ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 20, 1996-10-07 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, ישיבת הכנסת ביום שני, כ"ד בתשרי התשנ"ז, 7 באוקטובר 1996, פתוחה.

ש' יעקבסון: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ש' יעקבסון: )

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, כמנהגנו, להלן רשימת הרוגי תאונות הדרכים בשבוע האחרון: דורית שניידר, בת 48, נהגת רכב פרטי; יאסין עומר, תושב טייבה, בן 77; קיושטוק בנימין, יליד 1919, נהג רכב פרטי; שרה אודרז'נסקי, ילידת 1919, הולכת רגל; פועל תאילנדי, רוכב אופניים, נפגע על-ידי רכב אלמוני; מרדכי ועקנין, התהפך עם טרקטורון; רחמים חיים, יליד 1973, נסע ברכב שהתנגש בעץ; הולך רגל, יליד 1917, נפגע מרכב בג'נין.

דן תיכון: כבוד נשיא המדינה, גברתי מבקרת המדינה, חברי הכנסת, אני מקדם את כולכם בברכה עם פתיחת כנס החורף של המושב השני של הכנסת הארבע-עשרה.

דן תיכון: רבות נכתב ונאמר על יום זה ועל הבאים אחריו.

דן תיכון: ביטויים כמו "חורף חם", "מושב סוער", "מתח באוויר", כבר הפכו חלק מן הלקסיקון, ואין זה תמיד לכבודנו.

דן תיכון: אינני חושב שצריך להירתע ממלים כמו מתח, סערה, ביקורת חריפה.

דן תיכון: כל עוד אלה נאמרים ונעשים מתוך כבוד הדדי, מתוך רצון להקשיב לזולת, מתוך כוונה לנהל ויכוח תרבותי, אדרבה, שיהיה זה מושב סוער ומותח.

דן תיכון: אולם, אם בין מלים אלה משתרבבות גם, בכוונה או שלא בכוונה, מלים כגון מרי או ביטויים אחרים שאינני רוצה אפילו לחזור עליהם, כדאי לכולנו להיזהר מכך.

דן תיכון: חברי הכנסת, המדינה עברה בעבר תקופות גורליות וחשובות, שבצלן נפתחו והתנהלו ישיבות של הכנסת.

דן תיכון: לא אחטא להיסטוריה אם אומר, שכנס זה נפתח היום באחת מן התקופות החשובות ביותר בתולדות המדינה.

דן תיכון: האירועים שקדמו לפתיחת המושב, האירועים הצפויים לנו על סדר-היום הציבורי, יקבעו במידה רבה את צביונה ואת אופיה של המדינה.

דן תיכון: ויכוחים מרים, קשים ובוטים צפויים לנו.

דן תיכון: החלטות כואבות עוד לפנינו.

דן תיכון: נדע להתמודד עם אלה בתנאי אחד בלבד, אם נדע לרסן את עצמנו, להקשיב איש לזולתו, לכבד איש את דעת רעהו.

דן תיכון: העם מצפה ממקבלי ההחלטות ומן המחוקקים לשיקול דעת, להיגיון, לשקט נפשי.

דן תיכון: זה קשה, מי כמונו יודע, אך זו חובתנו.

דן תיכון: חברי הכנסת, בעולם כולו צופים בנו, במי שאמורים להצביע ולקבל החלטות.

דן תיכון: יעקבו אחר דרך הדיון שאנו מנהלים.

דן תיכון: צופים בנו אזרחי המדינה, מפקדים וחיילים, שוטרים ואנשי כוחות הביטחון.

דן תיכון: צופים בנו פצועים ונכים, צופות בנו משפחות שכולות, שלבנו אתן.

דן תיכון: אני פונה אל כולכם: בואו נהיה ראויים לכל אלה.

דן תיכון: בואו לא נשכח את העבר, הרחוק והקרוב, אבל בואו נלמד ממנו.

דן תיכון: ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב

דן תיכון: חברי הכנסת, כמקובל ועל-פי התקנון, אני מזמין את ראש הממשלה למסור הודעה מדינית.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה, גברתי מבקרת המדינה, מכובדי חברי הכנסת, ביום שישי ראיתי תמונה של ילד קטן, אולי בן שמונה, שנישא בידיו של שוטר מבוהל בריצה מן הכותל.

בנימין נתניהו: הילד הזה בא להתפלל בחג הסוכות, ויידוי האבנים הפסיק את התפילה וסיכן את חייו.

תמר גוז'נסקי: החיים לא מתחילים ביידוי אבנים.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני קורא לך לסדר בפעם הראשונה.

דליה איציק: למה, מה קרה?

תמר גוז'נסקי: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

טלב אלסאנע: אתה אחראי לשפיכות הדמים.

טלב אלסאנע: (חבר הכנסת ט' אלסאנע מניף דגל שחור.

טלב אלסאנע: )

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

טלב אלסאנע: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

דן תיכון: סדרנים, להוציא אותו.

דן תיכון: סדרנים, להוציא אותו.

תמר גוז'נסקי: – – –

אחמד סעד: – – –

טלב אלסאנע: מי שלא יודע את זה – – –

דן תיכון: סדרנים, להוציא אותו.

דן תיכון: (חבר הכנסת ט' אלסאנע יוצא מאולם המליאה.)

אחמד סעד: תיישם את ההסכמים.

דן תיכון: חבר הכנסת אחמד סעד, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אחמד סעד: לאן נגיע במדיניות הזאת?

דן תיכון: חבר הכנסת סעד, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

אחמד סעד: המדיניות הזאת הביאה לאסון, לשפיכות דמים.

דן תיכון: חבר הכנסת סעד, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

דן תיכון: אני מבקש להוציא אותו.

אחמד סעד: רק היא מביאה למלחמה.

אחמד סעד: (חבר הכנסת א' סעד יוצא מאולם המליאה.

אחמד סעד: )

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת.

דן תיכון: חבר הכנסת לשעבר דב שילנסקי.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, כשאני מדבר על ביטחון או על שלום, אני חושב על הילד הזה שנישא בבהלה מרחבת הכותל, ואני חושב גם על שני ילדים נוספים, על ילד יהודי בבית-הדסה בחברון שאמו חוששת שישמש מטרה לצלפים – –

קריאה: שיתפנה משם, יש לו מקום אחר.

בנימין נתניהו: – – ועל ילד פלשתיני בחברון, ילד מפוחד, שמציץ מבעד לסורגי חלון ביתו בשעת עוצר – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עם שלם כלוא.

בנימין נתניהו: – – ואינו מבין מדוע נמנע ממנו לשחק בחוץ.

בנימין נתניהו: למענם, למען ילדי ישראל וילדי הפלשתינים, למען ילדינו, עלינו להשיג את השלום.

עבד-אלוהב דראושה: אבל אתה לא מדבר על – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

תמר גוז'נסקי: במדיניות שלך יש עשרות הרוגים.

דן תיכון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

תמר גוז'נסקי: עשרות הרוגים על המצפון שלך.

דן תיכון: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

בנימין נתניהו: בשלוש השנים האחרונות כולנו בבית הזה, כולנו בישראל, היינו עדים לתמונות קשות.

בנימין נתניהו: לפני כשבועיים חווינו שוב תמונות קורעות לב: ישראלים נהרגו ונפצעו, פלשתינים נהרגו ונפצעו באירועי דמים מכאיבים ומחרידים.

בנימין נתניהו: כדי למנוע תמונות כאלה, כדי להעבירן מן העולם, עלינו להשיג שלום, שלום אמיתי.

סאלח סלים: תשיג שלום, זאת הדרך היחידה.

בנימין נתניהו: כשהממשלה הזאת נבחרה, אדוני היושב-ראש, היה ברור שאזרחי המדינה – ואני לא בהכרח מדבר רק על אלה שבחרו בנו – רצו שני דברים: להמשיך בתהליך ההידברות עם הפלשתינים, בתקווה שנביא אותו שלום אמיתי ונסלק את הסיכונים הביטחוניים שגרמו לרציחתם של 220 ישראלים מאז הסכמי אוסלו בגלי טרור שלא ידענו כמותם מאז הקמת המדינה.

תמר גוז'נסקי: ואז פתחת מנהרה והחזרת אותנו לתקופת הבית השני.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי.

בנימין נתניהו: זה, אדוני היושב-ראש, היה רצונו של העם לפני ארבעה חודשים, ואין לי שום ספק שזה רצונו גם היום.

בנימין נתניהו: אינני חושב לרגע שהוגי הסכמי אוסלו ותומכיהם – אני חושב שהם כולם אנשים בעלי כוונות טובות ובוודאי כולם רצו את טובת העם והמדינה – התכוונו ליצור מצב שבו הטרור ימלוך, וברור לי שאיש מאבות ההסכמים הללו לא פילל שאלפי הרובים שניתנו לצבא הפלשתיני יופנו כלפי צה"ל, אף-על-פי שאני מוכרח להגיד: התרענו והזהרנו על כך מעל הבמה הזאת.

בנימין נתניהו: ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אפילו הזהיר, שהתהליך ימות ברגע שהרובים האלה יופנו נגדנו.

בנימין נתניהו: אבל העובדה היא, חברי הבית, שהרובים הללו אכן הופנו נגדנו, ותפקידנו כממשלה הוא קודם כול להכיר בעובדות ולהסתלק מחלומות סרק ומאשליות.

בנימין נתניהו: בזה, אדוני היושב-ראש, מדיניותנו שונה מן המדיניות הקודמת.

בנימין נתניהו: אנו עומדים על שני עקרונות בסיסיים: על הביטחון ועל ההדדיות בכיבוד הסכמים.

תמר גוז'נסקי: אין ביטחון בלי שלום.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, את רוצה לצאת?

דן תיכון: תצאי.

תמר גוז'נסקי: אני לא רוצה.

דן תיכון: בסדר, אז תתנהגי בהתאם.

דליה איציק: תפסיק לאיים.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אם רוצים לסגור את הכנסת, אפשר לסגור את הכנסת.

דן תיכון: אדוני, לא רוצים לסגור את הכנסת.

דליה איציק: תן לנו להעיר הערה.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק.

מיכאל איתן: עוד מעט יעלה גם פרס לדבר.

מיכאל איתן: הוא רוצה שניתן – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן.

בנימין נתניהו: זה היה איום בהדדיות.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, היה מקובל כאן שלראש הממשלה וליושב-ראש האופוזיציה נותנים לדבר, ובשקט.

דן תיכון: אני מקווה – – –

אלי גולדשמידט: לא אצלכם.

אלי גולדשמידט: נתתם לרבין ולפרס לדבר פה?

דן תיכון: אני לא פותח עכשיו פנקסנות.

אלי גולדשמידט: עוזי לנדאו נתן לרבין ולפרס לדבר?

עוזי לנדאו: – – –

אלי גולדשמידט: לא נתת להם להוציא מלה מהפה.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, חשבתי שאתה תעזור לי היום.

רענן כהן: תאמין לי, רוצים לעזור לך.

דן תיכון: אז אנא, במטותא, בסדר.

עבד-אלוהב דראושה: הוא אומר "שלום, שלום" ובעצם רוצח את השלום, ואז נרצחים ילדים.

דן תיכון: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, הרי לא יעלה על הדעת שלא יותן לראש הממשלה לדבר.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין נתניהו: אנו עומדים, אדוני היושב-ראש, על שני עקרונות בסיסיים: הביטחון והדדיות בכיבוד הסכמים.

בנימין נתניהו: הביטחון הוא הנדבך היסודי בקיום ההסכמים ובקיום השלום; ההדדיות בקיום הסכמים היא החיונית להמשכו של ההסכם.

בנימין נתניהו: איננו מוכנים להתעלם מסכנות וגם לא מהפרות ההסכם על-ידי הצד השני.

בנימין נתניהו: לצערי אני מוכרח להגיד, שההפרות עדיין קיימות.

בנימין נתניהו: הצד הפלשתיני חייב לתקן אותן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מה עם ההפרות של ישראל?

בנימין נתניהו: הוא חייב להפסיק את האלימות, הוא חייב לפרק את ארגוני הטרור מנשקם והוא חייב להפסיק לשחרר מרצחים.

בנימין נתניהו: הוא חייב לבטל את האמנה הפלשתינית, שמונתה כביכול ועדה לבטל אותה.

בנימין נתניהו: לפני שבועיים היא היתה צריכה לסיים את עבודתה.

בנימין נתניהו: הוועדה עדיין לא מונתה.

בנימין נתניהו: אבל, אדוני היושב-ראש, הבעיה החריפה והמיידית שאנו ניצבים בפניה היום היא, שההנחה היסודית בבסיס הסכמי אוסלו התערערה, כפי שהזהרנו.

בנימין נתניהו: הכוח הפלשתיני שהיה אמור לספק את הביטחון מהצד הפלשתיני נכשל פעמיים: ראשית הוא נכשל במשך שנתיים וחצי בזה שהוא לא הפנה את הרובים שלו כנגד ארגוני הטרור בתחום הרשות הפלשתינית; ועכשיו הוא נכשל בזה שהוא הפנה את הרובים שלו נגדנו.

תמר גוז'נסקי: מה חשבת, שאנחנו נירה עליהם והם לא יחזירו?

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, אפשר לדבר כאן?

בנימין נתניהו: יש מי שצריך להצדיק את הצד הערבי ויש מי שצריך להצדיק את הצד הישראלי, כל אחד עם התפקיד שלו.

בנימין נתניהו: אנחנו מקבלים את זה, זה בסדר.

אופיר פינס-פז: תגיד: אני אחראי למה שקרה במדינה.

אופיר פינס-פז: תאמר את זה במקום להטיח האשמות.

דן תיכון: חבר הכנסת אופיר פינס.

עבד-אלוהב דראושה: מי ירה הראשון?

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני פונה אליך.

בנימין נתניהו: הלקח החשוב ביותר מן האירועים האחרונים הוא ששיטת הלחץ האלים חייבת להיפסל על-ידי הרשות הפלשתינית.

בנימין נתניהו: היא מורה על חוסר השלמה עם העיקרון שיש רק אופציה אחת, אופציית השלום.

בנימין נתניהו: ואם הרשות הפלשתינית אכן מחויבת לפתרון של שלום, של משא-ומתן ליד שולחן הדיונים, עליה לשלול לחלוטין את אופציית ההסתה, האלימות והמלחמה.

בנימין נתניהו: אני חוזר, אדוני היושב-ראש, למה שהתרחש פה, מעל הדוכן הזה, כשעלו הנה, זיכרונם לברכה, מנחם בגין ואנואר סאדאת, וסאדאת אמר פה מה שהוא אמר בוושינגטון – הוא אמר: NO MORE WAR, NO MORE BLOODSHED.

תמר גוז'נסקי: – – –

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי, אני קורא אותך לסדר בפעם האחרונה.

דן תיכון: אם תפריעי פעם נוספת לא יהיה מנוס.

דן תיכון: אני לא יודע מה קרה לך היום.

דן תיכון: תודה.

בנימין נתניהו: וכשסאדאת אמר את המלים האלה, אדוני היושב-ראש, הוא אמר אותן לפני שהתחיל המשא-ומתן הקשה, המייגע בקמפ-דייוויד, שנים לפני שהתחיל המשא-ומתן, שהוא ידע שיבוא, עם הפלשתינים על האוטונומיה, על כל הקשיים שבו, על כל המכשולים, על כל התסכולים.

בנימין נתניהו: אבל הוא קבע עיקרון יסודי: אין עוד שפיכות דמים, יצאנו ממעגל האלימות, ננהל את הוויכוח בינינו סביב שולחן המשא-ומתן.

בנימין נתניהו: על כן, מן הרגע שבו החליטו ישראלים ופלשתינים לשבת ולדבר אלה עם אלה, היה על אופציית האלימות להיעלם אחת ולתמיד.

בנימין נתניהו: אני מוסיף, שטיבו של משא-ומתן שהוא רצוף מכשולים ומשברים ותסכולים ויש בו חילוקי דעות חריפים, ואם כל משבר וכל תסכול ישמש עילה לפרצי אלימות, התהליך הזה יידון לכליה.

בנימין נתניהו: כיליון התהליך, אדוני היושב-ראש, הוא מה שאנחנו מנסים למנוע, כיוון שאנחנו באמת רוצים בשלום ותמיד נרצה בשלום.

בנימין נתניהו: איננו אויבי האומה הערבית, איננו אויבי הפלשתינים ואיננו אויבי האסלאם.

בנימין נתניהו: השלום באזור הוא מטרתנו, ואני בטוח שהוא מטרתו של כל אדם בישראל.

בנימין נתניהו: ביום שישי האחרון פניתי פנייה ישירה ואישית לציבור הפלשתיני, אמרתי להם: אל תאבדו תקווה.

בנימין נתניהו: אל תוותרו על השלום כי אנחנו לא ויתרנו על השלום, ועם רצון טוב של שני הצדדים, עם נכונות למלא את ההסכם על-ידי שני הצדדים – אין מילוי של הסכם רק על-ידי צד אחד.

עבד-אלוהב דראושה: אתה מרעיב אותם.

עבד-אלוהב דראושה: איך הם יאמינו לך?

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

בנימין נתניהו: חברי הבית, ברצוני להדגיש שוב את מה שכבר אמרנו גם פה וגם במקומות אחרים פעמים אין-ספור.

בנימין נתניהו: כממשלה נבחרת במדינה דמוקרטית אנחנו מחויבים להסכמים שנחתמו על-ידי הממשלה הקודמת, על-ידי ממשלות קודמות, וברור שאנחנו מחויבים גם להסכמי אוסלו, אף שידענו – –

נעמי חזן: אז למה אתה אכזבת אותם?

בנימין נתניהו: – – והתרענו על הסכנות והמגרעות הרבות הטמונות בהם.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, ממשלה מחויבת בראש ובראשונה בהגנה על חיי אזרחיה.

בנימין נתניהו: האתגר העומד בפנינו הוא ליישם את שתי המחויבויות הללו: קיום ההסכמים וקיום הביטחון שמבטיח את תקפות ההסכמים לאורך זמן.

בנימין נתניהו: אף-על-פי שזו איננה משימה קלה, ואני בוודאי לא אוכל להקל ראש בה, אני משוכנע שבכוחנו להשיג את שתי המטרות הללו גם יחד ושנזכה לתמיכת רוב הציבור בישראל במאמץ הזה.

תמר גוז'נסקי: – – –

בנימין נתניהו: השיחות שהתחילו אתמול במחסום-ארז ונמשכות ברגע זה הן צעד נוסף בדרכנו לקראת מילוי מחויבותנו.

בנימין נתניהו: השיחות אתמול – עדיין לא קיבלתי דיווח על היום – התקיימו באווירה טובה, בנוכחות נציג ארצות-הברית, שנשיאה וממשלתה עושים מאמץ חשוב מאוד ועבודה חשובה מאוד ומבורכת לסייע בקידום תהליך השלום בין הצדדים.

בנימין נתניהו: אנחנו מתכוננים ליישם את הפריסה מחדש בחברון תוך שמירה על שני עקרונות יסוד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מתי?

בנימין נתניהו: א.

בנימין נתניהו: הבטחת חייהם, קיומם וביטחונם של תושבי היישוב היהודי בחברון, היישוב היהודי העתיק בעולם; ב.

בנימין נתניהו: הבטחת המקומות המקודשים לנו בחברון.

בנימין נתניהו: הסידורים שהצענו, שאנחנו עומדים להציע היום ובימים הקרובים, יוסיפו לביטחון הזה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להדגיש, אדוני היושב-ראש, שמה שאנחנו מדברים עליו איננו משרת רק את האינטרס הישראלי וגם לא רק את הביטחון של הישראלים.

בנימין נתניהו: הסידורים שאנחנו מציעים בחברון משרתים את האינטרסים הפלשתיניים ואת הביטחון של הפלשתינים לא פחות, כי אם יהיה פיצוץ בחברון הוא יסכן ערבים ויהודים כאחד בחברון, ולדעתי מעבר לה, ואם לא נפעיל את הסידורים הדרושים בשטח, לדעתי אנחנו יכולים להביא למהלכים שיביאו לקריסת תהליך השלום כולו.

עבד-אלוהב דראושה: אבל היה הסכם.

בנימין נתניהו: על כן, במסגרת ההסכם, במעטפת ההבנות של ההסכם אנחנו פועלים כפי שזכותנו מקנה לנו, להביא אותם הסדרים הדרושים לעיגון הביטחון בהסכם הזה ולהביא להיערכות מחדש בחברון בתנאים בטוחים יותר.

בנימין נתניהו: נשאלתי פה על מצוקת התושבים הפלשתינים.

בנימין נתניהו: אני ער לזה ואנחנו גם רוצים להקל עליהם.

בנימין נתניהו: כדי להקל את מצוקת הפלשתינים ביו"ש ובעזה הסרנו את הסגר הפנימי בבית-לחם, בג'נין, ביריחו, בטול-כרם ובקלקיליה.

עבד-אלוהב דראושה: בג'נין עדיין יש סגר.

עבד-אלוהב דראושה: זה אזור צבאי סגור.

עבד-אלוהב דראושה: רק אתמול הייתי שם באישור שר הביטחון.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אבל הם מודיעים על – – – וממשיכים.

עבד-אלוהב דראושה: הם משקרים לעם.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אתה תוכל לקבל את זכות הדיבור.

עבד-אלוהב דראושה: למה הוא אומר שהסירו את הסגר הצבאי?

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

דן תיכון: אדוני שר הביטחון.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: אני יושב על-ידך, אבל אזרחים אחרים לא.

עבד-אלוהב דראושה: אני קיבלתי אישור ממך.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר.

עבד-אלוהב דראושה: אבל, אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני לא אשמור על השוויון הקדוש ביניכם.

דן תיכון: אתה תפריע, אני אבקש ממך לצאת.

עבד-אלוהב דראושה: זכותך, אבל אני לא חושב – – –

דן תיכון: זכותי וחובתי.

דן תיכון: אבל אתה תיתן היום לדיון להתקדם.

רחבעם זאבי: היושב-ראש, אתה לא מבין שהוא אוסף נקודות בעזה?

דן תיכון: אני מבין היטב.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה.

תמר גוז'נסקי: – – – פאשיסטים.

דן תיכון: חבר הכנסת דראושה, אני קורא אותך לסדר בפעם האחרונה.

דן תיכון: אני מצטער, יש גבול לכל דבר.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, חשוב – – –

דן תיכון: לא, אל תעזור לי, חבר הכנסת סלים.

דן תיכון: לא צריך לשמור על האיזון ביניכם.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין נתניהו: נוסף על הסרת הסגר הפנימי בערים הללו הסרנו את העוצר בחברון, הקלנו העברת סחורות במעבר-קרני, והבטחנו מלכתחילה, אגב, תוך כדי המשבר, טיפול מיידי בכל מקרה הומניטרי.

בנימין נתניהו: בדעתנו להקל בהדרגה את הסגר החיצוני ולהרשות את מעברם של אלפי פועלים פלשתינים לתחומי ערי ישראל בזמן הקרוב.

בנימין נתניהו: אני רוצה להבהיר, שאנחנו פועלים בעניין זה לפי שיקולי ביטחון בלבד, כלומר לפי המלצות גורמי הביטחון, ואיננו משתמשים בסגר כאמצעי לחץ או כאמצעי ענישה.

בנימין נתניהו: אנחנו לא מאמינים בתפיסה הזאת ולא נאמץ אותה.

בנימין נתניהו: לאחר שנשלים את המשא-ומתן על חברון ועל יתר הנושאים העומדים על הפרק, לאחר שתושג ההדדיות הדרושה בכיבוד ההסכמים, נעבור, אדוני היושב-ראש, למשימה העיקרית שעומדת לפנינו, והיא המשא-ומתן על הסדרי הקבע.

בנימין נתניהו: אולי אפתיע כאן חלק מחברי הבית, אבל אני מאמין שיש הסכמה לאומית רחבה על היעדים שצריכים להנחות אותנו בהסדר הקבע.

בנימין נתניהו: רוב העם מאמין כמונו שיש לאפשר הסדר שייתן לפלשתינים מקסימום חופש ולנו מקסימום ביטחון.

בנימין נתניהו: רוב העם רוצה כמונו לראות את הפלשתינים חיים ומשגשגים לצדנו תוך שיתוף פעולה כלכלי מלא, בלי התערבות מצדנו בניהול חייהם, חוץ מאותן סמכויות כמו אחריות-העל לביטחון החיונית להבטחת קיומנו.

בנימין נתניהו: רוב העם מבין כמונו שמשא-ומתן גורלי כזה שיקבע את עתידנו חייב להתנהל באווירה ובמהות של הסכמה לאומית רחבה ככל האפשר, ואני מאמין שהסכמה כזו היא אפשרית.

בנימין נתניהו: אני מאמין שהמשותף בין רוב אלה שיושבים בבית, אני לא אומר כולם, אבל בין רובם – אני מאמין שהמשותף בינינו מרובה על המפריד.

נעמי חזן: אז גם אתה – – –

בנימין נתניהו: ואני חושב שחילוקי הדעות בין אלה מאתנו, כמונו, ששוללים מדינה פלשתינית לבין אלה שלכאורה תומכים במדינה פלשתינית אבל לא חשבו על כל ההשלכות של הקמתה, אני חושב שלאחר שנברר את הדברים יתברר, שתחום ההסכמה הרבה יותר רחב ותחום חילוקי הדעות הרבה יותר מצומצם.

בנימין נתניהו: אני לא מדבר, דרך אגב, על השמאל הקיצוני, שיש לו נטייה לסחוף כאן חלק מהאופוזיציה.

בנימין נתניהו: הם מוכנים לתת הכול – –

תמר גוז'נסקי: תמורת שלום.

בנימין נתניהו: – – בלי הגבלה, בלי מחשבה, בלי שלום, בלי ביטחון.

תמר גוז'נסקי: לא, עם שלום ועם ביטחון.

מיכה גולדמן: – – –

בנימין נתניהו: ולכן אני בטוח שאותן עמדות – אדוני היושב-ראש.

אלי גולדשמידט: הימין הקיצוני גם.

בנימין נתניהו: אני לא מדבר על שוליים סהרוריים, אני מדבר על רוב רובו של הציבור בישראל.

דליה איציק: אבל הם התומכים שלך.

בנימין נתניהו: ואני משוכנע, שכשאנחנו נבוא להציג את העמדות שלנו במשא-ומתן להסדר קבע, העמדות הללו יזכו בתמיכה רחבה של הציבור.

בנימין נתניהו: ותמיכה זו, מתוך עמדה של לכידות ונחישות, מתוך איתנות, היא המרכיב החיוני ביותר בעיני להשגת השלום עם הפלשתינים.

בנימין נתניהו: לכן אני פונה אל הציבור הפלשתיני, ואני קורא לו שוב להתנער מן האלימות וללכת בדרך השלום אל השלום.

בנימין נתניהו: ואני פונה גם לעולם הערבי, שלא ישתמש בעניין הפלשתיני ככלי שיסוי נגד ישראל.

בנימין נתניהו: אם טובתם של הפלשתינים בראש מעייניהם, ייטיבו לעשות אם יעזרו להם בהקמת משק יציב וכלכלה אמינה.

בנימין נתניהו: הסתה פרועה נגד ממשלת ישראל רק תכביד את מלאכת השלום.

בנימין נתניהו: ואל הקהילייה הבין-לאומית אני קורא לבחון את המצב כאן לאמיתו.

בנימין נתניהו: אני קורא לה לברר את האמת.

בנימין נתניהו: כל כך הרבה כזבים, כל כך הרבה שקרים על מה שהתרחש כאן בשבוע שעבר כבר לא ראיתי הרבה זמן, וגם אתם לא.

בנימין נתניהו: אם יש סיכוי כלשהו לקיום הסכמי אוסלו, הוא תלוי בקיומם של ההסכמים הללו על-ידי שני הצדדים.

בנימין נתניהו: ההתעלמות הכמעט מוחלטת מן ההפרות המתמשכות בהסכמים על-ידי הרשות הפלשתינית, ההתעלמות הזאת איננה תורמת לשלום, וכך גם מתן האמינות לאותם כזבים נוראיים המופצים על ישראל וממשלתה אינו תורם גם הוא לשלום.

בנימין נתניהו: האמת היא נדבך יסוד של שלום אמת, ולא בכדי אמר הנביא: "וגליתי להם עתרת שלום ואמת".

בנימין נתניהו: אי-אפשר לבסס שלום אמיתי על כזבים, וכל שלום שמושתת כאן על מזרח תיכון שאיננו קיים, על מציאות מדומה ופריכה, הוא יתנפץ על סלעי המציאות מהר מאוד, כפי שהנחות מסוימות שהניחו כאן קרסו והתנפצו לאחרונה.

בנימין נתניהו: לכן אנחנו צריכים לתקן את מה שדרוש לתקן ולכבד בשני הצדדים את מה שדרוש לכבד ולהבטיח את מה שצריך להבטיח, ומעל לכול, אני פונה כאן לאזרחי ישראל ואני אומר לכם בשם הקואליציה, בשם הממשלה, אני חושב בשם כל חברי הבית – כולנו שואפים לאותו דבר, כולנו רוצים בשלום ובביטחון לילדינו ולנכדינו.

בנימין נתניהו: העם בחר בנו לנהל את המשא-ומתן עם הפלשתינים על מנת שנביא אותו שלום ואותו ביטחון.

בנימין נתניהו: למען ילדינו, למען נכדינו, נעשה וגם נצליח.

דן תיכון: תודה.

תמר גוז'נסקי: אבל תאריך היציאה מחברון עוד אין.

סאלח סלים: ראש הממשלה לא אמר מה הוא יעשה למען השלום.

דן תיכון: חבר הכנסת סלים, אני יכול להתקדם, ברשותך?

דן תיכון: אתה מרשה לי?

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת שמעון פרס, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני, מלים נבובות לא יועילו.

עבד-אלוהב דראושה: סתם מלים לא יועילו.

יוסי שריד: חבל שראש הממשלה לא סיפר לנו על החבר החדש.

דן תיכון: רבותי, הדובר הוא חבר הכנסת שמעון פרס.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חלפו 111 ימים של דברת, 111 ימים של אי-הידברות.

שמעון פרס: היתה דברת על זה שצריך לדבר ולא היתה הידברות לגבי הנושאים העומדים על הפרק, בגלל הרצון לשמור על שלמות הקואליציה.

שמעון פרס: ב-111 הימים הללו ישראל איבדה הרבה רצון טוב בעולם כולו, בכלל זה בארצות-הברית של אמריקה.

שמעון פרס: ב-111 הימים הללו נעצרה תנופת המשק והחלו להתגלות סימנים של מיתון והמשקיעים עלו על הגדרות.

שמעון פרס: נכון, אדוני ראש הממשלה, ב-111 הימים האלה התחלת מסע למזרח התיכון הישן, אבל עם נשק חדש, עם סכנות גדולות יותר.

שמעון פרס: ב-111 הימים האלה נשפך לא מעט דם.

שמעון פרס: תפסיק למנות את הקורבנות, אתה יודע כמה קורבנות היו?

שמעון פרס: אני לא רוצה למנות כמה קורבנות היו מאז אתה ראש הממשלה.

בנימין אלון: אז למה נתת להם רובים?

שמעון פרס: אני אענה, אל תפחד.

שמעון פרס: הדמגוגיה הזאת.

שמעון פרס: למה לא לקחת אותם בחזרה?

שמעון פרס: גיבור שכמוך, למה לא לקחת בחזרה?

שמעון פרס: אתה הלוא כבר 111 ימים – קח אותם בחזרה.

שמעון פרס: אתה מצטט את יצחק רבין, עליו השלום, שאמר: "אם ישתמשו ברובים, אפסיק את השלום".

שמעון פרס: או שתפסיק את השלום, או שתיקח את הרובים.

שמעון פרס: הלוא חזרת מוקסם מערפאת; הוא נשאר עם הרובים.

דליה איציק: הוא חבר וידיד נפש שלו.

שמעון פרס: רגע, אני מבקש לא לעזור, חברת הכנסת דליה איציק.

שמעון פרס: ועל מה קרו כל הדברים האלה?

שמעון פרס: חלקם בגלל מעשי איוולת וחלקם בגלל קונצפציה של איוולת.

שמעון פרס: ואני אמנה את כל מעשי האיוולת.

שמעון פרס: תגיד לי מה הרווחת מזה שדחית את לחיצת היד – עכשיו שתי ידיים – עם ערפאת?

שמעון פרס: מה השגת?

שמעון פרס: עשית מאתנו צחוק, העלבת את הפלשתינים, ועכשיו אתה כולך – איך אמרת?

שמעון פרס: – מוקסם, מלא אמון – –

דליה איציק: מאוהב.

שמעון פרס: – – ארבע שעות של שיחה.

שמעון פרס: מה הרווחת?

שמעון פרס: מה עשית?

שמעון פרס: למה היה עליך להעליב את כל הערבים?

שמעון פרס: הלוא ערפאת לא השתנה מאז נהיית לראש ממשלה, כלומר אתה השתנית, אתה ומר פינקלשטיין – מה שמו?

קריאות: ארתור.

שמעון פרס: ארתור פינקלשטיין.

שמעון פרס: ארתור פינקלשטיין, עם הזכוכית שלכם, עשיתם בית-חרושת לזכוכית – –

סילבן שלום: הפסדת כבר, מר פרס.

סילבן שלום: הוא כבר הפסיד והוא עוד בוכה.

שמעון פרס: – – להראות איך זה מתנפץ ואני הולך.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, רבותי.

שמעון פרס: אני מקווה שהאמון שנוצר בינך לבין ערפאת והקסם שהוא הילך עליך שותפה להם כל תנועת הליכוד.

שמעון פרס: אני כל כך שמח שסוף-סוף תנועת הליכוד, על-פי ראשה, מוקסמת, מלאת אמון, ממי?

שמעון פרס: ממי?

שמעון פרס: תענו, אני שואל.

שמעון פרס: אדוני שר המשפטים, אתה הלוא רב-תושיות בתשובה.

צחי הנגבי: למה אתה צועק?

מיכאל איתן: יותר טוב שלא תשאל.

צבי הנדל: הלוואי שזה היה מצחיק.

צבי הנדל: אתה מתבדח.

שמעון פרס: מעשה איוולת שני – ללכת בנאום שלך – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי.

שמעון פרס: מעשה איוולת שני – לנסוע לקונגרס ולהודיע: "אני מוותר על הסיוע החיצוני".

שמעון פרס: מה מיהרת?

שמעון פרס: הלוא אחר כך לא ידעת איך לצאת מזה – שלא התכוונת עכשיו ולא התכוונת מחר ולא התכוונת אתמול.

שמעון פרס: ואחר כך להגיד לקלינטון – מעשה איוולת שלישי – ש"אני לא ארד מרמת-הגולן, אבל אני תובע משא-ומתן עם סוריה בלי תנאים מוקדמים".

שמעון פרס: אם אתה מתנה תנאי מוקדם, אז איך אתה אומר בלי תנאים מוקדמים?

שמעון פרס: מי ביקש ממך לדבר?

שמעון פרס: שתוק בעניין הזה.

שמעון פרס: מי חייב אותך?

שמעון פרס: מעשה איוולת רביעי הוא פתיחת המנהרה.

שמעון פרס: המנהרה איננה קדושה, איננה עתיקה, איננה סגורה.

שמעון פרס: היא היתה פתוחה.

שמעון פרס: כל מה שעשו זה פתח נוסף כדי שראש עיריית ירושלים, שיכול היה לקחת שיעור אחד קטן מטדי קולק, יגביר את התיירות.

שמעון פרס: מר קצב, התיירות התגברה?

שמעון פרס: פתחת את התיירות?

שמעון פרס: פתחת את המנהרה וסגרת את התיירות.

שמעון פרס: מה זה – לא מעשה איוולת?

שמעון פרס: את האמת.

צבי הנדל: כי אתה הסתת, כשמסע הסתה – – –

סאלח טריף: שב בשקט.

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת גולדמן.

צבי הנדל: אם אתם הייתם – – – ירושלים לא היתה נשארת.

שמעון פרס: מעשה איוולת נוסף זה לנסוע עם ידיים מנפנפות ולחזור עם חופניים ריקים.

שמעון פרס: זה מה שעשית בוושינגטון.

שמעון פרס: הרווחת שבוע ימים.

שמעון פרס: בארז נפתח המשא-ומתן ביום ראשון זה במקום ביום ראשון שעבר, וכל העיתונות, קראתי את העיתונות האמריקנית, עשתה אותנו ללעג ולקלס מהפגישה הזאת.

שמעון פרס: מעשה איוולת נוסף: להגיד למצרים – תחתכו את האף כדי לשנות את הפנים.

שמעון פרס: למה?

שמעון פרס: דבר בנימוס.

קריאה: כמו שאתה מדבר?

שמעון פרס: אני מדבר בנימוס.

סילבן שלום: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת סילבן שלום.

אופיר פינס-פז: מלמדים אתכם עכשיו לשלוט.

אופיר פינס-פז: תקשיבו.

שמעון פרס: מעשה איוולת נוסף: בסדר, אתה ממשלה.

שמעון פרס: זכית בפיס.

שמעון פרס: למה אתה מפרק את העם?

שמעון פרס: למה לפני שאתה נוסע לאמריקה ואתה רוצה תמיכה של כל העם, המסר שלך: האופוזיציה אשמה?

שמעון פרס: במה?

שמעון פרס: במנהרה?

שמעון פרס: במה אנחנו אשמים?

שמעון פרס: בזה שסירבת לראות את ערפאת?

שמעון פרס: בזה שדחית את המשא-ומתן?

שמעון פרס: בזה שהעלית את המתח?

שמעון פרס: בזה שאיחדת את העולם הערבי?

שמעון פרס: מה אתה בא כאן לפלג?

שמעון פרס: סע לאמריקה בשקט.

שאול יהלום: מי שמדבר.

נעמי בלומנטל: נתן להם רובים.

שמעון פרס: מעשה איוולת נוסף זה עניין חברון.

שמעון פרס: הלוא תעשה את זה.

שמעון פרס: תפתה קצת את חבריך מימין ומשמאל.

שמעון פרס: אני אומר לך, יש לך חברים נהדרים.

שמעון פרס: אני מכיר אחדים מהם שאמרו, שערפאת הוא רוצח, שאסור להאמין לעראפת.

חיים דיין: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דיין.

שמעון פרס: הם מילאו פיהם מים.

