים, להתמודד אתם רעיונית, להסביר ולשכנע.

מיכאל איתן: אבל כאשר יש כאלה שרוצים להפוך, חבר הכנסת מאיר שטרית, את מעשה הרצח הנתעב הזה להון פוליטי, הרי הם לא חיכו דקה וחצי – השלטים "נתניהו רוצח" הופיעו דקה אחרי שהדבר הזה נודע.

מיכאל איתן: הם עוד לא ידעו מי ומה, והיו ביניהם אנשים שאמרו: נשב, נטכס עצה איך נהפוך את זה למכשיר פוליטי.

מיכאל איתן: הם הקדימו את הבחירות, בין השאר בגלל הטענה שעוד אפשר להשתמש בזה.

מיכאל איתן: אני גם רוצה להיות שותף לעניין הלאומי, ואני גא בכך שאנחנו נקיים את הוויכוח הזה בצורה דמוקרטית – כל מגיני הדמוקרטיה נגד אלה שחושבים שצריך לעשות שינויים בדרך כזאת או אחרת, שאני מגנה אותה מכול וכול ולא משנה לי מה המניע שלהם.

מיכאל איתן: אבל להושיט את הלחי השנייה כנגד המשמיצים, המסיתים שבאים הנה ואומרים לנו היום: אתם בכלל לא ראויים, כי אתם בעצם הרוצחים.

מיכאל איתן: אז אני אהיה ממלכתי, אני אתעטף פה עכשיו בהדרת כבוד ואגיד: אני לא מתווכח ואני לא עונה?

מיכאל איתן: אולי אגיד שאני גם אשם, שאין לי מה להגיד?

מיכאל איתן: אדוני, אני קורא פה את הכרוז שמפיצים בימים האלה.

מיכאל איתן: "בעקבות רבין", הם קוראים לכרוז הזה.

מיכאל איתן: ומה כתוב פה?

מיכאל איתן: הם קוראים לזה: "הפגנה מול משרד ראש הממשלה, דרך משרד ראש הממשלה לקבר רבין".

מיכאל איתן: הם יקימו – "נתיב ההסתה" הם קוראים לו, "מכיכר ציון דרך משרד ראש הממשלה לקבר רבין, שרשרת אנושית.

מיכאל איתן: בסיום ייפגשו ראשי החץ מול משרד ראש הממשלה.

מיכאל איתן: בואו להחזיק בידיים בשרשרת אנושית לקיום יום השנה לרצח רבין".

מיכאל איתן: ומה הם כותבים כאן?

מיכאל איתן: "לא נשכח, השנאה הולידה את ההסתה" – שנאה של מי?

מיכאל איתן: השונאים האלה – זה נקרא פרויקציה, השלכה.

מיכאל איתן: הם שונאים, אז הם אומרים ששונאים אותם.

מיכאל איתן: "ההסתה הובילה לרצח, הרצח הוביל לבחירות ולהחלפת השלטון" – אתה שומע, חבר הכנסת מאיר שטרית?

מיכאל איתן: זאת התשובה על הממלכתיות שלך.

מיכאל איתן: מי הוביל לבחירות?

מיכאל איתן: הרצח הוביל לבחירות?

מיכאל איתן: או שהם חשבו שהם יפיקו מזה רווח פוליטי?

מיכאל איתן: מי הוביל לבחירות האלה?

מיכאל איתן: החוכמולוגיה שלהם, ליהנות מהעניין הזה, להפיק רווח פוליטי.

מיכאל איתן: אז הם אומרים: "זה הוביל לבחירות ולהחלפת השלטון", וממשיכים: "לא ניתן למסיתים ולתומכים" – אנחנו המסיתים – "לרצוח את השלום".

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת איתן, אני מבקש לסיים.

מיכאל איתן: אני מסיים מייד.

שמריהו בן-צור: סיים בדבר טוב.

מאיר שטרית: אני מציע כן לקיים את הוויכוח הפוליטי, אבל לא על הרקע הזה.

מיכאל איתן: אני מסכם את דברי.

מיכאל איתן: אשר להנצחה – כן.

מיכאל איתן: אשר להנצחה ודיון ומלחמה באויבי הדמוקרטיה – כן.

מיכאל איתן: אבל בוויכוח בתוך הדמוקרטיה, כשקוראים לי כך ואחרת שאני אשב כאן ואקח על עצמי איזו אשמה כביכול – לא ולא.

מיכאל איתן: הסתה ושנאה – הכרוז הזה מעיד כמאה עדים, זאת הסתה ושנאה והכללה ודה-לגיטימציה.

מיכאל איתן: גם לנו יש פה, ברוך השם, אומנם לא עוזרים לנו יותר מדי והדברים שלנו עוברים עשרות צנזורות, אבל לא אלמן ישראל – יש ערוץ-33 ועכשיו אנחנו מדברים אל העם.

מיכאל איתן: צריך להגיד לעם את האמת, להגיד מה שאנחנו חושבים ולא להתבייש.

מיכאל איתן: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שאול יהלום – אינו נוכח.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת רפאל אלול – אינו נוכח.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת זאב בוים – אינו נוכח.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת סילבן שלום – אינו נוכח.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – – –

עמנואל זיסמן: ישנה.

עמנואל זיסמן: אקרא לה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת פיני בדש – אינו נוכח.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אופיר פינס-פז, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת אפי אושעיה, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

אופיר פינס-פז: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, את רוצה לדבר לפני?

תמר גוז'נסקי: אשמח לדבר אחריך.

שמריהו בן-צור: בבקשה.

אופיר פינס-פז: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה, ראשית, להודות על כך שחקיקת החוק הזה עוברת הליך מזורז, כדי שנוכל לסיים את הקריאה השלישית בחוק הזה לפני יום השנה לרצח יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אופיר פינס-פז: עם זאת, אני מצר מאוד על כך שמליאת הכנסת ריקה, אף שנרשמו דוברים רבים.

שמריהו בן-צור: 44 איש.

אופיר פינס-פז: נראה לי קצת מוזר ולא מכובד – – –

עמנואל זיסמן: מסיעת העבודה יש רק אחד, ואחד לשעבר.

אופיר פינס-פז: אני בהחלט מסכים.

אופיר פינס-פז: אני חושב שזה לא ראוי ולא נכון, בוודאי ובוודאי לא בנושא מסוג זה.

אופיר פינס-פז: קראתי את הצעת החוק, היא נראית לי על פניה הצעה טובה.

אופיר פינס-פז: אני חושב שאפשר פה ושם להוסיף ולשנות, אבל בסופו של דבר המטרה היא באמת להנציח את זכרו של יצחק רבין, שהלך מאתנו בנסיבות של רצח פוליטי, רצח של ראש ממשלה.

אופיר פינס-פז: אין ספק שמוכרחים להפיק את הלקחים.

אופיר פינס-פז: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני לא רוצה להיכנס אתך לוויכוח פוליטי נוקב, לא סביב הצעת החוק הזאת.

אופיר פינס-פז: אני חושב שהגישה של חבר הכנסת מאיר שטרית יותר נכונה בעניין זה.

אופיר פינס-פז: אבל אני לא בטוח שנעשית הפקת לקחים.

אופיר פינס-פז: אני קורא מעל הבמה הזאת, ראשית, לא להסתפק בהצעת החוק להנצחת זכרו של יצחק רבין.

אופיר פינס-פז: אני קורא מעל הבמה הזאת לשר החינוך והתרבות בראש ובראשונה למלא את תפקידו, יש לו בעניין הזה תפקיד מכריע כשר החינוך והתרבות, וליצור סביב הרצח וסביב השאלות הקשות כל כך, בנושא הדמוקרטיה, שעלו כתוצאה מהרצח – למצוא את הדרך שמשרד החינוך והתרבות יעסוק כל ימות השנה בנושא.

אופיר פינס-פז: נוסף על כך, היה מי שהציע שאת יום הרצח עצמו, 4 בנובמבר, או התאריך העברי – – –

שמריהו בן-צור: יש הצעת חוק בעניין זה.

אופיר פינס-פז: יש הצעת חוק.

אופיר פינס-פז: אני קורא לכנסת, אני קורא לקואליציה וליושב-ראש הקואליציה, שנמצא כאן באולם, לקדם את הצעת החוק הזו, לאשר אותה, כדי שייקבע בלוח השנה שלנו יום שבו ננציח את זכרו של ראש הממשלה רבין, כי להבדיל מראשי ממשלה בעבר, ואני מקווה שגם בעתיד, ראש הממשלה הזה נרצח.

אופיר פינס-פז: ביום הזה כולנו צריכים לזכור – לעם ישראל יש זיכרון קצר.

אופיר פינס-פז: זאת המציאות הפוליטית, לכולנו יש זיכרון קצר.

אופיר פינס-פז: המרכז להנצחה הוא חשוב, יום הזיכרון לזכרו של רבין הוא נחוץ.

אופיר פינס-פז: בדרך מקרה, הנחתי היום על שולחן הכנסת הצעת חוק שבאה לשנות את חוק-יסוד: הממשלה, כן ללכת לבחירה כפולה של ראש ממשלה וסגן ראש ממשלה, כדי למנוע את המניע – – –

עמנואל זיסמן: אין לך הצעת חוק לבטל את הבחירה האישית?

עמנואל זיסמן: אין לך אומץ לזה?

אופיר פינס-פז: יש לי האומץ לזה, אבל אין סיכוי להעביר הצעה כזאת.

אופיר פינס-פז: הצעתי את ההצעה הזאת כדי להוציא את המאיץ, את המניע לרצח ראש ממשלה פעם נוספת.

אופיר פינס-פז: אני מקווה מאוד שכולנו נדע להפיק את הלקחים המוסריים, החוקתיים והאזרחיים המתחייבים מכולנו.

מיכאל איתן: לצערי הרב, הנסיבות של הרצח לא מחזקות את הטענה שלך, משום שהרוצח רצה לרצוח גם את ראש הממשלה וגם את ממלא-מקומו.

אופיר פינס-פז: כן, אבל – ראשית, הרוצח הצליח לרצוח את ראש הממשלה; שנית – אני לא מאשים אף אחד, אל תראה בזה הסתה – בסופו של תהליך מפלגת העבודה ירדה מהשלטון; שלישית – תהליך השלום, שלו הוא התנגד, שונה, אני לא רוצה להגיד יותר מזה.

מיכאל איתן: אתה קושר לו כתרים שלא מגיעים לו.

אופיר פינס-פז: מה לעשות, לצערי – – –

מיכאל איתן: אתה מעודד אותו.

מיכאל איתן: הוא יושב עכשיו וצוחק.

אופיר פינס-פז: נכון, הוא צוחק.

אופיר פינס-פז: הוא צוחק כבר הרבה זמן.

מיכאל איתן: אין לזה שום קשר.

מיכאל איתן: אתה מייחס לו דברים שלא קשורים אליו בכלל.

אופיר פינס-פז: הלוואי.

