ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 71, 1997-02-05 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, היום יום רביעי, כ"ח בשבט התשנ"ז, 5 בפברואר 1997.

דן תיכון: ישיבת הכנסת פתוחה.

א' האן: כבוד הנשיא.

א' האן: נא לקום.

א' האן: (חברי הכנסת מקדמים בקימה את נשיא המדינה.

א' האן: )

א' האן: בבקשה לשבת.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, אני מבקש לעמוד לדקת דומייה.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של הנופלים.

דן תיכון: )

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, קריאת פרק י"ג מספר תהילים.

דן תיכון: בבקשה, מזכיר הכנסת.

א' האן: "למנצח מזמור לדוד.

א' האן: עד אנה ה' תשכחני נצח עד אנה תסתיר את פניך ממני.

א' האן: עד אנה אשית עצות בנפשי יגון בלבבי יומם עד אנה ירום איבי עלי.

א' האן: הביטה ענני ה' אלהי האירה עיני פן אישן המות.

א' האן: פן יאמר איבי יכלתיו צרי יגילו כי אמוט.

א' האן: ואני בחסדך בטחתי יגל לבי בישועתך אשירה לה' כי גמל עלי.

א' האן: "

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, הכנסת מבכה את בניה.

דן תיכון: ישיבת אבל מיוחדת.

דן תיכון: דלות המלים מלתאר את גודל האסון.

דן תיכון: כבד הכאב, כבד מנשוא.

דן תיכון: כולנו ראינו את המראות ולבנו נקרע לגזרים.

דן תיכון: 73 חיים צעירים נגדעו באבם, 73 כוכבי מרום כבו, 73 ניצנים נקטפו בטרם הספיקו לפרוח.

דן תיכון: חבורת לוחמים מופלאה שבחייהם ובמותם לא נפרדו.

דן תיכון: הנופלים, אנשי צוות אוויר ולוחמי יבשה, לוחמים מעולים, סיירים ונווטים שמייחדים אותם אהבת המולדת והאמונה העמוקה בצדקת הדרך, מכלול של ערכי מלחמה והתנדבות.

דן תיכון: אנחנו כאן, במקומות הבטוחים בארץ, טרודים בעיסוקינו ולא נותנים דעתנו על המתרחש בזירת הקרב האכזרית, שם מתנהלת מלחמה יומיומית.

דן תיכון: בהינף אחד גדלה משפחת השכול, משפחה גדולה שבמקום שאנו נחזק אותה היא מחזקת אותנו.

דן תיכון: משפחות יקרות, הורים, רעיות, אחים, אחיות וקרובים, לבנו עמכם בשעה נוראה זו; הכאב שלכם הוא כאבנו.

דן תיכון: בימי האבל נחבק את כתפיכם השחוחות מצער ולא ננטוש אתכם לאחריהם.

דן תיכון: היגון הנורא מאחד את כולנו והופך אותנו למשפחת-עם.

דן תיכון: גבורת הבנים היא שנותנת לנו את הכוח להמשיך; מותם חישל את כולנו.

דן תיכון: ברוחם ובגבורתם נביא שלום לאדמתנו ולבתינו.

דן תיכון: עצם קיומנו כאן הוא אנדרטת הזיכרון הניבטת אלינו יום-יום ושעה-שעה.

דן תיכון: הצבי ישראל על במותיך חלל.

דן תיכון: איך נפלו גיבורים ויאבדו כלי מלחמה.

דן תיכון: רשות הדיבור לראש הממשלה.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני הנשיא, אדוני היושב-ראש, חברי כנסת ישראל – הצבי ישראל על במותיך חלל.

בנימין נתניהו: איך נפלו גיבורים ויאבדו כלי מלחמה.

בנימין נתניהו: במלים ספורות אלה של דוד המלך בקינתו על מותם של שאול ובניו התבטאה תמצית ההערכה של האבדה הגדולה שאבדה לעמנו במהלך מלחמותיו; מתבטאת התדהמה על המכה הקשה, שלא קל היה להאמין שאכן התרחשה – איך, איך נפלו גיבורים; ונתבטאה תחושת האבל הכבד, שהעם כולו היה שותף לה.