חיים דיין: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת דיין, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

שמעון פרס: אדוני, אני לא מדבר בשם הממשלה, בשם הליכוד, אני מדבר בשם האופוזיציה.

שמעון פרס: אני מבקש לא להפריע לי.

שמעון פרס: תשמעו גם דברי האופוזיציה.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד לחברים, בעיקר הדתיים, בעניין חברון.

שמעון פרס: המקומות הקדושים העיקריים: מערת-המכפלה, הקבר של אבנר בן נר, בית-הקברות, נשארו בידינו, באחריות צה"ל.

שמעון פרס: ההגנה על 400 או 500 היהודים שחיים שם נשארת בידי צה"ל.

שמעון פרס: אם זה לא מספיק, אל תערבבו ביטחון בפוליטיקה.

שמעון פרס: תנו לצה"ל שיבטיח את זה.

שמעון פרס: הלוא משתמשים כאן בביטחון כבתירוץ ולא כבאמת.

שמעון פרס: עכשיו אתה, אדוני, בעניין המנהרה העלית את ירושלים, אתה וראש העיר המהולל, למרכז תשומת הלב: כל העיתונות, כל העולם הערבי, כל העולם המוסלמי.

שמעון פרס: לפתוח 20 ס"מ בשביל נוחיות.

שמעון פרס: הלוא המנהרה פתוחה.

שמעון פרס: באישון לילה, לא שאלתם את הצבא, לא שמעתם לדעת שירותי הביטחון.

שמעון פרס: אם אתה כל כך צודק, מדוע לא עשית את זה?

שמעון פרס: הלוא אתה טוב במסיבות עיתונאים.

שמעון פרס: תקרא מסיבת עיתונאים למנהרה, ליד הפתח, תזמין את כולם, תראה כמה אתה צודק וחזק.

שמעון פרס: למה באישון לילה?

שמעון פרס: ממה פחדת?

שמעון פרס: אני לא מבין.

שמעון פרס: אני שמחתי מאוד לשמוע שאתה החלטת על פתרון קבע – אוטונומיה נדיבה.

שמעון פרס: אתה תהיה הנדיב הידוע של הצד השני.

שמעון פרס: מה יעשה הצד השני?

שמעון פרס: יקרא לך רוטשילד?

שמעון פרס: הצד השני במשא-ומתן על הסדר קבע לא יעלה את עניין ירושלים בראש?

שמעון פרס: ואם אתה מכבד את הסכמי אוסלו וגם את דבריו של אדם, בעניין זה, שהיה בהחלט ישר, מר מנחם בגין, עליו השלום, הוא אמר שמותר להעלות כל נושא, אז עכשיו, ברגע זה, אתה רוצה להתחיל דיון על ירושלים?

שמעון פרס: בשיא המתח?

שמעון פרס: בשיא האי-אמון?

שמעון פרס: בשיא החשדנות העולמית?

שמעון פרס: זה מה שדרוש עכשיו לנו?

שמעון פרס: לפלג את ירושלים, שבלאו הכי מחולקת מפני שראש העיר, בניגוד לטדי קולק, לא יודע סוד איזון ולא יודע סוד איפוק ונותן עצות אחיתופל לראש הממשלה שלו?

אהוד אולמרט: מי חילק את ירושלים?

שמעון פרס: אתה.

שמעון פרס: אתה חילקת, כמו שאף אחד אחר לא עשה.

שמעון פרס: היא מלאת שנאה כפי שלא היתה מעולם.

שמעון פרס: אלה הם מעשי האיוולת.

שמעון פרס: על זה צריך להוסיף את קונצפציית האיוולת ערב הבחירות.

שמעון פרס: אני אמנה גם אותה.

שמעון פרס: מר נתניהו אומר: כולנו רוצים שלום.

שמעון פרס: זה נכון, אבל חלק מאתנו סיפר לעם, שאפשר שלום ללא תמורה, או אפילו שלום ללא שטחים.

שמעון פרס: אם אתה מצטט כל הזמן את מר בגין, הוא היה הראשון שנתן שטחים, את כל השטחים, תמורת שלום ולא תמורת כל השלום.

בנימין נתניהו: זו ההצעה שלך, מר פרס?

שמעון פרס: אני מצטט את בגין.

שמעון פרס: אתה אמרת שסאדאת בא הנה ואמר: NO MORE WAR.

שמעון פרס: הוא גם בא לכאן ואמר מדינה פלשתינית מעל הבמה הזאת.

שמעון פרס: אם אתה תכבד את בגין, את אומץ לבו – הוא הוריד התנחלויות.

שמעון פרס: אתה מדבר על הדדיות?

שמעון פרס: מר בגין עשה הדדיות.

שמעון פרס: אתה רוצה חד-צדדיות, שלך ייתנו את הכול ואתה לא תיתן להם כלום.

שמעון פרס: זו הדדיות?

זאב בוים: איזו השוואה זו?

צחי הנגבי: – – –

דן תיכון: אדוני שר הבריאות.

שמעון פרס: אדוני שר המשפטים, גם את זה בקושי אפשר לסבול.

שמעון פרס: אותך צריך היה לעשות שר משפטים?

שמעון פרס: אל תפריע, תתנהג כמו בן-אדם לפחות עכשיו.

שמעון פרס: אל תפריע לי.

דן תיכון: אדוני שר הבריאות.

שמעון פרס: אה, הוא שר הבריאות?

שמעון פרס: סליחה.

שמעון פרס: אדוני שר הבריאות, תהיה בריא ותשב בשקט.

שמעון פרס: אל תפריע לי.

שמעון פרס: מספיק הפרעת למר בגין בהורדת ההתנחלויות בימית.

שמעון פרס: לא נשכח לך.

צחי הנגבי: אני אענה לך אם לא תברח.

שמעון פרס: בטח שתענה לי.

שמעון פרס: הכול אתה יכול לענות.

שמעון פרס: אתה יכול לענות בקונצים.

שמעון פרס: מה הוא עשה כשרבין דיבר?

שמעון פרס: מה זה היה?

שמעון פרס: הוא סגר את המיקרופון?

שמעון פרס: אה, אתה תסגור לי את הרמקול?

דן תיכון: חבר הכנסת פרס.

שמעון פרס: אתה רוצה שלום בטוח.

שמעון פרס: עד עכשיו כבר בטוח?

שמעון פרס: לא היו קורבנות?

שמעון פרס: נורא יפה מצדך, אתה לא מאשים אותנו בזה שנפלו קורבנות.

שמעון פרס: אני גם לא מאשים אותך.

שמעון פרס: אבל נהרגו 22 איש, אם אתה מדבר על מספרים.

שמעון פרס: מאז הבטחת לנו שלום בטוח.

שמעון פרס: אתה יודע מה יהיה העתיד?

שמעון פרס: אני אומר לך כאדם מנוסה, תיזהר בנושא הזה.

שמעון פרס: אתה לא יודע מה ילד יום.

שמעון פרס: אנחנו אף פעם לא עשינו את זה.

בנימין אלון: זה הנשק שאתה נתת.

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון.

אלי בן-מנחם: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם, איש לא זקוק להגנתך.

סאלח טריף: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת טריף.

שמעון פרס: עכשיו עוד רעיון אחד: אתה תעשה את הכול לאט, לא כמונו.

שמעון פרס: אתם יודעים למה הדבר דומה?

שמעון פרס: מישהו בא למירוץ סוסים, הוא רואה סוסים דוהרים.

שמעון פרס: הוא אומר: מה הם דוהרים כל כך?

שמעון פרס: אני אהיה צב.

שמעון פרס: נו, ואם אתה תהיה צב, הסוסים יפסיקו לדהור?

שמעון פרס: הסוס האירני לא ידהר?

שמעון פרס: הסוס הסורי לא ידהר?

שמעון פרס: הסוס העירקי לא ידהר?

שמעון פרס: הסוס הפונדמנטליסטי לא ידהר?

שמעון פרס: אתה צב.

שמעון פרס: בסדר, תהיה צב.

בנימין אלון: הסוס של פרס ייסע ישר – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון.

דן תיכון: חבר הכנסת אורון.

שמעון פרס: חברים יקרים, כאן יהיה דיון אמיתי: מה שאמרתם ערב הבחירות, אחרי הבחירות ועכשיו.

שמעון פרס: תשמעו טוב גם דעה אחרת.

שמעון פרס: לא יזיק לכם.

שמעון פרס: אחר כך אתה אומר: אש"ף הוא לא אמין.

שמעון פרס: אני מבין שראש אש"ף הוא כבר אמין.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד בעניין "אל תיתנו להם רובים".

שמעון פרס: אחת מהשתיים: אתה הזכרת היום את הרובים.

שמעון פרס: מדוע אתה לא לוקח אותם בחזרה?

שמעון פרס: הלוא יש לך טנקים.

שמעון פרס: קח את הטנקים וקח את הרובים.

שמעון פרס: מדוע אתה לא מפסיק את תהליך השלום?

שמעון פרס: מדוע אתה מצטט את יצחק רבין, עליו השלום?

שמעון פרס: עכשיו אני רוצה להגיד דברים ברורים ומפורשים.

שמעון פרס: אין אוטונומיה – – –

עמנואל זיסמן: – – –

שמעון פרס: אין אוטונומיה ללא משטרה, ואין משטרה ללא רובים.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, חברי סיעת העבודה.

שאול יהלום: ואין רובים בלי להרוג יהודים.

שמעון פרס: קח אותם.

שמעון פרס: אל תיתן להרוג יהודים.

שמעון פרס: גיבורים שכמוכם, קחו את הרובים או תשתקו.

שמעון פרס: רובים תמיד היו ברצועת-עזה, אבל בלי רשיון.

שמעון פרס: כדי להילחם ב"חמאס" צריך רובים ולא מקלות וגם לא אקדחים.

שמעון פרס: אני הצעתי לך בשיחה, ומה שאני אמרתי מותר לי להגיד: תתבע מערפאת – אני הייתי עושה את זה – שיעמיד לדין כל שוטר שירה.

שמעון פרס: זה מה שצריך לעשות.

זאב בנימין בגין: ואם לא?

שמעון פרס: מר בגין, מה אתה מודאג?

שמעון פרס: אתה לא נגד ערפאת, אתה הסכמת עם כל כך הרבה דברים, תסכים עם עוד קצת.

זאב בנימין בגין: ואם לא?

שמעון פרס: חכה, סבלנות.

שמעון פרס: זה עניין מדעי, אל תפחד.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, זה לא מצחיק.

שמעון פרס: אני רוצה להמשיך.

שמעון פרס: הבעיות הן בעיות קיומיות לישראל.

שמעון פרס: אתם תאטו, אתם תחשבו שאתם משלים את כל העולם, שה-CNN השתלט על הגלובוס, שבפלאפון או במתק שפתיים אפשר לשנות את העולם.

שמעון פרס: לכולם יש לא רק שפתיים אלא גם אוזניים, ולכולם יש לא רק אוזניים אלא גם כוח שיפוט.

שמעון פרס: ועכשיו אני רוצה להגיד, אין לנו הרבה זמן – בניגוד למה שאתם אומרים.

שמעון פרס: הפונדמנטליזם הולך ומתחזק.

שמעון פרס: אתמול סודן, היום אפגניסטאן.

שמעון פרס: אנחנו חרדים גם ממה שקורה בטורקיה.

שמעון פרס: אנחנו רואים את חידוש מירוץ החימוש עם טילים מכל הסוגים, עם נשק לא-קונבנציונלי, אפילו אם זה לא טרור.

שמעון פרס: אני יודע שיש לנו בעיה עם הדור הצעיר של העם היהודי.

שמעון פרס: הייתי עכשיו בארצות-הברית, ראיתי את הבעיה במו עיני גם כאן.

שמעון פרס: השאלה היא, מה אומרים לדור הצעיר.

שמעון פרס: אומרים: חינוך יהודי.

שמעון פרס: מה זה חינוך יהודי – חזון הנביאים או פולחן של משיחים מדומים?

עוזי לנדאו: חזון המזרח התיכון החדש...

שמעון פרס: מה זה חינוך יהודי – מוסר אביך ותורת אמך, או מותר לרצוח ומותר לעשות דין רודף ומותר לשקר, זה יהודי?

שמעון פרס: איזו ישראל – הכובשת את יצרה או הרוצה לכבוש את השלטון על עמים אחרים?

שמעון פרס: איזו ישראל – של הסברה שלא הולכת לשום מקום, או של אמת שעוררה כבוד רב?

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, ישראל שלא תהיה אטרקציה לא תשמור על הדור היהודי הבא.

שמעון פרס: אטרקציה מוסרית.

שמעון פרס: זה לא עניין של יופי או עושר או נוחיות, אלא מדינה שיש לה אמת ביסודה.

שמעון פרס: יסוד קיומנו הוא לא התיירים שפתחת להם פתח, "סלע קיומנו".

שמעון פרס: ..

שמעון פרס: סלע קיומנו זה סולם ערכים יהודי.

נעמי חזן: השלום הוא סלע קיומנו.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד לראש הממשלה וגם לחברי הכנסת, להגיד "אני בעד שלום" זה נורא יפה, זה נורא פואטי, זה נשמע טוב, זה אפילו עושה כותרות ב-CNN.

שמעון פרס: אני רוצה להגיד מניסיוני מה זה שלום אמיתי.

שמעון פרס: שלום אמיתי זה דרך ייסורים.

שמעון פרס: אני זוכר מה עבר על חברי ועלי בשנה האחרונה, לראות את האיש הזה, המצביא הגדול והמדינאי האמיץ יצחק רבין נרצח מול עיני.

שמעון פרס: על מה?

שמעון פרס: במה פשע?

שמעון פרס: במה חטא?

שמעון פרס: רק הסתה שלוחת רסן באספות, שאחדים מהנמצאים כאן השתתפו בהן.

שמעון פרס: עם כאפיה על הראש.

שמעון פרס: אנחנו לא נצלם אף אחד עם כאפיה, אל תדאג.

שמעון פרס: אני יודע איזה שוק זה היה לרוב העם, אני יודע איזה שוק זה היה לי, לראות חבר ומוביל, איש שעמד בראש ממשלה ונתן ל-4,000 שנות היסטוריה יהודית ארבע שנים מפוארות.

שמעון פרס: העולם העריץ את ישראל, האמין בה.

שמעון פרס: יהודים התחילו לבוא, משקיעים התחילו לבוא.

שמעון פרס: על מה הוא נרצח?

שמעון פרס: ואחר כך ראיתי – אני איש רודף שלום – את הפיגוע בירושלים.

שמעון פרס: אני יודע מה זה לצאת מהמשרד, ואומרים לך שאוטובוס התפוצץ.

שמעון פרס: אתם גם הראיתם את זה בטלוויזיה.

שמעון פרס: תודה לכם.

שמעון פרס: באתי לשם וראיתי את הדם ואת הבשר ואת הרצח ואת ההרג, וראיתי את האנשים הצועקים לי: אתה אשם.

שמעון פרס: כמו שעכשיו אתם אומרים: אתה נתת רובים.

שמעון פרס: זה תענוג?

שמעון פרס: זה דיבור על שלום?

שמעון פרס: ולמחרת היום עוד פעם, והטלוויזיה מראה את זה 24 שעות.

שמעון פרס: ואני עומד דומם, לא מוציא הגה מהפה.

שמעון פרס: ואחר כך בתל-אביב, עוד עשרות הרוגים, עוד 100 פצועים.

שמעון פרס: זה תהליך כל כך פואטי?

שמעון פרס: זה כל כך נעים, זה כל כך יפה?

בנימין אלון: – – –

שמעון פרס: אתה תפסיק.

שמעון פרס: לך יש יד בכל ההסתות האלה.

שמעון פרס: אתה אחד המסיתים האלה.

בנימין אלון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון.

שמעון פרס: אל תפחיד אותי, אתה.

בנימין אלון: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון.

שמעון פרס: ואחר כך לראות את ה"חיזבאללה" יורה בחג הפסח על יישובי הצפון, זה תענוג?

בנימין אלון: – – –

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, למה אתה לא מוציא אותו?

סאלח טריף: אתה ממהר להוציא אחרים.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף.

שמעון פרס: מר נתניהו, אל תשלה את עצמך.

שמעון פרס: אם אתה רוצה שלום, יהיו דם וייסורים ורצח.

שמעון פרס: מר בגין אמר:

שמעון פרס: אני מעדיף את ייסורי השלום על פני דם המלחמה.

שאול יהלום: אצלכם זה דם השלום.

שמעון פרס: אם תלך באמת לשלום, לא לשלום מילוליסטי, דקלרטיבי, לא לשלום של העמדת פנים אלא לשלום אמת, אנחנו נתמוך בך.

שמעון פרס: אנחנו לא מבקשים להיות חברים בממשלה שלך.

שמעון פרס: נתמוך בשלום אמת אם יהיה לך אומץ לב לעשותו.

שמעון פרס: האם אתה באמת חושב שאתה החכם היחיד בעולם?

שמעון פרס: אתה פונה לעולם הערבי.

שמעון פרס: נו, העולם הערבי שמע את פנייתך ומייד השתנה?

שמעון פרס: אתה פונה לעולם הגדול.

שמעון פרס: העולם הגדול שמע אותך, מייד הוא השתנה?

שמעון פרס: באמת כך אתה חושב?

שמעון פרס: אם אתה אומר לפלשתינים, כל הפלשתינים התאחדו – כך אתה חושב?

שמעון פרס: האם זה עניין של פנייה, עניין של חיבורים, של ניסוחים, של דקלרציות, של דחיות?

שמעון פרס: למלחמה יש מחיר כבד, גם לשלום.

שמעון פרס: אבל אם אנחנו רוצים להעניק לדור הבא עולם ללא מלחמה, על הדור שלנו לשאת בייסורי המלחמה ובהכרעות אמיתיות ולעשות את ישראל למה שהיא; לא תוספת קילומטר כאן או שם, אלא ישראל של ערכים, ישראל של שיקול מוסרי, ישראל שיודעת לכבד את הערבים כמונו.

שמעון פרס: הערבים הם בני אדם כמונו, אין שום הבדל.

שמעון פרס: ההבדל הוא בדת ולא בהיותנו בני אדם.

שמעון פרס: לפי המסורת היהודית, האיש הראשון, אדם, לא היה יהודי.

שמעון פרס: גם חוה לא היתה יהודייה.

שמעון פרס: כל ברואי עולם נבראו בצלם.

שמעון פרס: אל תעשה להם טובות.

שמעון פרס: תעשה טובה לעצמך, קבל על עצמך את ההכרעות הקשות.

שמעון פרס: אתה אומר, הדדיות.

שמעון פרס: מה אתה נותן בהדדיות הזאת?

שמעון פרס: אתה אומר שלום תמורת שלום.

שמעון פרס: מה אתה נותן בשלום הזה?

שמעון פרס: אתה רוצה רק לקבל.

שמעון פרס: מה אתה חושב שתשיג אם תלך לעם?

שמעון פרס: רבותי, הוויכוח איננו מפלגתי.

שמעון פרס: יכול להיות שאני הפסדתי מפני שאמרתי את האמת.

שמעון פרס: אני מעדיף להפסיד בבחירות אבל לא להפסיד את האמת.

זאב בנימין בגין: – – –

שמעון פרס: ואתה חושב שהרווחת?

זאב בנימין בגין: – – –

שמעון פרס: לא אנחנו האופוזיציה שלך.

שמעון פרס: מר בגין, מספיק לך, מספיק.

שמעון פרס: אתה הלוא יודע שאתה במצב מיוחד במינו היום.

שמעון פרס: באמת, אני צריך להביע אהדה לך.

שמעון פרס: אני יודע מה שהתחולל אצלך בבטן כששמעת את ראש המפלגה שלך אומר שיש לו אמון בערפאת.

שמעון פרס: אני שואל את עצמי: מה אתה חשת?

שמעון פרס: איך הרגשת בלבך?

שמעון פרס: מה אמרת לעצמך?

שמעון פרס: אחרי שהשמצת אותי ימים ולילות – אומנם זה כבר אחרי יום הכיפורים – תעשה קצת חשבון נפש עם עצמך.

זאב בנימין בגין: מעל הדוכן – – –

שמעון פרס: תעשה מעל כל הדוכנים.

שמעון פרס: יש כאן מערכת דוכנים, תעשה בכתב, בעל-פה.

שמעון פרס: אתה מוכר שם סחורות שונות.

דן תיכון: אדוני, למה לפגוע?

זאב בנימין בגין: – – –

שמעון פרס: נבוא לבקר בדוכנים שלך.

זאב בנימין בגין: נעשה שנינו את חשבון הנפש.

דן תיכון: אדוני, השר בני בגין, הוא כבר גמר.

דן תיכון: תוכל להשיב לו בכל רגע, על-פי התקנון.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה, חברי הכנסת, או שיש שלום אמת, ושלום אמת יש לו מחיר, או שיש דקלרציות ריקות מתוכן, שלום מדומה, וגם לזה יש מחיר כבד יותר ונורא יותר.

שמעון פרס: לשלום אנחנו שותפים.

שמעון פרס: להעמדת פנים אין שותפות.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: השר צחי הנגבי.

ש' יעקבסון: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאתו של נשיא המדינה.

ש' יעקבסון: )

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: נא לשבת.

צחי הנגבי: רובה שטיפש אחד נתן, אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רק רגע.

דן תיכון: רק רגע, תפסיק.

דן תיכון: אדוני שר הבריאות, המתן רגע.

צחי הנגבי: תן לו לברוח, תן לראש האופוזיציה לברוח.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת אדרי.

דן תיכון: אדוני, חבר הכנסת ברק, נא לשבת או לצאת.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, אפשר לעשות את זה במסדרון.

דן תיכון: חבר הכנסת יהב, הואל בטובך לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת טריף, אסור לעמוד במליאה, כך אמר סגן היושב-ראש סאלח טריף.

דן תיכון: נא לשבת.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, הוא מדבר בתור שר?

דן תיכון: הוא מדבר בתור שר.

רן כהן: ראש הממשלה דיבר, אחריו דיבר ראש האופוזיציה – – –

דן תיכון: מה לעשות?

דן תיכון: כזה הוא התקנון.

דן תיכון: לכל שר יש זכות דיבור בכל עת.

רן כהן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, זה מזכיר לי את דברי חבר הכנסת דן תיכון בכנסת הקודמת.

דן תיכון: יש הגינות, אבל מה לעשות, יש גם תקנון.

רן כהן: – – –

חיים רמון: – – –

דן תיכון: תסלח לי, חבר הכנסת רמון, מה לעשות, מה לעשות שכזה הוא התקנון.

דן תיכון: תאמין לי, אין אחד שזוכר אותו טוב ממני, כי אני ישבתי כאן.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, אתה צודק, אבל לא היה מקובל ששרים עולים בזה אחר זה לפני שנציגי הסיעות הראשונים לפחות – – –

רן כהן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אורון, חבר הכנסת רן כהן, תאמין לי שכך קובע התקנון.

דן תיכון: מה לעשות?

רן כהן: אבל כשמנצלים את התקנון נגד ההגינות, כפי שאמרת – – –

דן תיכון: הוא עדיין לא התחיל לדבר.

דן תיכון: הוא עדיין לא התחיל לדבר.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רציתי לפנות בעיקר לראש האופוזיציה, אבל היה ברור לי שכהרגלו הוא יברח מן האולם מייד בתום דבריו.

צחי הנגבי: זו תופעה שאפיינה אותו בכל המושב הקודם של הכנסת.

צחי הנגבי: אבל אנחנו מדברים פה גם אל הציבור וגם אל כל חברי הבית.

צחי הנגבי: אפשר להתחיל את הדברים בפראפרזה על משפט שאין מתאים ממנו לדיון של היום.

צחי הנגבי: מתפאר פה חבר הכנסת פרס: תיקחו את הרובים; למה לא לקחתם את הרובים?

צחי הנגבי: רובה שטיפש אחד נתן, שבעים חכמים לא יוכלו לקחת.

צחי הנגבי: ואם ינסו לקחת, אולי לא תהיה ברירה, דמם של כל אלה שישלמו את מחיר ההתפארות הזאת של מר פרס יהיה על ראשם של הטיפשים שנתנו 30,000 רובים.

אלי בן-מנחם: 9,000.

קריאה: 10,000.

צחי הנגבי: 30,000 רובים מצויים היום בידי המשטרה הפלשתינית.

צחי הנגבי: אתם אומרים, משטרה זקוקה לנשק.

צחי הנגבי: אף אחד מכם לא זכאי לפתוח את הפה, לפחות ב-30 הימים האלה, 30 ימי האבל על 15 האנשים שנוקבו על-ידי כדורים שאתם נתתם לערבים כשאנחנו מעל הדוכן הזה, בזה אחר זה קראנו לכם: תיזהרו.

צחי הנגבי: ואתם יושבים פה ומתפארים ואומרים, תיקחו את הנשק.

צחי הנגבי: הבנים שלכם, כמו הבנים שלנו יצטרכו לשוטט בקאסבות כדי לבקש את הנשק: במטותא מכם, אנא הניחו אותו על המגש.

צחי הנגבי: חוצפה שכזאת.

רן כהן: אדוני השר, אתה יודע, במדיניות שלנו ירו ברובים האלה ב"חמאס".

רן כהן: במדיניות שלכם – אתם יוצרים את הבעיה.

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: 1,000 אנשי "חמאס" – – –

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

דן תיכון: לתשומת לבך, אני מדבר אליך, אתה לא שם לב.

צחי הנגבי: לא לחינם ברח מפה יושב-ראש האופוזיציה.

צחי הנגבי: כל אחד מכם היה צריך לפחות לשתוק אם לא לברוח.

צחי הנגבי: אתם מדברים על אופוזיציה אחראית.

צחי הנגבי: 100 אנשים נטבחו בכפר-כנא כתוצאה מפגז שנורה לפי מדיניות שלכם, האם מישהו פה יצא בגינוי?

צחי הנגבי: התייצב אז ראש האופוזיציה ונתן לכם גיבוי ואמר, אנחנו אתכם במאבק.

צחי הנגבי: איך נראינו אז בעיני כל העולם?

צחי הנגבי: אומר מר פרס: העולם התאהב בנו, מחא לנו כפיים.

צחי הנגבי: ראינו את הגינויים שהממשלה זכתה להם לאחר כפר-כנא במבצע "ענבי זעם".

צחי הנגבי: הרי אתם לא מסוגלים להיות חודש אחד אופוזיציה אחראית.

סופה לנדבר: אנחנו לא אחראים?

צחי הנגבי: מייד אתם מתחילים לעשות רווח פוליטי, הון פוליטי.

צחי הנגבי: גם בפיגועים אמרנו:

צחי הנגבי: אנחנו ניתן לכם כל גיבוי להיאבק בטרור, ואתם עוד מדברים.

יונה יהב: איזה גיבוי לממשלת הדמים?

צחי הנגבי: אומר פה ראש הממשלה לשעבר – – –

יונה יהב: – – –

דן תיכון: אדוני חבר הכנסת שבח וייס, אפשר לבקש את סיועך להרגיע את חבר הכנסת יהב?

שבח וייס: כחיפאי לחיפאי אני אעשה את זה.

צחי הנגבי: לפני דקות ספורות ניצב פה ראש הממשלה לשעבר ואמר: למה אתה לא יוצא מחברון.

צחי הנגבי: חודשים נערכו בבית הזה דיונים, ובהם זעק אליו חבר הכנסת דראושה: למה אתה מפר את ההסכם בעניין חברון?

צחי הנגבי: הממשלה שלכם קיבלה את ההחלטה להפר את ההסכם ולא לצאת מחברון.

יונה יהב: הממשלה היא של עם ישראל.

צחי הנגבי: שוב אתם באים אלינו בטענות על מחדל שכל כולו שלכם.

צחי הנגבי: טוב שלא יצאתם; הבנתם, מאוחר מדי, שלא כל דבר הוא, כמו שהוא אמר פה, "הסוסים דוהרים".

צחי הנגבי: לאן דהרתם?

צחי הנגבי: מקו 5 לקו 18?

צחי הנגבי: מהטרמפיאדה באשקלון לדיזנגוף?

צחי הנגבי: ממדרון אל התהום?

צחי הנגבי: מדחי אל דחי?

צחי הנגבי: עד שסוף כל סוף חודשיים לפני הבחירות עצרתם קצת; אז עכשיו הוא רוצה שאנחנו נדהר עוד הפעם, בעיניים עצומות, בלי לשקול, בלי לחשוב.

צחי הנגבי: מדובר בחיי אדם.

צחי הנגבי: אתה יכול להסתכל לי בעיניים כשצלף יצלוף בילדים בארגז החול בבית-הדסה?

צחי הנגבי: מה תגיד לי אז – למה יצאתם, איפה סידורי הביטחון?

צחי הנגבי: קצת אחריות, קצת תחושת שותפות לאינטרסים שכל באי הבית הזה שותפים להם.

צחי הנגבי: הכול זה נאומים?

צחי הנגבי: הכול זה דמגוגיה?

צחי הנגבי: הכול זה מאבק על הפריימריס ביוני 1997?

צחי הנגבי: אותו דבר בעניין המנהרה.

צחי הנגבי: אותו אדם שברח מפה לא ברח בדיון על המנהרה שהתקיים בלשכתו בינואר השנה.

צחי הנגבי: הוא אמר: צריך לפתוח את המנהרה, PACKAGE DEAL – עם פתיחת "אורוות שלמה" פותחים את המנהרה.

סופה לנדבר: מי אמר את זה?

צחי הנגבי: ראש הממשלה שמעון פרס.

סופה לנדבר: אז למה הוא לא פתח ואתם פתחתם?

צחי הנגבי: מה זה משנה?

צחי הנגבי: עובדה שהוא נתן הנחיה חד-משמעית.

סופה לנדבר: צריך לדעת מתי לפתוח ומה לפתוח.

יונה יהב: – – –

רפאל אדרי: אני מבקש.

רפאל אדרי: הערת ביניים אחת זה בסדר.

צחי הנגבי: נשאלתי כאן, האם התייעץ ראש הממשלה עם גורמי הביטחון.

צחי הנגבי: את כל הסכמי אוסלו עשיתם בחשאי – – –

יונה יהב: אם זו טעות, למה אתם חוזרים עליה?

צחי הנגבי: שני פקידים, לא עובדי מדינה, יאיר הירשפלד ורון פונדק, בלי ידיעת ראש השב"כ, ראש המוסד, ראש אמ"ן, הרמטכ"ל, רקמו לנו את הסכמי אוסלו.

צחי הנגבי: הקבינט לא ידע, הממשלה לא ידעה, הכנסת לא ידעה, הרמטכ"ל לא ידע, שמעון פרס טבע, כהרגלו, במחשכים; כולנו משלמים היום את מחירו של ההסכם, ואתם מדברים.

משה פלד: הוא אמר, שהמודיעין היה מופתע, לא צפה את הסכמי אוסלו.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, אלה הדברים שרציתי לומר.

צחי הנגבי: אני מודה לך על ההקשבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, השר הנגבי.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, נעשה אתנחתא קלה.

רפאל אדרי: הודעה לחבר הכנסת אברהם שטרן בשם ועדת הכנסת.

רפאל אדרי: לאחר מכן – הודעה למזכיר הכנסת; ואז נמשיך בדיון.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בהתאם להוראות סעיף 13(ז) לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א–1951, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת את ההחלטה הבאה של ועדת הכנסת שנתקבלה הבוקר: החלטת ועדת הכנסת, חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובתיהם, החלטה בעניין נטילת חסינות.

): ביום כ"ד בתשרי התשנ"ז, 7 באוקטובר 1996, דנה ועדת הכנסת בבקשתו של היועץ המשפטי לממשלה ליטול את החסינות הנתונה לחבר הכנסת אהוד אולמרט, לפי סעיף 4 לחוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם, התשי"א–1951, לגבי האשמות הכלולות בכתב האישום המצורף המונח על שולחנם של חברי הכנסת.

): חבר הכנסת אהוד אולמרט הודיע בכתב ליושב-ראש הכנסת וליושב-ראש ועדת הכנסת, שהוא מסכים לנטילת החסינות.

): אני מודיע בזאת, כי בהתאם להוראות סעיף 13(ז)(1) לחוק האמור, החליטה היום ועדת הכנסת ליטול את חסינותו של חבר הכנסת אהוד אולמרט, כמבוקש.

): תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת שטרן.

רפאל אדרי: אני מבין שהכנסת רושמת לפניה את ההודעה של חבר הכנסת שטרן בשם ועדת הכנסת.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא: ארבע הודעות הממשלה.

רפאל אדרי: אני מבקש מחברי הכנסת להקשיב ומסב את תשומת לבם להודעות הבאות – לכבוד יושב-ראש הכנסת ירושלים.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה ביקשני להודיעך כי קבע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר דן מרידור ימלא את מקום שרת התקשורת בהיעדרה מהארץ מיום ה' בתשרי התשנ"ז, 18 בספטמבר 1996, עד יום ז' בתשרי התשנ"ז, 20 בספטמבר 1996.

רפאל אדרי: הודעה ראשונה.

רפאל אדרי: הודעה שנייה – ראש הממשלה ביקשני להודיעך, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי שרת התקשורת שבה ארצה ביום ז' בתשרי התשנ"ז, 20 בספטמבר 1996.

רפאל אדרי: הודעה שלישית – ראש הממשלה ביקשני להודיעך כי קבע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי השר בני בגין ימלא את מקום שר האוצר בהיעדרו מהארץ מיום י"א בתשרי התשנ"ז, 24 בספטמבר 1996, עד יום כ"ג בתשרי התשנ"ז, 6 באוקטובר 1996.

רפאל אדרי: הודעה רביעית – ראש הממשלה ביקשני להודיעך כי קבע, על-פי סעיף 36(א) לחוק-יסוד: הממשלה, כי ימלא את מקום שר החוץ בהיעדרו מהארץ מיום י"ב בתשרי התשנ"ז, 25 בספטמבר 1996 ועד בכלל, והשר משה קצב ימלא את מקום שר החוץ מיום י"ג בתשרי התשנ"ז, 26 בספטמבר 1996, ועד יום כ"א בתשרי התשנ"ז, 4 באוקטובר 1996.

רפאל אדרי: חתום: דן נוה, מזכיר הממשלה.

רפאל אדרי: אני מודה לחברי הכנסת על תשומת הלב.

רפאל אדרי: כעת – הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: גברתי, בבקשה.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת:     לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק המרכז להנצחת זכרו של יצחק רבין, התשנ"ו–1996; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (היטלים וארנונה (תיקון מס' 13)), התשנ"ו–1996.