מיכאל איתן: יש לי רושם שאילו היו עושים את הבחירות באמת סמוך לרצח, מי יודע, יכול להיות שהתוצאות היו אחרות לגמרי.

מיכאל איתן: אולי דווקא לאחר שעברו כך וכך חודשים – – – למה לנו לתת לו לצאת מנצח?

אופיר פינס-פז: הוא יצא מנצח.

מיכאל איתן: הוא לא יצא מנצח בכלל.

מיכאל איתן: אוי ואבוי לנו אם יצא מנצח.

שמריהו בן-צור: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בבקשה.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על שאפשרת לי לדבר.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הנושא שעומד לפנינו הוא בעצם החשיבה שלנו איך צריכה מדינת ישראל להיראות.

תמר גוז'נסקי: אני עצמי זוכרת שנים ארוכות של עימות פוליטי-אידיאולוגי חריף עם יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

תמר גוז'נסקי: במשך כל השנים של המאבק הפוליטי הזה, נדמה היה לי – אני מודה – נדמה היה לי שיצחק רבין אינו מקשיב.

תמר גוז'נסקי: רק לאחר שהוא נבחר לראש הממשלה בכנסת הקודמת והזדמן לי להכיר אותו מקרוב הבנתי שיצחק רבין היה אדם מאוד מקשיב ומאוד שם לב לעמדות של הזולת.

תמר גוז'נסקי: ולכן, במהלך ארבע השנים גיליתי אדם שלא הכרתי קודם.

תמר גוז'נסקי: גם כשהיו בינינו אי-הסכמות וחילוקי דעות, הוא ידע לתת הרגשה של כבוד גם ליריב.

תמר גוז'נסקי: כשאני מסתכלת עכשיו לאחור, אני רוצה לחלוק אתכם את המלים האחרונות שאני שמעתי מפיו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בשיחה שהתקיימה ערב יום הכיפורים, לפני אישור הסכם אוסלו ב'.

תמר גוז'נסקי: באותה פגישה רבין היה לחוץ מאוד בזמן, ואז הוא אמר: תראו, אני רוצה לומר לכם שני דברים.

תמר גוז'נסקי: דבר אחד – תהליך השלום יימשך ודבר לא יעצור אותו; ודבר שני – בסופו של דבר הארץ הזו תחולק.

תמר גוז'נסקי: אני, כמובן, כששמעתי את הדברים לא ידעתי שמבחינתי הם כמו צוואה, כי לא ידעתי שזו תהיה הפגישה האחרונה שבה שמעתי אותו בשיחה פנים אל פנים.

תמר גוז'נסקי: ולכן אני חושבת, שהחובה שלנו כחברי כנסת, כאזרחים במדינה, לעשות את הכול כדי שלא יושג ולו קצה של המטרה שהעמיד לעצמו אותו רוצח שפל, הפסקת המהלך המדיני ההיסטורי שראש הממשלה המנוח, יצחק רבין, החל בו, ואשר נראה לי שהוא חשוב לכל אחד מאתנו, יהודים וערבים, ולכל עמי האזור.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת שהמורשה הזאת, מורשת השלום, היא אבן היסוד של ההשקפות הדמוקרטיות הליברליות, והיא יכולה לאחד הרבה מאוד אנשים.

תמר גוז'נסקי: היה טוב – אני רוצה להציע – שבמרכז הזה שיוקם לפי הצעת החוק יביאו בחשבון נציגות של חלקים שונים באוכלוסייה הישראלית, כך שהעבודה של המרכז תהיה באמת מקור לטיפוח, להבנה ולדו-קיום בתוך מדינת ישראל, נוסף על הרעיון הבסיסי שאמרתי קודם, של שלום והבנה עם השכנים.

תמר גוז'נסקי: תודה, אדוני.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אפי אושעיה, חבר הכנסת מיכאל קליינר, חבר הכנסת יונה יהב, חבר הכנסת אורי אור – אינם באולם.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי, ואחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא רוצה להיגרר הערב לפולמוס שהוא פולמוס שמתבקש כל פעם שהנושא של רצח ראש הממשלה, יצחק רבין, עליו השלום, עולה לדיון.

אלי גולדשמידט: אני לא אהבתי את מה שאמר חבר הכנסת מיקי איתן, אבל אני לא אגיב על הדברים האלה.

אלי גולדשמידט: אני מקבל את הצעתו של חבר הכנסת מאיר שטרית, לא לנצל את הבמה שניתנת בזמן דיון בחוק להנצחת זכרו של יצחק רבין, זכרו לברכה, כדי להיכנס לפולמוס הזה.

אלי גולדשמידט: אבל אני רוצה לומר כמה מלים על דמותו של יצחק רבין בעיני.

אלי גולדשמידט: אני מכיר ביטוי שאומר: עשה לך רב.

אלי גולדשמידט: אני יודע שיש כאלה שאומרים שהם היו תלמידיו של בן-גוריון ותלמידים של מנהיגים אחרים.

אלי גולדשמידט: היו פעם תלמידי טבנקין או תלמידי הרב קוק.

אלי גולדשמידט: אני רואה את עצמי וראיתי את עצמי כתלמידם של יגאל אלון ויצחק רבין, זכרם לברכה.

אלי גולדשמידט: אחד הדברים שחשבתי עליהם הרבה מאוד בשלוש השנים שקדמו להירצחו של יצחק רבין, ובוודאי לאחר הירצחו בידיים השפלות של הרוצח המגחך – אני מוכרח להגיד הרוצח המגחך, ובכל פעם שרואים את זה בטלוויזיה בא לי פשוט להקיא כשאני רואה את פרצופו הנאלח, המחייך והמגחך.

אלי גולדשמידט: יש השקפות עולם או השקפות היסטוריות בשאלה האם מנהיג עושה את ההיסטוריה או ההיסטוריה עושה את המנהיג.

אלי גולדשמידט: אני לא בטוח שיש תשובה חד-משמעית על השאלה הזאת.

אלי גולדשמידט: יש רגעים שההיסטוריה יוצרת את המנהיג, ויש רגעים שהמנהיג יוצר את ההיסטוריה.

אלי גולדשמידט: אין ספק שיצחק רבין, עליו השלום, היה מנהיג שיצר את ההיסטוריה.

אלי גולדשמידט: הוא שייך לקטגוריה הזו, ואין רבים כאלה.

אלי גולדשמידט: אמרו פעם, שאת התהום אי-אפשר לעבור בשתי קפיצות.

אלי גולדשמידט: תהום ניתן לעבור אך ורק בקפיצה אחת, קפיצה מסוכנת, כי כאשר קופצים מעל תהום ולא מגיעים לגדה השנייה, מובן שהאלטרנטיבה היא התרסקות.

אלי גולדשמידט: יצחק רבין, עליו השלום, קפץ מעל התהום.

אלי גולדשמידט: הוא קפץ מעל התהום, הוא הגיע אל הגדה השנייה, אולי כמשה רבנו הוא הגיע, הביא את העם לנקודה שממנה התקומה המדינית שלו, התקומה של השלום ושל היכולת לחיות בשלום עם שכניו היא היום כמעט בלתי נמנעת; אני מקווה שהיא בלתי נמנעת.

אלי גולדשמידט: אבל כמו משה רבנו הוא ראה את הארץ המובטחת, ואותו רוצח ארור מנע ממנו להגיע אליה.

אלי גולדשמידט: ויצחק רבין, שעשה את הקפיצה הזאת, יצר להרבה חברים, בהם אני, ואני אומר זאת בכנות, בעיה לא קלה.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, שיושב כאן, אני יודע שגם הוא ראה את עצמו כתלמידם של יגאל אלון ויצחק רבין.

אלי גולדשמידט: גם לי היו רגעים לא קלים בתחילת הדרך, אבל ההבדל, כנראה, ביני הקטן לבין גדולתו של האיש – שהוא ראה את הדברים שאני לא הצלחתי לראות.

אלי גולדשמידט: אחרי שאני ראיתי כיצד הוא רואה את הדברים – ולא מתוך פולחן אישיות, חס וחלילה, אלא מתוך ראייה עמוקה, כי ראיתי גם את הכאב שבהחלטות שהוא קיבל – הבנתי שעומד לפנינו ענק הדור.

אלי גולדשמידט: יצחק רבין היה ענק הדור, אין אחד שמגיע לקרסוליו, כי היה לו אומץ לב שלא היה לאיש – לקחת אחריות לעם, למדינה, ולהביא אותו עם ואותה מדינה אל הארץ המובטחת.

אלי גולדשמידט: אני מקווה שדמותו של יצחק רבין תישמר, ולא בהכרח מבנה כזה או מרכז אחר הם הערובה הבטוחה להנצחתו.

אלי גולדשמידט: ואני כמובן תומך בהחלט בהצעת החוק.

אלי גולדשמידט: אני מקווה שגודל האיש, עוצמתו של האדם הזה תופנם אצל כל אחד מאזרחי ישראל.

אלי גולדשמידט: אני רוצה גם להגיד משהו לראש הממשלה שאיננו כאן, ובזה אני רוצה לסיים.

אלי גולדשמידט: אנחנו מבקרים קשות מאוד את הממשלה הזו.

אלי גולדשמידט: עברו שלושה חודשים וחצי.

אלי גולדשמידט: אני רוצה ומאחל, גם כאיש אופוזיציה, שראש הממשלה הזה ידע שעליו מוטלת אותה אחריות, זאת אחריות מאוד כבדה, ועם האחריות הזאת, כאשר הוא היום ראש הממשלה, גם כאשר מבקרים אותו, הוא היום ראש הממשלה וראש הממשלה של כולנו, הוא ילך אתה.

אלי גולדשמידט: האחריות הזו פירושה לשאת במשא הקשה והכבד של השלום ולהביא אותנו אל הארץ המובטחת שיצחק רבין לא הצליח להגיע אליה אלא יכול היה רק להשקיף עליה מהר-נבו.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת רחבעם זאבי, חבר הכנסת טלב אלסאנע, חבר הכנסת משה גפני – אינם באולם.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יהודה הראל, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת בני אלון.

יהודה הראל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נדמה לי שבדמות של יצחק רבין רבים כאן רואים ביטוי לעצמם.

יהודה הראל: לא תמיד יש בזה מן הדיוק, אולי יש בזה מן הרבגוניות של האיש, שעמד בראש הכוחות העיקריים במלחמת השחרור, פיקד במלחמת ששת הימים, בנה את צה"ל ועמד בראש המדינה במאמץ המסוכן לנסות להגיע להסדר, לא למזרח תיכון חדש אלא להסדר.

יהודה הראל: אני רוצה להגיד, ואני יכול להגיד: אנחנו, הדרך השלישית, מברכים ומצטרפים ליוזמה, נדמה לי, של חברים במרצ, להקדיש בחוק את יום השנה להירצחו של יצחק רבין כיום שמוקדש לדמוקרטיה ולסובלנות, ואני מקווה שכולנו נצטרף לזה.

יהודה הראל: אני אצביע גם בעד ההצעה, אך מתוך היסוס.