בנימין נתניהו: עדיין נתונים אנו בהלם של המכה שהוכינו, כאשר הכאב הלאומי שלנו מורגש ככאב פרטי.

בנימין נתניהו: כי אין אנו יכולים להסיח ולו לרגע אחד את דעתנו מכאבן של המשפחות השכולות הנתונות באותו אבל נורא שהנביא ירמיהו קרא לו "אבל יחיד" – אבלם של אב ואם על בנם יחידם, שהוא אולי הגדול בייסורי אנוש.

בנימין נתניהו: אבל, גם בשעה קשה זו חייבים אנו לעשות את הקשה שבמאמצים, להתגבר על ההלם הנורא ולומר למשפחות הדוויות, שהקורבנות של יקיריהן לא היו לשווא.

בנימין נתניהו: שהם, כמו חבריהם לגבורה, להסתכנות ולהקרבה העצמית מהווים אותו נדבך הכרחי מתמשך, נדבך של סבל, כאב ויגון בבניין תקומתו של עמנו בארצו.

בנימין נתניהו: אף לרגע אסור לנו לשכוח שאם עמנו חפץ חיים צריך הוא לנצח במערכה הקשה שנגזרה עליו על-ידי אלה שבשנאתם העיוורת עדיין מסרבים לעשות שלום עמנו וממשיכים לדגול בהשמדתנו.

בנימין נתניהו: עם עומד על נפשו ונלחם את מלחמת חייו צריך לדעת באומץ לב וביושר לבב את חומרת הסכנות הניצבות בפניו וצריך לדעת לגייס את כל כוחות הנפש המצויים בו כדי לבצר ולהבטיח את עתידו.

בנימין נתניהו: חבורת הלוחמים שנפלו באסון הכבד באה מכל חלקי הארץ ומכל חלקי העם.

בנימין נתניהו: הם המסמלים את האחדות העמוקה של צבא-הגנה לישראל, שהוא צבא העם במובן הנעלה של המלה.

בנימין נתניהו: על צבא זה מושתתת אמונתנו שנתגבר על כל המכשולים העומדים על דרכנו.

בנימין נתניהו: האמונה בו והאמונה בצור ישראל הם שיעניקו לנו את הכוח, לנו ולמשפחות היקרות של הנופלים, שנדע להתגבר על היגון העמוק ולהוביל את מדינת ישראל לחוף מבטחים של ביטחון ושלום.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת אהוד ברק, בבקשה.

אהוד ברק: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ליל נדודים היה הלילה הזה לכל בית ישראל.

אהוד ברק: תמונות הזוועה הבוקעות בכל בית מעל המרקע מכות אותך ישר בבטן.

אהוד ברק: המראה המזעזע של תחמושת מתפוצצת מעל שברי המסוקים העשנים, שעד לפני רגעים בודדים נשאו את נערינו החיים אל משימותיהם.

אהוד ברק: החפצים האישיים הפזורים לכל עבר וגופותיהם המוטלות לפנינו שורה ארוכה ארוכה, והם אינם נושמים.

אהוד ברק: כל אלה מראות שנישא עמנו בכאב עד אחרון ימינו.

אהוד ברק: המחשבה על מה שחלף בראשם של הטייסים, הלוחמים, בשתיים-שלוש השניות האחרונות לחייהם מקפיאה את הדם; המחשבה על אלפי המשפחות היודעות לכל אורך הלילה הזה שבניהן בלבנון, מחכות לצלצול הטלפון הגואל או לדפיקה בדלת, שלאחריה חורבן הבית שבד' האמות.

אהוד ברק: המחשבה הזאת מעבירה צמרמורת של סיוט בגו, והלב נשבר ושותת.

אהוד ברק: בשעה מרה זו לצה"ל ולמדינת ישראל שוקטות כל המחלוקות – אין שמאל ואין ימין, אין קואליציה ואין אופוזיציה.