ש' כרם: לדיון מוקדם – הצעת חוק משאל עם (ניסוח השאלה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח–1948 (יום האשה הבין-לאומי), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק הספורט (תיקון – הזדמנות שווה לשימוש במתקני ספורט), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק ועדות חקירה (תיקון – חובת פסיקת הוצאות הייצוג), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – איסור תשלומים נלווים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת דוד צוקר; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – היריון וחופשת לידה), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק הלוואות לדיור, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק-יסוד: הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, מאת חבר הכנסת חיים אורון; הצעת חוק ביטוח לאומי (תיקון – הרחבת ביטוח ילדים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון – ביטול הגבלת גיל), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק העונשין (תיקון – הפלות), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות – תיקון – מזונות לבן זוג הרשום כנשוי לפי חוק מרשם האוכלוסין), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (תיקון – סייגים להעסקה בשל קרבה משפחתית), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק העונשין (תיקון – חובת נוכחות איש משטרה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור מכירת מוצרי טבק לקטין), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק העונשין (תיקון – טיפול במשתמשים בסמים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק המכר (תיקון – אחריות מוכר ומוביל), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק המפלגות (תיקון – חברות ביותר ממפלגה אחת), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק העונשין (תיקון – פרסום גזעני), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), (תיקון – הגבלת חקירת פסיקת מזונות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – רציפות השלטון), מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק הרשות לצמצום פערים חברתיים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 27 – פתיחת הכנס), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק למניעת ביזוי המדינה ופגיעה ברגשות תושביה, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת א' דרעי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – אימוץ על-ידי ידועים בציבור כבני זוג), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ע' מאור, רן כהן, ת' גוז'נסקי ונ' חזן; הצעת חוק האזרחות (תיקון – מתן אזרחות גם לדוברי ערבית), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הרשות לשיקום האסיר (תיקון – הקצאת משרות לשיקום אסירים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – עזרה לזולת), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ילדים לקויי שמיעה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – העברה מכהונה בשל הליך פלילי), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק שירות ביטחון (מתן טיפול רפואי לחייל אשר שוחרר בשל בריאות לקויה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אורי אור; הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) [נוסח משולב] (תיקון – קצבת אלמנה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים [נוסח משולב] (תיקון – פסולים לכהונה במועצה דתית), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – הצמדה למדד), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק גמילה מסמים (נשים בהיריון), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – איסור פרסום), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הזכות למות בכבוד, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (שינוי המכסה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור מדירה ראשונה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הלוואות לדיור (תיקון – הצמדה למדד תשומות הבנייה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק ביטוח בריאות חינם (ילדים ממשפחות נזקקות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (פרישה מסיעה), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק מקוואות טהרה, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – הפסקת היריון), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – סיוע לתלמידים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אפי אושעיה; הצעת חוק רואי חשבון (תיקון – קיצור תקופת ההתמחות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אפי אושעיה; הצעת חוק הנצחת זכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה (תיקון – ציון יום הדמוקרטיה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אפי אושעיה; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – משרות לנכים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת יוסי כץ; הצעת חוק שכר בשירות הציבורי ובגופים נתמכים (הגבלת שכר), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – אי-קיום שבתון ושעות הצבעה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – סייג לתקופת אכשרה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ילד נכה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – חילופים של חברי הכנסת), מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק העונשין (תיקון – מסייע לאחר מעשה), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – רצף וותק בחופשת לידה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – העתקת מקום מגורי עולה חדש למגורי קבע), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מיצוי זכאות לקצבת ילדים), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק לתיקון פקודת הנזיקין (תיקון – זכויות ידועה בציבור), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק יישום ההסכם בדבר רצועת עזה ואזור יריחו (תיקון – הגבלת פעולות הרשות הפלשתינית), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק-יסוד: חירות המצפון, האמונה, הדת והפולחן (הגנה על ערכי הדמוקרטיה), מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחות (פטור מרשיון לתרופות מיובאות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק הבחירות לכנסת (דרכי תעמולה) (תיקון – הגבלת פרסום סקרים), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק לתיקון דיני משפחה (תיקון – הצמדת מזונות), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת נ' חזן, רן כהן וע' מאור; הצעת חוק העונשין (תיקון – הוספת הסעיף הסוציאלי לעניין ההפלות), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת נ' חזן ורן כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת העירייה (מינוי חברי מועצה לדירקטוריון של תאגיד עירוני), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הבטחת הכנסה לנגמל מסמים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת) (תיקון – סייג להסמכה מיוחדת), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות במילוי התפקיד), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק איסור קבלת טובות הנאה על-ידי נבחרי ציבור, התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור מתן תמורה בקשר לפרסום פשע), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק משאל עם (הסכם שלום), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק הטבות לתלוייו של נכה, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – קיצור תקופת ההתיישנות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אופיר פינס-פז; הצעת חוק איסור בניית כבישי אגרה (הוראת שעה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק איסור הפליה בתחבורה הציבורית, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הוראת יהדות וידע עם ומדינת ישראל, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מוגבלות מוטורית קשה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק חינוך (תנאי קבלה למוסדות להשכלה גבוהה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת סילבן שלום; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון – הגדרת שאירים), התשנ"ז–1996, מאת חברות הכנסת י' דיין ונ' חזן; הצעת חוק המועצות האזוריות (בחירת ראש מועצה) (תיקון – ותק מגורים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת רב עיר), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת משה גפני; הצעת חוק המכר (תקנת השוק ברכישת כלי רכב), התשנ"ז–1996, – מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק מימוש נכסי המדינה, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק שירותי בריאות במוסדות החינוך, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הדיור (בנייה ציבורית), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת שאירים וקצבת זיקנה), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון – פרסום הצעת זוכה במכרז), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הקלות לחירש ( תיקון – פטור ממסים לפקסימיליה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים [נוסח משולב] (תיקון – מועמדים למועצת הדתות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק ביטוח ממלכתי (תיקון – גבייה באמצעות מס הכנסה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות אשה לקצבת זיקנה וקצבת שאירים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק למניעת נזקים מעישון ומוצרי טבק, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק הגבלת הפרסומת למוצרי טבק לעישון (תיקון – איסור פרסומת סמויה למוצרי טבק בסרטים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק מינהל מקרקעי ישראל (תיקון – תביעת שיעורי תשלום), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (תקציב המועצה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – חקירה ושפיטה של תאונות אימונים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – קבילה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הרחבת הגדרת "מטרה ציבורית"), התשנ"ו–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (חופשה מיוחדת מטעמי דת), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מתן עצה אסורה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ייעוץ משפטי) (תיקון), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (הקמת מועצה מקומית תעבורתית), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – תקציב מועצה דתית), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – פיצויי פיטורים עקב התפטרות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – הרחבת חוק הפיקוח על גן ילדים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק דירות עממיות (הוזלת מחירים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק מס שבח מקרקעין (תיקון – שיעור מיוחד להפקעה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק לסיוע למשפחות ברוכות ילדים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שמואל הלפרט; הצעת חוק סיוע ותמיכה למשפחות ותלויי אסירים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חשבון גמל), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק התגמולים לנפגעי אלימות, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק החינוך (תוספת שעות לימוד והעשרה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת מאיר שטרית; הצעת חוק המפלגות (תיקון – בחירות מוקדמות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק ועדות הכנסת (ועדת החוץ), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב] (תיקון – ביטול הקיצוץ בקצבת ילדים), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק שכר מינימום (תיקון), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק לעידוד משפחות ברוכות ילדים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק שירותי הדת היהודים [נוסח משולב] (תיקון – פטור ממסים ואגרות למבני דת), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת א' דרעי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק משאל עם, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק-יסוד: הצבא (תיקון מס' 3 – הדרכת כוחות זרים), מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק התקנים (תיקון – מעבדה מאושרת), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק העונשין (תיקון – שידול וסיוע למעשה בלתי מוסרי), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חנן פורת; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מניין חוק), מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק זכויות הילד, התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון – צירוף תקופות לעניין גמלה), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ר' פנחסי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – סייגים לעבודה בשבת), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת א' דרעי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חיילים משוחררים (תיקון – מענקים לבני משפחות מרובות ילדים), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ד' אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חינוך מיוחד (הרחבה לגבי מוסדות שאינם מוכרים), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ר' פנחסי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות נשים בצבא), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ד' אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) (ערר על החלטת שופט בעניין תפוס), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק העונשין (תיקון – פגיעה ברגשי משפחות שכולות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון – תקופת מעצרו של חשוד), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק-יסוד: היועץ המשפטי למדינה, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 10 – החזרת הסמכויות לכנסת), מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק העונשין (תיקון – השוואת תנאי מאסר), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מכירת דירות לזכאים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק התרומות למוסדות ללא כוונת רווח, התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת נ' חזן ונ' בלומנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תשלום גמלת תלויים לאלמנה של נכה עבודה שנפטר שלא כתוצאה מפגיעה בעבודה), התשנ"ו–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק איסור שידורי אלימות בשידורי טלוויזיה (הערוץ הראשון, הרשת השנייה וערוצי הכבלים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שאול עמור; הצעת חוק הבוררות (תיקון – סייג לחובת אישור בית-המשפט), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק יתרת זכות כספית (חובת הדיווח), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת א' דרעי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הרשויות המקומיות (הגבלת הזכות להיבחר) (תיקון – הגבלת זכות עובד רשות מקומית להיבחר), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – מניעת עינוי דין), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון – התלת הסכם קיבוצי), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה [נוסח משולב] (תיקון – העלאת אחוז החסימה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חגי מירום; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הגנה על מי תהום), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – פנייה לבית-דין רבני), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – מינוי שופטים לבית-המשפט העליון), מאת חבר הכנסת א' דרעי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עידוד השקעות הון (תיקון – הטבות לאזור המצוי בבעיות אבטלה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הנהגת לימוד חובה מגיל שלוש החל משנת הלימודים, התשנ"ז–1997), התשנ"ז–1996, – מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הנהגת לימוד חובה מגיל שלוש החל משנת הלמודים התשנ"ז–1997), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת א' דרעי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות [נוסח חדש] (תיקון – קבלת העתק מרישום בפנקסי העירייה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק כלי הירייה (חובת ביטוח כל הירייה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (כיתוב בשפה זרה על גבי תמרורים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת תעבורה (איסור הרכבת נוסע על אופנוע), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – רישום תאריך לידה על-פי הצהרה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אדיסו מאסלה; הצעת חוק העונשין (תיקון – פיצויים בגין מעצר שווא ותלונת שווא), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק אמנות ג'נבה, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים אורון; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הזמנת עדים לועדות), מאת חבר הכנסת אברהם יחזקאל; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (זיכוי הוצאות מעון של בן זוג עובד), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק שירות הקבע בצבא-הגנה לישראל (גמלאות) [נוסח משולב] (תיקון – כללים להיוון), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תגמול נוסף לחיילי מילואים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אליעזר זנדברג; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 16) (תיקון – הנהגת לימוד חינם מגיל 4), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת ענת מאור; הצעת חוק שירותי הדת היהודים [נוסח משולב] (תיקון – סייגים להגשת תביעה פלילית נגד רב העיר), התשנ"ז–1996, מאת חברת הכנסת א' דרעי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק למתן הטבות סוציאליות להורים, בגין שירות ילדיהם בצה"ל ובשירות לאומי, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת חיים דיין; הצעת חוק דיני העונשין (תיקון – איסור עינויים), התשנ"ז–1996, מאת חברי הכנסת ת' גוז'נסקי, ה' מחאמיד, ס' סלים, ע' בשארה וא' סעד; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – ימי צום או חג), התשנ"ו–1996, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (זכות לקבלת העתק צילומי), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק ביקורת שיפוטית (תקנות ההגנה) (שעת-חירום), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – ביטול כפל קנס), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (הרחבת תחולה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת ד' אזולאי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבחירות (תיקון – אחוז החסימה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 30 – אזרח), מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק בחירות לגופים ציבוריים (תיקון – חובת מינוי שופט), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק הסכם השלום עם סוריה, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רענן כהן; הצעת חוק בית-הדין לעבודה (תיקון – ועד עובדים), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק לתיקון סדרי המינהל (החלטות והנמקות) (גילוי אמות מידה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק-יסוד: חקיקה ברוב מיוחס, מאת חבר הכנסת רן כהן; הצעת חוק העונשין (תיקון – הגנת הצידוק), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת שאול יהלום; הצעת חוק איסור שימוש ב"פרוטוקולים של זקני ציון" ו"מיין קאמפף", התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק יום ירושלים, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק המפלגות (תיקון – מטרת התאגדות המפלגה), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק שגרירויות זרות, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת רחבעם זאבי; הצעת חוק גיל הנישואין (תיקון – גיל נישואין לגבר), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק הלשון העברית, התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אבנר חי שאקי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הקמת מועצת העם), מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מס' 31 – פרישה מסיעה), מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 32 – מניין חוקי בוועדת חקירה), מאת חבר הכנסת אברהם שטרן; הצעת חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (אמנות בין-לאומיות), התשנ"ז–1996, מאת חבר הכנסת אברהם שטרן.

ש' כרם: עוד הונחו על שולחן הכנסת: החלטת ועדת הכנסת בעניין נטילת חסינות; והחלטת ועדת הכספים המאשרת הוראות בצו תעריף המכס והפטורים ומס קניה על טובין (תיקון מס' 36), התשנ"ו–1996.

ש' כרם: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי סגנית מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: אנחנו ממשיכים בדיון.

רפאל אדרי: אני מזמין כעת את חבר הכנסת אברהם הירשזון.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת מטעם ש"ס.

רפאל אדרי: אבקש מסיעת ש"ס להודיעני מי חבר הכנסת שינאם בשמם.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעשה המנהרה הוא מסע אל נפשו השסועה של העם בישראל והוא מוביל אל הקיטוב הבלתי מתאחה בין העושים לשלום בטוח לבין המחרחרים למרי אזרחי.

אברהם הירשזון: השאלה היא כבר לא כיצד הפלשתינים מוליכים שולל את דעת הקהל הבין-לאומית, זו לא שאלה כיצד העזה המשטרה הפלשתינית לירות בחיילינו שנתנו להם רובים.

אברהם הירשזון: מעשיהם של הפלשתינים מחווירים מול עזות המצח של השמאל בישראל, שלא היסס לצאת לרחובות לרקוד על הדם בעוד הטנקים חוסמים את דרכו של האספסוף לתל-אביב.

אברהם הירשזון: האופוזיציה שהובילה אותנו לכל אשר מתרחש כיום כששלטה במדינה, הלכה אל הכיכרות לשדר משם לעולם כי ישראל מתפוררת, להראות לעולם כי העם מפולג, כאילו אין ממשלה בישראל.

אברהם הירשזון: הם לא היססו לרקוד על גגות היגון כדי להפיל את הממשלה הריבונית בישראל.

אברהם הירשזון: האיש ההוא, אביר הניסוח ופלפולי הלשון מסיעת מרצ, קורא למרי אזרחי, עכשיו, בעוד הגבולות עשנים, בעוד הדם ניגר, בעוד הפצועים כואבים, בעוד קוברים את המתים.

אברהם הירשזון: זו לא דמוקרטיה, זו עריקת השמאל, זו חרפת המתייוונים.

אברהם הירשזון: מה היה קורה אילו היה הימין בישראל יוצא להפגנות כאלה בעוד ניתשת מלחמה?

אברהם הירשזון: אתם מסיתים עכשיו למרד ולהפיכה במדינת ישראל.

אברהם הירשזון: לא ינקו אתכם הימים ולא תסלח לכם ההיסטוריה על מה שאתם מעוללים.

אברהם הירשזון: הצביעות של השמאל נוראה ומסוכנת.

אברהם הירשזון: אלה שהעם לא נתן בהם אמון, מוליכים אותו עכשיו אל תהום שתחסל את יציבות קיומו.

אברהם הירשזון: לא התגלה האור המיוחל בקצה המנהרה, נשפך שם הרבה דם, דם של ישראלים ודם של פלשתינים.

אברהם הירשזון: בהעדר שפה של אמון והבנה, בשפת דמים נכתבת הכתובת על הקיר.

אברהם הירשזון: לאמור: אשר יגורנו בא לנו.

אברהם הירשזון: את אשר ממנו אנו יראים, לא ניתן לעשות לנו.

אברהם הירשזון: הלהיטות של ממשלת העבודה להתפרק מכל ערבויות הביטחון שלנו הביאה לכך שלראשונה המלחמה מתרחשת בישראל גופא: טנקים בכוכב-יאיר, זחל"מים בירושלים, וחיילי צה"ל לכודים כבני ערובה.

אברהם הירשזון: מה עוד צריך?

אברהם הירשזון: מסע המנהרה חשף את מצבנו כאומלל.

אברהם הירשזון: מדינה כמעט מאבדת באחת את ריבונותה בגלל הסתה מבית.

אברהם הירשזון: בעלי ברית שלה לדרך של שלום מפנים נגדה את הרובים שממשלה בישראל הפקידה בידיהם למען ביטחונם.

אברהם הירשזון: אלה שאצו מהר כל כך, מהר לרגע האמת, ועשו בחוסר אחריות לאומי כל אשר אפשר לעשות כדי שנגיע לשורשי הוויכוח חלשים ונרפים.

אברהם הירשזון: אלה עושים עכשיו הכול כדי לפגוע בכוח עמידתה של המדינה על זכות קיומה כאן, על זכותה לחיי ביטחון ושלום.

אברהם הירשזון: אתם הטפתם לשלטון חוק, אתם מתהדרים בטוהר המידה והכוונה, אתם פוסלים את הפנאטים הדתיים, אבל אתם המייסדים של פנאטיות השמאל, ואתם מוכנים להרג בצביעות נוראה.

אברהם הירשזון: התנהגות

אברהם הירשזון: כם זהה לזו של אנשי "כך".

אברהם הירשזון: אותה פנאטיות, אותו עיוורון חושים.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כדי לשמור על הדמוקרטיה אנחנו צריכים לומר: בלי מרצ ובלי "כך".

אברהם הירשזון: כך יהיה יותר טוב.

אברהם הירשזון: אתם המרצתם את מפלגת העבודה והתכוונתם לרוצץ את סיכויי הממשלה הזאת בדרך מסוכנת העוברת בכיכר, ומצאתם מלים לעטוף את הזדון הפוליטי בשפה חלקלקה.

אברהם הירשזון: אתם קוראים למרי, נגד מי?

אברהם הירשזון: נגד ממשלה ריבונית בארץ-ישראל החופשית.

אברהם הירשזון: הפלשתינים מיטיבים להבין עכשיו כי ישראל צודקת בדרישות הביטחון שלה, כדי שלא תחליף אימה באימה ומלחמה בטרור.

אברהם הירשזון: אבל מה שחשוב לשמאל בישראל הוא להרוס את אושיות הדמוקרטיה ולהביא למרי אזרחי.

אברהם הירשזון: הרי את התסריט הזה הגו בתוניסיה, בלבנון ובכל מפקדות הטרור.

אברהם הירשזון: מהר מדי, בלי הכנה מספקת, כאשר אחים מבית עושים יד אחת לערעור המשטר הדמוקרטי בישראל.

אברהם הירשזון: אנו מגיעים אל רגעי האמת, אין לעם סכנה גדולה יותר מאימת מלחמת אחים, והשלום בבית חשוב מכול.

אברהם הירשזון: איך נוכל להתמודד עם משא-ומתן להסדר קבע, כשבעורף הלוחמים תזזית המרי מבית, ומול קסדות ראשיהם של הצעירים אש מרובי השותפים לחלום השלום האמיתי והבטוח.

אברהם הירשזון: אל תמכרו אותנו בנזיד צביעות ורמייה, אל תיתנו יד להרוס את תקומת ישראל.

אברהם הירשזון: צריך לחזק את ידי הממשלה הזאת ולא להתייוון.

אברהם הירשזון: בשעה קשה צריך להיות עם אחד, רבותי חברי הכנסת, צריך לקחת את הרובים, וצריך לקחת מאלה המחרחרים מלחמת אחים את רשות השימוש במלים שמיטיבות, בדרכי ההסתה שלהן, כל כך לפגוע – יותר מכדורים חיים.

אברהם הירשזון: המלחמה היא על הבית, ואתם-אתם מציתים אותה בבית.

אברהם הירשזון: אל קצה המנהרה הובלתם את קטר האימה, ונתתם דרור לבלמים הדמוקרטיים שהגנו על כולנו מפני אובדן החושים.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אברהם הירשזון.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת רפאל פנחסי; איננו.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש להסב את תשומת לבנו לכך שחבר כנסת שאינו נוכח באולם לא יקבל שנית את רשות הדיבור.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת שאול יהלום.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, מעבר להתנצחויות שהיו כאן, אני רוצה להביע קו אחד, שאני חושב שאני מדייק אם אני אומר שהוא הקו של עמדת המפד"ל: באופן עקרוני אנחנו שותפים לדעה שלמען שלום יש צורך לפעמים בדברים כואבים של פשרה.

שאול יהלום: למען שלום אנחנו מוכנים לעשות הרבה ולפעמים גם לשלם הרבה.

שאול יהלום: סיעת המפד"ל היתה מוכנה בהחלט לדון ברצינות בנושא השלום, אבל בתנאי אחד: אם היינו משוכנעים והיה ברור לנו שמדובר בשלום של אמת, בתהליך של כנות, בתהליך שבו כל צד יודע למה הוא חותר ואינו מרמה את השני.

שאול יהלום: אבל לנו ברור בדיוק ההיפך: מומחי המודיעין והביטחון של מדינת ישראל אומרים פה-אחד, שהמטרה העיקרית והיחידה של יאסר ערפאת היא השגת מדינה פלשתינית עצמאית לכל דבר, וכל עוד הוא חושב שהיעד הזה הוא יעד בר-השגה הוא מוכן לעשות הרבה וללכת הרבה, אבל בסופו של דבר רק למען היעד הזה.

שאול יהלום: אם ברור לו שהיעד הזה לא יינתן, הוא שובר את כל הכלים.

שאול יהלום: שובר את כל הכלים אצל יאסר ערפאת פירושו גם שפיכת דם יהודים בצורה מתוכננת, בצורה יזומה, בנשק שניתן לו על-ידי מדינת ישראל.

שאול יהלום: הוכח לכול, שהמהלך שלו היה מתוכנן, לא סתם בדרג השטח ירה מישהו במישהו.

שאול יהלום: לכן אנחנו באים ואומרים: מאחר שהתנגדותנו למדינה פלשתינית היא מוחלטת, אנחנו מתנגדים למשא-ומתן של שלום, של כאילו שלום, של שלום שבו כל אחד מנסה לבלף את השני ולראות מה יהיה.

שאול יהלום: בתהליך כזה, לא נוותר למען שלום, אלא נוותר למען התפוצצות שתבוא במוקדם או במאוחר, ועד אז ייפלו קורבנות, ייעשו ויתורים, וכל שעל שנוותר עליו נצטרך לגאול אחר כך בדם אזרחינו, חיילינו ובנינו.

שאול יהלום: לכן אנחנו מציעים את מה שכבר נזרק על-ידי ראש הממשלה לחלל העולם, מה שנזרק על-ידי גורמים פוליטיים נוספים.

שאול יהלום: אנחנו מציעים, כי מאחר שנוצרו הנסיבות האלה, יוחל מייד במשא-ומתן על הסדר הקבע.

שאול יהלום: יראה העם כולו למה אנו נדרשים בהסכם הקבע.

שאול יהלום: ואז, אם נראה שהקורבן מקובל על רוב העם – נצטרך לשלם ונשלם מה שנשלם.

שאול יהלום: אם נראה שהקורבן שנדרש מאתנו הוא כזה שרוב העם אינו מסכים לו, כמו מדינה פלשתינית – כך אנו סבורים, ואנו סבורים שכל העם חושב שזה לא קורבן ראוי ושאסור לנו ליצור עוד מדינה ערבית עצמאית בין הים לבין הירדן – לדעתנו הדברים יהיו ברורים, כל אחד ידע מה עומד מולו, ולא נוותר ויתורים שאחר כך לא נוכל לחזור מהם.

שאול יהלום: על כל ויתור שאז לא ניתן, נצטרך לשלם שוב בדם.

שאול יהלום: מה שהוכיח החודש האחרון הוא, שעומד מולנו אדם חסר מצפון וקר רוח, שמוכן להקריב גם מבני עמו, מאות ואלפים, תמורת כל צעד שהוא לא מקבל.

שאול יהלום: אם הוא לא מקבל צעד, הוא פותח באינתיפאדה.

חיים אורון: אתה מדבר על ידידו החדש של ראש הממשלה?

שאול יהלום: אני מדבר על יאסר ערפאת.

חיים אורון: ידידו של ראש הממשלה.

שאול יהלום: הקשב רגע, חבר הכנסת אורון, אני מדבר על יאסר ערפאת.

שאול יהלום: כאבה לי מאוד לחיצת ידו על-ידי ראש הממשלה.

חיים אורון: תתגבר על כך, כמו שאני מכיר אתכם.

מיכאל קליינר: חתן פרס נובל לשלום.

חיים אורון: אתם תתגברו על זה, תפסיקו לספר סיפורים, בעוד שבועיים תתגברו, תפסיקו לזייף, די, יש גבול לזיופים.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אורון, אני מבקש.

רפאל אדרי: אפשרתי לכם להשמיע קריאת ביניים אחת, שהיתה בטעם, בטעם רב אפילו.

מיכאל קליינר: ביום שבו רובה אחד שלהם יירה – לא יהיה הסכם.

יוסי שריד: הוא הפרטנר שלי, הוא לא החבר שלי.

מיכאל קליינר: אתם יצרתם את הסיבוך של עם ישראל.

שאול יהלום: חבר הכנסת אורון, השמעת את המלה "זיוף" שמונה פעמים בקריאות הביניים שלך.

שאול יהלום: אני אומר לך שזה קצת משונה ומגוחך לשמוע ממפלגה שהובילה את הממשלה הקודמת לתהליך שכל כולו זיוף והסתרת האמת – – –

חיים אורון: מה פתאום, הרי אתם הולכים בדרך של התהליך הזה.

שאול יהלום: הרי אתה יודע שבמשא-ומתן הובטחה כל רמת-הגולן, כאשר אומרים שפרס התפלא כיצד רבין הבטיח.

שאול יהלום: אתה יודע שהובטחה על-ידי הירשפלד וביילין מדינה פלשתינית, ולא גיליתם את זה בבחירות.

שאול יהלום: זה לא זיוף, שקר ורמייה?

שאול יהלום: אתם לא שיקרתם לעם ערב הבחירות?

שאול יהלום: אתם לא הלכתם בתהליך של בלוף מאל"ף ועד תי"ו?

שאול יהלום: הרי גם את ירושלים הסכמתם לחלק חצי-חצי, ולא אמרתם את זה לעם.

שאול יהלום: אני מסיים, אדוני היושב-ראש, ואומר: אנחנו מציעים גם לאופוזיציה להסכים לאותו רעיון.

שאול יהלום: בואו נפתח במשא-ומתן רציני ואחראי, אבל על הסדר הקבע.

שאול יהלום: לא נוותר על שום דבר עד לאותו משא-ומתן, ואם רוב העם יסכים למה שנידרש – נלך לאותה פשרה.

שאול יהלום: יהיה מי שיתמוך בה ויהיה מי שלא יתמוך, ויעשה זאת בייסורים ובכאב.

שאול יהלום: אבל אם ניווכח שהתרומה שנדרשת מאתנו, ה"וויתורים" שנדרשים מאתנו, יובילו למלחמה בעתיד או שאין אנו מסוגלים לומר לאנשים שיצטרפו אלינו – נביע התנגדות מוחלטת לתהליך.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שאול יהלום.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

רפאל אדרי: עשר דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אחריו – השר נתן שרנסקי.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, הודעתי למזכיר שאני יוצא לחמש דקות וביקשתי שיקראו לי.

רפאל אדרי: קראתי לך, אדוני חבר הכנסת פנחסי.

רפאל אדרי: לא הודיעו לי.

רפאל אדרי: אני מבין שהיית בתפקיד.

רפאל פנחסי: כן.

רפאל פנחסי: אני מבקש שתאפשר לי לדבר.

רפאל אדרי: אחרי השר שרנסקי.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שכולנו, אופוזיציה וקואליציה, ציפינו לנאומו של ראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: ציפינו לנאום שיסביר לנו לאן הולכת הממשלה, לאן הוא מנווט את ספינת המדינה.

אמנון רובינשטיין: אני מצטער לומר, שמה ששמענו היה נאום חסר תוכן בצורה שאינני זוכר תקדים לה בדברי ימי הכנסת.

אמנון רובינשטיין: לא היתה שם מלה אחת שאתה יכול להישען עליה לרגע, ולומר לעצמך: זה מה שרוצה ראש הממשלה, זה מה שעומדת ממשלת ישראל לעשות.

אמנון רובינשטיין: ראש הממשלה דיבר שוב, שוב ושוב, והאוזן שלנו, גם כאשר אינה רגישה, מתחילה להתעייף מהדיבורים על השלום ועל הביטחון, דברים שהם משאלת לב של כולנו, אבל תפקידו של ראש הממשלה הוא לא לבטא משאלות לב כלליות אלא לומר לנו איך יגשים אותן.

אמנון רובינשטיין: ראש הממשלה לא אמר דבר.

אמנון רובינשטיין: כלום.

אמנון רובינשטיין: רבותי חברי הכנסת, הרי לראש הממשלה יש הרבה הרבה מה להסביר לבית הזה.

אמנון רובינשטיין: הוא צריך להסביר לנו, למשל, למה הוא קרא לרב-המרצחים של אתמול ידיד של היום.

אמנון רובינשטיין: הרי זה לא סתם הסבר מילולי, זה לא רק עניין של אי-עקביות לפני ואחרי בחירות, הרי זה עניין של פיקוח נפש, של נפש שחוסלה, זה עניין של השלטים שראש הממשלה וחבריו נשאו, שבהם תואר כל מי שלוחץ את ידו של ערפאת – לא חברו של ערפאת – כבוגד, כרוצח, כהיטלר, כפטן, כאדם שדינו מוות.

אמנון רובינשטיין: מלה אחת של הסבר.

אמנון רובינשטיין: ציפיתי שראש הממשלה יאמר: רגע אחד, גיליתי משהו חדש שלא ידעתי כחבר כנסת, פתאום נתגלתה לי אמת חדשה שלא ידעתי כאשר עמדתי בכיכר העיר וסביבי המון מוסת.

אמנון רובינשטיין: הוא קרא לראש הממשלה היטלר ופטן.

אמנון רובינשטיין: חיכיתי לאיזו מלה אחת, מה קרה שאדם שמי שלחץ את ידו היה רודף ומוסר הפך להיות ידיד נפש של ראש ממשלת ישראל.

אמנון רובינשטיין: צדק חבר הכנסת שריד, אנחנו מעולם לא קראנו לו ידיד.

אמנון רובינשטיין: ראש הממשלה היה חייב לנו הסבר על דבר נוסף: הוא קיבל ממשלה לפני למעלה מ-100 ימים.

אמנון רובינשטיין: הממשלה הקודמת הביאה את ישראל להישגים יוצאי דופן, מעמדה הבין-לאומי של ישראל היה כפי שלא היה מעולם, ובעקבות מעמדה זה באו לישראל השקעות כפי שלא ידענו מעולם.

אמנון רובינשטיין: אנחנו מסרנו לידו מדינה שקשרה קשרים עם מדינות ערב, הסכם שלום עם ירדן, יחסים דיפלומטיים עם מדינות המאגרב והמפרץ, ועוד כהנה וכהנה דברים שלא כולם גלויים לציבור.

אמנון רובינשטיין: הוא צריך להסביר לנו מה קרה.

אמנון רובינשטיין: מה קרה שהוא לא יכול להתקבל על-ידי מלך מרוקו, מה קרה שקטאר השעתה את יחסיה עם ישראל, מה קרה שעומאן נעלמה מן האופק, מה קרה שהיחסים עם מצרים הם בשפל המדרגה, מה קרה שהנסיך חסן לא בא ארצה, מה קרה שכל העיתונות המערבית – יש אולי מעט מאוד יוצאי דופן – תוקפת את ראש הממשלה בצורה שחשבנו ששכחנוה.

אמנון רובינשטיין: הוא צריך להסביר לנו איך פתאום התחלנו לדבר על הימים האפלים שבהם חיכינו לצו-8 ולארוז את הקיטבגים.

אמנון רובינשטיין: חשבנו ששכחנו זאת.

אמנון רובינשטיין: אף לא מלה אחת, אף לא מלה אחת על המעשה המדהים הזה, שאילולא היה כל כך עצוב, הוא יכול היה להיות אתנחתא קומית בטרגדיה המתרחשת לנגד עינינו – פתיחת מנהרת הכותל.

אמנון רובינשטיין: הוא לא הסביר לנו עוד דבר אחד: למה קודמו באותו תפקיד, איש מפלגתו יצחק שמיר, לא בדיוק יונה צחורה כלילת השלמות, הוא עצמו פסל, ובצדק, את המעשה המדהים והפזיז של פתיחת מנהרה לצורך נוחיות מטיילים – ומוסיף גם שר התיירות:

אמנון רובינשטיין: כדי שיבואו תיירים – ומבעיר תבערה שכולם הזהירו מפניה.

אמנון רובינשטיין: על מה?

אמנון רובינשטיין: כל חסרונותיה, משוגותיה ושיגיונותיה של הממשלה התמקדו בעניין הזה: חוסר ההתייעצות, אפילו עם שר הביטחון, לו היא מאזינה, חוסר מקצועיות, חוסר ראיית הנולד, עיוורון וחירשות מפני הקולות; ואולי השיא הטרגי-קומי הוא, שלאחר הטקס המדהים הזה בחצות ליל, ראש הממשלה קם ונוסע לחוץ-לארץ.

אמנון רובינשטיין: חבר הכנסת רחב

אמנון רובינשטיין: עם זאבי – וכפי שאתם יודעים, אני לא שותף לשום דעה משלו בנושא המדיני – אמר:

אמנון רובינשטיין: הרי לפחות הוא היה צריך לצפות שזה יביא למהומות.

אמנון רובינשטיין: הוא, כמובן, תמך בפתיחת המנהרה.

אמנון רובינשטיין: ואכן, כל מי שחי במדינת ישראל צריך היה לצפות, שפתיחת המנהרה הזאת, שנדונה במשך שנים ונדחתה על-ידי ראשי הממשלה יצחק שמיר, יצחק רבין, זיכרונו לברכה, וייבדל לחיים ארוכים, שמעון פרס, צריך היה לדעת שמבעירים כאן תבערה.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לצטט את דבריו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, כאשר הנושא עלה באחת מהשיחות, והוא אמר: ילכו עד הקיר ויחזרו, ולא נבעיר תבערה.

אמנון רובינשטיין: על כל זה – אף לא מלה בנאום ראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: רבותי, זה רציני?

אמנון רובינשטיין: זה יחס לכנסת?

אמנון רובינשטיין: זה יחס לסיעת הליכוד?

אמנון רובינשטיין: הרי אנחנו יודעים מתוך שיחות מזנון ואחרות, גם עם שרי הממשלה, שגם הם לא יודעים לאן פניו של ראש הממשלה.

אמנון רובינשטיין: אני קיוויתי, ייחלתי והתפללתי, שראש הממשלה יצליח ושהוא יביא שלום.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה לומר לכם דבר בגילוי לב: הייתי מוכן לשלם "דיבידנד שלום", במובן זה שהליכוד יביא לנו שלום בדרך יותר ארוכה ויותר מכאיבה.

אמנון רובינשטיין: למה?

אמנון רובינשטיין: – לא משום שאני סומך עליכם, אני לא סומך עליכם כלל; אלא משום שלנו היה אתכם, ולכם אין אתכם.

אמנון רובינשטיין: לכם יש אותנו, ואנחנו לא אומרים יום אחד על ערפאת שהוא רב-מרצחים ויום אחד שהוא חבר וידיד.

אמנון רובינשטיין: אנחנו נאמנים לדרכנו; יש לנו רק נשמה אחת – נשמה שאוהבת את הארץ הזאת, את העם הזה, וגם רודפת אחר השלום.

אמנון רובינשטיין: הוכחנו זאת במעשים.

אמנון רובינשטיין: הצבענו עבור מנחם בגין ביוזמת השלום כאשר לא היה לו רוב במפלגתו, ואני מצהיר כאן שנצביע עבור ראש הממשלה כאשר הוא יביא שלום אם לא יהיה לו כאן רוב.

אמנון רובינשטיין: בין שיהיה לו רוב ובין שלא יהיה לו רוב – נצביע עבורו, משום שאנחנו לא מחליפים את הפרצוף שלנו ואת הנשמה שלנו ואת הנפש שלנו כאשר אנחנו עוברים מהאופוזיציה לממשלה וחזרה.

אמנון רובינשטיין: על כל זה ציפינו לשמוע משהו שיחזק את אמונתנו, שיאמר לנו שיש, עדיין, איזה יסוד של תקווה לתפילה הזאת שלנו, שהליכוד וראש הממשלה בנימין נתניהו הם שיגאלו אותנו מאותה קללה של מלחמה בלתי פוסקת שמחירה עולה ממלחמה למלחמה.

אמנון רובינשטיין: מה אכפת לנו ממי תבוא בשורת השלום?

אמנון רובינשטיין: אנחנו מוכנים לעשות זאת גם ללא תמורה.

אמנון רובינשטיין: למה?

אמנון רובינשטיין: משום ששכר מצווה מצווה, ומצוות השלום חזקה עלינו.

אמנון רובינשטיין: אנחנו מבכים 15 מחיילינו ומקצינינו שבאו מכל המגזרים ומכל המחנות ונפלו ונהרגו מידי שוטרים פלשתינים.

אמנון רובינשטיין: משפחתו של אחד החיילים האלה נמצאת כאן, אתנו, משפחתו של החייל דימיטרי גרז'דנסקי, אחותו קטיה, הוריו, ואני – – –

חנן פורת: יש עוד משפחות.

אמנון רובינשטיין: סליחה, אני מצטער, לא ידעתי, תודה לך.

אמנון רובינשטיין: לכל המשפחות – אני רוצה לבטא בהזדמנות זאת את רחשי לבו של כל העם כלפיהן, של כל הציבור.

אמנון רובינשטיין: אני רוצה גם לומר, שאנחנו דואבים על מותם של עשרות פלשתינים שנהרגו במהומות.

אמנון רובינשטיין: אסור היה להגיע לכך.

אמנון רובינשטיין: נכון הדבר, על הממשלה מוטלת האחריות המלאה לבלימת תהליך השלום, למתח בשטחים, לפריצת המנהרה, אך אין אנו מטשטשים כהוא זה את חומרת המעשה של פתיחה באש על-ידי השוטרים הפלשתינים נגד חיילינו שהיו חשופים לאש זו שניחתה עליהם בלא שהיו במצב כוננות, בלא שיכלו לצפות לכך שאלה שאך אתמול סיירו אתם בצוותא יירו בהם על מנת להורגם.

אמנון רובינשטיין: זה מעשה שלא ייסלח, ואנו אומרים לפלשתינים ולרשות הפלשתינית: אנו אתכם במאבק לשלום, אנחנו נגדכם כאשר לא נוצרים אש, כאשר יורים, מפני שכאשר יורים פוגעים לא רק בחברינו, באנשינו, בבנינו, אלא יורים גם בשלום וגם בסיכוי לשלום ופוגעים ויורים ופוצעים את מחנה השלום.

אמנון רובינשטיין: אנחנו רוצים לומר עוד דבר אחד – ובזה אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש.

אמנון רובינשטיין: במשך שנים רבות חיינו במנהרה, חיינו במנהרה שבסופה היה קיר, היתה חומה, וידענו שאין סיכוי לשלום משום שבאמת מדינות ערב סירבו להשלים עם קיומה של מדינת ישראל.

אמנון רובינשטיין: ואז באה הפריצה ההיסטורית – הסכם השלום שהוליך ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, וראינו התחלה של קיר נורות בתוך המנהרה הזאת.

אמנון רובינשטיין: חשבנו שיבוא יום ולא תאכל עוד החרב ולא נצטרך כל כמה שנים לארוז את הפקלאות וללכת לחזית.

אמנון רובינשטיין: ואז באה הממשלה ההיסטורית של יצחק רבין ושמעון פרס, שהיה לי הכבוד לשרת בה, והתחילה להרוס את החומה עצמה; לא לבקוע בקע לאור אלא להרוס את החומה.

אמנון רובינשטיין: היום פתחו מנהרה אחת, מנהרת הכותל, וסותמים את המנהרה שמעברה השני מחכה לנו השלום.

אמנון רובינשטיין: וזה הפחד של כולנו, זה משל המנהרה שלי, לא משל המערה, משל המנהרה שלי, והנמשל הרי הוא מונח כאן, על השולחן הזה, שולחן הממשלה.

אמנון רובינשטיין: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

רפאל אדרי: אני מזמין את השר נתן שרנסקי – – –

אמנון רובינשטיין: סליחה, שכחתי להודיע שאנחנו רואים בעמדתנו זאת, בהצעתנו זאת, הצעת אי-אמון לפי סעיף 19 לחוק-יסוד: הכנסת.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לשר נתן שרנסקי באותו נושא – הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת רפאל פנחסי.

רפאל אדרי: אדוני השר, בבקשה.

נתן שרנסקי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, אני מדבר היום גם כשר בממשלה גם כיושב-ראש מפלגת ישראל בעלייה, מפלגה שהאמינה ומאמינה שחשוב מאוד להמשיך את המשא-ומתן, להמשיך את תהליך השלום;

נתן שרנסקי: שחייבים לעמוד על קיום ההתחייבויות של שני הצדדים, אפילו אם את ההתחייבויות האלה נתנה הממשלה הקודמת.

נתן שרנסקי: אנחנו גם מאמינים שתהליך השלום יכול ללכת רק עם ביטחון של כל אזרח ואזרח במדינה כולה.

סופה לנדבר: גם הממשלה הקודמת – – –

נתן שרנסקי: ראינו.