יהודה הראל: יש ביקורת רבה, ורלוונטית, על המפעל המוצע – האם הוא מתאים ליצחק רבין, והאם ראוי להקים אותו דווקא בתל-אביב.

יהודה הראל: במהלך הדיון בחוק בוועדת החינוך והתרבות נעשה מאמץ לשכנע את הנוגעים בדבר להקים מפעל הנצחה יותר גדול ויותר ראוי בדמות אוניברסיטת יצחק רבין בגליל, אזור עם בעיה קשה, שהרוב היהודי בו נתון בסכנה; מרכז שיוכל להביא אוכלוסייה רחבה, שיכולה להוסיף לאזור לא רק כמות של אנשים אלא איכות.

יהודה הראל: הוא ישמש למחקר, למדיניות, ללימוד, אוניברסיטה שתהיה של תושבי ישראל ושל העם היהודי כמפעל משותף.

יהודה הראל: יש ליוזמה הזאת הסכמה ורצון גם בסוכנות היהודית.

יהודה הראל: נביא את ההצעה הזאת לוועדה וגם לדיון אצל תושבי הגליל.

יהודה הראל: אני מאמין שרבים מחברי הכנסת יצטרפו להצעה שתהווה מפעל זיכרון ראוי להנצחה, יחד עם הפיכת יום השנה ליום הדמוקרטיה על-פי חוק.

יהודה הראל: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת בנימין אלון, אחריו – חברת הכנסת יעל דיין; אחריה – חבר הכנסת אפי אושעיה.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביראה ובפחד אני עומד פה, ומראש אני מתנצל בפני אנשים שלא יאהבו את דברי.

בנימין אלון: אני מדבר בעיקר אל כבוד הקצרנית, שתרשום את הדברים בפרוטוקול, "דברי הכנסת", לשנים הרבות שיבואו.

בנימין אלון: הצעת החוק הזאת, שאיחדה את הצעת החוק הפרטית של חברי הכנסת שריד, אורון ואחרים, שרצו לזכור את הרצח, עם הצעת החוק הממשלתית על הקמת מרכז רבין להזכרת האישיות של ראש הממשלה, זיכרונו לברכה, היא טעות.

בנימין אלון: אנשים נמצאים שנה לאחר הרצח, ואין להם ראייה היסטורית נכונה.

בנימין אלון: אני חושב, שהרצח חייב להיות מונצח, חייב להיות מקור ללימוד לכל מי שהיה קשור בזה.

בנימין אלון: את חשבון הנפש האישי והחברתי עשיתי, אני עושה ואעשה – כי זה לא מספיק – אבל הרצח הזה היה, אני מתפלל, האחרון, אלא שאף אחד לא יכול להבטיח שזה כך.

בנימין אלון: כבר היו בעם ישראל, בהיסטוריה, דברים שכאלו, כבר התחלקנו לממלכת ישראל ולממלכת יהודה וירינו אלו באלו, ואחר כך היו עוד הרבה דברים כאלה.

בנימין אלון: אני חושב שהקמת מרכז בתוך שנה להזכרת האיש, חייו ופועלו אינה ממין העניין.

בנימין אלון: זכותי היתה ונשארה לחלוק על דרכו של ראש הממשלה המנוח, על שיטת ההנהגה שלו; זכותי היתה ונשארה לחשוב שכל ראשי הממשלה שהיו, היו גדולים ממנו; זכותי היתה ונשארה לחשוב שמבחינה היסטורית הוא לקח אחריות קשה מדי ברוב דל מדי; זכותי וחובתי לראות את הדברים בקור-רוח.

בנימין אלון: אין מרכז הנצחה לראש הממשלה בגין, אין מרכז הנצחה – – –

אפי אושעיה: איזה מין השוואה היא זאת?

בנימין אלון: חבר הכנסת אושעיה, לכן הקדמתי שאני מפריד בין הדברים, ולכן אני בעד הצעת החוק של חברי הכנסת יוסי שריד וחיים אורון וחבריהם.

בנימין אלון: אני לא יודע אם זה צריך להיות ביום הרצח או ביום אחר, אבל ראוי וחובה שהרצח ייכנס כטראומה שתילמד ושלנצח – כמו שאמר חבר הכנסת וייס – יישאר פצע פתוח ויצביעו עלי כעל אשם, ואני אבין זאת.

בנימין אלון: אני אשאר עם דעותי, אנסה לשכנע, אולי אצליח ואולי לא.

בנימין אלון: הרצח הזה הוא פצע פתוח שיכול לחזור, חס וחלילה וחס ושלום, אבל הרצח איננו מרכז להנצחת האיש, פועלו ועשייתו.

בנימין אלון: אלו שני דברים שונים.

בנימין אלון: אני מצטער על שהממשלה, מעוצמת הרגש והפחד, ערבבה בין הצעת החוק הפרטית של חברי הכנסת אורון ושריד וחבריהם לבין הצעתה.

בנימין אלון: אני בעד שבקור-רוח ובשיקול-דעת יוחלט איך מנציחים ראשי ממשלה אלו ואחרים, איך לומדים, איך משווים; אני נגד עירוב שני החוקים האלה.

בנימין אלון: אני מרגיש רע במובן האישי, כי אין לי ספק שאצל ראש הממשלה המנוח היה הבדל בין הדיבור לבין ההרגשה, אין לי ספק שמבחינת העשייה הוא בנה מערכת של כבישים – – –

מיכה גולדמן: רק רגע.

שמריהו בן-צור: הוא כבר מסיים.

מיכה גולדמן: אני יושב ליד חבר הכנסת אורון, והוא אומר שאין שילוב בין החוקים.

בנימין אלון: כך הציג זאת השר הנגבי.

חיים אורון: לצערי הרב, ועדת השרים לענייני חקיקה לא אישרה לנו להניח את החוק.

חיים אורון: החוק שלנו הונח כהצעה בכחול, כמו המון חוקים שנמצאים כאן.

חיים אורון: אם ועדת השרים תאשר אותו, יכול להיות שבהמשך, במהלך הדיונים, ישולבו שני החוקים, הליך שקיים בהרבה נושאים.

שמריהו בן-צור: תודה.

חיים אורון: כרגע יש רק חוק אחד.

בנימין אלון: אני מסיים.

בנימין אלון: אם תורשה לי נקודה אישית.

בנימין אלון: כל יום אני נוסע בכביש עוקף, אחד מני רבים שסלל ראש הממשלה המנוח.

בנימין אלון: לו יכולתי לומר לו: כמה חבל שבדיבור היית כל כך חריף נגדנו, נגד כל ציבור המתנחלים, ובעשייה ידעת לנקוט אחריות ולנקוט זהירות בחייו של כל אדם ואדם – בהפקעה, בהשקעה, בעשייה אמיצה, גם במערכת כבישים עוקפת וגם בדברים אחרים.

בנימין אלון: כואב לי שהפער היה גדול, כואב לי שאנחנו נמצאים כרגע במצב כזה שראש הממשלה אינו יכול להיות עם משפחתו, עם תנועתו ועם כל הדברים שהוא כל כך האמין בהם וחי אתם.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אפי אושעיה, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת טלב אלסאנע.

שמריהו בן-צור: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש – – –

קריאה: – – –

אפי אושעיה: יש יושב-ראש ליברלי, אנחנו נכבד את מה שהוא אומר.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להזכיר לכולנו, שכבר עברו 347 יום מאז הרצח הטרגי של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין, וראש הממשלה הנוכחי, בנימין נתניהו, הספיק, במשך התקופה הזאת, לעלות לקברי צדיקים, לקברו של נשיא ארצות-הברית לשעבר ג'ון קנדי, אבל לא מצא זמן לעלות לקברו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, על מנת לבקש את סליחתו.

אפי אושעיה: אני קורא לו לגלות רגישות בנושא הזה ולמלא את עקרון ההדדיות המקודש גם כאן.

אפי אושעיה: אני מבקש לברך את הממשלה על היוזמה להקמת המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה; יוזמה זו ברוכה, אך אין בה די, לצערי.

אפי אושעיה: אני חש כי הצעה זו משמשת עלה תאנה לממשלה.

אפי אושעיה: כבר לפני ארבעה חודשים הנחתי על שולחן הכנסת הצעת חוק לציון יום הדמוקרטיה בישראל.

אפי אושעיה: הצעתי שמדי שנה, ב-4 בנובמבר, יום הירצחו של יצחק רבין – מועד זה יצוין על-ידי הקדשת יום הלימודים במערכת החינוך ויום השידורים בתקשורת הממלכתית לנושא הדמוקרטיה הישראלית והדרכים לשימורה ולביצורה של הדמוקרטיה.

אפי אושעיה: הצעה זאת לא באה משום יצר של פרסום או כהתרסה כנגד הממשלה החדשה; ההצעה הזאת נובעת מדאגה עמוקה וחוצה-מחנות בקשר לאופיה העתידי ואופיה הדמוקרטי של מדינת ישראל.

אפי אושעיה: היא נובעת מחשש אמיתי לכרסום בחברה הישראלית.

אפי אושעיה: לפני 347 יום נרצח ראש הממשלה.

אפי אושעיה: הוא נרצח בשל דעותיו, בניגוד מוחלט לכל ערך בסיסי בדת היהודית ובחברה הישראלית.

אפי אושעיה: רצח זה איים על חוסנה של מדינת ישראל ועל המשטר הדמוקרטי בה.

אפי אושעיה: על כן אני חש כי יש להפנים ולבצר את הדמוקרטיה הישראלית.

אפי אושעיה: ציון יום הדמוקרטיה ביום הירצחו של יצחק רבין יהווה תזכורת לדורות על הסיבות לרציחתו ועל הצורך במשטר דמוקרטי יציב וחזק במדינת ישראל.

אפי אושעיה: לצערי הרב, לא מצאה ועדת השרים לענייני חקיקה זמן לדון בהצעת החוק שלי.

אפי אושעיה: לפני שלושה שבועות פניתי, בדרכים המקובלות, אל יושב-ראש ועדת השרים לענייני חקיקה על מנת שיזרז את הדיון בהצעתי.

אפי אושעיה: אני רואה חשיבות מרובה בהעלאת הצעת החוק שלי בסמוך ליום השנה לרצח רבין, על מנת שכנסת ישראל תוכל להתייצב כאיש אחד מאחוריה כאיתות לתמיכה הבלתי-מסויגת בדמוקרטיה הישראלית וברצון לשמרה ולחזקה.

אפי אושעיה: הצעת החוק שמביאה הממשלה בפנינו היום חשובה להנצחת זכרו של יצחק רבין, אך אני חש כי היא אינה מגובשת דיה ואינה מכסה את כל תחומי ההנצחה.

אפי אושעיה: אני אצביע בעד הצעת החוק הזאת, אבל אני קורא לממשלה להביא הצעה נוספת, הצעה מגובשת וכוללת, אשר תנציח את זכרו של ראש הממשלה – כי אלה מעמדו ועוצמתו של האיש.