אהוד ברק: בשעה מרה זו כולנו צה"ל, כולנו מדינת ישראל.

אהוד ברק: לבנו עם המשפחות השכולות, שהכאב לא יסוף מביתן, ואף מלה איננה יכולה לנחם אותן.

אהוד ברק: הדמעות חונקות את הגרון.

אהוד ברק: ים של דמעות הציף הלילה את מדינת ישראל, בתוכן גם דמעותי שלי.

אהוד ברק: היום הזה אני רוצה לשלוח מכאן יד וכתף לחברי, לשר הביטחון, לרמטכ"ל, למפקד חיל האוויר, לוחמים שבעי קרבות, שעברו הלילה רגעים מהקשים בחייהם.

אהוד ברק: מכאן, מהבית הזה עלינו לזכור, שברגעים האלה ממש עומדים לוחמי צה"ל ברכס הבופור, מגינים על מדינת ישראל ועל אורח חייה; שהלילה הזה עם חשכה יצאו לוחמי חיל רגלים ושריון ואנשי ארטילריה והנדסה ומודיעין אל משימותיהם באזור הביטחון.

אהוד ברק: הם מחכים מכולנו, שבלי סדק, בלי מחלוקת ובלי היסוס נגבה אותם במאבק הזה ובדרך הזאת.

אהוד ברק: ברכת הבית הזה, כולו, אני משוכנע, שלוחה היום גם אליהם.

אהוד ברק: זהו רגע של כאב קורע ומרסק, אבל זה גם רגע של מבחן, מבחן עליון לכוח עמידתנו.

אהוד ברק: מראות הזוועה וליל הנדודים והכאב אסור שיטשטשו את אמיתות חיינו.

אהוד ברק: אנחנו במאבק במעלה ההר, מאבק על עצם זכותנו לחיות פה בביטחון ובשלום.

אהוד ברק: והמאבק הזה יוכרע בנחישות, בכוח העמידה, בכוח להמשיך לא רק ברגעי הצלחה אלא גם ברגעים קשים כמו הרגע הזה.

אהוד ברק: רחל, בשירה "כאלה באביב ימותו" כתבה, ואני קורא: "כאלה באביב ימותו,/ אני יודעת זאת,/ חיים יגאו, חיים ירנו/ ברבאות קולות;/ כל הדברים יהיו לפתע/ גלויים למרחוק/ והאדם יבטח באשר/ בהיר נפש כתינוק;/ חידת חיים תהיה מובנת,/ צוקת חיים – קלה.

אהוד ברק: / כאלה באביב ימותו –/ ברכה היא או קללה?

אהוד ברק: " בפתחו של שבוע האבל ולנוכח האתגרים שלפנינו עלינו להתלכד, להתחזק ולהתגבר.

אהוד ברק: לכל אורך דרכנו ניצחנו, כי ידענו להתלכד ברגעי מבחן.

אהוד ברק: זה מה שהיו רוצים הנערים שאיבדו את חייהם הלילה.

אהוד ברק: הבה נהיה ראויים לדרכם בחייהם ובמותם.

אהוד ברק: יתגדל ויתקדש שמה רבא.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: דבר שר הביטחון, בבקשה.

יצחק מרדכי: כבוד נשיא המדינה, אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי הבית, בשעה זו שבה מאוחד הבית הזה כולו באבל וביגון עם כל בית ישראל, נוקשות חוליות המודיעים של צה"ל על דלתותיהן של אחרונות המשפחות שאיבדו את יקיריהן באסון הנורא שפקד אותנו אמש ומביאות להן את המרה והקשה שבהודעות.

יצחק מרדכי: בשעה קשה זו, זמן קצר לפני שיעברו הארונות לפנינו, ובטרם נלווה את בנינו הלוחמים בדרכם האחרונה, מאוחד עם ישראל כולו בתחושה קשה, קשה, של יגון.

יצחק מרדכי: עם שלם עומד היום ודומע.