נתן שרנסקי: אנחנו גם מאמינים שכאשר הממשלה נוקטת צעדים או מחליטה החלטות גורליות שישפיעו על מאות שנים של ההיסטוריה של עם ישראל היא חייבת לחפש קונסנסוס או לפחות תמיכה של רוב העם בהחלטות האלה.

נתן שרנסקי: דווקא בגלל זה ודווקא על זה דיברתי בחברון לפני חודש, כאשר ביקרתי שם.

נתן שרנסקי: ישבתי עם חברי מועצת יש"ע, ישבתי עם מתנחלים ואמרתי להם, שבעוד אלף שנים יישארו בהיסטוריה היהודית רק שני אירועים מימינו – הקמת מדינת ישראל ורצח של מנהיג יהודי, של יצחק רבין, על-ידי יהודי אחר.

נתן שרנסקי: אמרתי להם, שרק ממשלה שיש לה תמיכה של רוב העם יכולה להגן על יישוב יהודי בחברון, ובגלל זה אנחנו חייבים להמשיך את המשא-ומתן ולהתכונן לפריסה מחדש בחברון.

נתן שרנסקי: הם לא כל כך שמחו לשמוע זאת ממני, אבל זאת העמדה שלי והעמדה של המפלגה שלנו.

נתן שרנסקי: משהו השתנה; משהו השתנה לפני שבועיים כאשר אלימות ושימוש בנשק שאנחנו נתנו למשטרה הפלשתינית הפכו כמעט לכלי של משא-ומתן – ובהזדמנות הזאת אני מביע צער רב והשתתפות באבל המשפחות של חללי צה"ל והקורבנות הפלשתינים, קורבנות של מנהיגיהם שיזמו את האלימות.

נתן שרנסקי: אולי אין לנו, אולי אין לי, ניסיון רב במלחמות של צה"ל.

נתן שרנסקי: אבל יש לנו ניסיון בקרבות מסוג אחר.

נתן שרנסקי: בגלל זה אנחנו יודעים מה זו התמודדות של דמוקרטיה, ואגיד בלשון המעטה אי-דמוקרטיה.

נתן שרנסקי: אנחנו יודעים, שכאשר מדובר בדמוקרטיה, מטבע הדברים בהתנהגות שלה, בהחלטות שלה, היא מסתמכת על הרבה פרמטרים.

נתן שרנסקי: כאשר מדובר על משטר לא דמוקרטי, יש לו רק פרמטר אחד שעליו הוא יכול ומסוגל להסתמך, וזה כוח או חולשה.

נתן שרנסקי: אבל בזה הוא חייב להיות גאון, הוא חייב להיות טוב מאוד.

נתן שרנסקי: כי אם הוא לא ירגיש בזמן הנכון איפה החולשה ואיפה הכוח, הוא לא יצליח, הוא לא יישרד.

נתן שרנסקי: ואנחנו יודעים את זה טוב מאוד מהניסיון שלנו.

נתן שרנסקי: מכאן העובדה היא, שערפאת החליט שהגיע הזמן הנכון להשתמש באלימות, לאחר שהוא הרגיש שאנחנו חלשים.

נתן שרנסקי: יותר מזה: ברגע שהוא ירגיש כי זה מביא פירות, ייגמר כל תהליך השלום.

נתן שרנסקי: כי אז אלימות יזומה תהפוך חלק אינטרגלי של כל המשא-ומתן שלנו על העתיד של עם ישראל ועל עתיד המזרח התיכון, החדש והישן.

נתן שרנסקי: בגלל זה אמרתי אז, ועם זה הסכימה גם הסיעה שלנו, שזה לא זמן לוויתורים.

נתן שרנסקי: אסור לעשות שום ויתורים.

נתן שרנסקי: ובהרגשה הזאת הצטרפתי לראש הממשלה ונסעתי לוושינגטון.

נתן שרנסקי: ואני רוצה לומר, שניהלתי שיחות, שיחות רשמיות ושיחות מאחורי הקלעים, עם מדינאים אמריקנים, שכמה מהם אנחנו מכירים כבר הרבה מאוד שנים.

נתן שרנסקי: והופתעתי לשמוע מכמה מהם שאין מה לעשות.

נתן שרנסקי: הם אמרו: אתם עשיתם טעות אסטרטגית, פתחתם את המנהרה, וערפאת עשה טעות אסטרטגית, הוא פתח באש חיה נגדכם.

נתן שרנסקי: אז אין מה לעשות.

נתן שרנסקי: שני הצדדים עשו טעויות, ועכשיו שני הצדדים צריכים לוותר.

נתן שרנסקי: אז תחליטו.

נתן שרנסקי: אנחנו לא רוצים לכופף אתכם, אנחנו לא רוצים ללחוץ עליכם.

נתן שרנסקי: אנחנו אומרים לך מאחורי הקלעים: תחליטו במה אתם רוצים לוותר, או שתסגרו את המנהרה או שתצאו מחברון.

נתן שרנסקי: אמרתי לידיד שלי, המדינאי האמריקני: אתה אומר את זה ברצינות?

נתן שרנסקי: אתה באמת חושב שיש מקום להשוואה בין פתיחת המנהרה ובין הפתיחה באש ושבירה למעשה של כל המסגרת של הסכמי אוסלו, שאתה עבדת שנים, ימים ולילות, עליהם?

נתן שרנסקי: הוא קצת נסוג ואמר: לא, חס ושלום, אל תחשוב כך, אבל מה לעשות, זה מה שהעולם חושב היום, זה מה שהעולם הערבי חושב, וזה מה שדעת הקהל בישראל חושבת.

נתן שרנסקי: והוא התחיל לצטט לי לא רק עיתונאים, אלא מנהיגים של עם ישראל, מנהיגים של האופוזיציה שלנו, שמסבירים שהפתיחה באש היא התוצאה של פתיחת המנהרה.

נתן שרנסקי: כאשר ערפאת הצליח להסית הסתה שהיא על גבול של עלילת דם, כאשר הוא הצליח לשכנע מיליונים, אולי עשרות מיליונים של מוסלמים, שהמנהרה הזאת הורסת את מסגד אל-אקצה, זה מאוד כואב ומאוד חבל.

נתן שרנסקי: אבל כאשר הוא הצליח לשכנע פוליטיקאים שלנו שיש השוואה – זה מפחיד מאוד.

נתן שרנסקי: ואני לא רוצה להיכנס לאנלוגיות ולהיסטוריה, למה אנחנו יכולים להגיע אם אנחנו נתחיל להצדיק פעולות של אלימות.

נתן שרנסקי: היו לי כמה דוגמאות טובות מההיסטוריה הרוסית, אבל חברים שלי אמרו: אל תגזים, אל תעשה את זה.

נתן שרנסקי: אז אני אוותר על זה.

אמנון רובינשטיין: אדוני היושב-ראש, האם אפשר לשאול שאלה?

רפאל אדרי: אם השר מסכים.

רפאל אדרי: האם אתה מסכים, אדוני?

נתן שרנסקי: בבקשה.

סופה לנדבר: גם אני מבקשת לשאול שאלה.

אמנון רובינשטיין: אדוני השר, האם אתה חושב שפתיחת המנהרה היתה מוצדקת או לא?

נתן שרנסקי: אתה יודע, נתתי כבר הרבה ראיונות ואתן הרבה ראיונות.

נתן שרנסקי: אני מסרב לענות על השאלה הזאת מסיבה אחת: אין שום מקום להשוואה, באמת אין שום מקום להשוואה, בין פתיחת המנהרה ובין שבירת כל הכלים ושימוש באלימות.

אמנון רובינשטיין: נכון, אבל אני שואל אותך שאלה – – –

נתן שרנסקי: אני לא רשאי להיכנס לסקירות שקיבלנו בישיבות של הקבינט ושל הממשלה מהמוסד ומהשב"כ, מהצבא ומהמשטרה, איך זה היה ומי עמד מאחורי כל האלימות הזאת.

נתן שרנסקי: אבל אני חושב שאין שום מקום להשוואה.

אמנון רובינשטיין: אני לא עשיתי השוואה.

אמנון רובינשטיין: אני רק שואל אותך, האם אתה בעד או נגד פתיחת המנהרה.

נתן שרנסקי: טוב, אם אתה לא עשית השוואה – – –

זאב בוים: אבל אתה יודע, חבר הכנסת רובינשטיין, שאם לא היתה המנהרה, היתה סיבה אחרת.

סופה לנדבר: – – –

נתן שרנסקי: דווקא בשאלה הזאת אתה עוד פעם נותן לגיטימציה להשוואה הזאת.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני אפשרתי שאלה, לא דיון.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני השר.

נתן שרנסקי: בכל זאת אביא דוגמה אחת מההיסטוריה.

נתן שרנסקי: אם שואלים שאלות, אביא דוגמה מההיסטוריה.

נתן שרנסקי: בתחילת הציונות, בעלייה הראשונה – – –

רפאל אדרי: אדוני השר, אני רק מבקש להסב את תשומת לבך שזמנך תם.

נתן שרנסקי: אמרו לי שלשר יש עשר דקות.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזמנו של שר מוגבל רק בהצעות לסדר-היום.

רפאל אדרי: לא, אדוני השר מר בגין, השר שרנסקי מדבר בשם הסיעה.

רפאל אדרי: ועל-פי תקנון הכנסת הוקצבו לו עשר דקות.

נתן שרנסקי: חבל לי על ההשוואות האלה.

נתן שרנסקי: אני בהחלט בעד ביקורת על ממשלות.

נתן שרנסקי: אני עסקתי הרבה שנים בביקורת על ממשלות שונות, לרבות הממשלה שלי, ואני בוודאי בעד ביקורת חריפה ונוקבת על ממשלה וראש ממשלה וכל שר ושר, לרבות שר התמ"ס.

נתן שרנסקי: אבל אני נגד הלגיטימציה שאנחנו עושים לאלימות יזומה באמצעות ההשוואה הזאת.

נתן שרנסקי: ואני נגד זה שאנחנו בעצמנו עוזרים להפוך אלימות זו לחלק לגיטימי של כל המשא-ומתן שעושים אתנו.

נתן שרנסקי: אנחנו, ברוך השם, לא דיקטטורה.

נתן שרנסקי: אנחנו מאמינים לא רק בכוח, אנחנו מבינים גם שיש באמת סבל של פלשתינים, ויש לחץ כלכלי, ויש אבטלה של 30% בעזה, ואולי הממשלה שלנו צריכה לעשות הרבה יותר, כאשר הממשלה הקודמת כמעט לא עשתה שום דבר.

נתן שרנסקי: אני עכשיו שר התעשייה והמסחר והשר האחראי לתיאום המשא-ומתן על פארקים תעשייתיים, ואני שומע מאנשים של הממשלה הקודמת: כמה חבל שלא עשינו מספיק.

נתן שרנסקי: אז ודאי שחייבים לעשות יותר ויותר – אבל לא כאשר מצדיקים אלימות.

סופה לנדבר: אתה רוצה להגיד שהאופוזיציה מצדיקה אלימות?

סופה לנדבר: זה לא נכון.

חנן פורת: אדוני השר, מה המסקנות שלך?

נתן שרנסקי: העובדה היא שהיום ערפאת חזר למשא-ומתן והסכים לדבר גם על סדרי ביטחון בקשר לפריסה מחדש בחברון.

נתן שרנסקי: אינני יודע איך המשא-ומתן יסתיים, אבל העובדה שהוא חזר והסכים לדברים על הנושאים שלא הסכים להם קודם, העובדה שהאלימות נפסקה – זה במידה רבה משום שראש הממשלה שלנו עמד איתן בוושינגטון שני לילות ושני ימים, לא ויתר ולא נתן שום פרס לאלימות, ומגיע לו כל האמון שלנו בקשר לזה.

חנן פורת: אתה מאמין שבמשבר הבא הוא לא יפתח שוב באש, לא ישתמש שוב בנשק?

חנן פורת: מה הערכתך?

נתן שרנסקי: לא.

נתן שרנסקי: אני מעריך, שרק אם הוא ירגיש שאנחנו מדברים אתו מעמדת כוח, יש סיכוי שהוא לא יפתח באש.

נתן שרנסקי: אבל בהחלט ברגע שהוא עוד הפעם – – –

חנן פורת: אבל אתה מציע לתת לו נשק גם בחברון, אומנם בשינוי קל.

חנן פורת: אתה מציע לתת לו נשק.

חנן פורת: אני רוצה להבין את זה.

חנן פורת: אמרת שיש מצב חדש.

האשם מחאמיד: – – –

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת פורת, אפשרתי לך קריאת ביניים, אפילו שתיים.

רפאל אדרי: אני מבקש לאפשר לשר לסיים.

נתן שרנסקי: לא הממשלה שלנו חתמה הסכם על חברון, אבל הממשלה שלנו בהחלט קיבלה ירושה קשה מאוד, והיא חייבת לדאוג לביטחונו של כל אזרח ואזרח, ובוודאי לביטחונו של היישוב בחברון; ואין ממשלה שיכולה היתה לקחת על עצמה את פינוי היישוב בחברון.

נתן שרנסקי: לאור מה שקרה בקבר יוסף אנחנו רואים עד כמה חשוב היום לקשור כל פתרון של בעיית חברון באמצעי ביטחון שמבטיחים שמה שקרה בקבר יוסף לא יקרה בחברון.

נתן שרנסקי: עם זאת אני רוצה להעיר הערה אחרונה – אני חוזר עוד הפעם ועוד הפעם, וחשבתי על זה הרבה בוושינגטון, על אותו יום הדמים, כאשר חיילים שלנו נפלו כמעט בכל מקום שבו נתנו נשק למשטרה הפלשתינית.

נתן שרנסקי: אנחנו נכנסנו, למעשה, למצב מלחמה.

נתן שרנסקי: ראיתי בטלוויזיה עוד הפעם ועוד הפעם את מנהיגי האופוזיציה שלנו שמתקיפים את ראש הממשלה, וחשבתי – – –

סופה לנדבר: היינו צריכים לשתוק?

סופה לנדבר: אני חושבת שהאופוזיציה יותר מדי בסדר.

נתן שרנסקי: לגיטימי מאוד למתוח ביקורת, ואני בעד מתיחת ביקורת, אבל ביום שאנחנו במלחמה, לפחות ליום אחד, לשעה אחת, אי-אפשר להתאפק, אי-אפשר לחכות?

נתן שרנסקי: יהיה עוד הרבה זמן, יהיו עוד הרבה שעות כנסת שיהיה אפשר להתחשבן בהן, אבל צריכים להיות רגעים, צריכות להיות שעות, צריכים להיות ימים, שבהם הכאב הופך משותף, שבהם המלחמה של כולנו מאחדת אותנו.

סופה לנדבר: היה כאב משותף, והיתה אופוזיציה אחראית.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, השר שרנסקי.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת רפאל פנחסי.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה, חמש דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: ידוע לאדוני שנושא דבריו – הודעת ראש הממשלה?

רפאל פנחסי: כן.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחות השכולות וברכת רפואה שלמה לפצועים.

רפאל פנחסי: רצה הקדוש ברוך הוא והנה, ביום פתיחת המושב – או, ליתר דיוק, כנס החורף של הכנסת – אנו מצויים בשעת משבר, בימי הכרעה קשים, בצל אירועים חמורים, שתוצאתם עשרות הרוגים ופצועים.

רפאל פנחסי: רק לפני כחודש חשנו כולנו זחיחות דעת, והתהלכנו בתחושה שתהליך השלום הוא בלתי הפיך.

רפאל פנחסי: והנה, כמו איתות משמים, לימדו אותנו פרק מדהים בפסוק שאנו, היהודים המאמינים, חיים בצלו: "לב מלכים ושרים ביד ה'".

רפאל פנחסי: מי יכול היה להאמין שלפתע פתאום חיילים ישראלים ושוטרים פלשתינים יילחמו אלו באלו, אותם אנשים שיום קודם לכן קיימו פטרולים משותפים?

רפאל פנחסי: שמעתי פה את חבר הכנסת דראושה: דמנו זועק, מי ירה ראשון?

רפאל פנחסי: אני לא מקבל את זה.

רפאל פנחסי: אני גם לא בטוח שחיילי צה"ל ירו ראשונים; ואם כן, זה היה לצורך הגנה.

רפאל פנחסי: אני כמעט בטוח שהחיילים שנהרגו בקבר יוסף נהרגו כי נצרו את נשקם.

רפאל פנחסי: אבל השאלה היא לא מי ירה ראשון אלא מי הוציא את שד הלאומנות המטורפת מהבקבוק, מי ליבה את הרוצחים.

רפאל פנחסי: זו השאלה.

רפאל פנחסי: לכן, רבותי חברי הכנסת, יש לנו בלבנו על ערפאת ועל חבר מרעיו.

רפאל פנחסי: אנו בהחלט מאמינים ברצונו לשלום ובכנותו, אבל לא ייתכן שמנהיג ייכנע להמון העם ולרחשי האספסוף.

רפאל פנחסי: מנהיג חייב להנהיג ולא להיגרר.

רפאל פנחסי: לא עם מנהיג-קנה-רצוץ חתמנו הסכם.

רפאל פנחסי: לסיעת ש"ס, כסיעה וכתנועה רעיונית אידיאולוגית המונהגת על-ידי אנשי תורה ודעת תורה בראשותו של מורנו הגאון רבי עובדיה יוסף שליט"א, יש עמדה משלה – עמדה נחרצת, שלא נזוז ממנה, אנו לא זזים ממנה זה שנים מספר.

רפאל פנחסי: עמדתנו נגזרת מהפסיקה ההלכתית; לכן אנו דוגלים בהסכמי השלום, ולכן תמכנו בצעדי הממשלה הקודמת, בהנהגתם של מר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, וייבדל לחיים מר שמעון פרס, שאיש לא ייטול מהם את זכויותיהם, ולכן אנו תומכים בצעדיו של ראש הממשלה הנוכחי, מר בנימין נתניהו.

רפאל פנחסי: לכן ביקרנו במנהרה, אבל ביקרנו גם את ההחלטה על פתיחתה בעיתוי הנוכחי.

רפאל פנחסי: ואם שום עיתוי לא היה טוב, אז טוב לה למנהרה שלא נכרתה משנכרתה.

רפאל פנחסי: זו עמדתנו הברורה.

רפאל פנחסי: אבל, רבותי, "אבל" גדול: לאחר שנפתחה המנהרה לא היתה לערבים כל זכות לנצל זאת למה שעוללו.

רפאל פנחסי: בשום אופן אין להיכנע לטרור ולהפחדה, לנשק שהופעל עלינו, לאבנים ולבקבוקי תבערה.

רפאל פנחסי: לכן, עתה, ובדיעבד, אנו תומכים בהשארתה פתוחה בתקווה שכולנו נשכיל להמשיך הלאה להשגת היעדים המשותפים, כשהעיקר – מניעת שפיכות דמים.

רפאל פנחסי: תהליך השלום, או, כפי שהוא נקרא היום, תהליך אוסלו, היה, לדעתנו, הרע במיעוטו.

רפאל פנחסי: מי שציפה שהכול ילך למישרין – התבדה, ומי שחשב שההסכם יתפוצץ לגמרי – התבדה אף הוא.

רפאל פנחסי: עלינו לגבות את הממשלה ואת זרועות הביטחון ולתת להם כתף מבית, שייטיבו לפעול מעמדה לא נחותה, מאמת יהודית טהורה ומנחישות שמירת העם והארץ.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, עלינו ללמוד מהתנהגותם – כן, דווקא של המוסלמים – כיצד להתאחד ברגעים קשים, משום שאגרוף הוא כוח שעדיף מכוחה של כל אצבע נפרדת.

רפאל פנחסי: הילדים שלנו, שהנואמים משני צדי הקשת הפוליטית כה מרבים להשתמש בהם, לאחרונה, אינם יודעים על מה אנו מתווכחים.

רפאל פנחסי: הם רואים אש ותמרות עשן, דם, הרוגים, ואנו מתווכחים.

רפאל פנחסי: עלינו להתאחד ולעמוד מול כל אויבינו, שהיו בעבר, שקיימים בהווה, והלכה היא שיהיו גם בעתיד.

רפאל פנחסי: והאמת והשלום אהבו.

רפאל פנחסי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת רפאל פנחסי, על דבריך.

רפאל אדרי: אודה לך, אדוני, כיושב-ראש הזמני של ועדת הכנסת, אם תואיל למסור הודעה בשם הוועדה.

): אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות לדיון בהצעות לסדר-היום, ואלה הן: ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעות אלה: 1.

): הצעה לסדר-היום בנושא: ההשתלחות של גורמים בעיתונות החרדית נגד נשיא בית-המשפט העליון השופט אהרן ברק, של חבר הכנסת דוד ליבאי; 2.

): הצעה לסדר-היום בנושא: ההשתלחות בשופטי בית-המשפט העליון והצורך לשמור על שלטון החוק, של חבר הכנסת מאיר שטרית; 3.

): הצעה לסדר-היום בנושא: מעמדו של בית-המשפט העליון, של חבר הכנסת שאול יהלום.

): ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעה לסדר-היום בנושא: אי-ביצוע ההסכם על פינוי חברון וההשלכות על התהליך המדיני הפלשתיני, של חבר הכנסת חיים אורון.

): תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, יושב-ראש ועדת הכנסת, על הודעותיך, ואני מבין שהכנסת רשמה את ההודעות כפי שאדוני מסר אותן.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנואם הבא – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: אדוני, עשר דקות לרשותך, גם כן באותו נושא: הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה.

רפאל אדרי: בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, עננה קודרת חולפת בשמי האזור הזה – יש עשרות הרוגים פלשתינים וישראלים, שנשמותיהם ומשפחותיהם שואלות על מה ולמה נהרגו, שואלות ותוהות: כל זה לשם מה?

האשם מחאמיד: מה היא התכלית?

גדעון עזרא: – – –

האשם מחאמיד: מה היא הסיבה?

האשם מחאמיד: מי אשם בכל הקטסטרופה הזאת?

האשם מחאמיד: מי אשם ברצח החלום של כולנו לשלום?

האשם מחאמיד: אני מאשים את ראש הממשלה, את חברי ממשלתו, שהם נושאים באחריות מדינית ומוסרית למה שקרה באותם ימי רביעי, חמישי ושישי, למה שהיה לפניהם ועוד יהיה, חלילה, אחריהם.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, השאלה היא: האם הממשלה הזאת היא חלק אינטגרלי מממשלות העמים?

האשם מחאמיד: האם היא ממשלה חוקית ככל הממשלות?

האשם מחאמיד: אם כן, מדוע היא בועטת בהסכמים שחתמה עליהם קודמתה?

האשם מחאמיד: מדוע היא גוררת את האזור להרג מיותר ולטנקים בשערי הערים הפלשתיניות, ונגד מי?

האשם מחאמיד: נגד אזרחים פלשתינים החיים במצור זה חודשים רבים.

האשם מחאמיד: מצור על ירושלים המזרחית, המשך ייהוד ירושלים המזרחית, פינויה מתושביה החוקיים והטבעיים, איסור בנייה, התנחלויות חדשות, הפקעת קרקעות והפקעת בתים בסילואן ובמקומות אחרים.

האשם מחאמיד: ממשלה ריאליסטית אינה מתכחשת להסכמים חתומים.

האשם מחאמיד: איפה מימוש הסכם הביניים?

האשם מחאמיד: הנסיגה מחברון נמנעת בשל קומץ של כ-150 או 100, 200, 300 גזענים מתנחלים, שאין להם שום מטרה מלבד רמיסת כבודם של הפלשתינים בעיר.

האשם מחאמיד: סוגרים עיר בגלל קומץ תימהונים, בדלנים וגזענים.

האשם מחאמיד: מפירים את ההסכם על-ידי סירוב לפתוח את המעבר הבטוח בין עזה לגדה כדי למנוע כל רצף בין בני אותו עם.

האשם מחאמיד: מנתקים כל רצף טריטוריאלי בין עיר לעיר, בין כפר לכפר, בניגוד להסכם המדבר על אחדות הטריטוריה הפלשתינית.

האשם מחאמיד: איפה מימוש ההסכם בעניין אסירים ואסירות?

האשם מחאמיד: למה הם לא שוחררו עד היום?

האשם מחאמיד: ממשלה מציאותית, לאו דווקא פייסנית במיוחד, צריכה היתה להתחיל לממש את ההסכם ולהתחיל במשא-ומתן רציני בעניין הסדר הקבע.

האשם מחאמיד: מה עושה הממשלה הזאת?

האשם מחאמיד: בונה התנחלויות ושומרת על איים ועל קברים בשכם ובבית-לחם.

האשם מחאמיד: קברי אבות, אדוני היושב-ראש, ומקומות היסטוריים אחרים הם דבר חשוב, ואני מכבד אותם, אבל החיים חשובים יותר.

האשם מחאמיד: אי-אפשר להיות כל הזמן שבוי בידי קברים ואבנים ולהפוך את החיים לקורבנות קבע של מתים ושל אבנים.

גדעון עזרא: למה אתה לא מתנגד למנהרה?

האשם מחאמיד: אני מתנגד למנהרה ומתנגד להרס כל מקום קדוש.

האשם מחאמיד: אבל לא להרוס עם.

האשם מחאמיד: החיים בעיני יותר חשובים.

האשם מחאמיד: אנשים יותר חשובים.

האשם מחאמיד: והיום, אדוני היושב-ראש, גם טנקים ותותחים מוצבים מול מעצמה?

האשם מחאמיד: אולי מעצמת העם הפלשתיני, מעצמת הרצון הפלשתיני לחופש, אולי העמידה האיתנה של העם הפלשתיני על זכויותיו?

האשם מחאמיד: אחרי כל זה, האם הממשלה הזאת מציאותית היא?

האשם מחאמיד: אם כן, מדוע אינה מממשת הסכמים?

האשם מחאמיד: אפילו בהפיכות צבאיות, אדוני היושב-ראש, בדרך כלל מנהיג של הפיכה צבאית מצהיר שהוא מממש הסכמים של ממשלה קודמת, של משטר קודם.

האשם מחאמיד: שלא לדבר על בחירות דמוקרטיות.

האשם מחאמיד: ממשלה רציונלית לא פועלת לפתיחת משא-ומתן חדש על הסכמים חתומים.

האשם מחאמיד: ממשלה נורמלית לא מונעת הכנסת תרופות לשטחים הפלשתיניים, לא פועלת על-ידי עונשים קולקטיביים ומעצרים מינהליים, לא מציבה טנקים בפאתי שכם, בית-לחם ורמאללה ומכריזה מלחמה על העם הפלשתיני ועל תהליך השלום.

האשם מחאמיד: אדוני ראש הממשלה, חודשים הקפדת על צינה ועוינות מתוכנתים יפה כלפי יאסר ערפאת, ולפתע אנו רואים כל מיני ג'סטות גופניות מביכות.

האשם מחאמיד: אז לשם מה כל המשחקים המגוחכים הללו, שעשועי כבוד ויוקרה עקרים?

האשם מחאמיד: מי צריך את הדרמות האלה?

האשם מחאמיד: אולי תמיר אותם, אדוני ראש הממשלה, במדיניות שפויה, כי מלים ריקות, תמונות ופוזות אינן תחליף למהויות.

האשם מחאמיד: בינתיים מר נתניהו פתח מנהרה, הכניס את כולנו לתוכה והשאיר את כולם ללא מוצא.

האשם מחאמיד: הוא השיב את המצב עם הפלשתינים עשרות שנים אחורה, החזיר את המצב עם העולם הערבי עשרות שנים אחורה.

האשם מחאמיד: וכך גם עם העולם כולו.

האשם מחאמיד: הוא הכניס את ישראל, אדוני היושב-ראש, למנהרה ללא מוצא, אל מצור, אל גטו שלא היה כדוגמתו.

האשם מחאמיד: הממשלה הזאת משתדלת להחזיר אותנו במנהרת הזמן אל הימים של "עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב" – כך מאמינה הממשלה הזאת – ואל "כל העולם נגדנו".

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הדם שנשפך הוא אות אזהרה, תמרור ורמז לבאות.

האשם מחאמיד: הקונפליקט באזור עלול להביא לתוצאות הרות-אסון עם הפלשתינים ועם העולם הערבי, וצריך לזכור ששלום והשלמה בין ישראל לבין העולם הערבי בלתי אפשריים הם ללא פיוס והשלמה עם העם הפלשתיני.

האשם מחאמיד: ראש הממשלה אולי רוצה להחזיר את צה"ל לערים, להגשים את חזונו, להחיות רעיונות מאובנים אשר עבר עליהם כלח, ארץ-ישראל השלמה, כי לגביו תהליך השלום מסתיים כאן, בשלב הביניים.

האשם מחאמיד: התהליך הושלם ולפלשתינים בעצם אין מה לדרוש, אין מה לקוות מעבר למה שהיה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני מזהיר: אש האכזבה והייאוש והתסכול והמרורים גדולה והרסנית ופוגעת פי כמה יותר מאש הטנקים והכדורים.

האשם מחאמיד: אדוני ראש הממשלה, הרגרסיה שהצלחת לחולל בזמן קצר כל כך ביחסי שני העמים וביחסי ישראל ומדינות ערב, וביחסי ישראל והקהילה האירופית בעולם מפתיעה אפילו את הקשים שביריביך.

האשם מחאמיד: מהרגע שנכנס מר נתניהו לתפקידו הוא מנהל מלחמה אבודה עם המציאות, שהוא יכול להמשיך בהונאה הגדולה שלו כלפי העם בישראל, כלפי הפלשתינים, כלפי הערבים וכלפי העולם כולו.

האשם מחאמיד: מה שקרה הוכיח בפעם המי-יודע-כמה שהמצב לא יוכל להימשך כך; או כיבוש מלא ואינתיפאדה ומלחמה עקובה מדם או שלום המבוסס על הגדרה עצמית ומדינה פלשתינית.

האשם מחאמיד: אני אחד האנשים – בניגוד לאחרים – שאף פעם לא חשו אופטימיות במה שנוגע לממשלה הזאת, אבל אני מודה שאף לא אדם אחד, ובכלל זה אני, לא ניבא ולא האמין שהחורבן שתמיט הממשלה הזאת יהיה מהיר וגדול כל כך.

האשם מחאמיד: התברר לאלה שלא ידעו, או לא רצו לדעת, שאין ביטחון בלי שלום.

האשם מחאמיד: אין שלום בלי ביטחון לכל עמי האזור ובראשם העם הפלשתיני.

האשם מחאמיד: ומלה לציבור הערבי בארץ.

האשם מחאמיד: השלום כה יקר לנו, לציבור הערבי בארץ, כפליים, פי-שניים מלכל אזרח ישראלי אחר – היותנו בני העם הערבי הפלשתיני והיותנו בניה של המדינה הזאת.

האשם מחאמיד: אנו חלק מכוחות השלום, מתנועת ההתנגדות והמחאה למדיניות ההרסנית של הממשלה, ויש לזכור שליונת השלום יש זוג כנפיים, ואין שלום לכנף אחת בלי הכנף השנייה.

האשם מחאמיד: לבסוף, אני רוצה לומר כמה מלים גם לכוחות השלום.

האשם מחאמיד: אין מאבק בלי דרך, אין מחאה והתנגדות בלי תוכנית מדינית ברורה.

האשם מחאמיד: ולכן צריך לומר דוגרי: שלום לא ייכון אלא על בסיס של שטחים תמורת שלום ומדינה פלשתינית עצמאית לצד מדינת ישראל שבירתה ירושלים המזרחית.

האשם מחאמיד: לא לגמגם.

האשם מחאמיד: שחרור העם הפלשתיני מעול הדיכוי המתמשך והתהוות מדינתו הם תהליך שלא ייעצר; תהליך בלתי נמנע.

האשם מחאמיד: זוהי חוקיות היסטורית, אלה הם חוקי הטבע של ההיסטוריה.

האשם מחאמיד: השאלה היא, אם תבינו זאת במוקדם או במאוחר, וכמה קורבנות שווא ייפלו כדי לנסות למנוע את הבלתי-נמנע.

האשם מחאמיד: ואל המתונים, אדוני היושב-ראש, מקרב אלה שהצביעו לראש הממשלה, ויש כאלה.

האשם מחאמיד: אני מקווה שהם הספיקו להבין שיש להפיל את הממשלה הזאת לפני שתפיל את כולנו.

האשם מחאמיד: בואו נפיל אותה ונלך לבחירות חדשות.

האשם מחאמיד: אני בטוח שיש רבים שרומו בעבור ההבטחה שנתניהו יביא עליהם את "השלום הבטוח", כי רבים ממצביעיו – ועל-פי הסקרים – לא היו נגד תהליך השלום.

האשם מחאמיד: הם רק התפתו להאמין לו שהוא יביא להם שלום וביטחון.

האשם מחאמיד: והיום כולם יודעים שהוא לא הביא ולא יביא לא שלום בטוח ולא שלום ולא "בטיח".

האשם מחאמיד: מן הדין שיקום התינוק מביניהם ויאמר את האמת – שהמלך הוא עירום, שראש הממשלה הוא עירום.

האשם מחאמיד: המלך הוא עירום.

האשם מחאמיד: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לראות בהצבעת סיעתי הצבעת אי-אמון בממשלה, שהספיקה במשך 100 ימים להרוס כל כך הרבה.

האשם מחאמיד: אני חושש שבמשך ארבע שנים היא תהרוס כל חלקה טובה, ולכן אל נא ניתן לה ארבע שנים.

האשם מחאמיד: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת שמואל הלפרט.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אלכסנדר לובוצקי.

רפאל אדרי: עשר דקות לרשותך, אדוני, באותו נושא:

רפאל אדרי: הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה, עשר דקות לרשותך.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכנה האמיתית והחמורה ביותר האורבת לנו במצבנו הביטחוני היא הפילוג שנוצר בינינו, התהום שנפערה בין שני חלקי העם והקיטוב שאינו מרפה מאתנו.

שמואל הלפרט: ההבדלים בין ימין לשמאל, בין אלו הרואים עצמם כ"לאומיים" ובין אלו הסבורים שרק הם "דמוקרטים", הולכים וגדלים, ולא רק בנושאי חוץ וביטחון.

שמואל הלפרט: מאז ומעולם היה מקובל בעמנו, כי דווקא בשעת סכנה ובשעת חירום אפשר היה לראות תופעות של אחדות גם בין כאלו שאינם בעלי דעות דומות.

שמואל הלפרט: והנה, במקום שבמצב הביטחוני והמדיני החמור שבו אנו נתונים נגלה אחדות נגד אויבינו מבפנים ומבחוץ, ונגד "ידידינו", מתגלה מצב הפוך.

שמואל הלפרט: כולנו זוכרים אותו יום חמישי שבו היה הרצח האכזרי של שישה חיילים יהודים על-ידי שוטרים פלשתינים ומחבלים שסייעו להם ליד קבר יוסף בשכם, אותו יום שבו נרצחו 12 חיילים, שוטרים ואזרחים יהודים במקומות שונים, כאשר סכנה כללית של התלקחות ותבערה נוראה עמדה הפתח.

שמואל הלפרט: למרבה התדהמה, בדיוק ביום זה מצאה האופוזיציה בישראל לנכון לצאת בהתקפה נמרצת נגד הממשלה, תוך שהיא מצדיקה את הרשות הפלשתינית.

שמואל הלפרט: דובריה לא היססו להשמיע דברים חמורים ביותר נגד ראש הממשלה והממשלה כולה.

שמואל הלפרט: האם עד כדי כך הסתנוורו אנשי השמאל?

שמואל הלפרט: האם לא ברור להם שערפאת ואנשיו, ארגוני ה"חמאס" ו"הג'יהאד", שואבים עידוד רב מדבריהם?

שמואל הלפרט: אחרי הטחת דברי הביקורת על הממשלה והעומד בראשה, תוך השמעת דברי שבח לערפאת ולרשות הפלשתינית, שאת שוטריה דאגו לצייד ברובים ובנשק רב, מה אנו כבר יכולים לצפות ממדינות ערב?

שמואל הלפרט: ואפילו ממדינות האיחוד האירופי ומנשיא ארצות-הברית?

עבד-אלוהב דראושה: אתה מוותר על כולם?

שמואל הלפרט: חכמינו זיכרונם לברכה אמרו:

שמואל הלפרט: בשעה שישראל באגודה אחת אין כל אומה ולשון יכולים לעמוד בפניהם.

שמואל הלפרט: כוחה של האחדות רב ועצום מאוד.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, גם בעבר היו בעמנו כאלו שביקשו לשתף פעולה עם אויבי ישראל, ושילמנו על כך ביוקר.

שמואל הלפרט: לצערנו, ההיסטוריה חוזרת על עצמה.

אלי גולדשמידט: אתה מאשים אותנו בשיתוף פעולה עם אויבי ישראל?

אלי גולדשמידט: אתה שומע מה שאתה מדבר?

שמואל הלפרט: ידידי חבר הכנסת – – –

אלי גולדשמידט: אני שומע אותך, אני לא מסכים עם הדברים, אבל עד כאן.

אלי גולדשמידט: יש גבול.

שמואל הלפרט: אם דדי צוקר נוסע לשפרעם עם קבוצת חברי כנסת לכרות ברית עם מפלגות ערביות נגד הממשלה, אז מה המשמעות של זה?

אלי גולדשמידט: אתה מאשים, תקשיב מה שאמרת, האשמת פה את כל האופוזיציה – –

שמואל הלפרט: לא את כולם, אחדים ממנה.

אלי גולדשמידט: – – בכריתת ברית עם אויבי ישראל.

אלי גולדשמידט: אתה מאשים אותי – – –

שמואל הלפרט: לא אותך.

אלי גולדשמידט: – – – שירתתי בצבא, לא כולם פה שירתו בצבא, בכריתת ברית עם אויבי ישראל?

שמואל הלפרט: אלה שנסעו לשפרעם.

אלי גולדשמידט: דדי צוקר שירת בצבא, גם יוסי שריד שירת בצבא.

שמואל הלפרט: הוא יכול לשרת בצבא, וברגע שהוא נוסע לשפרעם – – –

אלי גולדשמידט: אל תגיד דברים כאלה.

שמואל הלפרט: ברגע שהוא נוסע לשפרעם לתאם – – –

האשם מחאמיד: שפרעם – – –

רפאל אדרי: אדוני, קודם כול לשבת.

רפאל אדרי: לא בצורה כזאת.

שמואל הלפרט: ברגע שהוא נוסע לשפרעם לתאם עמדות עם חבר הכנסת דראושה וחברי כנסת אחרים, תיאום עמדות נגד ממשלת ישראל, הם כורתים ברית עם האויבים נגד המדינה.