אפי אושעיה: ההצעה הזאת חייבת לכלול את הצעתי, את הצעת חברי הכנסת אורון, שריד ואחרים – הצעה שתחזק ותבצר את הדמוקרטיה במדינת ישראל.

אפי אושעיה: אני מקווה שהצעת החוק הכוללת והשלמה תונח במהרה על שולחן הכנסת כדי שהכנסת כולה תוכל להתייצב מאחוריה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: הנואם הבא – חברת הכנסת – – –

קריאות: – – –

נעמי חזן: החליפו יושב-ראש, לכן, חברת הכנסת ענת מאור, אני חושבת שחבר הכנסת טלב אלסאנע מוכן שתקדימי אותו.

נעמי חזן: גברתי, בבקשה.

נעמי חזן: אחרי חברת הכנסת ענת מאור – חבר הכנסת טלב אלסאנע; ותודה רבה.

עמנואל זיסמן: יש משהו חיובי – – –

נעמי חזן: לפעמים יש דברים חיוביים מאוד בכנסת.

טלב אלסאנע: – – –

ענת מאור: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שהבית כולו יתאחד סביב הצעת החוק להקמת מרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שנרצח כשהיה בתפקידו.

ענת מאור: אישיותו, דמותו, היקף מעשיו, רוחב האופקים ורוחב התחומים, החל במצביא, המשך בשינוי העמדות, המעבר לאיש שלום, וגמור בתמונה שבחייו היתה כל כך מודחקת, של איש משפחה, איש שהמלים "שלום, חבר" אפיינו אותו – הרי זה צירוף של אישיות רבת עוצמה ורבת היקף.

ענת מאור: על הצעת החוק הממשלתית נוסיף, כמובן, את הצעתה של סיעת מרצ, שבאה לקבוע לא רק מרכז הנצחה אלא יום זיכרון.

ענת מאור: שמעתי פה רעיונות נוספים של יום דמוקרטיה, וחשוב בהחלט שבין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית נוסיף אותם.

ענת מאור: עם זאת, אנחנו לא יכולים בדיון זה רק להתאחד סביב המשותף ולא להצביע על תחושות עזות מאוד של תסכול, של תחושה שהמסרים העיקריים של רבין, זיכרונו לברכה, הולכים ומיטשטשים.

ענת מאור: רבין, עליו השלום, היה איש שלום, ומותר שתהיינה מחלוקות פוליטיות, אבל כאשר מפלגה עולה לשלטון עם המסר: נתניהו – עושים שלום בטוח, ובעצם מבטיחים לבוחרים לאמץ את דרכו של ראש הממשלה המנוח, ובסוף הממשלה הזאת עושה: נתניהו – עושים אסון בטוח, יש פה צביעות, והמלה זאת היא מן המלים האחרונות שהוא אמר בבית הזה.

ענת מאור: כאשר אנחנו רואים ששקר הופך לנורמה ומערכת הבחירות – – –

עמנואל זיסמן: – – – איך את יכולה – – –

ענת מאור: – – – עלתה על הטעיות כי אמרו במערכת הבחירות שפרס יחלק את ירושלים אף שידעו שזה שקר, ואמרו במערכת הבחירות והציגו את ראש הרשות הפלשתינית יאסר ערפאת עם פרס – – –

ראובן ריבלין: תסלחי לי, את יודעת מה אמרו חברייך – – –

ענת מאור: – – – ואחר כך עם זכוכית נשברת – – –

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: סליחה, חבר הכנסת ראובן ריבלין, אני מצטערת – – –

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

עמנואל זיסמן: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת זיסמן.

ענת מאור: אני רוצה – – –

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: חבר הכנסת ריבלין – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

ענת מאור: אני רוצה לומר לך משהו.

ענת מאור: אחרי "ליל הברווזים" של אתמול נדמה לי, שהססמה, שאילו זה לא היה ראש הממשלה שלנו היינו צוחקים, אין מתאימה ממנה, ואת הדברים שאמר השר לשעבר שריד לראש הממשלה המנוח רבין – – –

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: – – – סליחה, הוא אמר לו כאשר הוא הוביל את המאבק באינתיפאדה.

ענת מאור: הוא אמר לראש ממשלה אחר, ולשמחתנו – – –

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: בדיוק.

ענת מאור: זאת אחת הגדולות – – –

ראובן ריבלין: – – –

ענת מאור: סליחה, זאת אחת הגדולות – – –

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, בעוד דקות ספורות תהיה לך אפשרות.

ענת מאור: אני מבקשת שזה לא יהיה על חשבון זמני.

ענת מאור: אחד ממרכיבי הגדולה של רבין, זיכרונו לברכה, היה היכולת לראות ראייה מדינית מפוכחת ולשנות את העמדות.

ענת מאור: כמי ששייכת למחנה השלום מ-1968, כאשר אמרנו: שתי מדינות לשני עמים, וכאשר אמרנו: פשרה טריטוריאלית, שמענו זמירות אחרות, ורבין היה בין אומריהן.

ענת מאור: היכולת, בגילו, לאור המציאות, לשנות את דעותיו – זהו אחד מן הנכסים.

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

ענת מאור: אני רוצה, ברשותך – בגלל הזמן של קריאות הביניים – לעמוד על סוגיה נוספת, והיא סוגיית הדמוקרטיה.

ענת מאור: חלק מהחשיבות של מרכז להנצחה, ובגלל הכדור שירה ורצח את ראש הממשלה, ואנחנו נמצאים בחברה שלא עשתה די חשבון נפש – – –

אלי גולדשמידט: סליחה, לא הכדור רצח את ראש הממשלה; בן-אדם רצח את ראש הממשלה.

ענת מאור: בן-אדם רצח, תודה, חבר הכנסת גולדשמידט, אני מסכימה עם התיקון ואני רוצה להגיד יותר מזה: אני מסכימה עם חברי הכנסת שאמרו, ואני בטוחה בכוונתם, שרבין, זיכרונו לברכה, היה יקר לכל העם, זאת אבדה, רוצים שלום; אני רוצה לומר, שלא רק שלא עושים חשבון נפש, אלא התופעה של הקוזק הנגזל התחילה בליל הרצח, ואני רוצה לציין שיש היום איומים חמורים ביותר על הדמוקרטיה.

ענת מאור: ההתקפות החמורות על בית-המשפט העליון – – –

נעמי חזן: חברת הכנסת מאור, בבקשה.

ענת מאור: אני מסיימת.

ענת מאור: – – – דברי ההסתה, הדברים שמושמעים בבתי-כנסת ואי-התייצבותו של ראש הממשלה הנוכחי, אותו ראש ממשלה – – –

נסים דהן: מתי היית בפעם האחרונה בבית-כנסת?

ענת מאור: – – – לא בכולם – – –

נעמי חזן: תסיימי.

נסים דהן: – – –

ענת מאור: – – – ואי-התייצבותו של ראש הממשלה להגן על שופטי בית-המשפט העליון – אותו ראש ממשלה שעמד באותה הפגנת הסתה וייתכן שהוא לא ראה את הכרזה ובה ראש הממשלה המנוח במדי נאצים, אבל הוא שמע את הקריאות:

ענת מאור: בדם ואש את רבין נגרש.

ענת מאור: אני רוצה לסיים ולומר, שאנחנו, כמובן, תומכים בהצעת החוק, ונקווה שהיא תאוחד במהרה עם הצעת החוק של מרצ, אבל נמשיך במאבק העיקש להפיל את הממשלה, כי אין שלום ואין ביטחון ואין סיבה שנלך למלחמת ברירה, וניאבק כדי שהאמינות, שאפיינה כל כך את ראש הממשלה המנוח, היא תהיה המסר התרבותי-הפוליטי, ולא הצביעות.

ענת מאור: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחברת הכנסת ענת מאור.

נעמי חזן: חבר הכנסת טלב אלסאנע, ואחריו – חבר הכנסת אלכסנדר לובוצקי.

אלי גולדשמידט: דוקטור.

נעמי חזן: פרופסור, ראש המכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.

אלכסנדר לובוצקי: לשעבר.

נעמי חזן: לשעבר.

טלב אלסאנע: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס להירצחו של המנוח יצחק רבין מהיבט אחר.

טלב אלסאנע: אני רוצה לומר כאן, שיצחק רבין במותו הפסיק להיות נחלתם של היהודים מהשמאל או היהודים מהימין.

טלב אלסאנע: הוא הפך להיות תופעה המסמלת גם לערבים וגם ליהודים, גם לפלשתינים וגם לישראלים, ממד מעבר לסקטור היהודי, אלא מזרח-תיכוני או בין-לאומי.

טלב אלסאנע: לכן, לא מקרי שהמוות שלו וסיבות המוות הטרגיות שהיו נתנו למותו ממד אשר גרם לזעזוע בכל השכבות בסקטור הערבי במדינת ישראל.

טלב אלסאנע: אומנם התגובות האלה והזעזוע הזה לא מצאו את ביטוים באמצעי התקשורת, לא מצאו את ביטוים בוויכוח שהתנהל בתוך המדינה, אבל התגובות היו קשות.

טלב אלסאנע: זה אומר משהו.

טלב אלסאנע: זה אומר, שמותו נגרם על רקע מרכיב מסוים שקשור לתהליך השלום וקשור גם לדו-קיום אשר נפגע, או הרוצח התכוון לפגוע ולרצוח גם את הממד הזה.

טלב אלסאנע: אילו המשיך יצחק רבין להיות המצביא הישראלי, הרמטכ"ל, זה שנותן הוראה לשבור ידיים ורגליים, אני בטוח במאה אחוז שיגאל עמיר לא היה יורה בו.

טלב אלסאנע: אבל "אשמתו" ו"הפשע" שהוא ביצע – מזווית הראייה של הרוצח המתועב יגאל עמיר – הם השינוי המהפכני והושטת היד של יצחק רבין לעם השני, לעם הפלשתיני, אשר סבל דיכוי וסבל כיבוש במשך שנים רבות.

טלב אלסאנע: הדור הזה אשר חונך במשך שנים על שלטון בעם אחר ועל הכיבוש והדיכוי של עם אחר לא היה מסוגל להפנים שזכותו של העם השני גם כן לעצמאות לא פחות משל עם ישראל.

טלב אלסאנע: לכן הם ראו בשינוי שחל בישראל אשמה ופשע ולכן הם רצו להעניש.

טלב אלסאנע: כאשר אנחנו מדברים על הנצחה במובן של הוויכוח הציבורי, טיפוח הסלחנות, טיפוח ערכי הדמוקרטיה, צריך לכלול גם את המרכיב של טיפוח "ואהבת לרעך כמוך"; טיפוח של ערכי הדו-קיום הלכה למעשה לא בתור ססמאות.

טלב אלסאנע: צריך להפסיק את כל החינוך המבוסס על הגישה והנימה הגזעניות, אשר מעוותות את הצורה האנושית באדם הערבי ובאדם הפלשתיני.