יצחק מרדכי: אסון המסוקים, שהתרגש עלינו אמש בגליל העליון, הוא החמור, הקשה והכואב שידע צבא-הגנה לישראל מאז הקמתו, לפני כמעט יובל שנים.

יצחק מרדכי: 73 לוחמים, מטובי בניה של הארץ הטובה הזו, שהיו בדרכם אל מוצבי צה"ל, לפעילות מבצעית בדרום-לבנון, למלא את משימתם להגנת יישובי הצפון, נספו באסון הכבד הזה.

יצחק מרדכי: היו אלה הטובים שבחבורה, אלה שבחרו בדרך הקשה ובשירות משמעותי, כל אחד ביחידתו ובתפקידו, אלה שהלכו קדימה לגזרה הקשה והתובענית ביותר שבה אנו מתמודדים היום – גזרת הלבנון.

יצחק מרדכי: מערכת הביטחון וצבא-הגנה לישראל מבכים את מותם ומרכינים ראש לזכרם.

יצחק מרדכי: בשם הבית כולו, אני פונה למשפחות השכולות: הלב נחמץ ודואב.

יצחק מרדכי: יקרים אתם לנו עד מאוד.

יצחק מרדכי: אנו מאמצים אתכם בחום אל לוח לבנו, היום ולתמיד.

יצחק מרדכי: מבקש אני להעביר מכאן, ממשכן הכנסת בירושלים, בירת הנצח של עם ישראל, בשם עם ישראל, ממשלת ישראל וכנסת ישראל, ברכת יישר כוח, חזק ואמץ לכלל מפקדי צה"ל וחייליו בדרום-לבנון ובמקום שירותם.

יצחק מרדכי: רוצה אני לומר לכם, היום ובכל יום, מבצעים אתם, כל אחד בתפקידו ובמשימתו, משימת קודש להגנה על מדינת ישראל ועל ביטחון תושביה.

יצחק מרדכי: את המלאכה הזו אתם מבצעים במסגרת צה"ל, צבא העם, וראויים אתם לתמיכתו, לברכתו ולאהבתו של העם כולו.

יצחק מרדכי: אנו בוטחים בכם, מפקדים וחיילים יקרים, אנשי צוות האוויר, אלה אשר ביבשה, באוויר ובים.

יצחק מרדכי: סומכים אנו עליכם, כי למרות הדמעה הניגרת היום ולמרות הגרון החנוק, תמשיכו במשימות שאתם מבצעים אותן בשם כולנו.

יצחק מרדכי: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לבנו היום עם המשפחות השכולות אשר ילוו, בשעות וביממות הקרובות, את יקיריהן למנוחת עולמים.

יצחק מרדכי: משפחות יקרות אלה נגדעו עם משפחת השכול כולה, נתנו את היקר מכול למען ביסוס עצמאותנו במדינת ישראל.

יצחק מרדכי: דלות המלים ואין בפינו נחמה – "אלהים, אל דמי לך אל תחרש ואל תשקט אל".

יצחק מרדכי: אחי הנופלים, בנים יקרים, נזכור אתכם לעד כלוחמים אמיצים, בנים נאמנים לעם ולמדינה, אשר הלכו למשימותיהם ומהן, לצערנו, לא שבו.

יצחק מרדכי: בבוא היום, וישראל ישכון לבטח, נדע כי אתם הייתם חומת המגן לעמנו.

יצחק מרדכי: אתם נתתם את היקר מכול, את חייכם, למען יחיה העם.

יצחק מרדכי: יהי זכרם ברוך.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: כבוד הנשיא.

דן תיכון: נא לקום.

דן תיכון: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאתו של נשיא המדינה מאולם המליאה.

דן תיכון: )

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, הכנסת מבכה את בניה.

דן תיכון: ישיבת האבל הסתיימה.

דן תיכון: תמו דיוני הכנסת השבוע.

דן תיכון: הכנסת תתכנס ביום שני הבא בשעה 16:00.

דן תיכון: ישיבת הכנסת נעולה.

דן תיכון: תודה לכולכם.