רפאל אדרי: שב במקומך, חבר הכנסת מחאמיד.

רפאל אדרי: לא בעמידה.

רפאל אדרי: זו כנסת ישראל וצריך גם להתנהג בהתאם, אדוני.

האשם מחאמיד: הוא מאשים אותנו בעוינות כלפי יהודים?

האשם מחאמיד: כורתים ברית עם האויבים?

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת הלפרט, אם אתה מכנה כל מפגש של יהודי במדינת ישראל עם ערבי במדינת ישראל כריתת ברית עם אויבי ישראל, אין אחד באולם הזה שהוא לא אויב ישראל.

שמואל הלפרט: זה לא היה סתם מפגש.

אלי גולדשמידט: זה היה מפגש פוליטי עם אויבי ישראל?

שמואל הלפרט: אם אתה תשמע אותי הלאה אתה תבין.

שמואל הלפרט: במקרה רציתי לדבר עכשיו על הנושא הזה.

שמואל הלפרט: חבר הכנסת דוד צוקר נוסע יחד עם חברי כנסת אחרים ממפלגתו וממפלגת העבודה דווקא לשפרעם כדי לתאם מאבק משותף בין תנועת השמאל לאוכלוסייה הערבית כדי להפיל את הממשלה.

שמואל הלפרט: אם לא די במעשה החמור הזה, מעז חבר הכנסת צוקר לקרוא לציבור לצאת במרי אזרחי, להשבתת לימודים, כדי להפיל את הממשלה, בעצרת שמפלגתו מקיימת בלב ירושלים.

שמואל הלפרט: אתה מצדיק את המעשה הזה?

אלי גולדשמידט: לא, אבל זה לא כריתת ברית עם אויבי ישראל.

אלי גולדשמידט: יש ביקורת ויש כריתת ברית עם אויבי ישראל.

אלי גולדשמידט: זו מלה מאוד קשה, מה שאמרת.

האשם מחאמיד: זו הסתה.

אברהם הירשזון: על דדי צוקר?

אלי גולדשמידט: על דדי צוקר אתה לא יכול להגיד כריתת ברית עם אויבי ישראל.

אלי גולדשמידט: אתה יכול להתווכח אתו ויכוח קשה, ולי יש אתו לפעמים ויכוח קשה.

אלי גולדשמידט: אבל לא להגיד עליו שהוא כורת ברית עם אויבי ישראל.

אלי גולדשמידט: לא למדנו משהו לפני שנה?

האשם מחאמיד: זו הסתה כפולה.

שמואל הלפרט: הוא נסע לשם לכרות ברית עם ידידי ישראל?

רפאל אדרי: אני מבקש להפסיק את הדיון ולאפשר לחבר הכנסת הלפרט לסיים.

עבד-אלוהב דראושה: ערפאת הוא הידיד האהוב של ראש הממשלה.

רפאל אדרי: עד עכשיו אפשרתי ויכוח חופשי.

רפאל אדרי: מספיק.

רפאל אדרי: אני מודה לכם.

עבד-אלוהב דראושה: אתה חלק מהקואליציה.

עבד-אלוהב דראושה: ערפאת הוא ידיד של נתניהו.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת דראושה, אתה לא היית כאן, אפשרתי שאלות מספר, ואני מבקש לאפשר לנואם להמשיך בדבריו.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול את חברי האופוזיציה, שבמשך ארבע שנים הכריזו מעל במה זו השכם והערב, כי מדיניות הוויתורים והחזרת השטחים שלהם נעשתה בהתאם למנדט שקיבלו מהעם, האם הממשלה הנוכחית לא קיבלה מנדט מהעם?

שמואל הלפרט: האם ההחלטיות של ראש הממשלה נתניהו להבטיח את ביטחון חיילי צה"ל והתושבים היהודים ביהודה ובשומרון, כאשר היום ברור יותר מאי-פעם כי לא ייתכן שלום ללא ביטחון, לא נעשית בהתאם למנדט שקיבל מהעם?

שמואל הלפרט: זו גם הזדמנות לחזק את ידיו של ראש הממשלה במאבקו הצודק בעניין הפריסה החדשה בחברון תוך שמירה מלאה על ביטחון התושבים היהודים שם ועל המקומות הקדושים לעם ישראל, כמו מערת-המכפלה.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, עומדים אנו יומיים אחרי חג שמחת תורה – שמיני עצרת.

שמואל הלפרט: חז"ל אומרים, שהקדוש-ברוך-הוא מבקש מאתנו:

שמואל הלפרט: עצרו אתי יום אחד כי קשה עלי פרידתכם.

שמואל הלפרט: הסביר זאת ר' מאיר שפירא זצ"ל, שהקדוש-ברוך-הוא אומר: קשה עלי פירוד הלבבות שיש ביניכם אחרי החג.

שמואל הלפרט: הבה נתעלה כולנו ונתאחד כאיש אחד כדי להדוף את הסכנות העומדות מולנו.

רפאל אדרי: אני מודה לך, חבר הכנסת הלפרט.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אלכסנדר לובוצקי, בבקשה, עשר דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, באותו נושא:

רפאל אדרי: הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאחר שנשמעו כאן הערות והאשמות מי אשם במה שקרה, תרשו לי לספר משהו.

אלכסנדר לובוצקי: לפני 67 שנה, ב-1929, ביום הכיפורים, הביאה אשה זקנה יהודייה כיסא מתקפל אל הכותל.

אלכסנדר לובוצקי: המעשה הזה נחשב כפרובוקציה על-ידי ערביי ארץ-ישראל והתחילו פרעות בכל רחבי הארץ.

אלכסנדר לובוצקי: אלו הן פרעות תרפ"ט הידועות לשמצה.

אלכסנדר לובוצקי: ועכשיו אמרו לי: מי אשם בפרעות תרפ"ט?

אלכסנדר לובוצקי: האם אותה זקנה שהביאה את הכיסא לכותל?

אלכסנדר לובוצקי: אולי הכיסא אשם?

אלכסנדר לובוצקי: ברור שלא, וכאז כן היום.

אלכסנדר לובוצקי: אז המאורעות, הפרעות, פרצו לנוכח העובדה שהיישוב היהודי התחזק בארץ-ישראל, הערבים היו מודאגים מהתופעה, ואפשר להבין אותם מבחינתם, והם פתחו באותן פרעות.

אלכסנדר לובוצקי: כאז כן היום.

אלכסנדר לובוצקי: נבחרה בישראל ממשלה חדשה עם מדיניות אחרת, עם מדיניות שונה.

אלכסנדר לובוצקי: העניין הזה מדאיג את הפלשתינים, ואני יכול להבין אותם.

אלכסנדר לובוצקי: דברים שנראו בהישג יד רק לפני שלושה חודשים נראים עכשיו כמתרחקים והולכים.

אלכסנדר לובוצקי: כבר לא ברור ולא בטוח שתהיה מדינה פלשתינית, כבר לא ברור להם שתהיה נסיגה לקווי 1967 ושירושלים תחולק, והדברים אינם לרוחם.

אלכסנדר לובוצקי: לכן, אני באמת מאוד מציע לרדת מההאשמות הללו, בוודאי מההאשמות הפנימיות בתוכנו, ובמקום זה להתבונן ולראות מה אנו לומדים מהאירועים של השבועיים האחרונים.

אלכסנדר לובוצקי: ויש מה ללמוד.

אלכסנדר לובוצקי: לצערי, אני באמת אומר את זה בצער, אף שלא הייתי חסיד גדול של הסכמי אוסלו, קיוויתי, אני חושב שכמו רבים בעם ישראל, לרבות מי שלא היו חסידים של הסכמי אוסלו, שההסכמים יצליחו.

אלכסנדר לובוצקי: בסך הכול, מי מאתנו אינו שואף לשלום ולביטחון?

אלכסנדר לובוצקי: אבל התגלה כאן איזה פגם מהותי בהסכמים, פגם שחייבים לתת עליו את הדעת דווקא אלה שמעוניינים ורוצים בהצלחת התהליך, בהגעה לשלום.

אלכסנדר לובוצקי: בניגוד אולי לאחרים שהתנגדו להסכמי אוסלו, אני לא חשדתי באנשי מפלגת העבודה שהם מוכנים או יהיו מוכנים לוותר על הכול – לחלק את ירושלים, לחזור לגבולות 1967.

אלכסנדר לובוצקי: היה ברור גם להם, שבשלב מסוים הם יצטרכו לומר לא לדרישות הפלשתיניות, לא באל"ף רבתי, ומה יהיה אז?

אלכסנדר לובוצקי: אבל מה היתה החשיבה?

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב שהיה בחשיבה הזאת צד של היגיון: נתקדם עם הפלשתינים בתהליך, נמצה 80% מהתהליך, על ה-20% האחרונים נגיד לא, אבל הפלשתינים ישלימו עם כך, הם לא ירצו לסכן את ה-80% שהם קיבלו למען אותם 20% שהם עדיין לא קיבלו.

אלכסנדר לובוצקי: לכאורה מחשבה שהיגיון בצדה.

אלכסנדר לובוצקי: מה הסתבר לנו בשבועיים האחרונים?

אלכסנדר לובוצקי: שהפלשתינים גילו, הייתי אולי אומר בחיוך, שיש דרך שלישית – שאפשר לעשות קצת מלחמה ולא לפוצץ את התהליך, אפשר לירות על חיילי צהל ביום חמישי, ובשבת כבר להגן עליהם.

אלכסנדר לובוצקי: וכך אומנם היה.

אלכסנדר לובוצקי: ביום חמישי השוטרים הפלשתינים ירו על חיילי צה"ל, בשבת הם הגנו עליהם מפני ההמון המסתער.

תאופיק חטיב: אתה מנסה לשכנע אותנו?

אלכסנדר לובוצקי: הליכה על החבל הדק, שאינה מפוצצת את התהליך, יורים בחיילים ולמחרת כבר משלימים אתם.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב שחובתה של מדינת ישראל שלא להשלים עם מצב כזה.

אלכסנדר לובוצקי: מה מסקנתי מכך?

אלכסנדר לובוצקי: אני לא מציע בגלל זה להפסיק את התהליך, אני לא מציע בגלל זה לפוצץ את כל המהלך ואת כל תהליך השלום.

אלכסנדר לובוצקי: הצעתי היא אחרת, ואני חושב שכדאי שנאזין לה באוזניים קשובות, ייתכן שנוכל להגיע עליה להסכמה לאומית.

אלכסנדר לובוצקי: הצעתי היא ללכת להסדרי קבע חלקיים, במקום הסדר הביניים.

אלכסנדר לובוצקי: הרשה לי, אדוני היושב-ראש, להסביר את ההבדל.

אלכסנדר לובוצקי: מה פירוש הסדר הביניים?

אלכסנדר לובוצקי: כשכולם אומרים עכשיו להמשיך את התהליך, זה אומר ליסוג עוד וליסוג עוד וליסוג עוד.

אלכסנדר לובוצקי: ומה אנחנו מקבלים בהמשך התהליך הזה?

אלכסנדר לובוצקי: במקרה הטוב, שביתת נשק.

אלכסנדר לובוצקי: גם זה לא תמיד, אבל נצא מתוך ההנחה האופטימית שמקבלים שביתת נשק.

אלכסנדר לובוצקי: שביתת נשק היא דבר הפיך, ראינו זאת לפני שבועיים.

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו לא מקבלים שום דבר שהוא נכס בר-קיימא.

אלכסנדר לובוצקי: במקום זה אני מציע לעבור ישירות לשלב הסדר הקבע.

אלכסנדר לובוצקי: ואני מציע זאת, אני אומר זאת בכנות, לא מתוך כוונה לפוצץ את התהליך.

אלכסנדר לובוצקי: יש מי שרוצים לעבור להסדר הקבע כדי לפוצץ את המהלך.

עבד-אלוהב דראושה: יש לך פתרונות לירושלים?

עבד-אלוהב דראושה: יש לך פתרונות לזכות השיבה?

עבד-אלוהב דראושה: יש לך פתרונות לעקורי 1948, לעקורי 1967?

עבד-אלוהב דראושה: יש לך פתרון לנושא המדינה הפלשתינית?

אלכסנדר לובוצקי: תודה לך, חבר הכנסת דראושה, שאתה מעלה את הנקודות האלה.

אלכסנדר לובוצקי: זה יושר מצדך.

עבד-אלוהב דראושה: אלה הנושאים.

אלכסנדר לובוצקי: נכון.

אלכסנדר לובוצקי: ואתה יודע שגם אני עונה ביושר.

אלכסנדר לובוצקי: פתרונותי בנושאים ששאלת הם: לא תהיה חלוקת ירושלים – –

עבד-אלוהב דראושה: אז לא יהיה שלום.

אלכסנדר לובוצקי: – – לא תהיה זכות שיבה.

אלכסנדר לובוצקי: חבל, אתה אומר.

אלכסנדר לובוצקי: אגיד לך בכל אופן מה כן אפשר לעשות ומה אני כן מציע.

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו, זאת מדיניות הדרך השלישית, אנחנו רוצים להפסיק לשלוט על עם זר.

אלי גולדשמידט: מה ההבדל ביניכם לבין הליכוד?

אלכסנדר לובוצקי: תשאל אולי מה ההבדל בינינו לבין חברך לסיעה, חבר הכנסת אהוד ברק.

אלכסנדר לובוצקי: קראתי, כמוך, את הריאיון שלו ב"הארץ", ואמרתי: WELLCOME לדרך השלישית, ברוך הבא לדרך השלישית.

אלי גולדשמידט: מה באמת ההבדל היום ביניכם ובין הליכוד?

אלכסנדר לובוצקי: שמעתי כאן את נאומו של ראש הממשלה, יכול להיות שהליכוד אומנם ילך בדרכנו.

אלכסנדר לובוצקי: נשמח על כך מאוד.

אלכסנדר לובוצקי: ואם גם אהוד ברק ילך בדרכנו ובעקבותיו מפלגת העבודה, הרי צדיקים מלאכתם נעשית בידי אחרים.

עבד-אלוהב דראושה: אתם מקבלים גם ערבים?

אלכסנדר לובוצקי: בהחלט.

אלכסנדר לובוצקי: אבל לא כאלה שרוצים לחלק את ירושלים.

עבד-אלוהב דראושה: כל הכנסת תהיה דרך שלישית.

עבד-אלוהב דראושה: ..

אלכסנדר לובוצקי: לו יהי.

אלכסנדר לובוצקי: יורשה לי להסביר.

אלכסנדר לובוצקי: בהסדרי קבע חלקיים נוכל לדון באמת בשאלות המהותיות, ולא מתוך כוונה לפוצץ את התהליך.

אלכסנדר לובוצקי: למשל, שאלת הגבולות.

אלכסנדר לובוצקי: שאלת הגבולות בין ישראל לרשות הפלשתינית היא נושא להסדרי הקבע.

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו בעד פינוי חברון, יש גם שטחים נוספים שהיינו מוכנים לוותר עליהם, אבל ישראל צריכה לקבל תמורות ממשיות בנות-קיימא כנגד הוויתורים האלה: נסיגה מסוימת ותמורתה סיפוח מעלה-אדומים לריבונות ישראל; נסיגה אחרת – סיפוח גוש-עציון לריבונות ישראל; נסיגה שלישית – סיפוח מערב השומרון לריבונות ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: חבר הכנסת דראושה, גם אבו-מאזן הסכים שהשטחים האלה יסופחו לישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אבו-מאזן לא הסכים.

אלכסנדר לובוצקי: אבל הוא יסכים.

עבד-אלוהב דראושה: אבו-מאזן אמר בצורה מפורשת, שהוא לא מסכים.

אלכסנדר לובוצקי: אם נלך בשיטה הזאת והפלשתינים יקבלו דברים אבל גם אנחנו נקבל, אכן לא יהיה להם אינטרס לפוצץ את התהליך בהמשך הדרך.

אלכסנדר לובוצקי: שכן, אחרת מה שאתה מנבא זה בדיוק נבואת המלחמה.

אלכסנדר לובוצקי: הרי לזכות השיבה לעולם לא נסכים, לחלוקת ירושלים לעולם לא נסכים.

אלכסנדר לובוצקי: אתה מפוצץ את השלום.

עבד-אלוהב דראושה: אתה מסכים לזכות שיבה למדינה פלשתינית בגדה המערבית וברצועת-עזה?

אלכסנדר לובוצקי: לא, אני מתנגד.

עבד-אלוהב דראושה: למה אתה מתנגד?

אלכסנדר לובוצקי: זה עניין לדיון ארוך.

אלכסנדר לובוצקי: אם ייתנו לי עוד עשר דקות, אדוני היושב-ראש, אהיה מוכן לדבר על זה.

עבד-אלוהב דראושה: אם אתה מתנגד, אי-אפשר לעשות אתך שלום.

אלכסנדר לובוצקי: לא, אפשר לעשות אתי שלום.

אלכסנדר לובוצקי: ברשות היושב-ראש, אני מבקש לעבור לנושא אחר.

בנימין אלון: קחו מה שהוא נותן, ואחר כך – – –

אלכסנדר לובוצקי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, דווקא מפני שאני חושב שצריך ללכת להסדרי הקבע – –

בנימין אלון: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שהזמן הזה יינתן לי.

דוד טל: לא, אדוני.

דוד טל: אתה מנהל דיאלוג.

אלכסנדר לובוצקי: לא, עכשיו הם מנהלים דיאלוג.

דוד טל: אני מניח שהיושב-ראש דן תיכון היה מעדיף דיאלוג מהסוג הזה על התפרצויות הזעם מהסוג הקודם.

אלכסנדר לובוצקי: זה נכון.

אלכסנדר לובוצקי: אסיים בנקודה אחת נוספת, אבל אני חושב שהיא מאוד מאוד חשובה.

אלכסנדר לובוצקי: לצערי, השתתפתי בהלוויה של אחד הנופלים באירועים האחרונים, ידיד של המשפחה.

אלכסנדר לובוצקי: שם היתה האשמה חריפה כלפי הממשלה הקודמת: למה נתתם להם נשק.

אלכסנדר לובוצקי: במשפחות אחרות היתה האשמה חריפה כלפי הממשלה הנוכחית: למה פתחתם את המנהרה.

אלכסנדר לובוצקי: המאבק בתוכנו, בתוך עם ישראל, שימו לב, הוא כבר לא אידיאולוגי.

אלכסנדר לובוצקי: זה כבר מאבק הטבול בדם.

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו מאשימים זה את זה באחריות לדמים, באחריות לשפיכת דם.

אלכסנדר לובוצקי: מאבק שכזה יביא תוצאות מאוד חמורות.

אלכסנדר לובוצקי: כבר לא צריך לאיים, אנחנו כבר יודעים מה קרה במדינת ישראל לפני כשנה.

אלכסנדר לובוצקי: אנחנו חייבים לתת פתרון לנושא הזה.

אלכסנדר לובוצקי: אני רוצה לקרוא מעל הבמה הזאת – ואני שמח ששמעתי דברים ברוח זו מראש הממשלה – לפתוח במגעים עם האופוזיציה לגיבוש עמדה ישראלית, לגיבוש הסכמה לאומית.

אלכסנדר לובוצקי: אולי הסכמה לאומית זה ביטוי לא נכון, הרי יש בינינו חילוקי דעות כל כך קשים, שאין הסכמה לאומית.

אלכסנדר לובוצקי: הייתי קורא לזה תוכנית לאומית קבילה.

אלכסנדר לובוצקי: תוכנית יעד לאומית, שבה הימין לא יהיה כל כך מרוצה, השמאל גם הוא לא יהיה מרוצה, אבל שני הצדדים יוכלו לחיות אתה.

אלכסנדר לובוצקי: שני הצדדים לא ירגישו שכל אמונותיהם הציוניות על עתידה של המדינה נקרעות לגזרים.

אלכסנדר לובוצקי: הממשלה הקודמת לא ידעה לעשות זאת.

אלכסנדר לובוצקי: חובתה של הממשלה הנוכחית לעשות את הדבר הזה.

אלכסנדר לובוצקי: וכהצעה קונקרטית ומיידית, אני מציע לראש הממשלה להקים ועדות משותפות עם האופוזיציה, מקבילות לוועדות המשותפות עם הפלשתינים, להתייעצות עם האופוזיציה.

אלכסנדר לובוצקי: לא צריך לקבל את דעתם, אבל כדאי לשמוע את תחושותיהם בנושאים הללו.

מיכאל קליינר: בתנאי שהולכים ישר להסדר קבע ומפסיקים את הרמאות העצמית הזאת של הסדרי ביניים.

אלכסנדר לובוצקי: אתה מתפרץ לדלת פתוחה, מפני שזה בדיוק מה שהצעתי.

אלכסנדר לובוצקי: אבל הצעתי הסדרי קבע חלקיים, משום שכוונתי אינה לפוצץ את התהליך, אלא דווקא לקדם אותו.

אלי גולדשמידט: לא יכול להיות הסדר קבע חלקי.

אלכסנדר לובוצקי: ודאי שיכול להיות.

דוד טל: חבר הכנסת לובוצקי, אני מבקש לסיים.

אלכסנדר לובוצקי: מאחר שחזקה עלי פקודת היושב-ראש לסיים, נמשיך את הדיון הזה אחר כך.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אני מזמין את חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

דוד טל: בבקשה, חמש דקות.

דוד טל: אחריו – ידידי הטוב חבר הכנסת רחבעם זאבי.

עבד-אלוהב דראושה: לא, עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עבד-אלוהב דראושה: אני חמש דקות וחמש דקות עבד-אלמאלכ דהאמשה.

דוד טל: סליחה.

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, חמש דקות, ואחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

עבד-אלוהב דראושה: לא.

עבד-אלוהב דראושה: אני חמש דקות ועבד-אלמאלכ דהאמשה חמש דקות.

דוד טל: או.

דוד טל: קיי.

דוד טל: יש לי רשימה ואני עובד לפי הרשימה שמוגשת לי.

דוד טל: אני מדבר כרגע על הסדר.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום שמענו עוד נאום של ראש הממשלה.

עבד-אלוהב דראושה: בנאום הזה הוא הרבה להשתמש במושג שלום – שלום אמיתי, שלום בטוח ועוד מושגים של שלום.

עבד-אלוהב דראושה: אבל חוץ ממלים נבובות לא היה דבר בנאום הזה.

עבד-אלוהב דראושה: הוא התרגל לנסות לרמות את המדינה, לרמות את האזרחים במדינת ישראל, את דעת הקהל בעולם, את דעת הקהל הערבית.

עבד-אלוהב דראושה: הוא התרגל לספק מלים.

עבד-אלוהב דראושה: מי שרוצה לשמוע מלים על שלום – הוא יספק לו מלים על שלום.

עבד-אלוהב דראושה: אבל מה שקורה בשטח – ראש הממשלה הזה והממשלה הזאת רוצחים את השלום.

עבד-אלוהב דראושה: אתמול ביקרתי בג'נין אחרי שקיבלתי את האישור של שר הביטחון ושל הרמטכ"ל.

עבד-אלוהב דראושה: היה צריך לעבור את כל המדורים הללו כדי לקבל את האישור.

עבד-אלוהב דראושה: נכנסנו לג'נין.

עבד-אלוהב דראושה: שלשום שמעתי בחדשות, שצה"ל, משרד הביטחון הודיע – – –

אלכסנדר לובוצקי: לחבר כנסת במדינת ישראל מותר להיכנס לכל שטח ששייך למדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: זה שטח שלא שייך למדינה.

עבד-אלוהב דראושה: ג'נין היא אזור א', זה שייך לרשות הפלשתינית.

עבד-אלוהב דראושה: אבל כאשר מכריזים שג'נין היא אזור צבאי סגור, צריך לקבל את האישור של שר הביטחון.

עבד-אלוהב דראושה: ואני, כאדם מסודר באופי שלי, אכן פניתי וקיבלתי את האישור.

עבד-אלוהב דראושה: אבל לפני שקיבלתי את האישור שמעתי ברדיו שהסירו מג'נין את התואר של אזור צבאי סגור וחשבתי שאני יכול להיכנס לג'נין בצורה חופשית.

עבד-אלוהב דראושה: אבל מתוך התנסויות קודמות במקרים רבים שנתקלתי בהם ידעתי שבדרך כלל מה שקורה בפועל שונה לגמרי ממה שמכריז משרד הביטחון או דובר צה"ל, ואני כאדם מסודר אמרתי לעצמי, שאני רוצה להגיש בקשה.

עבד-אלוהב דראושה: ואכן, קיבלתי את האישור ונכנסתי לג'נין.

משה פלד: אתה אחראי לשלומך ולביטחונך.

עבד-אלוהב דראושה: לא הייתי זקוק להגנה בתוך ג'נין.

משה פלד: אתה ישראלי כמו כל הישראלים.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להתריע על כך, שמודיעים שביטלו את הסגר הצבאי על ג'נין, אבל במחסום מנעו מכל אזרח ישראלי להיכנס לג'נין ואמרו: זה אזור צבאי סגור.

עבד-אלוהב דראושה: אם זה אזור צבאי סגור – למה מונעים מאזרחים ישראלים להיכנס לתוכו ומונעים מאזרחים שחיים ברשות הפלשתינית, בתוך ג'נין, לצאת מג'נין ללמוד בשכם?

מיכאל קליינר: חבר הכנסת דראושה, השאלה היא, אם האזרח הישראלי משה פלד היה מגיע לג'נין באותו יום, היה קורה לו מה שקרה לך.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מתנחל ואני לא משה פלד ואינני מתכוון להיות כמוהם.

עבד-אלוהב דראושה: חבר כנסת ואזרח ישראלי, ערבי או יהודי, כאשר מודיעים ברדיו שביטלו את הסגר וג'נין כבר איננה אזור צבאי סגור – מותר לו, לדעתי, להיכנס.

עבד-אלוהב דראושה: היום אמר ראש הממשלה: פתחנו את אזור ג'נין והאזור איננו אזור צבאי סגור.

עבד-אלוהב דראושה: אני בדקתי ונוכחתי לדעת שגם היום ממשיכים למנוע מאזרחים ישראלים להיכנס לג'נין ומונעים מאזרחים שחיים בג'נין לצאת לאזורים אחרים.

עבד-אלוהב דראושה: זאת אומרת שראש הממשלה איננו דובר אמת.

עבד-אלוהב דראושה: גם שר הביטחון, שהודיע לפני שלושה ימים שאזור ג'נין איננו עוד אזור צבאי סגור, אבל אתמול הייתי שם וראיתי ליד המחסום שלט שג'נין אזור צבאי סגור – הם אינם דוברי אמת, כפי שהם אינם דוברי אמת בנושא הפוליטי.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה להתייחס גם להודעה של המשטרה, ביום אל-אקצה, כאשר היה הטבח במסגד אל-אקצה, כאשר נהרגו שלושה אנשים ודובר המשטרה אמר: אנחנו לא השתמשנו בירי חי, אנחנו לא הרגנו ולא נודע לנו שהיו הרוגים.

עבד-אלוהב דראושה: לפני כמה ימים ביקרתי בבית-החולים "אל-מקאסד" במזרח העיר.

עבד-אלוהב דראושה: היה גם חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

עבד-אלוהב דראושה: קיבלנו שם דיווח שהיו שלושה הרוגים, שנהרגו אומנם לא מירי חי, אבל ירי שהורג.

עבד-אלוהב דראושה: מה זה משנה אם זה כדור גומי, שמבחוץ הוא אומנם גומי אבל בפנים הוא מתכת, שיורים אותו ישירות לראשו של בן 14 או 17 והורגים אותו?

עבד-אלוהב דראושה: זה כדור הגומי שפוצץ את המוח של הילד איימן דקידק ממזרח-ירושלים ורצח אותו.

עבד-אלוהב דראושה: זה הכדור.

עבד-אלוהב דראושה: מה זה משנה אם זה כדור גומי או כדור אחר, אם הוא מופנה לראשו של הצעיר בכוונה תחילה להרוג?

עבד-אלוהב דראושה: נהרגו שלושה ונפצעו עשרות, כפי שנהרגו במקומות אחרים עשרות פלשתינים וראש הממשלה לא הזכיר אותם.

עבד-אלוהב דראושה: הוא דיבר על הילד הישראלי החרד.

גדעון עזרא: למה ירו עליהם?

גדעון עזרא: למה?

עבד-אלוהב דראושה: אתה יודע למה.

גדעון עזרא: – – –

עבד-אלוהב דראושה: מפני שפתחו את המנהרה, מנהרת השקרים, שקוראים לה מנהרת החשמונאים.

דוד טל: חבר הכנסת דראושה, אני מציע לך לא לנהל דיאלוג.

דוד טל: זמנך תם.

עבד-אלוהב דראושה: בסדר, אדוני.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לומר, אני כואב על כל אזרח ישראלי שנהרג, כואב את כאב המשפחה, אבל אני כואב גם את כאבן של המשפחות הפלשתיניות שאיבדו 80 מבניהן, אם שוטרים אם אנשים שהפגינו נגד המדיניות של ממשלת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: אני רוצה לומר בנושא הזה: ראש הממשלה יכול להמשיך ולשקר, אבל השקר שלו התגלה, שהוא לא רוצה שלום.

עבד-אלוהב דראושה: הוא לא אמר היום אפילו במשפט אחד איזה סוג של שלום הוא רוצה; האם הוא מוכן לסגת מחברון?

עבד-אלוהב דראושה: האם הוא מוכן לבצע את ההסכמים?

ראובן ריבלין: אתה מסכים שנישאר בתל-אביב?

עבד-אלוהב דראושה: אני מסכים שמדינת ישראל תתקיים בגבולות 1967 ושלידה, בגדה המערבית וברצועת-עזה, תקום מדינה פלשתינית ובירתה תהיה ירושלים המזרחית, כי זה מה שיהיה.

עבד-אלוהב דראושה: תשמעו ותקשיבו היטב.

עבד-אלוהב דראושה: זה מה שיהיה.

עבד-אלוהב דראושה: אם מדינת ישראל רוצה לחיות באזור הזה – זה הפתרון היחיד, מדינה פלשתינית בגדה המערבית וברצועת-עזה, שבירתה ירושלים המזרחית; זה הפתרון היחיד שיתקבל על הפלשתינים, על העולם הערבי ועל העולם המוסלמי.

משה פלד: ואם לא?

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: העולם כולו נגדכם במדיניות שלכם.

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, אני מבקש.

עבד-אלוהב דראושה: כל העולם נגדכם.

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, אני מבקש לסיים.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

ראובן ריבלין: – – –

דוד טל: חבר הכנסת ריבלין, חבר הכנסת ריבלין.

מיכאל קליינר: – – –

עבד-אלוהב דראושה: חברי הכנסת, אני אומר לכם פתרון שיחזיק מעמד – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה לסיים.

עבד-אלוהב דראושה: פתרון שיחזיק מעמד ויבטיח את הזכויות של שני הצדדים הוא: ישראל בגבולות 1967, ירושלים המערבית היא הבירה של מדינת ישראל, ומדינה פלשתינית בגדה המערבית וברצועת-עזה, כאשר ירושלים המזרחית תהיה בירתה של המדינה הפלשתינית.

עבד-אלוהב דראושה: זה הפתרון.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: מי שימהר יחסוך בדמים.

עבד-אלוהב דראושה: צריך להחיש את תהליך השלום.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

דוד טל: אני מודה לך מאוד, אדוני חבר הכנסת.

דוד טל: חבר הכנסת רחבעם זאבי, אחריו – סגן שר הבריאות חבר הכנסת הרב שלמה בניזרי, ואחריו – סגן שר החינוך חבר הכנסת משה פלד.

משה פלד: נאשים אותו בהסתה.

דוד טל: חבר הכנסת זאבי, עשר דקות.

ראובן ריבלין: – – –

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, חבר הכנסת דראושה, חבר הכנסת דראושה.

דוד טל: חבר הכנסת רובי ריבלין, אני מבקש.

דוד טל: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, אתה מנצל את טוב לבי.

דוד טל: אני אפשרתי לך לדבר מעבר לזמן המוקצב לך, אפשרתי לך לדבר עוד דקה וחצי או שתיים.

דוד טל: אתה מנצל עכשיו את הזמן מעבר לזה.

דוד טל: בפעם הבאה לא אנהג אתך לפנים משורת הדין.

משה פלד: תמיד הם מנצלים את טוב לבם של היהודים.

דוד טל: חבר הכנסת פלד, אני מבקש.

דוד טל: חבר הכנסת רחבעם זאבי, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

רחבעם זאבי: אני ממתין.

דוד טל: חבר הכנסת דראושה, אני מבקש ממך, אל תאלץ אותי להוציא אותך מן האולם.

דוד טל: אני מבקש שתירגע.

דוד טל: אמרת את דבריך מעל הבמה.

דוד טל: אני מבקש שתירגע.

אלכסנדר לובוצקי: – – –

דוד טל: חבר הכנסת לובוצקי, אני מבקש ממך.

זאב בנימין בגין: לחבר הכנסת פלד, יש דברים שאומרים בסערת הרוחות, זה לא המקום שייאמרו.

דוד טל: תודה רבה על ההערה.

דוד טל: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

עבד-אלוהב דראושה: – – –

דוד טל: חבר הכנסת דראושה, אני חוזר.

דוד טל: אמרת.

דוד טל: שמענו.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת זאבי, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-בראש, חברי הכנסת הנוכחים, אנחנו בחרנו בראש הממשלה ביבי נתניהו מפני שהוא הבטיח לשמור אמונים לארץ-ישראל, מפני שהוא הבטיח שלום וביטחון, מפני שהוא הבטיח לא להפקיר את חברון ל"שוטריו" של אדולף ערפאת, מפני שהוא הבטיח לחזק את ההתיישבות היהודית ביש"ע, מפני שהוא היה לאומי.

רחבעם זאבי: אבל עכשיו שמענו מראש הממשלה נתניהו כי הוא מצא בערפאת "ידיד ושותף".

רחבעם זאבי: הוא לא הסתפק בלחיצת היד הטמאה שלו אלא קרא לו "ידיד", ואם הוא ידיד שלו – אנחנו לא ידידים שלו.

רחבעם זאבי: אנחנו יודעים בדיוק מיהו יאסר המצרי, השקרן והמתעתע, הנוכל והרוצח, ואנחנו יודעים גם מה הוא יאמר ויעשה אחרי שיגמור לקבל מהיהודים את כל מה שייאותו לתת לו.

רחבעם זאבי: נתניהו רוצה להתעלם מזה והוא מוצא בו "ידיד ושותף".

רחבעם זאבי: זהו ידיד מגואל בדמם של יהודים.

רחבעם זאבי: לאיזה שותפות אתו מתכוון ראש הממשלה?

רחבעם זאבי: ראש הממשלה אומנם הפגין בשיחות וושינגטון עמידה איתנה וגאה, אבל יש לנו סיבה לחשוד בו, שההתנהגות הזאת באה כהקדמה להליכה בתלם של אוסלו, כמו גם שפתיחת מנהרת החשמונאים באה לאזן את מהלכי הכניעה והוויתורים שיבואו עכשיו.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה נתניהו אומר ביחס לפינוי צה"ל מחברון שני דברים שאינם יכולים ללכת יחד, כי הם סותרים אהדדי:

רחבעם זאבי: הוא רוצה להתמיד ולהמשיך במסלול של אוסלו כי "צריך לכבד הסכמים", כדבריו; והוא מבטיח חיים וביטחון ליהודים בחברון.

רחבעם זאבי: שני הדברים האלה לא הולכים יחד, כי אם צה"ל יצא מחברון ולא יהיה שם הריבון הביטחוני תימלא חברון בחמס וב"חמאס".

רחבעם זאבי: אם צה"ל לא ישלוט בחברון ובנותיה הוא לא יוכל לסכל פיגועים, הוא לא יוכל לאבטח את היהודים החיים בחברון ואת היהודים שבאים ברבבותיהם לפקוד את קברי האבות שם, הוא לא יוכל לתפוס ולהעניש את הרוצחים והמפגעים שיצאו משכונות חברון וימצאו בהן מסתור ומקלט.

רחבעם זאבי: אי-אפשר, אדוני ראש הממשלה, גם לצאת עם צה"ל מחברון וגם להבטיח שם חיים וביטחון למשפחות היהודיות בשכונת אברהם אבינו, בבית-הדסה ובתל-ישי, וגם לא לבאים למערת-המכפלה.

רחבעם זאבי: אתה אומר דבר והיפוכו.

רחבעם זאבי: הכתובת כתובה על הקיר, וצריך לתת עליה את הדעת עוד לפני שהכתובת תזעק מעל הקיר ובטרם מספד.

רחבעם זאבי: אומרים שהסכמים יש לכבד.

רחבעם זאבי: נכון, יש לכבד הסכמים.

רחבעם זאבי: תגידו את זה לראש כנופיות אש"ף שמפר את ההסכם סעיף אחר סעיף ככל העולה על רוחו ולפי מטרותיו.

רחבעם זאבי: בכל העולם ידוע ומקובל, שכאשר ההסכם מופר על-ידי צד אחד רשאי הצד השני לראות את ההסכם כמבוטל.

רחבעם זאבי: ערפאת לא ביטל את אמנת החיסול של מדינת היהודים, ערפאת לא לוחם ברצינות וברציפות בטרור ה"חמאסי", ערפאת לא העביר לאישורנו את רשימת שוטריו, ערפאת לא העביר את כלי הנשק של צבאו לבדיקות בליסטיות אצלנו, ערפאת לא אסף את הנשק מהאוכלוסייה האזרחית, ערפאת לא הפסיק את הפעילות המדינית של אש"ף בירושלים, ערפאת לא הסגיר לידינו מחבלים רוצחים ואפילו גייס אותם ל"משטרה" שלו.

רחבעם זאבי: לפיכך, הסכם אוסלו שבק ומת ואין לו תוקף.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה נתניהו, אתה זוכר שאמרת פעם, לא לפני זמן רב, כי "מי שיפקיר את חברון מפקיר לא רק את הביטחון האישי של תושבי חברון, העיר היהודית העתיקה בעולם, אחותה הבכירה של ירושלים, אלא את כל המורשת של ארבעת אלפי שנות היסטוריה יהודית"?

רחבעם זאבי: האם האמת הזאת השתנתה, מר נתניהו?