טלב אלסאנע: לא אחת היו מחקרים שהראו לנו בספרות הילדים בבתי-הספר, במיוחד אצל הדתיים, שמפתחים גישה אנטי-ערבית, גישה גזענית, ולמחרת, כשמדברים אתם על דו-קיום ועל מזרח תיכון חדש או מושגים אחרים של לחיות ביחד, הם רואים במושג הזה, במושג השלום, פשע, עבירה, ורואים שהפתרון הוא להרוג את מי שיזם ולהרוג את הצד השני וגם את המערכת – – –

נסים דהן: כאשר אתה אומר דתיים אתה אומר את זה בעירבון מוגבל.

נסים דהן: תגיד למה אתה מתכוון.

נסים דהן: אל תגיד דתיים סתם, כי חושבים שכל הדתיים אותו דבר.

נסים דהן: כאשר אומרים ערבים אתה קופץ ואומר שזו הכללה.

נעמי חזן: תודה, חבר הכנסת דהן.

טלב אלסאנע: מתוך מחקרים שנעשו בבתי-ספר יהודיים מתברר ששיעור הגזענות בבתי-הספר הדתיים הוא הרבה יותר גבוה, אם כי התקיים דיון כאן בכנסת בתופעה הקשה הזאת.

טלב אלסאנע: לדעתי, לא צריך לטאטא אותה אל מתחת לשטיח, אלא צריך להתמודד אתה.

טלב אלסאנע: לא חוכמה להגיד שזה לא נמצא אצלנו, כשאנחנו רואים את התופעה הזאת בקריית-גת ובמקומות אחרים, אבל צריך להתמודד עם הדבר הזה.

טלב אלסאנע: לדעתי, צעד ראשון בטיפול הוא בהכרה בתופעה הנפשעת הזאת שיש להתמודד אתה ולטפל בה.

טלב אלסאנע: הפשע הזה והקשר בין רצח רבין ובין הניסיון לרצוח ולפגוע בערבים, רואים אותו גם בחבורת הפושעים שישבה על ספסל הנאשמים.

טלב אלסאנע: הנאשם עדני – במה הוא נאשם?

טלב אלסאנע: הוא הואשם בניסיון לרצוח גם ערבים בתור ערבים.

נעמי חזן: חבר הכנסת אלסאנע, משפט אחרון.

טלב אלסאנע: לכן, אלה שהיום רוצים לירות בערבים ולהרוג אותם, אני לא אתפלא אם יהרגו מחר יהודי שרוצה לעשות שלום עם יהודים.

טלב אלסאנע: ולכן, אם אנחנו רוצים לטפל בתופעה, צריך גם לטפח את הדו-קיום הערבי-היהודי, גם לקיים הלכה למעשה את "ואהבת לרעך כמוך", כמו שאנחנו רוצים שלמדינת ישראל ולעם היהודי תהיה מדינה עצמאית, גם לעם הפלשתיני תהיה עצמאות ותהיה מדינה עצמאית ליד מדינת ישראל.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת אלכסנדר לובוצקי, אחריו – חבר הכנסת משה שחל, ואחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

נעמי חזן: אדוני חבר הכנסת דהן.

נסים דהן: כל הרבנים שמייצגים את הממסד הדתי גינו את הרצח בכל פה.

נסים דהן: לכן, לעלות על הבמה ולהגיד שהדתיים נגועים בהפקרת דם או שהם מעודדים רצח גזעני או כל דבר אחר – זו טעות ואי-אמת.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת לובוצקי, בבקשה.

אלכסנדר לובוצקי: תודה.

אלכסנדר לובוצקי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שליח הציבור שניגש לתפילת מוסף בראש השנה מבקש לפני תפילתו עליו ועל שליחי הציבור האחרים שלא ייכשלו בלשונם.

אלכסנדר לובוצקי: גם אני כאן, כשאני עומד לפניכם, מבקש אני שלא אכשל בלשוני ושלא אובן לא נכון כאשר ברצוני להסביר מדוע החוק המוצע בפנינו אינו חוק טוב.

אלכסנדר לובוצקי: חלילה לי לטעון שלא ראוי יצחק רבין לחוק מיוחד של הכנסת שיוקדש להנצחתו ולזכרו.

אלכסנדר לובוצקי: ההיפך מזה הוא הנכון.

אלכסנדר לובוצקי: שמו של יצחק רבין ופועלו כתובים באותיות של זהב בתולדות עם ישראל המתחדש בארצו, החל מהתקופה שלפני מלחמת השחרור, במלחמת השחרור, במלחמת ששת הימים, שחרור ירושלים, ואחר כך כמדינאי, כשגריר, כראש ממשלה, כשר ביטחון ושוב כראש ממשלה.

אלכסנדר לובוצקי: אין דבר בתולדות מדינת ישראל שאינו קשור ברבין ורבין לא הטביע בו את חותמו.

אלכסנדר לובוצקי: מעבר לדיון הזה צריך לקבוע שהדיון הזה מנוצל, לצערי, להתנגחות מסוימת הקשורה בזכרו של יצחק רבין.

אלכסנדר לובוצקי: מעבר לכך, עומד בפנינו חוק מסוים שמציע תוכנית ותבנית מסוימת להנצחת זכרו.

אלכסנדר לובוצקי: התבנית הזאת, לדעתי, אינה נכונה.

אלכסנדר לובוצקי: המרכז המוצע יכיל שלושה אלמנטים.

אלכסנדר לובוצקי: הראשון, אתר הנצחה – וזה אכן ראוי וברוך יהיה.

אלכסנדר לובוצקי: אכן כך צריך להיות.

אלכסנדר לובוצקי: מסופקני אם ראוי שזה יהיה בתל-אביב, בצפון תל-אביב.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב שהשקעה שכזאת מן הראוי שתהיה במקום אחר.

אלכסנדר לובוצקי: למשל, כרגע יש תוכנית להקמת מוזיאון לתולדות צה"ל בהר-איתן, והיה מקום דווקא שם להנציח את זכרו של רבין כיאות וכנאה.

אלכסנדר לובוצקי: האלמנטים האחרים, רבותי חברי הכנסת, הם אלמנטים מיותרים.

אלכסנדר לובוצקי: האלמנט השני הוא הקמת ארכיון רבין – כפי שאמרתי קודם, אין הבדל בין ארכיון רבין לבין ארכיון מדינת ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: פועלו של רבין קשור לכל דבר שנעשה במדינה הזאת ב-50 השנים האחרונות.

אלכסנדר לובוצקי: כאשר הארכיון הלאומי של מדינת ישראל עומד מול שוקת שבורה, כשאין לו תקציבים, כשאין תקציבים למיון החומר, האם יעלה על הדעת שהדבר הרצוי לעשות הוא להכפיל אותו או לצלם משם ולהעביר עוד עותקים כדי לשים אותם באיזה מקום ליד "רדינג" כדי שישמש מכון מחקר לקבוצה קטנה של אנשים?

אלכסנדר לובוצקי: מדוע לא תבוא אותה קבוצת אנשים לארכיון הלאומי ותשתמש שם באותם מסמכים?

אלכסנדר לובוצקי: הדבר השלישי המתוכנן הוא מכון ללימודים מתקדמים.

אלכסנדר לובוצקי: מכון ללימודים מתקדמים, רבותי, זה דבר נפלא.

אלכסנדר לובוצקי: יש לי ניסיון בזה באוניברסיטה העברית.

אלכסנדר לובוצקי: זה דבר יקר מאין כמותו.

אלכסנדר לובוצקי: האקדמיה, המדע בישראל, אכן זקוקים לתמיכה נוספת ולכסף.

אלכסנדר לובוצקי: להשקיע כרגע במכון נוסף, זה בעצם בזבוז כספי ציבור.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב שרבים באולם הזה יודעים שזה נכון.

אלכסנדר לובוצקי: חוששים לומר זאת, מפני שהנושא הזה נכרך בשמו של יצחק רבין.

אלכסנדר לובוצקי: לכן, אני רוצה להציע הצעה אלטרנטיבית.

אלכסנדר לובוצקי: אינני בא לחסוך כסף, אני חושב שזכרו של יצחק רבין ראוי להנצחה.

אלכסנדר לובוצקי: היה כאן רעיון שהעלה חבר הכנסת יהודה הראל, של הקמת אוניברסיטה בגליל.

אלכסנדר לובוצקי: אין לי שום ספק, שיצחק רבין היה מעדיף את המפעל הזה, שיש בו פעולה ציונית אמיתית, קידום, התקדמות, התחדשות, על פני המהלך הזה, שאין בו אלא בזבוז.

אלכסנדר לובוצקי: ומשפט אחרון.

אלכסנדר לובוצקי: אני בהחלט רוצה להצטרף להצעה שהועלתה על-ידי חברי מרצ, ואני שמח שלפעמים יש לי גם הזדמנות להסכים עמם.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב, שמן הראוי לקבוע את יום השנה למותו של רבין כיום זיכרון, כיום סובלנות, בדומה למה שיש בארצות-הברית לזכרו של מרטין לותר קינג.

אלכסנדר לובוצקי: ונדגיש דווקא ביום הזה לא את רבין הלוחם, לא את רבין המדינאי; נדגיש את הצורך בסובלנות בתוכנו.

אלכסנדר לובוצקי: בעניין הזה כדאי ללמוד מארצות-הברית, שהנציחה ביום זיכרון את מרטין לותר קינג ולא את הנשיא קנדי.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת לובוצקי.

נעמי חזן: חבר הכנסת עמנואל זיסמן, אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

עמנואל זיסמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, יש נוהג מקובל בשלטון המקומי, שמנציחים את זכרם של יקירי ישראל או יקירי אותה עיר רק כעבור שלוש שנים.

עמנואל זיסמן: אם הבינותי את חבר הכנסת שבח וייס שהיה ראשון הדוברים, הוא טען שאולי היינו צריכים לחכות.

עמנואל זיסמן: אני חושב שזאת טעות, מאחר שזאת לא הנצחתו של יצחק רבין בלבד.

עמנואל זיסמן: זו הנצחתו של יצחק רבין, שסימל באישיותו מה שהוא סימל, את אחת התמורות הגדולות בכיוון ההתפתחות של מדינת ישראל ועם ישראל.

עמנואל זיסמן: אני רוחש כבוד למשפחה, לידידיו ולכל מוקירי זכרו.

עמנואל זיסמן: אבל אני רואה בהצעת החוק הזאת, ובדיון שאני מעריך שיתקיים בוועדת החינוך והתרבות, דיון שיכלול כל הצעה, אם של חיים אורון או של מישהו אחר – אני בכלל לא אוהב את זה שחברת הכנסת ענת מאור כל הזמן מנסה להגיד: מרצ, מרצ.

עמנואל זיסמן: לפעמים זה דוחה.

עמנואל זיסמן: גם כשהיא דיברה על עניין הרצלייה, היא דיברה על מרצ.

עמנואל זיסמן: יש הצעות של חברים ממרצ.

עמנואל זיסמן: כל הצעה שיש בה כדי להנציח את זכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, תידון.

עמנואל זיסמן: כי יש גם דברים אחרים שוועדת החינוך והתרבות יכולה לתרום בהם את תרומתה.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לומר, שכבוד מיוחד הוא לי לעסוק בנושא הזה, כמי שבחר ביצחק רבין לראש הממשלה ב-1974, בהתמודדות הראשונה עם שמעון פרס.

עמנואל זיסמן: כי הבחירה במרכז מפלגת העבודה פירושה היה בחירת ראש הממשלה, כי הוא החליף את גולדה מאיר, זיכרונה לברכה; וכמי שתרם את תרומתו – אולי יכולים להגיד את זה הרבה אנשים בכל מיני מקומות בארץ – אבל תרומתו המכרעת, לבחירתו לראש ממשלה, ב-1991/92; וכמי שראה את עצמו – כפי שאמר חבר הכנסת אלי גולדשמידט – כמקורב אליו קרבה עמוקה בתחום המדיני-הביטחוני, וכתלמידו, גם מבחינת הבדלי הגיל וגם מבחינה אידיאולוגית.

עמנואל זיסמן: אני רק רוצה לציין, שאיש אינו יכול לומר עלי או על אביגדור קהלני או על חברי בדרך השלישית שלא ניהלנו את הוויכוח האידיאולוגי – בשבילי זה היה קרע – בצורה תרבותית, בצורה אנושית.

עמנואל זיסמן: ואני לא שכחתי עד היום הזה, שבאותו לילה שהחלטנו להצביע נגד הסכם אוסלו ב', וגרמנו אכזבה גדולה ליצחק רבין, כשעמדנו לצאת הוא קרא בקול רם: צריך להגיד שלום, עמנואל; שלום, עמנואל.

עמנואל זיסמן: אני לא אשכח את הדבר הזה.

עמנואל זיסמן: כי היום מזכירים כל מה שהיה עד להסכם אוסלו ב', וכל מה שהיה גם עד לרצח המתועב והנפשע.

עמנואל זיסמן: אני חושב שכל אחד אהב אותו.

עמנואל זיסמן: רעייתו אהבה אותו, ילדיו אהבו אותו, אני אהבתי אותו.

עמנואל זיסמן: וגם כשפרשתי ממפלגת העבודה לא הפסקתי לאהוב אותו.

עמנואל זיסמן: ואני האמנתי לו לפחות בדבר אחד.

עמנואל זיסמן: לא האמנתי לו בנושא של רמת-הגולן, וזה יוכח שצדקתי בזה שלא האמנתי לו.

עמנואל זיסמן: אבל אני כן האמנתי לו, יותר מאשר לכל מנהיג של תנועת העבודה, בנושא ירושלים.

עמנואל זיסמן: כי האמנתי שהוא, כיליד ירושלים, כמי שגדל וצמח בירושלים, כמי שהביא לכך שירושלים לא הפכה ירדנית, לעיר בכיבוש ירדני ב-1948, וכמי ששחרר ואיחד את ירושלים, הוא גם לא ייתן שירושלים לא רק שלא תחולק, אלא לא תהיה תחת ריבונות אחרת אלא הריבונות היהודית והישראלית, אשר מכבדת את המיעוטים הערביים והפלשתיניים למיניהם.

עמנואל זיסמן: לכן, אני בעד החוק.

עמנואל זיסמן: יש לי מה להגיד לגבי התאגיד, לגבי הרכב התאגיד.

עמנואל זיסמן: זו לא תורה למשה מסיני.

עמנואל זיסמן: אולי באיזה מקום החליטו על כך, אבל לפי דעתי אפשר להביא נימוקים ציבוריים ואחרים לשינויים.

עמנואל זיסמן: אבל בעיקר אני לא מעלה על הדעת שיונצח זכרו של יצחק רבין בתל-אביב, ולא בירושלים, ולא בגליל.

עמנואל זיסמן: מי שתכנן ובישל את זה צריך להבין שזו לא הנצחה מטעם קבוצה מצומצמת.

עמנואל זיסמן: זו הנצחה לאומית ממלכתית רחבה.

עמנואל זיסמן: שמענו פה את כל הדוברים.

עמנואל זיסמן: החוק זוכה לתמיכה לאומית רחבה, וכך נגלגל את העניין ונביא אותו לכנסת לאישור סופי.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת זיסמן.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת אחמד סעד, אחריו – חבר הכנסת אברהם שוחט, אחריו – חבר הכנסת עזמי בשארה, ואחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

נעמי חזן: מי שלא נמצא מאבד את רשות הדיבור.

אחמד סעד: יושבת-ראש נכבדה, כנסת נכבדה, הנצחת זכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, צריכה להתבטא בהגשמת המטרות העיקריות שלמענן הוא הקריב אפילו את חייו.

אחמד סעד: הנצחת זכרו צריכה להתבטא ביישום הסכמי השלום שעליהם הוא חתם כראש ממשלת ישראל, עם אש"ף והרשות הפלשתינית, ובהמשך המשא-ומתן להשגת פתרון הקבע, פתרון שיביא קץ לכיבוש ולשפיכות הדמים ויבנה את עתיד השלום והשכנות הטובה בין ישראל ובין המדינה הפלשתינית שתקום על ידה.

אחמד סעד: כי רק שלום צודק וכולל בין ישראל ושכנותיה הוא הערובה לביטחון וליציבות באזור.

אחמד סעד: הקמת מרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, עליו השלום, צריכה להתבטא בחינוך בני הנוער בישראל נגד אלימות והסתה גזענית וברוח הדמוקרטיה ואחוות העמים.

אחמד סעד: יש לחנך ברוח השלום והדו-קיום.

אחמד סעד: יצחק רבין היה קורבן להסתה דמגוגית רצחנית של כוחות אויבי השלום.

אחמד סעד: דבר זה צריך להדליק אור אדום מפני סכנת הדמגוגיה הימנית המטורפת שיכולה לטרוף גם את החיים הדמוקרטיים.

אחמד סעד: הנצחת זכרו של יצחק רבין – ביישום עקרון השוויון בין כל אזרחי המדינה והפסקת מדיניות האפליה כלפי האוכלוסייה הערבית בישראל, אזרחי המדינה.

אחמד סעד: אנו מקווים, שהדור שלנו והדורות הבאים ירגישו, שחקיקת חוק זה תרמה רבות לא רק להנצחת זכרו של קורבן השלום אלא בהשגת שלום, שוויון, קדמה חברתית וקידום חברה דמוקרטית שואפת שלום ונקייה מנגעי הסרטן הגזעני והאלימות.

אחמד סעד: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת סעד.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת חיים אורון; בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת רן כהן, אחריו – חבר הכנסת וליד צאדק, ואחריו – חבר הכנסת מיכה גולדמן.

חיים אורון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראוי יצחק רבין להנצחה מרשימה, תרומתו הלוא היא רשומה בספר דברי הימים של מאבקנו על התחדשות בארץ הזאת.

חיים אורון: אבל מה שעומד כאן על הפרק, בסופו של דבר, אינו ההתלבטות לגבי הנצחתו של אדם שהיתה לו תרומה ייחודית – אני נזהר מלדרג את מנהיגי התחייה הציונית, אבל בקרב הבודדים ובקרב כל קבוצה של בודדים מקומו לא ייפקד – מה שעומד על הפרק כאן כרגע, בכל זאת, הוא העובדה, שמעשה ופתיל חייו ושליחותו נפסקו על-ידי רצח.

חיים אורון: זה מה שעושה את הדיון שונה ומיוחד מכל דיון אחר שהיה כאן על אזכור תרומתו של מנהיג כזה או אחר.

חיים אורון: צר לי על שוועדת השרים לחקיקה לא הספיקה – ואני מקווה שמדובר רק בקושי טכני – לאפשר לנו להציג את הצעת החוק על יום לזכרו של יצחק רבין, כפי שנאמר כאן, בי"ב בחשוון מדי שנה, יום שצריך להוות מהלך חינוכי בלתי פוסק של התמודדות עם השורשים של התופעה שגרמה לרצח.

חיים אורון: מי שמשלה את עצמו ומי שמאמין שהביצה הזאת יבשה, ואני מוכן לומר דבר מרחיק לכת:

חיים אורון: מי שסבור שאפשר לייבש לחלוטין ביצה מהסוג הזה אם לא עוסקים במעשה הייבוש כל הזמן, משלה את עצמו.

חיים אורון: כדי שיתרחש מעשה כפי שהתרחש דרושה תשתית רעיונית, והיא קיימת.

חיים אורון: היא קיימת משום שבאופן קבוע, ולא משנה בהקשר זה באילו היקפים, יש קבוצות בחברה הישראלית שלא מקבלות את כללי המשחק הדמוקרטיים.

חיים אורון: הן קבעו לעצמן סדר עדיפויות וסולם ערכים, שבמקרה הטוב הדמוקרטיה היא אחת בתוכם, ובמקרה הפחות טוב הדמוקרטיה נעדרת מהם לחלוטין.

חיים אורון: דרושה אווירה חברתית שבתוכה יכולה לצמוח תופעה כזאת, והיתה, והיא קיימת, ודרושה קבוצת התייחסות שתגבה מהלכים מהסוג הזה.

חיים אורון: וכדי להתמודד באופן קבוע ובלתי פוסק בתחומים הללו, אנחנו חייבים בצד הקמת יד לזכרו של יצחק רבין – ורק כך לפחות כוונתנו תהיה שלמה – לקבל את ההחלטה על יום זיכרון לאומי, שיצבור דפוסים גם במערכת החינוך, גם במחנות צה"ל, גם בפעולה אקדמית.

חיים אורון: רק השילוב בין שני הדברים הללו ייצור באמת את הכלי, שגם אותו אפשר לרוקן מתוכנו, כדי להתמודד עם מה שבעיני הוא השאלה העיקרית: לא הנצחתו, לא מורשתו, לא הארכיון, חשוב ככל שיהיה, אלא יש פה דבר שהוא יותר גדול והוא יותר חשוב.