רחבעם זאבי: אני חושש מהנוסחה שמתבשלת כעת במשרד ראש הממשלה, שלפיה יגידו, שייתנו יותר ביטחון ליהודים, שייתנו להם הרבה ביטחון עם הרבה כוחות צה"ל והרבה אמצעים מתוחכמים, שערפאת הבטיח כך וכך וצה"ל יצא מחברון, והעקרב מעזה יעקוץ שוב, אנחנו נספוד למתינו, ודוברי הממשלה יבטיחו לרוצץ את גולגלות הטרור, ויוטל סגר.

רחבעם זאבי: אחר כך שוב תהיה הפוגה בפיגועים, ויבואו מברקים וטלפונים מעבר לים, תבטלו את הסגר ושוב יהלך המוות אצלנו ושוב יחזור התרחיש הנזכר לעיל.

רחבעם זאבי: אחרי הפוגרום האחרון של "שוטרי" ערפאת, הירי בכפר-דרום, בקבר יוסף ובמבואות טול-כרם הייתם צריכים לפרוק את הנשק מה"שוטרים" האלה.

רחבעם זאבי: יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אמר פעם, שאם הרובים האלה יופנו נגדנו, ימות התהליך הזה.

רחבעם זאבי: במקום זה אתם מבטלים בהדרגה את הסגר, ממשיכים להיפגש אתם, לנהל אתם מו"מ שכולו מום, ואתה, אדוני ראש הממשלה, מסתגר עם ערפאת לשיחות נפש ומגלה בו "ידיד ושותף".

רחבעם זאבי: אתם מפנים את המתפללים היהודים מרחבת הכותל המערבי ומאפשרים תפילת ערבים בהר-הבית.

רחבעם זאבי: האם אינכם מבינים שהקונצפציה של אוסלו פשטה את הרגל?

רחבעם זאבי: אף פעם לא היה בה היגיון וצדק.

רחבעם זאבי: הרבה מאתנו היו צריכים לחכות לרצח של 15 חיילים ישראלים כדי להבין שהקונצפציה הזאת בשקר יסודה, הרבה מאתנו גילו את האמת כאשר ראו את האספסוף של רמאללה יחד עם "שוטרי האוטונומיה" יורים לעבר חיילי צה"ל, וישראלים רבים הזדעזעו כאשר שמעו את שלה שורשן מכפר-דרום מדווחת על ה"פזעה" של העזתים עם ה"שוטרים" על גדרות היישוב השקט הזה.

רחבעם זאבי: יהודים רבים הבינו שהיה זה שקר של "מזרח תיכון חדש" ושאין שלום ואין פרטנר לשלום.

רחבעם זאבי: גם ילדי ישראל – ביניהם ילדי הכיכרות והנרות – גילו שמכרו להם סיפורי בדים שלפיהם "ערפאת השתנה וכי הוא עזב את דרך הטרור ופניו לשלום".

רחבעם זאבי: הכול מבינים שהקונצפציה של אוסלו מתה, אבל אתם, בממשלה המתקראת לאומית, ממשיכים לזחול לאוסלו ולנהל מום של מו"מ – מום של משא-ומתן.

רחבעם זאבי: אנחנו חרדים לגורלה של הארץ האהובה שלנו שיכרסמו בה חברינו ואחינו מהמחנה הלאומי.

רחבעם זאבי: זעקי ארץ אהובה, זעקו בית"רים, זעקו לוחמי האצ"ל והלח"י, זעקו אסירי המחנות בלטרון ובאפריקה, זעקו פורצי כלא עכו, זעקו חברי המפד"ל וצומת.

רחבעם זאבי: אתם ואנחנו – כל אלה שבחרו בנתניהו לראשות הממשלה, אתם ואנחנו, כל אלה שעמדו יחד בצמתים ובכיכרות עם תמונתו של ביבי, אתם ואנחנו – שעלינו באישון לילה לגבעות ביהודה ושומרון כדי לתקוע בהן יתד יהודית וממשלה יהודית ציוותה לעקור אותנו.

רחבעם זאבי: אתם ואנחנו – שעמדנו ביחד כתף אל כתף בהפגנות כדי להעביר ממשלת זדון מן הארץ, אתם ואנחנו צריכים להגיד היום לביבי נתניהו ולממשלתו, שאנחנו לא נסכים להוצאת צה"ל מחברון, שאנחנו לא מאמינים לערפאת ולשותפיו, שאיננו רואים בו ידיד ושותף, שאנחנו ראויים לידידים אחרים, שאנחנו מצפים כבר 112 ימים להוראת ממשלה על חידוש תנופת ההתיישבות היהודית ברחבי יהודה, שומרון ועזה, שאנחנו תובעים לבטל את השימוש בצווי ההגבלה ובמעצרים המינהליים כנגד יהודים, שאנחנו מצפים שייתנו לצה"ל פקודות אש אחרות ולפיהן צה"ל חייב לירות באויביו ולהגן על חייליו ועל חיי היהודים ורכושם.

רחבעם זאבי: אתם ואנחנו, אנחנו ואתם נגיד לממשלה הזאת, שהיא התקווה האחרונה שלנו, ולכן היא באה לעולם ולכן הבאנו אותה לעולם.

רחבעם זאבי: אדוני ראש הממשלה, אל תרים את ידך על חברון היהודית, אל תתחכם לה.

רחבעם זאבי: חברון – מאז ולתמיד.

רחבעם זאבי: חברון של האבות ושל הבנים.

רחבעם זאבי: תודה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: סגן שר הבריאות חבר הכנסת בניזרי לא נמצא.

דוד טל: סגן שר החינוך והתרבות חבר הכנסת משה פלד, בבקשה.

קריאה: אחריו?

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת משה שחל, אחריו – חבר הכנסת חנן פורת, ואחריו – חבר הכנסת נואף מסאלחה.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני 110 ימים, מייד עם פרסום – – –

אלי גולדשמידט: 112.

משה פלד: לפני 112 ימים היו הבחירות, אבל לפני 110 ימים התיישבו בכירי מפלגת העבודה, או בעצם גם הבכירים וגם המציעים וגם הפעילים בשטח ואמרו: בואו נעשה חשבון נפש.

משה פלד: ואכן נעשה חשבון נפש והוצא כרך עב-כרס על-ידי חבר הכנסת שבח וייס, יושב-ראש הכנסת היוצא – אולי התרחקנו מהעם, אולי רצנו מהר מדי, אולי הלכנו למהלכים ללא הסכמה לאומית רחבה.

משה פלד: היו מהלכים של חשבון נפש, והנה אנחנו שומעים פה היום מפי יושב-ראש האופוזיציה נאום מתלהם, יהיר, שאין בו טיפה או קורטוב של חשבון נפש לומר: טעיתי, לומר: שגיתי, לומר: הלכתי מהר מדי, לומר: נתתי להם רובים שהופנו אל חיילי צה"ל.

משה פלד: זה לא חשבון נפש, אלה דיבורים בעלמא.

משה פלד: אין פה שום חשבון נפש.

משה פלד: לא שמעתי היום על הדוכן מפי יושב-ראש האופוזיציה מלה אחת של חשבון נפש.

משה פלד: אני מציע הצעה ראשונה, לשנות את הטרמינולוגיה, להפסיק לקרוא לתהליך הזה תהליך שלום.

משה פלד: זה לא תהליך שלום, זה אולי תהליך פוליטי, זה אולי תהליך של הידברות, זה אולי תהליך מדיני, זה איננו תהליך שלום, זה לא שלום.

משה פלד: כבר יצאנו, לאורך שלוש שנים וחצי מאז פורסמו הסכמי אוסלו, ואמרנו: זה לא שלום, זה טרור.

משה פלד: לא רק את זה אמרנו.

משה פלד: אמרנו: אל תיתנו להם רובים, וכל מה שאמרנו אכן התממש.

משה פלד: מה שנקרא: אשר יגורנו בא לנו.

משה פלד: זה לא היה שלום, זה היה טרור, והרובים הופנו כלפי חיילינו.

משה פלד: איפה טיפה של צניעות, טיפה של חשבון נפש לומר: סליחה, טעיתי.

משה פלד: לא, עומד ומתלהם.

משה פלד: על הסכם כזה הממשלה הנוכחית לעולם לא היתה חותמת, לעולם, הסכם שהושג בידי אקדמאים שאינם מכירים את המציאות של המזרח התיכון, שאינם מכירים את המנטליות של אלה שיושבים מולנו.

משה פלד: איפה היה הצבא?

משה פלד: איפה היה המודיעין?

משה פלד: איפה היתה הממשלה?

משה פלד: היום הם מדברים על תהליך קבלת ההחלטות.

משה פלד: הרי הצבא והמודיעין והשב"כ קיבלו הסכם מוכן ומבושל, ורק אחרי ההסכם הזה, שהיה מוכן ומבושל, היו צריכים לתפור עליו את התפרים, ואז אמר ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה: יש בהסכם הזה יותר חורים מגבינה.

משה פלד: זה הסכם שלום?

משה פלד: הבעיה היא, שאת תוצאות ההסכם הזה לא אמורה לממש הממשלה שחתמה עליו אלא אמורה לממש ממשלה שהתנגדה לו, והיום באים ואומרים: אם לא תמשיכו ואם לא תלכו על-פי רצונם – הטרור יימשך, תימשך האינתיפאדה; ואני כבר שמעתי, שמה שהיה לפני שבוע היה ניסוי כלים, היה תרגיל על מודל שיהיה פה אם לא יימשך התהליך על-פי רצונו של ערפאת.

משה פלד: בשבוע שעבר נשברו כל הקודים שקראו להם הסכמי אוסלו.

משה פלד: כל הקודים נשברו, ואני ביקשתי ואני חוזר ומבקש מראש הממשלה ומממשלת ישראל כולה הקמת ועדת חקירה ממלכתית על תהליך קבלת ההחלטות, על התפיסה המדינית שעמדה מאחורי ההחלטה למסור להם רובים.

משה פלד: לא יעלה על הדעת שתפיסה שנכשלה, קונצפציה שכולה טעות גדולה אחת, שהכישלון הזה יישאר יתום.

משה פלד: לא יעלה על הדעת.

משה פלד: מישהו חייב לקחת אחריות לכישלון הזה.

דוד טל: חבר הכנסת פלד, אני מבקש לסיים.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת פלד, אתה רוצה לחלוק גם על מנחם בגין שחתם בקמפ-דייוויד על משטרה חזקה לפלשתינים – – –

משה פלד: כן, אני רוצה.

משה פלד: שאלה טובה, שאלה מצוינת.

משה פלד: אתה משווה את הסכם קמפ-דיוויד להסכם אוסלו?

משה פלד: אוי לאותה השוואה, אוי לאותה בושה.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת משה פלד, ראש הממשלה מנחם בגין, זיכרונו לברכה, חתם בקמפ-דייוויד על הסכם שכתוב בו, שלפלשתינים תהיה משטרה חזקה ושצה"ל יצא מריכוזי הערים.

אלי גולדשמידט: אני שואל אותך – האם גם מנחם בגין, זיכרונו לברכה, הוא חלק מוועדת החקירה שלך?

משה פלד: מה שניתן על-ידי ממשלת פרס – – –

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת גולדשמידט, אם תמתין חצי שעה, שלושת-רבעי שעה, תקבל מעל הדוכן הזה תשובה גם על העלילה הזאת.

אלי גולדשמידט: מה כתוב שם?

דוד טל: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקש.

דוד טל: אפשרתי לך להעיר את הערתך.

דוד טל: חבר הכנסת פלד, אני מבקש לסיים כי זמנך תם.

משה פלד: אני רוצה להעיר הערה אחרונה – בשבוע שעבר, או כבר לפני עשרה ימים, נשבר קוד נוסף במדינת ישראל – עוד בטרם חולצו הרוגינו ופצועינו מהשטח, מגיא ההריגה, כבר עמדו אנשי השמאל מול משרד הביטחון ומול משרד ראש הממשלה בתל-אביב, ובהם אמני ישראל.

משה פלד: אוי לאותה ציניות, אוי לאותה חרפה.

משה פלד: ההרוגים והפצועים שוכבים בגיא ההריגה, בקבר יוסף ובאתרים השונים, ואנשי השמאל כבר מפגינים נגד ראש הממשלה, נגד תהליך קבלת ההחלטות.

משה פלד: אוי לאותה בושה וחרפה.

משה פלד: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת משה שחל.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת חנן פורת.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו נכנסים ליומו הראשון של המושב הזה של הכנסת, יומו הראשון של כנס החורף, ואנחנו נכנסים, למעשה, אל הבלתי-ידוע.

משה שחל: מבחינה פרלמנטרית אפשר לומר, שהשינוי שחל בהרכב הממשלה מקבל את ביטויו הפרלמנטרי לראשונה היום.

משה שחל: אני חייב לומר לכם, שלאור האירועים שהתרחשו בדרמטיות כה גדולה באותם 110 ימים, מאז ביבי נתניהו הוא ראש הממשלה ואתם מהווים את הקואליציה, חשבתי שהלקחים יילמדו וההתייחסויות יהיו שונות מאשר אותה שבלונה של נאומים שהיתה בכנסת הקודמת.

משה שחל: אני שמעתי את דבריו האחרונים של חבר הכנסת וסגן השר משה פלד ואני חייב לומר לכם, שאני לעתים לא מבין האם אתם בכלל מודעים לעובדה שאתם בשלטון.

משה שחל: השאלה שאני בא ושואל היא: מדוע בכלל אתה מבקר את מה שקרה בממשלה האחרת?

משה שחל: הרי ניצחת בבחירות, אתה היום ממשלה – קום, תמשול, תגיד מה יש לך להציע.

משה שחל: ידידי חברי הכנסת בליכוד, אני רוצה לומר לכם כמה דברים – אנחנו מפליגים, למעשה, היום אל הבלתי-נודע.

משה שחל: אם מישהו יכול לבוא ולומר לי – בצד הזה של הבית ובצד הזה של הבית – שהוא יודע מה ביבי נתניהו הולך לעשות, תאמינו לי שהוא לא דובר אמת, כי הוא לא יודע.

ראובן ריבלין: אנחנו יודעים מה אתם עשיתם.

משה שחל: תן לי, אני לא מפריע לאף אחד.

משה שחל: אף אחד לא יודע מה ביבי נתניהו הולך לעשות.

משה שחל: כי אילו היה מישהו בא אלי ואומר לי שביבי נתניהו יחזור מוושינגטון ויגיד על יאסר ערפאת שהוא גילה בו – פה אמרו כל מיני דברים, אבל אני מצאתי בעניין ראש הממשלה הנוכחי, שאם אתה רוצה לדעת מה הוא חושב, תחפש את המלים שלו באנגלית, אל תחפש אותן בעברית, כי ממילא הוא מתרגם מאנגלית לעברית.

משה שחל: והוא אמר – A FRIEND AND A PARTNER, ידיד.

משה שחל: אני הייתי שותף למשא-ומתן עם יצחק רבין ועם שמעון פרס, בעיקר עם יצחק רבין, ואני ראיתי את הפגישות – הראשונה, השנייה והשלישית – בין רבין לבין יאסר ערפאת.

משה שחל: האמינו לי, לא היתה לחיצת יד כפולה אף באחד מהמפגשים האלה; מעולם לא.

משה שחל: מעולם לא היתה לחיצת יד כזאת שראינו בטלוויזיה.

משה שחל: דבר כזה – עוד מעט, חשבתי, הולכים להתחבק.

משה שחל: מה קרה?

משה שחל: ארבע שעות עם קוסקוס מרוקאי, זה מספיק כדי לשנות את האידיאולוגיה?

משה שחל: אני בא ואומר לכם דבר אחד – רבותי, מה יקרה?

משה שחל: אני, אישית, אגב, נמנה עם אותו זרם שחושב חשיבה פסימית: שממשלת נתניהו תביא – והיא כבר נמצאת על מסלול עימות בלתי נמנע בינינו לבין כל העולם.

משה שחל: לא מפני שהוא לא רוצה – לדעתו, אין לו כל תפיסה אידיאולוגית מבוססת – אלא מפני שהוא לא יכול.

משה שחל: אבל נניח, לרגע, שחברי פה, בצד הזה של השולחן, מאמינים, שהוא יגיע להסדר ושתהיה פריסה מחדש של כוחות צה"ל בחברון.

משה שחל: רבותי, בואו לא נשלה את עצמנו – הרבה שינויים לא יהיו.

משה שחל: אומר לכם מה המשמעות של הסכמי אוסלו בשלבים האלה – מכאן ואילך כולם עוסקים בצד הטריטוריאלי.

משה שחל: היו לנו עד עכשיו הסכמים שנגעו לבעיות פרוצדורליות – מעברים, ה-SAFE PASSAGE, כל מיני דברים, והיה החלק הראשון של ה-REDEPLOYMENT הראשון.

משה שחל: מה עומד, למעשה, על סדר-היום?

משה שחל: היערכות מחדש בחברון משמעותה פשרה טריטוריאלית.

משה שחל: מאותו רגע שבו אתם מקבלים את ההחלטה – אין יותר תנועת החירות.

משה שחל: ואני אומר לכם את זה מתוך ויכוח אתכם מאז אני נער ועד היום, אבל חבל לי, כי גם בוויכוח אני הערכתי אנשים שעמדו על עמדתם מבחינה אידיאולוגית.

משה שחל: אני כיהנתי כשר בממשלתו של יצחק שמיר פעמיים, עבדתי אתו מצוין, חלקתי על דעתו אבל כיבדתי אותו.

משה שחל: האיש הוא איש עקרונות.

משה שחל: על ביבי נתניהו אני יכול לומר את זה?

משה שחל: אתם תעזו בכלל להגיד לנו מלה?

משה שחל: אתם הולכים לפשרה טריטוריאלית בעוד אצלכם הכול ממוטט, כי במקרה זה אתם דומים לאותו אדם שממיר דת, אין לו אז שום ערך.

משה שחל: אני יודע מה אני רוצה, ואני אומר את זה.

משה שחל: יושב כאן חבר הכנסת זאבי – – –

ראובן ריבלין: חבר הכנסת שחל – – –

משה שחל: תן לי להשמיע את דברי עד הסוף.

משה שחל: יושב כאן חבר הכנסת זאבי, יש בינינו יחסים אישיים מצוינים,ועם זאת – חילוקי דעות עקרוניים.

משה שחל: סיפרתי לו פעם, שבשיחה שלי עם יצחק רבין אני הייתי מודאג.

משה שחל: אמרתי לו: שמע, אני בעד תוכנית אלון, מבחינתי בעיית הביטחון היא בעיה מרכזית.

משה שחל: והלכתי לרבין ואמרתי לו, בשיחה בארבע עיניים: יצחק, אני בא אליך עם תמצית לבי.

משה שחל: אני חושש, שמא נכסים ביטחוניים יימסרו, ויהיה מאוחר מדי.

משה שחל: הוא הושיב אותי שעתיים לשיחה, ואמר לי: תראה, לי יש מפה, אני יודע בדיוק למה אני הולך, ואני יודע שבקעת-הירדן חשובה לביטחון, ולכן לא נוותר עליה, וגוש-עציון חשוב לנו מבחינת ירושלים ועליו לא נוותר, ואני צריך את ירושלים פלוס בכל המסגרת שיש לה – מי שמכיר את המערכת יודע.

משה שחל: הוא אמר לי: תראה, הליכוד שגה כשהוא הקים התנחלויות שאי-אפשר לעשות מהן גושים, כי היה הרבה יותר נוח, מבחינה ביטחונית, להסדיר את הבעיה כמו בגוש-קטיף.

משה שחל: אני יודע מה היה הסכם אוסלו, מבחינת בעיות הביטחון, לרבין.

משה שחל: וכל מה שנאמר כאן הוא הבל הבלים, תאמינו לי – שזה היה פזיז מדי, מהיר מדי.

משה שחל: ישבנו שבעה נקיים על כל מלה, על כל דבר, אני לא ישנתי לילות.

משה שחל: החלק הביטחוני, החלק שנוגע למשטרה – ניסחנו אותו ואני יודע מה היתה הדאגה האמיתית בלבו של רבין, עם שמעון פרס.

משה שחל: אתם היום עומדים בפני בעיה ורגע אמת – – –

יהושע מצא: הבעיה היא לא – – –

משה שחל: לנצח בנאום – לא זו המטרה; זה הוא רגע האמת שעליו כל עם ישראל והאחריות – – –

יהושע מצא: – – –

משה שחל: רגע, חבר הכנסת מצא, אחרי זה.

דוד טל: חבר הכנסת מצא, עוד דקה.

משה שחל: אנחנו כאן לא משחקים משחקים.

ראובן ריבלין: נכון.

משה שחל: אנחנו מדברים על עתיד של עם, והשאלה איננה אם מומחה אמריקני יפענח את הקוד הפוליטי של חוק הבחירות החדש ויביא לנו ראש ממשלה שאילו הציגו אותו בפני – האמינו לי – כמנכ"ל המשרד לביטחון פנים, לא הייתי לוקח אותו, הוא לא היה עובר את הסף.

משה שחל: הביאו ראש ממשלה שמדבר אלי כל הזמן עם כיתוב אנגלי – – –

דוד טל: חבר הכנסת שחל, זמנך תם, אני מבקש לסיים.

משה שחל: אני גומר.

משה שחל: אני מודאג לא בגלל ויכוח.

משה שחל: אילו היה קם ואומר: אידיאולוגית אני מתנגד.

משה שחל: אני מכבד את חבר הכנסת בני בגין, אני מקווה שיהיה לו אומץ הלב לקום ולהתפטר.

משה שחל: עכשיו, מה יקרה – אם תהיה היערכות בחברון, רבותי, אין לכם ברירה.

יהושע מצא: אתה רוצה ממשלת אחדות.

משה שחל: לא, חבר הכנסת מצא, אני נגד ממשלת אחדות, רק שתדע לך.

יהושע מצא: השאלה – – –

משה שחל: תן לי לסיים את דברי.

משה שחל: רבותי, אני אומר לכם, אחת מן השתיים – אם תהיו נאמנים לעמדות שלכם, אתם חייבים לבוא ולהגיד.

משה שחל: אחרי זה אין למפד"ל מה לעשות בממשלה; אם הם יהיו באמת כנים, אמיתיים, ולא פוליטיקאים.

משה שחל: אין לבני בגין מה לעשות בממשלה, אין לאריק שרון מה לעשות בממשלה, אין לרפול מה לעשות בממשלה.

משה שחל: כי אז הליכוד והימין האמיתי יהיה "גנדי", אם תרשה לי לקרוא לך כך.

דוד טל: תודה רבה.

משה שחל: אני כבר מסיים, עוד שתי דקות.

דוד טל: לא, אדוני.

דוד טל: אפשרתי לך כבר ארבע דקות מעבר לזמן.

משה שחל: על חשבון הסיעה.

דוד טל: לא, סליחה.

דוד טל: אני מבקש ממך לומר משפט אחרון.

משה שחל: האלטרנטיבה השנייה היא: אין הסדרים.

משה שחל: ואז אל תבואו אחרי זה ותגידו: לא ידענו.

משה שחל: רציתי להשיב לכם גם על העניין של 9,000 הרובים וכל הוויכוח שסביב זה.

משה שחל: הרובים אינם הבעיה.

משה שחל: הבעיה היא שהרובים האלה ירו לא בתקופתנו, הם ירו בתקופה שלכם, בגלל החלטות פזיזות שאתם קיבלתם.

יהושע מצא: – – –

מיכאל קליינר: אין לו בושה?

דוד טל: חבר הכנסת קליינר, אני מבקש לאפשר לו לסיים.

דוד טל: חבר הכנסת שחל, אני מבקש ממך לסיים את דבריך.

משה שחל: ומלה אחרונה.

משה שחל: רבותי, היום מלאו 337 ימים להירצחו של יצחק רבין.

משה שחל: אני פונה לראש הממשלה ביבי נתניהו, שעלה לקברו של הרבי מלובביץ' ולקברים של רבנים אחרים.

משה שחל: הגיע הזמן שהוא יעלה לקברו של יצחק רבין ויבקש ממנו סליחה ומחילה, מפני שבדרך שהוא הולך בה לא רק שאין לו אלא לבקש סליחה ומחילה, ואינני בטוח שיסלחו לו, אלא זה האיש שאמר אחרי הפיגוע בבית-ליד, ב-21 בינואר 1995: ממשלת דמים וממשלת מחדל.

משה שחל: אני בא ואומר לממשלה הזאת: זו ממשלה שאין לה בושה, היא משקרת לציבור, וחובתו של ביבי נתניהו לבקש סליחה ומחילה מראשי מפלגת העבודה ומיצחק רבין באופן אישי.

דוד טל: תודה לחבר הכנסת שחל.

דוד טל: חבר הכנסת חנן פורת, בבקשה.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, לא יכול להיות שיהיה דיון על הודעת ראש הממשלה בלי שיהיה פה שר.

רחבעם זאבי: אני מציע להפסיק את הדיון.

דוד טל: אינני מקבל את הצעתך הפעם.

דוד טל: הגם שאני יודע שמקובל ששר צריך לשבת כאן, התקנון אינו מחייב זאת בכל מקרה.

דוד טל: נכון שזה לא לכבודה של הכנסת הזאת ששר לא ישב כאן, אבל אני מניח שהשר בגין נמצא בסביבה, ואנחנו נאפשר לו להגיע לכאן.

דוד טל: חבר הכנסת פורת, בבקשה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים הפסקה של חמש דקות.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, היו תקדימים שחברי הכנסת דרשו זאת והיתה הפסקה.

משה שחל: אני חושב שצריך לעשות זאת גם עכשיו.

דוד טל: חבר הכנסת שחל, הגם שאתה בקיא בתקנון הכנסת, אני רוצה להזכיר לך שבשבתי על הכיסא הזה בפעם הראשונה הפסקתי את הדיון.

משה שחל: אז תהיה עקבי.

דוד טל: אבל, כפי שאומר פרופסור שבח וייס, יש מרווח של גמישות.

דוד טל: בקטע הזה אני נוטה להיות גמיש.

דוד טל: חבר הכנסת פורת, בבקשה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביום חמישי שעבר, בשעות הערב, כששככה האש ליד מחסום ארז, פינו הפלשתינים את ההרוגים והפצועים שלהם מן הפרדס הסמוך.

חנן פורת: בין הגופות שפונו היו ארבע מעניינות במיוחד, אנשים מאוד מוכרים לכוחותינו, אנשי מנגנון המודיעין הכללי של הרשות הפלשתינית שבראשו עומד אמין אל-הינדי.

חנן פורת: זהו מנגנון ביטחון פלשתיני המקביל לכאורה למוסד הישראלי.

חנן פורת: בארץ הוא נחשב למנגנון מקצועי ואמין ביותר מבין מנגנוני הביטחון העוטפים את ערפאת.

חנן פורת: מרבית אנשיו הגיעו לשטחים מחוץ-לארץ, חלקם הגדול זכה להכשרה מקצועית טובה.

חנן פורת: כך כותב ב"ידיעות אחרונות" אלכס פישמן, אדם שאינו חשוד בנטייה לימין, תחת הכותרת – הצלפים של ערפאת.

חנן פורת: והוא מוסיף: גם בתחקירים שנערכו במודיעין פיקוד מרכז במהלך השבוע למדו כי האירועים שהחלו ביום רביעי שעבר לא היו ספונטניים.

חנן פורת: ההתרעה וכו' הגיעה, וכשהתהלוכה הפכה מהומת דמים זוהו היטב היורים: אנשי כוח-17, האחראי לאבטחתו האישית של ערפאת.

חנן פורת: בראש כוח-17 עומד פייצל אבו-שרך, איש מאוד מקורב לערפאת, הצמוד אליו כבר שנים.

חנן פורת: אבו-שרך מפקד על כוח שנאמנותו לערפאת בלתי מסויגת.

חנן פורת: חברי הבית, איך אומר הנביא?

חנן פורת: – אשר אתו אמת, ידבר אמת; ואשר אתו חלום, יספר חלום.

חנן פורת: מה לתבן את הבר, נאום ה'.

חנן פורת: בכל הכזב והשקר שאופפים אותנו סביב אירועי הדמים האלה, חובה סוף סוף לחשוף את האמת, גם אם היא מרה, גם אם היא קשה, ולהסיק ממנה את המסקנות הנדרשות.

חנן פורת: כשיש פיכחון, יש סיכוי גם להגיע לדבר נכון.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, פתיחת המנהרה, אם היתה בעיתוי מוצלח ואם לאו, היתה עילה בלבד.

חנן פורת: ושמענו את הדברים מפי אנשי הביטחון המובהקים ביותר.

חנן פורת: ברגע שיאסר ערפאת הגיע למסקנה שעם הממשלה הזאת הוא לא יוכל להוביל במישרין למדינה פלשתינית שיש לה אחיזה בירושלים, הוא החליט לחמם את הגזרה.

חנן פורת: כשהוא החליט לחמם את הגזרה, אז אנחנו כבר מכירים את השיטות, אם בקריצת העין, אם ב"כלאם פאדי".

חנן פורת: והתוצאה – 15 הרוגים שלנו.

חנן פורת: נורא הדבר, אני אומר נורא, שמפלגה רצינית כמפלגת העבודה, ובכלל האופוזיציה, התדרדרה במציאות הזאת לשפל כזה, שאני שומע את ראש הממשלה לשעבר, ראש ממשלה שלי, נוטף פה ארס והרס, שאני שומע אותו אומר בריאיון לרדיו: איך אני יכול לבוא בטענות אל ערפאת?

חנן פורת: איך אני יכול לבוא בטענות לאדם שביוזמתו, בפקודתו, אולי בהנחייתו, נהרגו 15 חברים, חיילים, ונהרגו גם פלשתינים, חלקם הגדול על לא עוול בכפם, כתוצאה מכל מהומת הדמים הזאת.

חנן פורת: אפשר שאנשי אוסלו לא היו מודעים למה שהיה.

חנן פורת: אפשר שהם חלמו חלומות באספמיה.

חנן פורת: ויש גם ישרים שהודו בכך, כמו רון פונדק שאמר שהוא לא צפה את מה שהתרחש, כפי שהוא כותב בעצמו, או כמו ראש השב"כ שהודה בכך.

חנן פורת: אבל אנחנו לא נבוא חשבון.

חנן פורת: אני גם לא מסכים לכל הרעיונות על ועדות חקירה למיניהן.

חנן פורת: השאלה שעומדת על הפרק היא לגבי הפקת הלקחים.

חנן פורת: וכאן השאלה מופנית קודם כול אלינו – אלינו כחברי הקואליציה, אלינו כממשלה שצריכה להסיק מסקנות בפיכחון.

חנן פורת: ואם ממשלה כזאת תמסור כעת, חלילה, נשק לידי משטרה פלשתינית, SO CALLED משטרה, צבא, שבעת משבר תופנה האש שלו שוב נגד חיילי צה"ל – אז לא נהיה עוד אשמים בשוגג, אלא פושעים במזיד.

חנן פורת: אלה המסקנות שמתחייבות בנושא חברון.

חנן פורת: ואני יודע, גדעון עזרא היושב כאן עמי, שגם אתה – אולי עם הבחנות בינינו – סבור כך.

חנן פורת: ובכן, אדוני היושב-ראש, קודם כול – פיכחון.

חנן פורת: דרך אגב, לעתים אני שואל את עצמי, מה היה אומר יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שעם כל חילוקי הדעות שבינינו היה בו איזה יושר בסיסי.

חנן פורת: מה הוא היה אומר?

חנן פורת: כאשר זעקנו בעבר: אל תיתנו להם רובים, הוא אמר לי: אני לוקח על עצמי סיכון מחושב.

חנן פורת: אמרתי לו: לא סיכון מחושב הוא זה, אלא הימור מופקר.

חנן פורת: האם הוא לא היה מודה כעת שההימור היה הימור מופקר?

חנן פורת: האם הוא היה עומד כאן כשמעון פרס, ייבדל לחיים, ונואם נאום שאין בו שום בחינה של חשבון נפש?

חנן פורת: או האם היה אומר לעצמו, בסגנון הצברי, בסלנג שלו: לכל הרוחות, היתל בנו ערפאת הזה, עשה מאתנו צחוק; לא עוד.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, שמה שהכי מדאיג אותי זה כבר לא תחושת הארס, אלא תחושת הייאוש והתבוסה שמאפיינת את אלה שהם היום הכוהנים הגדולים שנותנים את הכיוון, את האוריינטציה, לאופוזיציה, לשמאל.

חנן פורת: אני רוצה לומר לסיום: אני קורא דברים שכותב אותו חומץ בן יין, מאיר שלו, בלשון הזאת, "מלחמה הצפויה לנו, כל מלחמה, דורשת חושים חדים, גוף חזק, תגובות מהירות, שלא היו עניין ליהודים כמונו".

חנן פורת: והוא מסיים: "כל הסימנים מתרבים והולכים, שבמלחמה הבאה אנו עשויים להתנסות במצב של מנוסה, ואז, עם הצלפים המזנבים מראשי הגבעות, עם המכות והדחיפות על-יד סירי המרק של הצלב-האדום, עם הדוחק הנורא על-יד ספינות החילוץ של הצי השישי, יש לי בהחלט מקום לדאגה".

חנן פורת: בלשון אחרת, אם לא ניסוג מייד, אנחנו צפויים לתבוסתה של מדינת ישראל, והצי השישי ייקח אותנו אולי לארצות-הברית של אמריקה.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת פורת.

חנן פורת: אני ממש מסיים.

חנן פורת: ולעומת זאת אומר אותו סופר: "לעומתנו עומד עם פלשתיני לוחמני, מהפכני, חדור שאיפת ניצחון" וכו' – "אי-אפשר להתעלם מן החזון וההקרבה והמוטיבציה שלהם".

חנן פורת: אתם הבנתם את זה?

חנן פורת: יש לי חדשות למאיר שלו, ובמשפט הזה אני מסיים: מאיר שלו, העם הזה איננו עם של תבוסה, גם אם תנסה להכניס אותו בכוח לנישה הזאת.

חנן פורת: ואם אתה ושכמותך זאת הרוח שלכם, אנא רדו מהבמה, פנו את דרככם לאנשים שיודעים מאין באו, שיודעים לאן הם הולכים, שיש להם העוצמה, שיש להם הכוח – –

דוד טל: חבר הכנסת פורת.

חנן פורת: – – שיש להם היכולת להיאבק בפיכחון – –

דוד טל: חבר הכנסת פורת, אני מבקש לסיים.

חנן פורת: – – ובעזרת השם גם לנצח, ומתוך עוז להביא שלום.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חבר הכנסת נואף מסאלחה, בבקשה, חמש דקות.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אירועי דמים קשים היו – – –

דוד טל: סליחה, חבר הכנסת מסאלחה.

דוד טל: אדוני השר, אני מאוד אודה ואעריך אם תוודאו שאחד השרים ישב כאן לאורך כל הדיון.

דוד טל: זה פשוט לא לכבודה של הכנסת שאנשים ינאמו פה ולא יהיה מי שיאזין מטעם הממשלה.

דוד טל: אני מודה לך על תשומת לבך.

צחי הנגבי: לכן הוזעקתי, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: אני מאוד מודה ומעריך.

צחי הנגבי: יש בעיה, כי נקבעו ישיבות שרים, לכן עדיין יש בעניין הזה חוסר סדר.

צחי הנגבי: אני איש בשורות היום: נקבע לוח לתורנויות שרים לישיבות המליאה – – –

דוד טל: אני מאוד מודה, ואתה היום איש בשורה.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הסכם אוסלו, שאושר על-ידי הממשלה והכנסת, הוא פשרה, פשרה זמנית, הסכם ביניים, כי כתוב שם גם כן, שבמאי שעבר צריכים היו להתחיל משא-ומתן על הסכם הקבע לשלוש שנים.

נואף מסאלחה: כולם ידעו את זה, זאת היתה פשרה.

נואף מסאלחה: הפלשתינים לא כל כך הסכימו אתה, אבל הסכימו, כי הם חלשים.

נואף מסאלחה: אני יכול להגיד, שאולי גם מחצית העם בישראל לא הסכימה כל כך לפשרה הזאת של הסכמי אוסלו.

נואף מסאלחה: עובדה שבכנסת הצביעו 59 נגדם.

נואף מסאלחה: אבל בא אורי סביר – ואני לא מסכים עם הימין, שכל מי שלא מסכים אתם הוא עוכר ישראל; הרי אתמול הוא היה מאבי הסודות של המדינה הזאת וראש צוות המשא-ומתן ומנכ"ל משרד החוץ והוא ניהל את המשא-ומתן – ואומר בטלוויזיה הישראלית, לא בטלוויזיה של ערפאת ולא בטלוויזיה של מצרים:

נואף מסאלחה: 11 הפרות מצדנו.

נואף מסאלחה: ממשלת ישראל חתמה, ויש 11 הפרות.

נואף מסאלחה: יש גם הפרות מהצד הפלשתיני.

צבי הנדל: 300 מהצד הפלשתיני.

יצחק וקנין: – – –

דוד טל: השאלה של חבר הכנסת וקנין היא כמה הפרות היו מהצד השני.

נואף מסאלחה: אתה יודע מה?

נואף מסאלחה: גם אחרי ימי הדמים – ואני מצטער על כל טיפת דם של ישראלי או פלשתיני, גם לפצועים אני מאחל החלמה, ושלא נחזור למצב הזה – לעזוב את כל הבעיה, את האינתיפאדה, את המלחמה הפלשתינית-הישראלית מהתחלת המאה, מלחמה שהתחילה מהעלייה השנייה, משנות ה-20, מלחמה עקובה מדם – לפעמים עם הרבה קורבנות, לפעמים עם מעט – לשכוח את הכול ולהגיד "נתתם להם רובים" רק כדי להכפיש את הממשלה הקודמת?

נואף מסאלחה: העובדה היא שמנהלים משא-ומתן בארז.

נואף מסאלחה: אני פסימיסט זהיר – הייתי קודם אופטימיסט זהיר, אני היום פסימיסט זהיר – אני עדיין לא מאבד תקווה, כי העם הפלשתיני והעם הישראלי והעם היהודי חייבים להגיע לפשרה.

נואף מסאלחה: ופשרה זה לא אומר שאתה צודק במאה אחוזים, לפעמים אפילו לא בשבעים אחוזים.

נואף מסאלחה: פשרה היסטורית לא מבטלת שום זכות היסטורית לשום עם.

נואף מסאלחה: ככה חיו, ככה האמינו בדת שלהם, בלאום שלהם, בהיסטוריה שלהם, בעשייה שלהם, בקורבנות שלהם.