חיים אורון: רק אם נוכל להאיר באור הנכון את ההיבט הזה, גם מורשתו של יצחק רבין תקבל את הממד הנכון בהיסטוריה של העת החדשה, אחרת יש סכנה גדולה שזה יהפוך פרק מפרקי ההיסטוריה והנצחתו תיהפך למצוות אנשים מלומדה, כמעט יציאה ידי חובה, ולא נתמודד הלאה כפי שאנחנו חייבים לעשות ללא הרף בייבוש הביצה שלצערי הרב היא חלק ממציאות חיינו השוטפת.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת חיים אורון, ומזמינה את חבר הכנסת וליד צאדק.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת מיכה גולדמן, ואחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

וליד צאדק חאג'-יחיא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, לא תיארתי לעצמי שאני אעמוד מעל במת הכנסת ואומר דברי שבח על יצחק רבין, אבל בארבע השנים האחרונות, מהיכרות אישית ומהעשייה הפוליטית, הבנתי את גדולתו של האיש שלא רציתי להספיד אותו או למחות דמעה על מותו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: רצח, אובדן הדמוקרטיה וגם העניין האישי באיש שדבק בריאליזם הפוליטי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כאשר אמר האיש הזה שצריכים למעוך את האינתיפאדה, לשבור ידיים, לשבור רגליים, הוא לא היה משוכנע שיש לו פרטנר בצד השני.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני, כפלשתיני, כישראלי, האמנתי באמונה שלמה, שהעם הפלשתיני התקדם צעד קדימה לקראת הריאליזם הפוליטי ורוצה הידברות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: ההד הזה, הדעה הזאת לא הגיעו ללבותיהם של המנהיגים בישראל, ועל אחת כמה וכמה כאשר אנחנו מדברים היום על ממשלת הליכוד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: יצחק רבין נרצח מכיוון שאין הפנמה של הערך הדמוקרטי במדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו מדברים על דמוקרטיה, על ערכים גבוהים ונשגבים, אך העניין הזה אינו מופנם בתוכנו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לכן אני חושב, שהמרכז על שמו של רבין ולזכרו של רבין הוא אות לכך, שלא רק שאנחנו מכבדים את האיש, אלא אנחנו עושים מלאכה נאותה וטובה הן לעם היהודי והן לעם היושב בתוכנו, המיעוט הערבי הישראלי.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חברי טלב אלסאנע דיבר על כך, ואני רוצה לדבר על כך עוד הפעם: אני עדיין לא תופס, השכל שלי לא תופס את הזעזוע העמוק שאחז באוכלוסייה הערבית הישראלית, שראתה ביצחק רבין מנהיגה, מי שמוביל את עגלת השלום לחוף מבטחים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שהזעזוע הזה ממחיש ברמה הלאומית את זה שאיבדנו מנהיג משלנו – של השכל השפוי, של הערכים ההומניסטיים, הפלורליסטיים והדמוקרטיים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שאנחנו צריכים לזכור, שרציחתו של רבין נבעה מהסתה פרועה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בכיכרות לא אמרו: תרצחו את רבין, אבל אמרו: רבין בוגד, והתירו את דמו.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כאשר אמרו, שרבין עשה קנוניה עם אש"ף, והוא נתמך על-ידי ערבים ישראלים, והממשלה הזאת אינה לגיטימית ואינה ראויה לעשות חוזים – פירוש הדבר, שכל מה שהוא עושה הוא בוגדני, ויש צורך, יש חובה או יש נטייה לחסל את האיש הגדול הזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שאנחנו צריכים להפנים בכל מאודנו את הערך הדמוקרטי הלכה למעשה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב, שזה צריך להיעשות בצורה שיטתית, טובה ומתמדת, ולא בירייה מהמותן ומנוחה של חמש-שש שנים, עד האסון הבא.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שזכרו מתבטא בכך שאנחנו מאוד מאוד מתגעגעים אליו.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת וליד צאדק, ומזמינה את חבר הכנסת מיכה גולדמן.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נעמי חזן: אחרון הדוברים – חבר הכנסת חיים רמון.

מיכה גולדמן: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לעמוד כאן היום ולתמוך בהצעת החוק להנצחת זכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה – אני יודע שזהו דבר קשה לכל אחד.

מיכה גולדמן: לכל אחד מאתנו יש יצחק רבין שלו.

מיכה גולדמן: אני באופן אישי הייתי קרוב אליו מאוד.

מיכה גולדמן: הכרתי אותו לפני חצי יובל שנים מקרוב.

מיכה גולדמן: אני חושב שכולנו הערכנו את יצחק רבין.

מיכה גולדמן: שמעתי את מה שאמרו כאן חלק מהחברים.

מיכה גולדמן: הוא היה איש מיוחד, אדם מיוחד.

מיכה גולדמן: רבים ראו את יצחק רבין כמצביא, כביטחוניסט, כבן ירושלים, כמשחרר ירושלים, כמוביל תהליכי שלום, אבל ליצחק רבין היו הרבה תכונות שאני ראיתי בהן משהו מיוחד: הוא ידע לשלב את היחס לאדם בהיותו איש צבא ומדינאי.

מיכה גולדמן: אני זוכר הרבה מאוד ביקורים עם יצחק רבין, הרבה מאוד שעות עם יצחק רבין.

מיכה גולדמן: אני זוכר ביקור של יצחק רבין בכפר ערבי, בכפר סולם, הסמוך לקיבוץ מרחביה.

מיכה גולדמן: הוא הגיע לשם עם רכבו, על כביש לא כביש.

מיכה גולדמן: הוא שאל את עצמו ואת חבריו: איך זה שב-1991, או ב-1992, יש יישובים כאלה.

מיכה גולדמן: בביקורים האלה נתגלה יצחק רבין אחר: יחסו לחינוך, החשיבות שהעניק לתשתית התעשייה והכבישים, החשיבות שייחס לקליטת העלייה, החשיבות שייחס להתיישבות החקלאית.

מיכה גולדמן: הוא גילה יחס מיוחד וחם לאותם יישובים השוכנים על גבולות המדינה, לאזורי הפיתוח וערי הפיתוח בגליל ובנגב, גם היחס לאותם מתיישבים על-פי התוכנית של חברו יגאל אלון, עוד בקדנציה הראשונה שלו כראש ממשלה, בתחילת שנות ה-70.

מיכה גולדמן: יכולתי לבוא ולומר כאן, במסגרת הדקות הספורות העומדות לרשותי כחבר כנסת, הרבה מאוד דברים על הצעת החוק להנצחת זכרו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

מיכה גולדמן: בחרתי באותם דברים חברתיים ואנושיים שלו.

מיכה גולדמן: החוק הזה הוא בוודאי חוק שיש לו תמיכה מצד כל חלקי הבית.

מיכה גולדמן: איני רוצה לשלב בדברי גם דברים אחרים, ויש לי מה לומר על החברים היושבים בצד הזה של הכנסת, אלה שישבו קודם בצד השני.

מיכה גולדמן: את הדברים האלה אומר בהזדמנויות אחרות.

מיכה גולדמן: אני חושב שאנחנו תומכים היום בחוק שמטרתו אינה רק הקמת בית, אלא הנצחת מורשתו של איש שהיה בו הכול, איש שהשאיר לנו אותה דרך שאנחנו צריכים להמשיך בה, ולא לשכוח את מה שעשו ליצחק רבין עד לאותו לילה, ב-4 בנובמבר.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

נעמי חזן: יסיים את הדיון חבר הכנסת חיים רמון.

נעמי חזן: אף שהרבה מהנואמים מדברים היום מהלב, אני מבקשת לעמוד בלוח הזמנים.

נעמי חזן: תודה.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת הנכבדים, האמת, גברתי היושבת-ראש, היא שביקשתי לעלות ולדבר על יצחק רבין, בעטיה של הצעת החוק שהוגשה.

ראובן ריבלין: ביקשתי לדבר על יצחק רבין המנהיג, המצביא, גיבור ישראל, מפקד, חבר, איש רעים לשוחח, אדם עם מחשבה פורה, עם יכולת ניתוח, עם מנהיגות, מדינאי.

ראובן ריבלין: האמת היא שרציתי לזעוק על אותו יום מר ונמהר שבו שמו השמים, סערו, חרבו מאוד, כי רעה גדולה נעשתה לעם ישראל ביום הירצחו.

ראובן ריבלין: אנחנו, אנשי תנועת החרות, אנחנו, חבר הכנסת וייס, אנשי הימין, היינו פעמים רבות שותפים עם רבין בממשלות אחדות לאומית.

ראובן ריבלין: לפעמים היינו גבו העיקרי כאשר הוא שימש שר ביטחון בממשלת ישראל.

ראובן ריבלין: פעמים רבות היינו ביריבות ובקצה השני בכל מה שקשור לדעותיו.

ראובן ריבלין: מעולם לא ביקשנו – אלה המאמינים כי הדמוקרטיה היא נשמת אפה של ישראל, וכך תנועתי משחר היווסדה, תנועה שידעה שלא תקום במדינת ישראל אלא אם דמוקרטיה תהיה בה.

ראובן ריבלין: מעולם לא דיברו סרה ביצחק רבין כפי שנעשה הדבר פה על-ידי אנשי השמאל.

ראובן ריבלין: לא רציתי לומר זאת, אבל, לצערי הרב, יכול הדבר להתפרש, חס וחלילה, כאשר אזרחי ישראל רואים את הדיון פה, כאילו חברים ממפלגת העבודה מרמזים או אומרים במפורש, שלממשלה זו אין לגיטימציה להגיש את חוק יצחק רבין.

ראובן ריבלין: נדמה לי, יושב-ראש הכנסת לשעבר וחבר הכנסת הנכבד והוותיק פרופסור שבח וייס, שאנשים יכולים היו להבין באינואנדו, כאילו אתה רומז לכך.

שבח וייס: אני מקווה שהבינו אותי.

ראובן ריבלין: או, אתה אפילו מקווה שהבינו אותך.

ראובן ריבלין: חבר הכנסת וייס, אני רוצה לומר לך – – –

שבח וייס: רק שנייה, אני אחסוך לך.

שבח וייס: הרי אני לא עושה הכללה.

שבח וייס: אומנם אתה – – – להצטרף לאותם מסיתים שלא נמנית עמם.

שבח וייס: אתה לא היית במרפסת.

ראובן ריבלין: קודם כול, תנועתי לא היתה מסיתה.

ראובן ריבלין: תנועתי אינה מרגישה כמסיתה.

שבח וייס: – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת וייס, מספסלים אלה, כאשר יצחק רבין לא חשב כמו אנשי השמאל, נאמרו המלים הבאות: איש הדמים נקרא הוא, שקרן נקרא הוא, שובר עצמות נקרא הוא, גזען נקרא הוא – דברים שחבר בתנועת הימין מעולם לא ההין לומר על יהודי אחר.

שבח וייס: אני עשיתי אז חשבון אתם.

ראובן ריבלין: ואני רוצה לומר לך, שבח וייס, יצחק רבין היה יקר ללבנו, כי כשהייתי בן שמונה, והייתי נצור בירושלים, הוא שפרץ את הדרך לירושלים.

ראובן ריבלין: הוא בעינינו האדם ששחרר את ירושלים בשנת 1967 ואיחד אותה, עם שחרור ארץ-ישראל כולה.

שבח וייס: רובי, אתה לא היית כאן כשישבו פה חברים ושיתקו אותו שנתיים.

ראובן ריבלין: ראיתי, שמעתי את הקולות, כפי שגם אתה היית נוכח בהם.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לך, שלא יעלה על הדעת להפנות אצבע מאשימה ולומר: ממשלת ישראל הנוכחית לא תוכל להגיש את חוק יצחק רבין.

ראובן ריבלין: מובן שיש לי הערה אחת גם לגבי החוק עצמו, שאני תומך בו בכל לב, ולו רק כדי להנציח את האיש יצחק רבין, שכיבדנו אותו והערכנו אותו, ועם זאת, פעמים רבות התנגדנו לו.

ראובן ריבלין: אנחנו לא פרגמטים.

שבח וייס: הבעיה היא לא התנגדות.

ראובן ריבלין: אני רק אומר דבר אחד – נראה לי, שיצחק רבין עצמו, אילו ישב כאן – ופעמים רבות ישבנו אתו כאן וגם שוחחנו אתו – לא היה מסכים כל כך להצעת החוק כפי שהיא מונחת כאן.

ראובן ריבלין: הרי כל כך הרבה דברים קראו על שם יצחק רבין – ודברים אלה נעלה, כמובן, ונפרט בדיוני הוועדה, ואבקש להשתתף בהם גם אם אינני חבר קבוע בוועדת החינוך והתרבות.

ראובן ריבלין: אני מודה ליושבת-ראש על הסבלנות.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

אליעזר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אעיר שתי הערות קצרות מאוד.

אליעזר זנדברג: אנחנו בסיומו של דיון.

אליעזר זנדברג: אני חושב שכל חבר כנסת שעלה הכביר מלים בשבח אישיותו של ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להתייחס לשני דברים.

אליעזר זנדברג: האחד, אותן רמיזות או אמירות בדבר זכותה של הממשלה הנוכחית להגיש את הצעת החוק או ליזום את הצעת החוק.

אליעזר זנדברג: לדעתי, דווקא לאור הפלוגתות והוויכוחים הקשים מאוד והנוקבים וכל המערכת שהיינו נתונים בה במהלך הכנסת הקודמת – בהגשת הצעת החוק הזאת על-ידי הממשלה הנוכחית אני רואה סימן חיובי, דווקא, סימן נכון וטוב, בבחינת צמצום הקיטוב, או פעולות שיש או צריכות להביע כוונה לצמצם את הקיטוב.

אליעזר זנדברג: אני רוצה רק להעיר הערה אחת, ובשלה ביקשתי לעלות לדוכן.

אליעזר זנדברג: אינני חבר בוועדת החינוך והתרבות, ולא אהיה, מן הסתם, שותף לדיונים שם.

אליעזר זנדברג: אני חושב שהמכון שרוצים להקים במסגרת סעיף 28 להצעת החוק צריך לכלול גם פעילות שנוגעת לדמוקרטיה, לסובלנות, להידברות.

אליעזר זנדברג: כי בסך הכול הנושא כולו, אנו נדרשים לו, לצערנו הרב, בשל הבעיות האלה, בשל בעיות שיורדות לשורש החברה בישראל בעניינים האלה, ואני לא נכנס לשאלה של אחריות, קבוצות ומגזרים.

אליעזר זנדברג: אבל אני חושב שמכון שכזה שהוקם בנסיבות כל כך טרגיות, צריך לתת את דעתו ולדון בעניינים אלה: הסובלנות, הדיבור, הניסיון לגשר על פערים ועל קיטוב שקיים בציבור, בעם בישראל, באמצעים שהם לא אמצעים אלימים – זה דבר חשוב ביותר.

אליעזר זנדברג: מכון שכזה יכול לפעול רבות בתחום של דמוקרטיה, הבנה וסובלנות בתחומים האלה, ואני רוצה לקוות שכך יהיה, וכשנראה את הצעת החוק, כשתגיע לקריאה שנייה ושלישית, גם הפעילויות האלה תיכללנה במסגרת הפעילויות המותרות או המטרות לשמן מוקם אותו מכון.

אליעזר זנדברג: תודה.

נעמי חזן: תודה לחבר הכנסת זנדברג.

נעמי חזן: חבר הכנסת חיים רמון, הדובר האחרון.

נעמי חזן: מייד אחר כך נקיים הצבעה.

חיים רמון: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אינני רוצה לדבר על התרומה האדירה והיוצאת דופן של יצחק רבין, זכרו לברכה, בחייו.

חיים רמון: הדברים ידועים, הם עוד ייחקרו, נלמד אותם.

חיים רמון: כל פעם שהייתי נפגש אתו, הייתי אומר לו: תראה איזה ביוגרפיה יש לך.

חיים רמון: לא היה צומת בהיסטוריה של מדינת ישראל, עוד לפני הקמתה, שיצחק רבין לא היה בו.

חיים רמון: אני לא יודע איך הגורל הביא אותו לכל צומת, אבל הוא היה בכל צומת.

חיים רמון: הוא אפילו נולד בירושלים.

חיים רמון: שאלתי אותו: איך סידרת להיוולד בירושלים?

חיים רמון: לפי ההתפתחות הטבעית שלו, זה יוצא דופן שהוא ייוולד בירושלים.

חיים רמון: אפילו את זה סידר לו הגורל.

חיים רמון: והתחנות ידועות: מלחמת העצמאות וצה"ל, מלחמת ששת הימים וכו' וכו'.

חיים רמון: אבל נדמה לי, שליצחק רבין נתגלגלה זכות עוד יותר גדולה, שהנסיבות הטרגיות של מותו ישפיעו, אני מקווה גם באמצעות החוק הזה, השפעה גדולה ומכרעת על אורח חיינו כאן ועל הדמוקרטיה הישראלית לשנים רבות.

חיים רמון: זאת אומרת, לא די בכך שהאיש הענק הזה תרם תרומה באמת יוצאת דופן – אולי יש עוד שלושה-ארבעה אנשים בתולדות הציונות שתרמו תרומה בסדר גודל זה – גם במותו הוא ממשיך לשרת אותנו.

חיים רמון: לרגע הוא לא חדל לשרת אותנו.

חיים רמון: במה הוא ישרת אותנו?

חיים רמון: ופה אני רוצה להגיד לחברי הכנסת מכל סיעות הבית – אתרע מזלי, ובמערכת הבחירות ראיתי את כל החומר, את כל הסרטים – חלק גדול מהם לא צולם בארץ ולא נראה בארץ – של מה שקרה בשנה לפני רצח רבין.

חיים רמון: אני אומר לכם כאזרח, לא כפוליטיקאי, אלה היו תמונות מזעזעות.

חיים רמון: תמיד הסתכלתי על המרקע ואמרתי: עד היכן יכולות השנאה וההסתה להגיע?

חיים רמון: אני זוכר תמונה של ילד קטן, יפהפה, עם פנים מעוותות משנאה, שקורע לגזרים את תמונתו של יצחק רבין.

חיים רמון: היתה לנו התלבטות גדולה במערכת הבחירות אם להציג את הפן הזה על המרקע, וקיבלנו הכרעה.

חיים רמון: יש כאלה שמבקרים אותנו על כך, יש כאלה שמברכים אותנו.

חיים רמון: קיבלנו הכרעה שלא להראות ולא לעשות בזה שימוש בנסיבות כאלה.

חיים רמון: אבל אני חושב שבמכון הזה, כפי שאמר חבר הכנסת זנדברג, חובה קדושה לראות ולחקור ולבדוק מהיכן שאבו את מעיינות השנאה, כיצד התגברה וכיצד הגיעה לכך, שבסופו של דבר היה בן-בליעל, נורא, מתועב, שבקור-רוח ציני רצח את ראש ממשלת ישראל ועד לרגע זה אפילו לא הביע חרטה.

חיים רמון: איך זה קרה?

חיים רמון: ואיך ללמוד מהעניין הזה כדי שלעולם לא נגיע לשנאה מפלגת כל כך, לצירוף נורא כל כך, ומה האחריות של מנהיגים פוליטיים, ומה הגבול שהם צריכים לשים גם כאשר האמביציה היא מטורפת, גם כאשר מוכנים לעשות הכול בשביל להגיע לשלטון?

חיים רמון: בכל זאת, איפה יש גבול ואיפה יש אחריות לכך שאת הגבול הזה שום מנהיג, משום כיוון ומשום צד, לעולם לא יעבור ולא יחצה?

חיים רמון: אני רוצה להאמין, שהחוק הזה ידגיש מאוד את הקטע הזה, ובכך יצחק רבין, זכרו לברכה, שירת אותנו גם בחייו וגם במותו.

חיים רמון: תודה.

שבח וייס: התקבלו 30 מכתבי שטנה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת, ואנחנו מייד עוברים להצבעה.

ש' כרם: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת החלטות ועדת הכספים המאשרות הוראות – בצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין, תיקון מס' 39 ותיקון מס' 42.

ש' כרם: תודה.

ש' כרם: התשנ"ז–1996

נעמי חזן: חברי הכנסת – – –

אלכסנדר לובוצקי: אני מבקש למסור הודעה אישית קצרה מאוד.

נעמי חזן: הודעה אישית – אתה באמת צריך להגיש אותה בכתב.

קריאה: תתחשבי בנסיבות, אני רוצה להסביר את הווידיאו.

קריאה: תאפשרי לו.

נעמי חזן: בבקשה, חבר הכנסת לובוצקי.

אלכסנדר לובוצקי: אני עמדתי קודם על הבמה והסברתי מדוע אני חושב שהחוק הזה הוא חוק לא טוב, ובאתי לכאן מתוך כוונה להצביע נגדו.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושש שבדברי ימי הכנסת הצבעה שכזאת, כשנשארנו כאן כל כך מעטים, עלולה להתפרש לא נכון וכפגיעה בזכרו של יצחק רבין.

אלכסנדר לובוצקי: לכן אני לא יכול להצביע בעד, אני מתנצל על כך משום שאני באמת חושב שהחוק הוא לא טוב.

אלכסנדר לובוצקי: לכן אני לא אשתתף בהצבעה, כדי שיירשם שכל הכנסת מתאחדת סביב זכרו של יצחק רבין.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה.

נעמי חזן: תודה, חבר הכנסת לובוצקי.

נעמי חזן: בדרך כלל במקרים כאלה עושים את זה בלי להסביר, אבל אני מבינה את הצורך להסביר במקרה זה.

אלכסנדר לובוצקי: אני די חדש, וכשהצהרתי מעל במת הכנסת שאני אצביע נגד ואני לא עושה את זה, אני מרגיש צורך להסביר.

נעמי חזן: ואני מבינה אותך.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין.

נעמי חזן: ההצבעה החלה.

נעמי חזן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, התשנ"ז–1996, לוועדת החינוך והתרבות נתקבלה.

שבח וייס: אני מקווה שבקריאה השלישית יהיו קצת יותר אנשים.

נעמי חזן: אם כן, רוב של עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים – אני קובעת שהצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין עברה בקריאה ראשונה.

נעמי חזן: הצעת החוק מועברת לוועדת החינוך והתרבות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מבקש לצרף את הקול שלי.

נעמי חזן: חבר הכנסת וליד צאדק, בהתחשב בעובדה שאנו עוסקים בנושא עדין, אני ארשה – שוב, לפנים משורת הדין – להוסיף את הקול שלך.

נעמי חזן: חברי הכנסת, הישיבה הבאה של הכנסת תתקיים מחר, יום ג', בשעה 16:00.

נעמי חזן: ישיבת הכנסת נעולה.