נואף מסאלחה: אני מאוד מעריך שלראש הממשלה כואב, וגם לי, שעל ילד יהודי בן שמונה ניסו לזרוק אבנים, אבל בוודאי גם כואב לי על אלה שנהרגו באל-אקצה מיריות.

נואף מסאלחה: אותם ארבעת הראשונים שנהרגו היו ילדים פלשתינים, את זה שמעתי – ואני שומע ב"מבט" – האם גם הם עוכרי ישראל?

נואף מסאלחה: ילד בן 14, ילדה בת 14-15, וגם כוחות פלשתיניים.

נואף מסאלחה: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שאנחנו והפלשתינים נתחיל ליישם לאט לאט את ההסכם.

נואף מסאלחה: אני לא מצפה מממשלת הימין, מממשלת נתניהו שקיבלה רוב בעם – והיא ממשלה של כולנו אפילו שלא מסכימים אתה – שהיא תקים מדינה פלשתינית, אפילו שאני רוצה, אבל לפחות שלא תעשה טעויות בלתי הפיכות ביחסים שבין העם הפלשתיני לעם הישראלי.

נואף מסאלחה: זה לא איום.

נואף מסאלחה: אלה שפוצצו אוטובוסים בירושלים ובדיזנגוף, פוצצו קודם את היחסים בין יהודים לערבים.

נואף מסאלחה: גם הקורבנות חשובים מאוד, גם הפצועים.

נואף מסאלחה: תהליך השלום הוא שברירי במיוחד עם הפלשתינים, כי הסכסוך התחיל עם הפלשתינים.

נואף מסאלחה: הוא לא התחיל עם מצרים, לא עם סוריה, לא עם קטאר ולא עם מרוקו.

נואף מסאלחה: אני מקווה גם שהסגר יוסר.

נואף מסאלחה: יש אנשים כמו חבר הכנסת עזרא ואחרים, ששמעתי אותם: בצורה מבוקרת.

נואף מסאלחה: אני לא איש ביטחון, אבל שישימו יותר מחסומים, כי זה שבא לעבוד רוצה להתפרנס.

נואף מסאלחה: לא להביא 300,000, 400,000 פועלים מרומניה, מהפיליפינים, מתאילנד.

נואף מסאלחה: לא השאירו – סליחה על הביטוי – כלבים מתנועעים.

נואף מסאלחה: והנה, אנחנו מקבלים אותם, אפילו צער בעלי חיים אין להם, והפלשתינים יושבים שם.

נואף מסאלחה: אני יודע, הסיבה היתה הקשחה ביטחונית בשני העמים.

חנן פורת: תאמין לי, אנחנו רוצים – – –

נואף מסאלחה: דיברת עם השר או אתי, חנן?

נואף מסאלחה: מה אמרת?

חנן פורת: אנחנו היינו שמחים מאוד שיוסר הסגר.

נואף מסאלחה: חנן פורת, כל אחד באמונתו יחיה.

נואף מסאלחה: יש דמוקרטיה, ואני מקווה שלפחות לכולנו, בלי לפגוע בביטחון – מי אמר שמישהו רוצה לפגוע בביטחון – לכל אחד מאתנו יש תפיסה ביטחונית, אבל צריך להתקדם לאט לאט בתהליך השלום, לא להיעצר ולנסות עוד פעם לשתף פעולה.

נואף מסאלחה: אני לא מכיר סודות מדינה, אבל מהבנתי הקטנה, עד התקריות האחרונות שיתוף הפעולה הכי הדוק היה בין כוחות הביטחון הפלשתיניים לכוחות הביטחון הישראליים בכל הזרועות – וזה לא אני המצאתי – כדי לנסות לשמור שלא יהיה טרור משני העמים.

נואף מסאלחה: צריך לתת צ'אנס לשיחות ארז.

נואף מסאלחה: בשביל מה יושבים נציגי מדינת ישראל ונציגי העם הפלשתיני?

נואף מסאלחה: אני לא רוצה להיות אדם שוטה, שחושב שיש מבול או יש שנאה או חס וחלילה יש סכנה למלחמה, והנה אני בא ואומר: שלום.

נואף מסאלחה: שלום חייב להיות.

נואף מסאלחה: אם יידחה לשנה, שנתיים, שלוש וארבע שנים, חבל, אבל אנחנו חייבים להמשיך בדרך השלום, לא לסטות, ונדע ששני העמים חיים ביחד.

נואף מסאלחה: דעתי האישית היא, שבלי זכות הגדרה עצמית לעם הפלשתיני לא יהיה שלום, אבל אפילו אם הממשלה הזאת לא תבצע את זה, לפחות הסכמי אוסלו ב' והתחלת משא-ומתן על הסכם הקבע בצד הפלשתיני ובצד הסורי.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת עבד אלמאלכ דהאמשה – במסגרת חמש דקות, אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אמרה ידועה היא, שאפשר לשקר לחלק מהעם כל הזמן, ואפשר לשקר לכל העם חלק מהזמן, אבל אי-אפשר לשקר לכל העם כל הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בדברים האלה אני פונה אל ראש הממשלה, מר נתניהו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אי-אפשר בדברים יפים ובהצהרות מתוקות, בליטופו של ילד ובבכייה ובהתחסדות שאתה בעד הטף, הילדים – לאחז את עיני כולנו, בישראל ובאזור, ולהמשיך לרמות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ראש הממשלה מצר על כך שילד יהודי לא הצליח להתפלל, כפי שרצה, ביום שישי בכותל, אבל הוא לא שם לב שילדים פלשתינים נהרגו, נרצחו ממש, באל-אקצה עצמה, 5 מטרים משם – ממש רק החומה מפרידה – שבוע לפני כן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על אלה הוא לא בוכה, ואותם הוא לא מזכיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עוד בוכים כאן על כך שישראלים נרצחו או נהרגו באותם מאורעות לפני שבועיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אף אחד לא רוצה רצח, אף אחד לא רוצה הרג, אבל צריך גם לשים לב לכך, ש-100 פלשתינים נהרגו באותו יום, ויותר מ-1,100 פלשתינים נפצעו, וחלקם עדיין שוכבים בבתי-החולים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את אלה אף אחד לא מזכיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: רוצים שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הוא אומר לך: אני רוצה שלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדוני ראש הממשלה, אם אתה רוצה שלום, עליך להודיע בלשון ברורה ובמעשים בשטח, לפלשתינים וגם לעולם כולו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם אתה רוצה שלום צודק ובר-קיימא עם שכניך הערבים והפלשתינים, ובראשם עם העם הפלשתיני כולו, לא די בהצהרות ובמלים יפות, כאשר כל המעשים בשטח מצביעים על כוונה הפוכה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אי-אפשר לאחז את עיני כולם כל הזמן.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על ממשלת ישראל להודיע קבל עם ועדה, אם היא עדיין מחויבת להחלטות מועצת הביטחון של האו"ם מס' 242, 338 ו-425 ולעקרון הנסיגה מכל האדמות הערביות הכבושות, תמורת שלום צודק, מלא ובר-קיימא.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על ממשלת ישראל לעצור ומייד את מתקפת ההתנחלויות, הנוגדת את כל החלטות האו"ם ועקרונות הצדק הטבעי, ולעצור מייד ולאלתר את המתקפה על ירושלים הערבית הקדושה ועל מוסדות הדת בה, ובמיוחד מסגד אל-אקצה, וכן לא לדכא עוד את העם הפלשתיני, ובמיוחד את תושבי ירושלים הערבים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה המקום לומר, שמר נתניהו נושא בכל האחריות לפתיחת מנהרת העוול, הדיכוי, הרשע והדם, אשר גרמה להתפוצצות בשטח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על ממשלת ישראל לדעת, כי המשך מעצרם של מאות אלפי הפלשתינים בסגר המרושע והעושק, כדי לשרת את האינטרס של קומץ מתנחלים, הינו מעשה גזעני מדרגה ראשונה ועונש קולקטיבי המנוגד לעקרונות הצדק ולדתות השמיים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: שלא ילעיטו אותנו באמתלות "ביטחון שמיטחון".

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הביטחון הופך להיות דיכוי, רשעות ועוול גמור, כאשר הוא בא לדכא עם לרווחתם של קומץ מתנחלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לדחות על הסף את הדרישה לשפוט את השוטרים הפלשתינים שהגנו על בני עמם, לאחר שעשרות רבות ממנו נפלו קורבן לרצח שפל ומתועב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם גם אלה שרצחו כ-100 פלשתינים ופצעו יותר מ-1,100 בני אדם – כן, גם הפלשתינים הם בני אדם, אולי מישהו לא חושב כך – גם הם יועמדו לדין?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הגיע הזמן שגם ממשלת נתניהו תבין ולו רק פעם אחת, כי גם דמם של הפלשתינים אדום, וכי אין הבדל בין דם לדם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו מדגישים פה, כפי שעשינו כבר אין-סוף פעמים, כי שלום וכיבוש לא יוכלו לשכון יחדיו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמו כן יודגש שוב, כי לא יהיה שלום ולא תהיה יציבות, אם מדיניות הפגיעה בתושבי ירושלים ובאתרים הקדושים בה תימשך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: המשך מדיניות זו הינו בבחינת הכרזת מלחמה על העם הפלשתיני ועל השלום מול העולם כולו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנחנו מבקשים לראות בהצעתנו זו הצעת אי-אמון בממשלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חייב לומר את עיקר הדברים גם בשפה הערבית, שפתנו האהובה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: (נושא דברים בערבית; להלן תרגומם לעברית: על ביבי נתניהו לאמור לעולם כולו בדרך של מעשים ועובדות האם הוא רוצה שלום צודק עם שכניו והאם הוא מוכן לבצע את כל מה שהוסכם עליו עם הפלשתינים אם לאו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עליו לדעת, כי דברי נופת צופים בלבד אינם בונים אמון ואינם מסירים מעל האזור את סכנות ההתפוצצות מחדש.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על ממשלת ביבי נתניהו לחדש את התחייבותה קבל העולם כולו, לקבל את כל ההחלטות הבינלאומיות הקשורות בסכסוך הערבי הישראלי ובראש ובראשונה החלטות 242, 338 ו-425.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עליו לקבל את עקרון הנסיגה מכל השטחים הערביים הכבושים תמורת שלום מלא ומקיף.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על ממשלת ישראל להפסיק מייד את מתקפת ההתנחלות המנוגדת לכל ההחלטות הבין-לאומיות, ולהפסיק מייד את התקפותיה החוזרות ונשנות על ירושלים ועל המקומות המקודשים למוסלמים ולנוצרים בה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו דורשים ממשלת ביבי ומראש עיריית אולמרט להפסיק את מדיניות קביעת העובדות בשטח הנקוטה כלפי האזרחים בירושלים, אותה מדיניות המכוונת בכל אמצעי התחבולה לגרש את הערבים מעירם הקדושה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו מטילים על אלו אשר פתחו את המנהרה את האחריות המלאה לכל אירועי הדמים, ואנו דורשים לסגור את המנהרה מייד, כדי להבטיח את אי-חידושן של מהומות הדמים אשר הפילו קורבנות בקרב בני שני העמים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על ראש הממשלה לדעת, כי המשך החזקתם של מאות אלפי פלשתינים בסגר שהינו עושק, כדי לשרת עשרות מתנחלים, מהווה אקט גזעני ועונש קיבוצי אשר לו אין מסכימים חוקי השמים והארץ כאחד.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כל הנימוקים הביטחוניים אשר מתרצת הממשלה, הם בבחינת זריית חול בעיניים, שכן, כיצד מותר לממשלה לאיים על ביטחונם של 2.5 מיליוני פלשתינים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדוע נשארו עשרות מתנחלים מלכתחילה בקרבם של מליוני פלשתינים?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפיכך הרינו דורשים מן הממשלה להסיר את הסגר מיד מעל העם הפלשתיני, כדי שהטרגדיה האנושית לא תחזור על עצמה יום אחרי יום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זוהי טרגדיה של נשים היולדות ליד המחסומים הצבאיים, וישנם עוד מקרים רבים כאילו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו מסרבים בתוקף לדרישה לשפוט כמה מאנשי המשטרה הפלשתינית אשר הגנו על האזרחים שלהם, כל עוד ממשלת ישראל לא תתחיל לשפוט את אלו אשר ירו על מתפללים ברחבת "אל-אקצה" ועל אזרחים בלתי חמושים בכפרים ובערים הפלשתיניים, והפילו בקרבם 100 הרוגים ויותר מ-1,000 פצועים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: על ממשלת ביבי להכיר, ולו פעם אחת, בכך שהדם הפלשתיני אינו פחות אדום מן הדם היהודי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמו כן אנו דוחים את הדרישה לפרוק את נשקה של המשטרה הפלשתינית, ואנו דוחים בתוקף את המשך הטלת הסגר על הכפרים והערים הפלשתיניים באמצעות טנקים ותותחים כבדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אנו מתנגדים גם לכך שהמתנחלים מסתובבים ללא פיקוח בין הכפרים והערים הפלשתיניים על נשקם המודרני והקטלני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לבסוף, אנו מדגישים זו הפעם האלף, כי השלום והכיבוש אינם עולים בקנה אחד, וכי הביטחון וההתנחלות אינם יכולים לדור בכפיפה אחת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמו כן, לא ניתן יהיה להשכין יציבות אם תימשך מדיניות ייהוד ירושלים והתוקפנות נגד המקומות הקדושים לאסלאם ולנצרות בעיר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין לממשלה ברירה אלא לנהוג בתבונה ולהבין כי המשך ההתקפה על ירושלים והמקומות הקדושים בה מהווה הכרזת מלחמה על מיליארד וחצי מיליארד מוסלמים בעולם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: )

פיני בדש: אני לא מבין אותו, איך אוכל להגיב?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אפשר יהיה לתרגם.

דוד טל: אני מודה לך.

דוד טל: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום, לדיון מוקדם, גם הצעת חוק פ/584 של חבר הכנסת חגי מירום, בנושא הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – משכורת וגמלאות).

ש' כרם: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל קליינר – חמש דקות, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת אהוד ברק, ואחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

דוד טל: אחרי חבר הכנסת זנדברג – השר בני בגין.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פתיחת הפתח או הפשפש הזה במנהרת השירות, מנהרת הכותל או מנהרת החשמונאים, היתה החלטה חשובה לא משום שכל כך חשוב שיהיה עוד פתח למנהרה קיימת, שעשרות אלפי אנשים כבר עברו בה, מנהרה שהממשלה הקודמת בעצם בנתה, אלא פתיחת הפתח היתה חשובה דווקא בגלל מה שקרה אחריה, שפתח לנו צוהר לראות את המהות האמיתית של הסכמי אוסלו ונותן לכל אחד מאתנו אפשרות לחשבון נפש ולבחינה מחדש, למי שבאמת מעוניין לראות.

סאלח סלים: אפילו אם ייהרגו אנשים.

מיכאל קליינר: זהו כישלון של קונצפציה.

מיכאל קליינר: המקום היחיד, אדוני חבר הכנסת, שלא נהרגו בו אנשים היה חברון, כי שם יש צה"ל ושם אין משטרה פלשתינית.

מיכאל קליינר: ואם היתה משטרה פלשתינית גם בחברון, היית מוסיף לרשימה עוד עשרות הרוגים, יהודים וערבים כאחד.

סאלח סלים: – – –

מיכאל קליינר: תן לי לומר את דברי.

מיכאל קליינר: להיפך, תודות לכך שבחברון יש צה"ל ולא משטרה פלשתינית, חיים שם היום עשרות יהודים וערבים.

סאלח סלים: אף אחד לא נהרג שם.

מיכאל קליינר: אף אחד לא נהרג במהומות האלה בחברון.

מיכאל קליינר: כשנפלה ההחלטה לתת רובים בידי המשטרה הפלשתינית, למרות התחנונים של האופוזיציה "אל תיתנו להם רובים", אמרו: צריך לקחת סיכונים.

מיכאל קליינר: אבל, אמר יצחק רבין, זיכרונו לברכה: אם רובה אחד יכוון אל חייל ישראלי, אין הסכמי אוסלו, מתו הסכמי אוסלו.

מיכאל קליינר: מאות רובים ירו לעבר חיילי צה"ל, ומה אומרת האופוזיציה, מה אומרים ממשיכי הדרך של יצחק רבין?

מיכאל קליינר: – למה פתחו את המנהרה, למה לא מזרזים את קצב הוויתורים?

מיכאל קליינר: הרי גם מי שחלוק בעניין המנהרה, או היה רוצה לזרז את קצב המשא-ומתן, האם העובדה שזה לא קרה היא הצדקה למה שקרה, לקחת נשק שאנחנו נתנו להם ולירות בו לעבר חיילי צה"ל?

מיכאל קליינר: האם יצחק רבין, שאמר: אם רובה אחד יכוון אל חייל ישראלי, מתו ההסכמים, התכוון רק שאם רובה אחד יכוון אל חייל ישראלי בהנחה שלא נרגיז אותם, בהנחה שלא יהיו חילוקי דעות, אולי בהנחה שממשלת העבודה תהיה לנצח ואף פעם לא יהיו חילופי שלטון?

מיכאל קליינר: האם ההתחייבות לא להשתמש בנשק נגד מדינת ישראל היתה התחייבות על תנאי?

מיכאל קליינר: אני שמעתי כאן בנאומים, בקריאות ביניים: בזמן הממשלה הקודמת הם ירו על ה"חמאס", בזמן הממשלה הזו יורים על חיילי צה"ל.

מיכאל קליינר: כלומר, מה בעצם המשמעות של העניין הזה?

נואף מסאלחה: עצירת התהליך המדיני.

מיכאל קליינר: משמעות העניין – נותנים נשק שמוצא חן כך, ושלא מוצא חן, אחרת.

פיני בדש: – – –

מיכאל קליינר: שלא לדבר על מה קורה שבעולם, על מסע ההשמצה והשקרים נגד ישראל.

מיכאל קליינר: אני לא יודע מי ראה טלוויזיות זרות.

מיכאל קליינר: אבל לפני שראיינו את חבר הכנסת ברק שמעתי ב-CNN, שאומרים שהמנהרה הזאת בעצם נחפרה מתחת למסגד אל-אקצה מתוך מטרה למוטט את המסגד ולבנות במקומו את בית-המקדש.

מיכאל קליינר: אלה השקרים שמישהו מזין בהם את הטלוויזות העולמיות, ובמקום שכולנו נתאחד להזים את השקרים האלה, אני שומע כל מיני דוברים של האופוזיציה אומרים: כן, אולי זה היה שיקול לא נכון של ראש הממשלה; ונאמרו דברים יותר חמורים, בלשון יותר בוטה, חבר הכנסת ברק, ואני לא רוצה לחזור עליהם.

מיכאל קליינר: אני מקווה שזה רק שיקול לא נכון.

סאלח סלים: זה בטוח.

מיכאל קליינר: איך זה מתפרש שם?

מיכאל קליינר: שם זה לא מתפרש כמו שאהוד ברק התכוון.

מיכאל קליינר: שם זה מתפרש כצידוק לעניין שירו בהמון חף מפשע, או שבאמת חפרו מנהרה כדי למוטט את אל-אקצה.

מיכאל קליינר: הרי מה אמר חתן פרס נובל לשלום?

מיכאל קליינר: – IT WAS A MASSACRE.

מיכאל קליינר: פתאום ירו חיילי צה"ל, התעוררו בבוקר, לקחו רובים וירו בתוך המון מפגינים שלווים שלא זרקו אף אבן, שלא ירו אף ירייה – MASSACRE.

מיכאל קליינר: מנהרה בשביל למוטט את אל-אקצה.

מיכאל קליינר: ודוברי האופוזיציה אומרים: כן, ביבי לא בסדר.

מיכאל קליינר: מה זה לא בסדר?

מיכאל קליינר: המשמעות היא שאולי מצדיקים את דברי הכזב והתעמולה האלה.

מיכאל קליינר: זאת לא היתה הכוונה, חס ושלום, אבל כך זה נראה.

מיכאל קליינר: אני ראיתי את השידור ב-CNN.

מיכאל קליינר: מי שהתראיין לא ראה, אבל תאמינו לי שכך זה התקבל בעולם.

מיכאל קליינר: אחר כך שואל מאזין: מה בעצם ההבדל בינינו לבין קאראדג'יץ', בינינו לבין בוסניה, אם יורים באנשים חפים מפשע?

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שכולנו יחד צריכים לחשוב על הקונצפציה.

מיכאל קליינר: השיטה הזאת של הסדרי ביניים פשטה את הרגל.

מיכאל קליינר: כלומר, או שנתקדם צעד-צעד או שיירו בנו.

מיכאל קליינר: אני בעד השלום, ואני חושב – – –

שבח וייס: חבר הכנסת קליינר, מה ההצעה שלך להסדר קבע?

מיכאל קליינר: ההצעה שלי היא לקיים דיון רציני על הסדר הקבע, כאשר בו נעמוד על שלושה דברים מרכזיים, שאני חושב שכל הבית הזה יכול להתאחד עליהם.

שבח וייס: מה הם?

מיכאל קליינר: 1.

מיכאל קליינר: ירושלים; 2.

מיכאל קליינר: לא זכות השיבה; 3.

מיכאל קליינר: לא מדינה פלשתינית.

מיכאל קליינר: ואם על הדברים האלה יגידו: עכשיו נירה בכם, אז כל ישראלי יצטרך להחליט.

מיכאל קליינר: לא מסע ההונאה הזה, לא התרמית הזאת, מסך הערפל הזה, של להתקדם עוד צעד ועוד צעד, כאשר בסופו של דבר מאמינים שב"שיטת הסלאמי" יובילו אותנו למה שכאן אמרו חברי כנסת כמו חבר הכנסת דראושה: מדינה פלשתינית שבירתה מזרח-ירושלים וזכות השיבה.

מיכאל קליינר: על זה יכול להיות ויכוח.

מיכאל קליינר: נקודה אחרונה.

מיכאל קליינר: אני מוכרח להגיד, שיש לי קנאה רבה בצד השני, ולא רק בצד השני.

מיכאל קליינר: אנחנו מתווכחים פה בינינו, ולא היה בכל התקופה האחרונה פלשתיני אחד – או אפילו אני אומר בצער ערבי-ישראלי אחד – ששמעת ממנו דעה אחרת או מלת ביקורת על יאסר ערפאת.

מיכאל קליינר: אנחנו צריכים לרשום את זה לפנינו.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

דוד טל: חבר הכנסת אהוד ברק, בבקשה, במסגרת חמש דקות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל מי שעיניו פקוחות ואוזניו כרויות שומע יום אחר יום מכל פינות הציבור את האי-נחת הגוברת מהמציאות החדשה, שמוביל אותנו אליה ראש הממשלה נתניהו.

אהוד ברק: בתוך 100 ימים, במהירות שיא, ביד חובבנית וברגל גסה מוביל אותנו ראש הממשלה במסע נחוש אל העבר.

אהוד ברק: ראש הממשלה מדבר על "פריצת הבידוד המדיני", הממשלה מובילה לבידודה המדיני מחדש של ישראל.

אהוד ברק: איפה תוניסיה, איפה קטאר, איפה עומאן, איפה מרוקו, איפה מאוריטניה?

אהוד ברק: ראש הממשלה מדבר על שלום בטוח, ואנחנו דוהרים אל סיכוני התלקחות מחודשת של איבה פעילה במזרח התיכון.

אהוד ברק: פלונטר קטלני עם הפלשתינים, מתיחות צבאית עם הסורים, קרע עם מצרים, כתף קרה מירדן וסימני שאלה מתגברים והולכים לגבי שיקול דעתו של ראש הממשלה וכושר ההחלטה ואיכות תהליכי קבלת ההחלטות של ממשלת ישראל בוושינגטון ובבירות אירופה.

אהוד ברק: ראש הממשלה מדבר על פריחה כלכלית, על הפרטה מהירה, על זרם השקעות.

אהוד ברק: אנחנו רואים בפועל עצירת זרם ההשקעות, עצירת התיירות, סימני מיתון בכל פינה.

אהוד ברק: אנחנו עדים בתוך פחות מ-100 יום להתעוררותו של מתח חסר תקדים בין דתיים לחילונים במדינה ולאיומים חמורים יותר מכפי ששמענו זה שנים רבות על שלטון החוק בישראל.

אהוד ברק: כל אלה לצד סטנדרד חובבני של תהליך קבלת החלטות ברמה עליונה של מערכת קבלת ההחלטות במדינה.

אהוד ברק: כמי שהיה שותף למאות שעות של דיונים על נושאים רגישים, אני אומר לכם, אני לא מכיר תקדים לסוג דיון חובבני כזה בנושא כל כך רגיש, שידוע שהוא כל כך רגיש, ושמתקיים בלי הרמטכ"ל, בלי אלוף הפיקוד, בלי מתאם הפעולות בשטחים, בלי ראש אמ"ן, וכשנודע לשר הביטחון על הכוונה הקונקרטית לפתוח את המנהרה חמש דקות לפני שהולכים לבצע את זה.

אהוד ברק: לפני שלושה שבועות הזהרתי את ראש הממשלה בוועדת החוץ והביטחון מפני הדפוס הזה עצמו, כי כבר אז הגיע לאוזנינו שהוא מתקיים.

אהוד ברק: קראתי לו להתייעץ בכל דבר שקשור לביטחון עם הרמטכ"ל, עם ראש אמ"ן, עם אלוף הפיקוד, עם הקצינים הנוגעים בדבר.

אהוד ברק: זכיתי לתשובה גם מתחמקת וגם מתחכמת.

אהוד ברק: לא התאפקתי ובישיבה התפרצתי ואמרתי שוב: ראש הממשלה, למרות סוג התשובה שאני שומע, אני ממליץ לך מאוד להקשיב היטב לעצה הזאת.

אהוד ברק: לא ידעתי כמה מהר אמצא את עצמי נפגש בתוצאות.

אהוד ברק: במועד הצגת הממשלה כאן, בא' בתמוז התשנ"ו, מעל הדוכן הזה אמרתי לראש הממשלה: "וכאן עצתי השנייה, למד היטב את הדברים לפרטי פרטיהם ואת עומק קשריהם לפני שאתה מקבל החלטות ולפני שאתה מגבש ובפרט מכריז על מדיניות.

אהוד ברק: יש הרבה מה ללמוד ואתה יודע ללמוד.

אהוד ברק: לא תצטער על כך".

אהוד ברק: אני מצטער שהוא כן פעל בניגוד לדרך הזאת, או להמלצה הזאת.

אהוד ברק: ראש הממשלה בישראל, בשונה מראש ממשלה בכל מקום אחר בעולם, בשונה מנשיאים ומראשי מדינות אחרים, עוסק בדיני נפשות, ואני ממליץ לו לא לשכוח את זה אף רגע.

אהוד ברק: בתחילה חשבתי שמדובר בחוסר ניסיון.

אהוד ברק: היום אני חושש שאולי מדובר בעיוורון, ואולי מה שחמור מזה, בסוג של קיבעון פסיכולוגי עם שורשים אידיאולוגיים, שגורם לראש הממשלה להטיל את השקפת עולמו הר כגיגית על מציאות שהיא הרבה יותר מסובכת.

אהוד ברק: מה קרה לנו בשבועיים האלה?

אהוד ברק: נתניהו פגש בערפאת בארבע עיניים, ונשבר הקרח.

אהוד ברק: מה הפריע לזה לקרות לפני חודש?

אהוד ברק: ההתחייבות מחדש לאוסלו – מה הפריע לה לקרות לפני חודש?

אהוד ברק: ההתחייבות ללוח זמנים על דיון על חברון – מה הפריע לעשות אותה לפני חודש?

אהוד ברק: אני אומר יותר מזה: תחשבו אתם, אנשי הליכוד, נניח שנתניהו היה עושה את כל הדברים האלה לפני חודש, הרי קודם כול לא היו לנו לא 15 הקורבנות אצלנו ולא 70 הקורבנות אצלם.

אהוד ברק: אבל מעבר לזה, יכול להיות שהוא היה יכול לפתוח את המנהרה בלי כל הסערה הזאת בעולם.

אהוד ברק: אם כל הדבר הזה היה רק מוביל להקטנת הציפיות אצל הערבים הייתי אומר, ניחא.

אהוד ברק: אבל מה הועלנו?

אהוד ברק: במה חיזקנו את עצמנו בכל התהליך הזה?

משה פלד: מה היה קורה אם לא הייתם מוסרים להם רובים?

אהוד ברק: חבל, דיברתם על זה כבר הרבה פעמים.

פיני בדש: האם בשביל לפתוח מנהרה בירושלים צריך אישור מערפאת?

אהוד ברק: לא צריך אישור של אף אחד.

אהוד ברק: צריך שכל.

אהוד ברק: צריך שכל, ולעשות את זה בזמן.

אהוד ברק: לא צריך אישור של אף אחד.

אהוד ברק: צריך לעשות את מה שאמר ראש השב"כ: לראות מתי הזמן המתאים.

אהוד ברק: המנהרה חיכתה אלפיים שנה, מרגש מאוד לבקר בה.

אהוד ברק: לחכות אתה עוד שבועיים או עוד חודשיים – לא היה מעלה ולא היה מוריד ולא כלום, ואפשר היה לעשות את זה בצורה נבונה, בלי כל הדבר הזה ובלי הקורבנות.

פיני בדש: הם עשו בצורה נבונה, ואת כל "אורוות שלמה" הפכו למסגד.

אהוד ברק: יש קו מפריד ברור בינינו.

דוד טל: חבר הכנסת ברק, אני מבקש לסיים.

אהוד ברק: עוד דקה וחצי.

אהוד ברק: יש קו מפריד ברור בינינו.

אהוד ברק: אנחנו מאמינים בהיפרדות מהפלשתינים.

אהוד ברק: אנחנו מאמינים בהיפרדות כזאת ובישות פלשתינית מחוץ למעגל הריבונות של מדינת ישראל.

אהוד ברק: אני אומר, שמי שלא יפנים את ההכרח במימוש ההיפרדות עד הסוף, עם שמירה על האינטרסים החיוניים שלנו, אבל תוך השארת מקום למימוש ולביטוי האינטרסים החיוניים של הצד השני, יוביל אותנו לבוסניה, לצ'צ'ניה או לבלפאסט.

אהוד ברק: אני לא יכול שלא לחזור ולזכור – – –

דוד טל: חבר הכנסת ברק, אתה מוכן לענות על שאלה?

אהוד ברק: מייד, עוד שנייה.

אהוד ברק: אני לא יכול שלא לחזור ולזכור כאן והיום כמה ארס נשפך סביב יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ואיך לבסוף הותז דמו בכיכר העיר, רק משום שהוא ראה את הבלתי-נמנע והבין שאין דרך להגיע לביטחון ולשלום לישראל בלי ללחוץ את ידו של ערפאת.

אהוד ברק: אני משוכנע שבבוא העת יזכור את השאלה הזאת וישאל את השאלה הזאת ויענה על השאלה הזאת הציבור כולו בישראל.

אהוד ברק: אני רוצה לקרוא לכם עוד קטע קצר מדבר שאמרתי פה מעל הדוכן הזה בא' בתמוז התשנ"ו לראש הממשלה:

משה פלד: הציבור כבר אמר את דברו.

אהוד ברק: "אין שתי דרכים.

אהוד ברק: לפניך ברירת חיים אכזרית: להמשיך בדרך השיתוק העצמי, הסירוב העיוור והחרדה הגלותית, ולמצוא את עצמך יחד עם כולנו, במקרה הטוב במבוי סתום, ובמקרה הגרוע – מתרסק אל סלעי המציאות במערבולת של אש ודם; או לפעול בהמשך דרכנו שלנו ומעמדה של כוח וביטחון עצמי להוביל בעיניים פקוחות, בשיקול דעת ותוך נטילת סיכונים מחושבים וכואבים בדרך הביטחון והשלום".

אהוד ברק: והיום הדברים, אני מקווה, ברורים לראש הממשלה יותר מבשעה שנאמרו.

דוד טל: תודה.

דוד טל: אני מאפשר לשר שאלה.

זאב בנימין בגין: הנואם הזכיר סכנה של מבוי סתום.

זאב בנימין בגין: קראתי בעניין רב את הריאיון הלא-קצר אתך בשבוע שעבר וקראתי את תוכניתך המדינית.

זאב בנימין בגין: ריבונות ישראל לפי תוכניתך היא ירושלים וסביבותיה, גוש-עציון, היישובים מצפון לירושלים, היישובים במערב השומרון, בקעת-הירדן.

זאב בנימין בגין: שאלתי: אתה מניח באמת, במציאות, שעל זה יכול להיות לך הסכם עם אש"ף?

זאב בנימין בגין: על זה יהיה לך הסכם?

קריאה: לא.

זאב בנימין בגין: אם לא הסכם, מה תעשה בכוחנו ובעוצם ידינו?

אהוד ברק: אני משוכנע שאנחנו צריכים לצאת לדיונים על הסדר הקבע.

אהוד ברק: אגב, בניגוד לדעת ראש הממשלה, לדעתי, לא נכון להאיץ את פתיחתם, אבל אני בטוח שאנחנו צריכים לצאת לדיונים על הסדר הקבע עם העמדה הזאת ולהיאבק עליה בכל הכוח, וקודם לכול, אני משוכנע שאין בעמדה הזאת או אין בינה לבין ההסכמים שחתומה עליהם ממשלת ישראל, הסכמי אוסלו – שלפי דעתי, חיוני גם לממשלה שאתה חבר בה להמשיך וללכת בהם – אין בינם לבין העמדה הזאת סתירה.

זאב בנימין בגין: אתה רואה סיכוי שאש"ף יסכים לתוכנית שאתה מציע?

זאב בנימין בגין: הרי זה דמיוני לחלוטין.

אהוד ברק: זו עמדתנו, ואני מתכוון להיאבק עליה בכל הכוח.

דוד טל: תודה רבה, אני מאוד מודה.

דוד טל: חבר הכנסת אליעזר זנדברג, בבקשה.

רענן כהן: אחרון הנואמים?

דוד טל: אחרון הנואמים יהיה השר זאב בנימין בגין.

מיכאל איתן: עם זה נתחיל ונגמור בכוכב-יאיר, אהוד.

מיכאל איתן: השאלה איפה נגמור, לא איפה נתחיל.

דוד טל: בבקשה, חבר הכנסת זנדברג.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אולי אני אתנצל על שלא כקודמי לא אצטט מנאומים קודמים שלי, אלא אפנה ישר לכמה דברים של היגיון.

אליעזר זנדברג: ההיגיון שלי אומר, שתמיד כשיש סכסוך, קונפליקט, משא-ומתן, מנסים לבנות אמון, אפילו יהיו אחר כך, בסופו של תהליך, משברים.

אליעזר זנדברג: זה טבעם של דברים.

אליעזר זנדברג: גם בין מדינות ידידותיות יש משברים.

אליעזר זנדברג: הדבר הזה קורה, קרה ויקרה מן הסתם.

אליעזר זנדברג: הסכמים ויכולת לשלוט ולכבד אותם או לעמוד בהם נבחנים דווקא בשעת משבר.

אליעזר זנדברג: כאשר הכול טוב ויפה, אז הכול טוב ויפה.

אליעזר זנדברג: אבל מה קורה כשהמצב אחר?

אליעזר זנדברג: מה קורה כשהמציאות מתפתחת לכלל משבר?

אליעזר זנדברג: זו השאלה.

אליעזר זנדברג: זה הזמן שבו אנחנו צריכים לבחון הסכם.

אליעזר זנדברג: לא כל שכן עיקרון יסודי ובסיסי שבשבילו הלכו אל ההסכם: מניעת שפיכות דמים ואלימות.

אהוד ברק: רק לא לסבך בכוונה.

אהוד ברק: נכון שזה יכול להסתבך לבד, אבל למה לסבך בכוונה?

אליעזר זנדברג: מניעת יריות, הרג ורצח של אנשים, ולא כל שכן יוזמה מכוונת של צד אחד להסכם לדחוף אנשים לרחובות, לעורר הפגנות וליצור את המהומה שמובילה לאותה שפיכות דמים.

אליעזר זנדברג: השאלה שאני חושב שכולנו שואלים את עצמנו, הציבור בישראל, כל יום ויום היא: האם אנחנו יכולים לבטוח ולתת אמון בנכונות ובכנות כוונותיו של הצד השני?

אליעזר זנדברג: האם הצד השני באמת רוצה להגיע אתנו להסכם שלום, או שהוא רוצה לקבל עוד אדמה, עוד טריטוריה, עוד סמכות כזאת ואחרת בדרך למדינה, ובסופו של מהלך נחזור אחורה במובן של אלימות, מעגל האלימות, שימוש בכלי נשק ופגיעה בנו.

אליעזר זנדברג: הרי אנחנו מבקשים את השלום – זאת המטרה של כל העניין כולו, אחרת אין טעם ללכת לכל המהלך.

אליעזר זנדברג: השאלה שנשאלת היא, אם בשלב ששני הצדדים אמורים לבחון ולכבד ולהוכיח את רצינות כוונותיהם, בין היתר על-ידי כך שלא נביא לכך שהאלימות תידרדר ותפרוץ מחדש, צד אחד דוחף לכיוון הזה כי הוא לא מרוצה מסיטואציה מסוימת.

אליעזר זנדברג: מה לעשות, הבוחר בישראל בחר בממשלה.

אליעזר זנדברג: לא הערבים הפלשתינים שלא מצביעים במדינת ישראל עשו את זה אלא הציבור בישראל בהליך דמוקרטי.

אליעזר זנדברג: היום יש ממשלה כזאת, אני מקווה שגם מחר תהיה, אבל יש ממשלה, והצד האחר צריך לכבד אותה ואת המדיניות שלה.

אליעזר זנדברג: והממשלה הזאת לא עובדת בשיטה של מתן ומתן – רק לתת, רק לוותר, רק להיכנע לעוד דרישה, לעוד תביעה, לעוד איזה אולטימטום של הצד האחר.

אליעזר זנדברג: הממשלה הזאת עומדת על שלה ואומרת: לא, עד כאן, אני את העניין הזה אבצע רק כשאהיה שלם ובטוח בעצמי שהדברים באמת עונים על דרישת הביטחון.

אליעזר זנדברג: אם הצד האחר בשלב הזה הולך לאלימות, מה אנחנו צריכים להבין שיקרה בשלב הבא, כשנדון על הסדרי הקבע?

אליעזר זנדברג: מה אנחנו צריכים להבין שיקרה כאשר נבוא ונדבר על נושאים כמו זכות שיבה, לדוגמה, ונאמר: לא, אנחנו לא מעוניינים בזכות שיבה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לקוות שלפחות בעניין הזה תמימות הדעים בבית חוצה את הגבולות של קואליציה ואופוזיציה.

אליעזר זנדברג: מה יהיה כשנגיד אז: לא – האם גם אז יעברו לפסים של אלימות?

אליעזר זנדברג: כי כישלון או ייאוש מסיטואציה של משא-ומתן או תהליך תקוע יכולים להיות גם אז.

אליעזר זנדברג: אם אז נגיע למעבר לפסים אלימים, כפי שהתבנית מצטיירת לנגד עינינו היום, אסור להגיע לשלב הזה שבו אנחנו נותנים יותר אפשרות ויותר כוח לצד השני להשתמש באמצעים אלימים נגדנו.

יוסי כץ: תציע להם משהו.

יוסי כץ: תציע להם מדינה פלשתינית ואז יהיו מוכנים לוותר.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, היות שיש לי חמש דקות – – –

דוד טל: נותרה לך דקה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות קטנות – – –

דוד טל: אתה מוכן להתייחס לשאלה של פרופסור שבח וייס?

אליעזר זנדברג: לא שמעתי אותה.

שבח וייס: אחד הטיעונים הטיפוסיים של הרבה ישראלים הוא, שלא נעשה הסדר עם משטר כזה או אחר, מכיוון שיתחלף שליט והם ישנו את ההסכמים.

שבח וייס: זה טיעון שלנו כלפי משטרים מסוימים.

שבח וייס: מדוע לא תעלה על הדעת טיעון נגדי, במסגרת ה-FAIR PLAY.

שבח וייס: לצד השני יש הרגשת של תסכול כי אנחנו מפירים הסכם.

שבח וייס: אנחנו מטיפים לאחרים בעניין הזה, ואנחנו עצמנו שינינו את ההסכם.

שבח וייס: יש כאן בעיה אמיתית.

אליעזר זנדברג: אני מבין.

אליעזר זנדברג: הרי אני אמרתי כאן, מעל הדוכן הזה, פעם אחר פעם, שכאשר עושים הסכם עם דיקטטורה אנו עלולים להיקלע למצב שהדיקטטור הבא עושה מה שעשה סדאם חוסיין בהסכם שהוא חתם עם האירנים – קורע את ההסכם לחתיכות ויוצא למלחמה.

שבח וייס: פה דמוקרטיה תשנה את ההסכם.

אליעזר זנדברג: אבל אני חושב, חבר הכנסת וייס, שיש מקום לעשות הבחנה ולראות מצב שבו צד בא ואומר:

אליעזר זנדברג: אני מתכונן לשאת ולתת אתך מתוך העקרונות שהגענו אליהם, אבל יש בעיה שצריך לתת עליה את הדעת עד תום – נושא הביטחון.

יוסי כץ: חבר הכנסת זנדברג, אתה מדבר עכשיו כמו עורך-דין.

יוסי כץ: מ-1 באוקטובר חל איסור עיסוקים נוספים.

יוסי כץ: ..

אליעזר זנדברג: אבל מה שלמדת נשאר אתך.

אליעזר זנדברג: בכל מקרה, אני עושה את ההבחנה בין שני הדברים האלה, בין גישה שבה אומרים שהכול בטל ובין גישה שאומרים שעל מנת להתקדם עוד צעד אחד בוא נוודא שהצעד הזה נעשה בביטחון.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, רציתי להתייחס ממש בכמה מלים לכמה עניינים שראש האופוזיציה התייחס אליהם בנאומו, ובכך אסיים את דברי.

דוד טל: בבקשה.

אליעזר זנדברג: העיר חבר הכנסת פרס, שראש הממשלה נסע לארצות-הברית ואמר: אני פתוח למשא-ומתן עם הסורים, אבל אני לא ארד מן הגולן.

אליעזר זנדברג: וזהו תנאי מוקדם.

אליעזר זנדברג: אני ישבתי כאן ונזכרתי בראש ממשלה אחר, קודם, שאמר: אני הולך למשא-ומתן בלי תנאים מוקדמים, אבל הגולן הוא אדמה סורית.

אליעזר זנדברג: האם אין בהצהרה הזאת חוסר תבונה פוליטית הרבה יותר חמור וכבד מאשר לבוא ולומר: אני לא מתכוון לרדת מרמת-הגולן אבל אני מוכן לדבר אתכם.

אליעזר זנדברג: שמעתי כאן את משל הצב והסוסים הדוהרים.

אליעזר זנדברג: אני חייב לומר: למדתי במגמה ביולוגית, ולא הצלחתי להבין את המשמעות שלו.

אליעזר זנדברג: דיבר ראש האופוזיציה על סוסים דוהרים עירקיים ואירניים ופונדמנטליסטיים ועל הצב – הנמשל הוא ממשלת ישראל – שהולך לאט ואומר: אני צב.

אליעזר זנדברג: אני שואל: נניח שהיינו מתקדמים בתהליך המדיני עם הפלשתינים כפי שערפאת רוצה, והמשמעות היא כניעה לערפאת – האם אז הסוסים הדוהרים בעירק ובאירן והפונדמנטליסטים היו מפסיקים לדהור?

אליעזר זנדברג: מה עניין סוס דוהר לצב?

אליעזר זנדברג: אין שום קשר בין שני הדברים האלה.

אליעזר זנדברג: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, במשפט אחד קצר.

אליעזר זנדברג: היה כאן נאום של ראש האופוזיציה, שדיבר במשלים ובהערות ובלשון חדה מאוד.

אליעזר זנדברג: אבל דבר אחד לשון חדה לא תכפר עליו, והוא העובדה שממשלת שמעון פרס היא זאת שנתנה את הרובים לאותם אנשים פלשתינים, לאותם שוטרים פלשתינים שירו והרגו בנו.

אליעזר זנדברג: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: אדוני השר בגין, אני מבקש את תשומת לבך.

דוד טל: אני מבקש לאפשר לחבר הכנסת יצחק כהן לדבר במסגרת האפשרות שהיתה לסיעה במקום חבר הכנסת בניזרי.

זאב בנימין בגין: בבקשה.

דוד טל: חבר הכנסת יצחק כהן, חמש דקות.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לשר בגין שאפשר לי לדבר.

זאב בנימין בגין: לא אני; היושב-ראש אפשר.

דוד טל: על-פי הסכמתו של אדוני השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עדיין הפצעים פתוחים ועדיין המשפחות מבכות את בניהן.

יצחק כהן: חג הסוכות, הוא חג שמחתנו, הביא למשפחות נוספות בעמנו את בשורת השכול, ואנו מצטרפים למנחמים, שבעל הנחמות ינחמם בתוך שאר אבלי ציון וירושלים.

יצחק כהן: ברכת רפואה שלמה לאנשי כוחות הביטחון ולאזרחים שנפגעו במאורעות האחרונים.

יצחק כהן: מורי ורבותי, בחג הסוכות הקריבו בבית-המקדש 70 פרים לשלום אומות העולם, כנגד 70 אומות העולם.

יצחק כהן: לו היו יודעים באומות העולם כמה עם ישראל עושה למענם, יותר ממה שהם עושים לעצמם, אזי היו מחזקים את ידינו.

יצחק כהן: עם ישראל מקריב קורבנות ומתפלל לשלום בעולם, ולא רק שואף ומייחל אלא עושה הכול למען לא יישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה.

יצחק כהן: וזו תפילתנו בחג הסוכות: ופרוש עלינו סוכת שלומך.

יצחק כהן: עתה שלא זכינו, עומדים אנו ככבשה בין 70 זאבים ועינינו נשואות אל הרועה בורא עולם שינחנו בדרך הנכונה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כמה מוקדים עומדים עתה בעין הסערה, וכולם נושקים למקומות הקדושים.

יצחק כהן: כל אחד מהם מבטא בצורה ייחודית את קשרינו ואת שייכותנו לנחלת אבותינו.

יצחק כהן: הקניין הראשון בארץ-ישראל, הרישום הראשון בטאבו, אפשר לומר, נעשה על-ידי אברהם אבינו.

יצחק כהן: אף שהובטחה לו כל הארץ, ימה וקדמה צפונה ונגבה, מכל מקום, כשבא לקבור את שרה אמנו, כשבא לקבל ארבע אמות, נצטרך להתדיין ארוכות על כך ולשלם בכסף מלא.

יצחק כהן: המאורעות האחרונים חידדו שוב את התחושה הזאת.

יצחק כהן: פצועים מוטלים בשדה הקרב, ואפילו לחלצם ולתת להם סיוע רפואי לא התאפשר.

יצחק כהן: ציטט הרב עובדיה יוסף את נעים זמירות ישראל: "אני שלום וכי אדבר המה למלחמה".

יצחק כהן: העובדה שלא נעשה עד כה דבר למחוללי הפשע, אפילו דוח לא נרשם להם, מלמדת אותנו שוב להיזהר ולהישמר בבואנו לקבוע מסמרות על עתידנו ועל עתיד ארצנו.

יצחק כהן: אומנם, יש צורך דחוף לזרז את המשא-ומתן לשלום, ללא עיכובים, ללא שהיות, אך מתוך עמדה תקיפה ונחושה.

יצחק כהן: אדוני ראש הממשלה, אני פונה עליך בעצה טובה, שאמרה החכם מכל אדם שמשל בכל העולם, שכל מלכי עולם שיחרו לפתחו, והוא שלמה המלך: "ותשועה ברב יועץ".

יצחק כהן: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

שבח וייס: השר בנימין בגין, בבקשה – אחרון הדוברים היום.

שבח וייס: אחר כך נעבור לקריאת הצעות סיכום.

שבח וייס: לא תתקיים הצבעה עליהן, כיוון שסיעות האופוזיציה ביקשו לראות בהצבעה הצבעת אי-אמון, והיא תתקיים ביום שני הבא.

שבח וייס: בבקשה, השר בגין.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את נאומו של חבר הכנסת פרס, ראש האופוזיציה.

זאב בנימין בגין: שמעתי אומרים שזה היה נאום טוב; אולי.

זאב בנימין בגין: לא יכולתי להסכים עם דבריו, עם הצעותיו, זולת עם אמירה אחת שלו.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת פרס התנדב להפסיד שוב בבחירות.

זאב בנימין בגין: רעיון טוב.

זאב בנימין בגין: אני פונה שוב אל חבריו במפלגת העבודה, לתת לו צ'אנס.

זאב בנימין בגין: הוא מפסיד היטב, הוא עושה זאת יפה.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת פרס סיים כנראה לערוך את חשבון הנפש שלו והוא תובע מאתנו לעשות חשבון נפש.

זאב בנימין בגין: נערוך, אדרבה, חשבון נפש.

זאב בנימין בגין: היסטוריון אחד, וינסטון צ'רצ'יל שמו, כתב עבודה מקיפה בת כרכים אחדים על תולדות מלחמת העולם השנייה.

זאב בנימין בגין: הוא החל אותה עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה.

זאב בנימין בגין: הכרך הראשון שמו: "הסופה המתקרבת".

זאב בנימין בגין: ולכל כרך הוא הקדים לקח.

אהוד ברק: "חשרת סופה".

זאב בנימין בגין: "חשרת סופה", בתרגום העברי היותר-ישן של אהרן אמיר, אתה צודק, חבר הכנסת ברק.

זאב בנימין בגין: המונח הזה הוא גם יפה, אבל לא בכדי בחרתי לתרגם בלשון פשוטה יותר, "הסופה המתקרבת".

זאב בנימין בגין: ובלקח שבו הוא מקדים אותו כרך אומר וינסטון צ'רצ'יל: "איך העמים דוברי האנגלית, בטיפשותם, בפזיזותם ובטוב מזגם, התירו לרשעים לשוב ולהתחמש".

זאב בנימין בגין: סופת אוסלו אינה מתקרבת; אנחנו בעיצומה.

זאב בנימין בגין: סופת אוסלו כאן שלוש שנים; היא הורגת.

זאב בנימין בגין: ויום יבוא, ויקום היסטוריון וישאל, איך מנהיגים דוברי עברית, באיוולתם ובפחזותם התירו לטרוריסטים, בהסכם, להתחמש באלפי רובי סער, ואיך הניחו להם, באזורי המקלט שלהם, להפר את ההסכם ולהתחמש ברבבות כלי נשק, בחומרי נפץ תקניים, קטלניים.

זאב בנימין בגין: את ספר ההיסטוריה הזה, אני מניח, חבר הכנסת פרס לא יקרא, מדוע?

זאב בנימין בגין: מפני שאין הוא מעוניין בספרים כאלה.

זאב בנימין בגין: איך אני יודע?

זאב בנימין בגין: שישה ימים בטרם הפסיד בבחירות האחרונות, ביום ו' שלפני הבחירות – שהוא מתנדב להפסיד אותן שוב – בריאיון ל"מעריב" מגלה לנו חבר הכנסת פרס, אז ראש ממשלת ישראל: "זאת שגיאה ללמוד מן ההיסטוריה", אמר שמעון פרס, "אי-אפשר ללמוד שום דבר מן ההיסטוריה".

זאב בנימין בגין: דברים מוזרים.

זאב בנימין בגין: ומכיוון שאיננו לומד, הצטרף לאותו מסע של הטעיה, בשבוע שעבר, הנובע מאותו מצפון לא נקי, בדבר רובי הסער שכוונו כלפי חיילינו ופגעו, והוא אומר: זה לא אני, זה לא אנחנו, זה לא אוסלו, זה היה בקמפ-דייוויד, זה מזמן.

זאב בנימין בגין: אדרבה, נבחן את ההבדלים, יש בהם לקח.

זאב בנימין בגין: מה כתוב בהסכם קמפ-דייוויד?

זאב בנימין בגין: כך כתוב בהסכם בעניין זה, וכל מלה חשובה: "כדי לסייע בהבטחת ביטחון כאמור, תכונן רשות המינהל העצמי כוח משטרה מקומי חזק".

זאב בנימין בגין: אכן כוח משטרה מקומי חזק.

זאב בנימין בגין: באיזה הקשר?

זאב בנימין בגין: כדי לסייע בהבטחת הביטחון.

זאב בנימין בגין: הנה כמעט כל ההבדל כולו בין קמפ-דייוויד לבין אוסלו.

זאב בנימין בגין: על-פי הסכם אוסלו, באזורי המקלט שבהם הסמכות על השטח בידי ערפאת.

זאב בנימין בגין: האחריות לביטחוננו בידי ערפאת.

זאב בנימין בגין: על-פי קמפ-דייוויד, לא זו היתה הדרישה.

זאב בנימין בגין: הסמכות על השטח בארץ-ישראל היא שלנו, בידינו, הסמכות למלחמה בטרור בידינו.

זאב בנימין בגין: ומכיוון שהיא בידינו, כדי לסייע בלבד בשמירה על הביטחון כאמור, דרוש כוח משטרה.

זאב בנימין בגין: מהו כוח משטרה חזק?

זאב בנימין בגין: כמה שוטרים יש במדינת ישראל שאוכלוסייתה גדולה פי שלושה, כמה שוטרים?

זאב בנימין בגין: 17,000.

קריאה: עם אקדחים.

זאב בנימין בגין: על-פי הפרופורציה הזאת היו צריכים להיות שם 5,000, 6,000, למירב 8,000.

זאב בנימין בגין: אני זוכר את חבר הכנסת ברק, כשהיה ראש המטה הכללי – גם אני ישבתי ולמדתי – בישיבות ועדת החוץ והביטחון; הוא אמר אלפים אחדים, 10,000 גג, לא יותר.

זאב בנימין בגין: כבר על-פי ההסכם יש יותר, כמעט כפול; ומתוך הפרת ההסכם – רבבות, יש אומרים 40,000, 45,000, יש מפליגים, אבל הממעיטים מדברים על 30,000.

זאב בנימין בגין: והם אינם שוטרים, הם חיילים.

זאב בנימין בגין: רק אצלנו בארץ, בעברית, קוראים להם שוטרים.

זאב בנימין בגין: בערבית, מלכתחילה הצד השני קורא להם חיילים, צבא.

זאב בנימין בגין: זהו ההבדל.

זאב בנימין בגין: לומר שאנחנו על-פי תוכניתנו קבענו שלטרוריסטים האלה יהיו אלפי רובי סער, קלצ'ניקוב ואחרים, ולכנות זאת משטרה – למר פרס הפתרונים.

זאב בנימין בגין: אולם מי שלא לומד מן ההיסטוריה, מי שמסרב ללמוד מן ההיסטוריה בורא בהבל פיו מזרח תיכון חדש.

זאב בנימין בגין: וכשישבתי ולמדתי בוועדת החוץ והביטחון בשלוש השנים האחרונות, שוב ושוב שאלתי את מר פרס כשר החוץ, כראש הממשלה: אתה באמת משוכנע שערפאת נטש את הטרור לחלוטין?

זאב בנימין בגין: שהוא יפתור את כל המחלוקות ליד שולחן המשא-ומתן?

זאב בנימין בגין: הוא אמר: כן.

זאב בנימין בגין: בוודאי.

זאב בנימין בגין: משוכנע.

זאב בנימין בגין: זה לא יהיה אלא רק ליד שולחן הדיונים, רק במשא-ומתן.

זאב בנימין בגין: זו היתה אשליה, והיא התנפצה לא לפני שבועיים.

זאב בנימין בגין: היא התנפצה, חבר הכנסת ברק, בלילה הארוך ביותר בשנה, בליל 21 בדצמבר 1995, כאשר חתן פרס נובל לשלום, החתום על הסכם אוסלו, הגיע להסכם עם ה"חמאס".

זאב בנימין בגין: זה היה בקהיר.

זאב בנימין בגין: ועל-פי ההסכם הזה, שנוסחו הוצע, אולי נקבע, על-ידי אש"ף, המכונה הרשות הפלשתינית, ניתן רשיון ל"חמאס" לפגוע בנו בכל מקום, בכל כלי, ובלבד שה"חמאס" לא ייטול אחריות לפיגועים ועל-ידי כך יביך את יאסר ערפאת.

זאב בנימין בגין: ואחרי ההסכם הזה בא מימוש בסוף פברואר ובתחילת מרס, פיגועי "חמאס" כאן בירושלים, שני אוטובוסים.

זאב בנימין בגין: תיאר אותם בכאב חבר הכנסת פרס בנאומו כאן היום.

זאב בנימין בגין: ומישהו יאמר לנו, כפי ששמעתי את חבר הכנסת רן כהן אומר: כשאנחנו היינו בשלטון, על-פי מדיניותו הרובים הופנו כלפי הטרוריסטים, ואילו על-פי מדיניותכם ובעקבותיה, הרובים מופנים כלפינו.

זאב בנימין בגין: איזו הצדקה נוראה יש בכך.

זאב בנימין בגין: פרקליטות, סניגוריה על ההפרה הנוראה הזאת של ההסכם, הפרת הדמים מלפני שבועיים.

זאב בנימין בגין: אבל תתבוננו בכרוניקה, בעובדות: את ההסכם הזה, הסכם הדמים, כרת ערפאת עם ה"חמאס" ב-21 בדצמבר 1995.

זאב בנימין בגין: מי היה בשלטון?

זאב בנימין בגין: מי היה ראש הממשלה?

זאב בנימין בגין: ותרן בלתי נלאה, שמעון פרס שמו.

זאב בנימין בגין: וההסכם הזה הופנה כלפיו, והאוטובוסים התפוצצו אז, רוטשו אז, ועלה העשן השמימה.

זאב בנימין בגין: ההסכם הזה, שמשמעותו התנפצותו של הסכם אוסלו לעיני כול, הוכחש, הודחק, ונמשך תהליך ההרדמה.

זאב בנימין בגין: הוא נמשך עד אפריל, וב-24 באפריל שנה זו, שמעון פרס, ראש הממשלה אז, נתן יד למסע של הטעיה והונאה שעל-פיו כביכול בוטלה, נמחקה אמנת הפשע הפלשתינית הקוראת בגלוי להשמדת ישראל; והוא כינה את ההצגה הזאת של המועצה הלאומית הפלשתינית בעזה, בראשות סלים זענון המכונה אבו-אדיע, כ"אירוע הרעיוני החשוב ביותר במזרח התיכון במאה השנים האחרונות".

זאב בנימין בגין: אולי הוא צודק מר פרס.

זאב בנימין בגין: אם כך, אין מה ללמוד מן ההיסטוריה.

זאב בנימין בגין: התהליך הזה של הרדמה סימם לא רק את האזרחים, לא רק את כלל הציבור, הוא סימם גם אחרים, הוא סימם גם את אלה אשר הוטעו לחשוב על-ידי פוליטיקאים מטעים, שבצד השני יש שותפים אמיתיים שאפשר לסמוך עליהם, שיהיו קבלני משנה נאמנים לשמירה על ביטחוננו ועל ביטחון משפחותינו.

זאב בנימין בגין: ההפתעה היתה גדולה עד כדי כך, שלעג לנו בשבוע שעבר, לאחר ההרג המכוון, היזום, המתוכנן, המוכן, לעג לנו ולקונצפציה הישראלית שקרסה לא אחר מאשר שר המשפטים בממשלת אש"ף – ממש כך – פריח אבו-מדין, וכך אמר: "הישראלים מעולם לא חשו קודם שהפלשתינים יכולים לפגוע בהם", והוא מוסיף ומגלה לנו: "מאז הירי גאים הפלשתינים בצבאם".

זאב בנימין בגין: מדוע לא חשו הישראלים קודם שהפלשתינים יכולים לפגוע בהם?

זאב בנימין בגין: כי חבר הכנסת פרס וחבריו, בהיותו שר החוץ, בהיותו ראש הממשלה, תרמו ליצירת האווירה של הרדמה, של שאננות, שאומרת: שם רג'וב, שם דחלאן, אם תהיה תקלה נרים טלפון, נאמר, נבקש, נודיע, וישתרר שקט.

זאב בנימין בגין: לפני שבועיים הורמו טלפונים ולא היתה תשובה.

זאב בנימין בגין: ועכשיו, בנאומו כאן, בחוסר אחריות ובהפקרות שקשה להעלות אותם על הדעת ובלעג מתגרה-אומר לעבר הממשלה ראש האופוזיציה שמעון פרס: למה אתם לא לוקחים מהם את הרובים?

זאב בנימין בגין: מדוע אתם לא נוטלים מהם את הרובים?

זאב בנימין בגין: איזה לעג, איזה סרקזם, איזו חשיפה עצמית של התעלמות מהאמת.

זאב בנימין בגין: אתם אמרתם, חבר הכנסת ברק, חבר הכנסת כהן: זה ניסוי, זה רק ניסוי, אם תהיה תקלה נוכל להפסיק בכל רגע, ארגנו לכם פתחי מילוט בהסכם אוסלו, אם יהיה טרור ניכנס בהם חזק.

זאב בנימין בגין: אתם צריכים לפחד?

זאב בנימין בגין: יש לנו 16-F ו-5-1F וטנקים, לא צריך לפחד, בכל הכוח ניכנס בהם.

זאב בנימין בגין: יירו על חיילינו – – –

אהוד ברק: אני ממליץ לך ללכת לסטנוגרמה של הממשלה, לדברים שנאמרו – – –

זאב בנימין בגין: נאמרו, נאמרו בציבור, חבריך אמרו זאת בציבור.

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת ברק, עם כל הכבוד, היית עסוק באותם ימים במשימות חשובות.

זאב בנימין בגין: אמרו: יירו על חיילינו – – –

מיכאל איתן: אגב, הוא גם נמנע.

אהוד ברק: לא בנקודה זאת.

זאב בנימין בגין: לא בנקודה הזאת.

זאב בנימין בגין: רצו לתת לך מחמאה, חבר הכנסת ברק, ואתה מסרב לקבל אותה.

זאב בנימין בגין: הרי זה היה ברוח טובה, רצו להציל אותך מהקבוצה הזאת.

אהוד ברק: אני חושש ממחמאות.

אהוד ברק: כאשר חבר הכנסת איתן מתחיל להחמיא, אני מפחד.

זאב בנימין בגין: בתור שכן מותר לו.

שבח וייס: חבר הכנסת ברק, יש כאן דמיון.

שבח וייס: מדובר בשני שרים שמסתייגים ממדיניות ממשלתם.

זאב בנימין בגין: אמרתם: יהיה טרור – ניכנס בהם, יירו על חיילינו – ייפסק התהליך; הסברתם את המצב הטקטי החדש:

זאב בנימין בגין: רק נצא מהערים – יהיה שלום, תהיה שלווה, ואם לא תהיה, המצב יהיה יותר ברור, לכוחותינו יהיה קל להתמצא מי אויב, מי ידיד.

זאב בנימין בגין: כך אמרתם, חבר הכנסת ברק, ואם לא אתה, בוודאי חבריך.

זאב בנימין בגין: רק אמת לא אמרתם, הכנסתם אותנו למלכודת, כי בכל שלב נוסף במה שקרוי "התקדמות" במנהרת אוסלו עולה מחיר ההיחלצות ממנה, עולה מחיר הדמים, גוברות הסכנות, והן עוד תגברנה.

זאב בנימין בגין: זו מלכודת אוסלו, ובמלכודת אוסלו אתם יצרתם מצב קבוע של סחיטה אלימה מצד אש"ף ומצד ערפאת.

זאב בנימין בגין: כבר בינואר 1996, בתחילת שנה זו – ועדיין החבר'ה הטובים סביב שולחן הממשלה, לא אנחנו – ידידכם המתון נביל שעת' הזהיר, כי אי-הסכמה עם ישראל תוביל את אש"ף לעשות שימוש – על-פי דבריו – ב-30,000 החיילים החמושים שיפעלו אז, כפי שהוא אמר, בחופשיות בשטחים שקודם לא יכלו לנוע בהם.

זאב בנימין בגין: זה היה בינואר, כלפיכם, עם המדיניות הוותרנית, עם התקווה לצד השני להשיג את כל מטרותיו, או כמעט את כולן.

זאב בנימין בגין: על כן לא ייפלא כי כבר בתחילת ספטמבר – זו לא מנהרה, זה לא 20 סנטימטר של פתח צפוני, עוד לא היתה מחשבה כזאת, עוד לא נפרצו 20 הסנטימטר.

אהוד ברק: היתה המחשבה, ביולי שעבר דנו על המנהרה.

זאב בנימין בגין: אני מדבר עכשיו על מה שהיה ידוע לקבלן המשנה לביטחוננו בעזה, ראש שירותי הביטחון שם, מוחמד דחלאן, שב-1 בספטמבר שנה זו, שבועות רבים לפני פתיחת המנהרה, הודיע ברבים, כי "הרשות הפלשתינית אינה שוללת חזרה למאבק המזוין, ואז היא תשתמש בנשק שברשותה".

זאב בנימין בגין: אכן, היא השתמשה בו, ובין יום כיפורים לסוכות ירו כולם, שוטרים, חיילים, כוח-17, אנשי מנגנוני הביטחון של אש"ף.

זאב בנימין בגין: אמר ראש המטה הכללי, על-פי הידע שברשותו: כל האירועים האלה לא היו ספונטניים.

זאב בנימין בגין: על כן, ביודענו את הנסיבות, את התנאים, את המציאות, צריך לומר, כי רק אדם בלתי אחראי יימנע ממסקנות הגיוניות, רק אדם הממשיך להיות מנותק מן המציאות יסרב היום להסתכל בה במבט ישיר, רק אדם שעדיין מפנטז על "מזרח תיכון חדש" לא יבין עתה את הסכנה העומדת בפנינו.

זאב בנימין בגין: לפני חצי שנה, כנראה לא רק מאימת הבחירות הקרבות, גילה מר פרס, ראש הממשלה, היסוס באשר לנסיגת כוחותינו מחברון.

זאב בנימין בגין: למה?

זאב בנימין בגין: אני לא ידעתי אז אבל אני יודע היום.

זאב בנימין בגין: כי בשבוע שעבר, בריאיון לעיתון צרפתי, גילה מר פרס את אוזננו וכך הסביר.

זאב בנימין בגין: בעניין חברון, אמר, התעוררה בעיה, כי 90% מתושביה נשלטו על-ידי ה"חמאס".

זאב בנימין בגין: והוא מוסיף ומגלה לנו: ערפאת עצמו הסכים שישראל לא תמסור את חברון לידי האסלאמים הקיצונים.

זאב בנימין בגין: מדוע?

זאב בנימין בגין: פשוט משום שבאותו זמן הרשות הפלשתינית לא היתה בעלת משטרה מאורגנת ויעילה.

זאב בנימין בגין: כל זה, רבותי, חברי חברי הכנסת, היה לפני ארבעה-חמישה-שישה חודשים, לא לפני נצח נצחים.

זאב בנימין בגין: ומה קרה בינתיים?

זאב בנימין בגין: כבר יש כנראה משטרה מאורגנת ויעילה, ועכשיו המשטרה המאורגנת יורה במאורגן על חיילינו, ועכשיו היא יעילה ופוגעת ביעילות באנשינו.

חיים דיין: זה רק ניסוי כלים.

אהוד ברק: אל תפריע לשר.

זאב בנימין בגין: על כן, מי שעיניו בראשו יסיק את המסקנה מדברי מר פרס מדוע צריך להיזהר בחברון.

זאב בנימין בגין: הממשלה, אדוני היושב-ראש, תסיק מסקנות הגיוניות, מציאותיות, ביטחוניות, הכרחיות.

זאב בנימין בגין: חברון, עיר האבות והאמהות, נחלת אבותינו מאז, נחלת בנינו לתמיד, חברון שלנו מעמידה בפנינו מבחן קשה, חמור, רב-סכנות, נעמוד בו ויתקיים בנו מה שהתקיים באנשי דוד מלכנו, שהלכו כל הלילה – ויאור להם בחברון.

זאב בנימין בגין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: תודה רבה לשר בגין, אחרון הנואמים היום.

שבח וייס: נתחיל בחבר הכנסת האשם מחאמיד – – –

רענן כהן: יש לי הודעה.

שבח וייס: מייד.

שבח וייס: חבר הכנסת האשם מחאמיד אינו נוכח.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, אתה רוצה לקרוא?

שבח וייס: בבקשה.

רענן כהן: כסיעת העבודה, ובשם האופוזיציה כולה, אנחנו רואים בקריאתו של ראש הממשלה – הצעת אי-אמון.

רענן כהן: לכן אנחנו מבקשים להביא את ההצעה לסיכום הדיון – האופוזיציה והקואליציה – במסגרת הדיון שיהיה ביום שני, בהצבעה.

שבח וייס: אדוני המזכיר, אני מבקש להתייעץ בך ובניסיונך העתיר.

שבח וייס: האם העובדה שאנחנו נאפשר בשבוע הבא עוד שני נאומים לא הופכת את שני הנאומים שוב לדיון ולא דוחה בשבוע את ההצבעה על הצעת האי-אמון?

ש' יעקבסון: עלול לקרות.

שבח וייס: עלול לקרות.

שבח וייס: כן, חבר הכנסת איתן?

מיכאל איתן: אולי ההצעה לא הובנה?

מיכאל איתן: ההצעה כוללת – – –

שבח וייס: אני כבד הבנה?

מיכאל איתן: אני רוצה להוסיף דבר פרשנות – – –

שבח וייס: בבקשה.

מיכאל איתן: ההצעה כוללת בחובה פנייה לוועדת הכנסת לאישורה.

מיכאל איתן: והיה וועדת הכנסת לא תאשר – אז אנחנו במסלול של הצבעה ללא שום נאומים נוספים – – –

שבח וייס: כדי למנוע אי-הבנות אני מקבל את העצה.

שבח וייס: זאת לא פרשנות אלא זאת הצעה, כי על-פי הפרשנות שלי המשך הדיון יכול, בהחלט, לפתוח פתח לדחייה בשבוע.

שבח וייס: אתה מציע שאז נפנה לוועדת הכנסת, אתם מתוך הסכמה – – –

מיכאל איתן: אני מציע שבהסכמה כללית ועדת הכנסת – – –

שבח וייס: הבנתי, אני רוצה רק שהדברים ייכנסו לפרוטוקול ונמנע אי-הבנות.

שבח וייס: זה קצר מאוד.

שבח וייס: יש ביניכם הסכמה, כמובן, שיכולה להיווצר בוועדה אי-הסכמה מצד אחר.

שבח וייס: אני סומך על השפעתכם, כל אחד בצאן מרעיתו מימין ומשמאל.

שבח וייס: אם ועדת הכנסת תאשר את ההודעות בשבוע הבא זאת סטייה מהתקנון המותרת על-פי התקנון כשוועדת הכנסת מאשרת זאת.

שבח וייס: אם היא לא מאשרת – רק הצבעה.

שבח וייס: אני לא רוצה לסבך; אני לא רוצה שתהיינה אי-הבנות.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אנחנו בעצם, באמירה שלנו, הבענו אי-אמון בהודעתו של ראש הממשלה.

רענן כהן: מאחר שאנחנו עומדים לבקש שיהיו שני נואמים נוספים בשבוע הבא כדי לסגור את כל הדיון של היום, אנחנו אומרים שההודעה שלנו – של הסיעות השונות – תהיה באותו מעמד של הנואמים שיסיימו את הדיון.

שבח וייס: זה חשוב כיוון שיכולה להיווצר סיטואציה בשבוע הבא, שלממשלה, נניח, לא יהיה נוח להצביע בשבוע הבא – אני סתם מדמיין – או שלמישהו לא יהיה נוח, יש לה אחיזה להקפצה לשבוע שלאחר מכן.

שבח וייס: לכן כדאי לברר זאת עכשיו.

מיכאל איתן: אני פונה לידידי, חבר הכנסת רענן כהן, לשנות במעט את הסיכום שהגענו אליו.

מיכאל איתן: אני, אומנם, פונה אליו קבל עם ועדה – – –

שבח וייס: זה בסדר.

מיכאל איתן: – – – לא כל כך נהוג לעשות סידורים כאלה בצורה הזאת – – –

שבח וייס: אין דבר.

מיכאל איתן: – – – אבל יש לנו רוח חברית ואני מקווה שהדברים יובנו – – –

שבח וייס: אין בעיה.

מיכאל איתן: אף שכל מה שהודענו ומה שהודיע חבר הכנסת רענן כהן היה על דעתי, ובהתחשב בהערה שלך אני מבין שהקושי התקנוני העיקרי נעוץ בעניין הודעות הסיכום.

מיכאל איתן: מדוע?

שבח וייס: הן, כאילו, המשך דיון.

מיכאל איתן: משום שהודעות הסיכום עלולות להיות המשך דיון, ואז, אם ועדת הכנסת לא תאשר את הסידור – הדיון הזה יהיה דיון לקוי, משום שלא הובאו הצעות סיכום בסיומו וההצבעה תהיה ללא הצעות הסיכום.

מיכאל איתן: על כן אני מציע להפריד, אין ברירה, בין הודעות הסיכום לבין האפשרות שהדיון יימשך.

מיכאל איתן: אנחנו נקרא עכשיו את הודעות הסיכום, אף שאני מניח ששנינו היינו רוצים לקרוא אותן – – –

שבח וייס: אני רוצה, אבל נשארו לי עוד שאריות של יושב-ראש הכנסת.

מיכאל איתן: – – – אז לא יכולה להיות שום בעיה, משום שאם ועדת הכנסת תאשר, על-פי אישור ועדת הכנסת נאפשר לשני דוברים נוספים לדבר בטרם ההצבעה.

מיכאל איתן: והיה וועדת הכנסת לא אישרה – אנחנו נעים לפי המסלול.

מיכאל איתן: נגמר היום הדיון וההצבעה תהיה בשבוע הבא.

מיכאל איתן: אם זה מקובל – – –

שבח וייס: נדמה לי שהסידור הזה חוסם את האפשרויות של תקלות.

רענן כהן: בדרך כלל אם יש הסכמה בינינו אין גם בעיה לרוב וכמקובל בוועדת הכנסת.

שבח וייס: חברים, אני לא מתעקש.

שבח וייס: חבר הכנסת האשם מחאמיד אינו נוכח.

זאב בנימין בגין: ברשות היושב-ראש, אני לא בקיא בתקנון – – –

שבח וייס: אני כן.

זאב בנימין בגין: אני אומר מהי תחושתי.

זאב בנימין בגין: כאשר יש הודעות סיכום בדיון חשוב ראוי שהן תיקראנה ברוב עם – – –

שבח וייס: זה נכון.

זאב בנימין בגין: אני חושב שלקבוע לכנסת פתרון תקנוני – – –

שבח וייס: יש לי הצעה; אני חוזר קצת אליכם.

שבח וייס: בואו לא נתחפר.

שבח וייס: אני ממליץ לקבל את ההצעה המקורית שלכם.

שבח וייס: הסיכון שאתם נוטלים על עצמכם הוא, שאם יהיו ניסיונות לפרשנויות תוותרו על זה בשבוע הבא ותהיה רק הצבעה.

מיכאל איתן: – – – הודעות סיכום.

שבח וייס: לא תהיינה, פשוט כאילו היום נגמר הדיון.

שבח וייס: אני קובע, אם כן, שהיום הדיון נגמר, חבר הכנסת איתן וחבר הכנסת רענן כהן.

שבח וייס: אני קובע שהדיון נגמר.

שבח וייס: ברור?

שבח וייס: בשבוע הבא נעבור להצבעות, אלא אם כן תקבל ועדת הכנסת את בקשתכם, והיא תקבל, ואז אנחנו סגורים מכל פרשנות שיכולה להזיק או לצד זה או לצד אחר או לשום צד.

שבח וייס: אם כן, חברים, אני מודה לכם על תשומת הלב, ואני חושב שסיימנו את הישיבה היום.

שבח וייס: לא, לא, יש עוד הרבה נושאים.

מיכאל איתן: אני מוכרח להעיר עוד הערה – – –

שבח וייס: כן, בבקשה.

מיכאל איתן: חשבתי, מה הטעם שהתעקשתי?

מיכאל איתן: אנחנו פוגעים בכבודה של ועדת הכנסת כי אנחנו, בעצם, מניחים – – –

שבח וייס: אז לא אמרנו כלום.

שבח וייס: אתם תבקשו את זה באופן תמים בשבוע הבא, בסדר?

שבח וייס: יותר טוב כך.

שבח וייס: חברים, אני מודה לכם מאוד על ההקשבה ועל הדיון הפורה ונועל את ישיבת הכנסת היום.

שבח וייס: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, כ"ה בתשרי התשנ"ז, 8 באוקטובר 1996.