ישיבת מליאה, כנסת 14, פרוטוקול מספר 62, 1997-01-16 00:00

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

דן תיכון: היום יום חמישי, ח' בשבט התשנ"ז, 16 בינואר 1997, ישיבת הכנסת פתוחה.

א' האן: כבוד הנשיא! נא לקום.

א' האן: (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

א' האן: )

דן תיכון: חבר הכנסת איתן, בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני פשוט מבקש להבהיר – על סדר-היום מופיעה הודעה מדינית של ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים, אבל מתוך שיחות עם ראש הממשלה ועל דעתו אני מבקש להבהיר, שהנושא שיועמד להצבעה הוא נושא החלטת הממשלה בדבר אישור ההסכם עם הפלשתינים.

דן תיכון: חבר הכנסת לובוצקי, והוא אחרון.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, מזכיר המדינה האמריקני כריסטופר שלח ליאסר ערפאת מכתב מקביל למכתב שהוצג בפני הכנסת.

אלכסנדר לובוצקי: המכתב הזה, ייתכן שהוא בעל משמעות מהותית להסכם, הוא ייחתם במעמד ההסכם, ואני חושב שהוא חלק מהנושא שאנחנו דנים בו.

אלכסנדר לובוצקי: אני מבקש מהיושב-ראש לדרוש מהממשלה להציג אותו בפני הכנסת.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא אומר את הדברים כדי לקנטר.

אלכסנדר לובוצקי: בכוונתי להצביע בעד ההסכם, אבל מן הראוי שחברי הכנסת יהיו מודעים לנושא.

דן תיכון: חבר הכנסת לובוצקי, אני שמעתי.

דן תיכון: גברתי השרה המקשרת, את שמעת?

לימור לבנת: – – –

דן תיכון: אני מבקש שתתקרב לשרה המקשרת ותאמר לה את אשר על לבך באשר למסמך שאתה טוען שלא צורף.

דן תיכון: רק לסדר הדיון, רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת זנדברג.

אליעזר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להצטרף לבקשתו של חבר הכנסת לובוצקי, ואם נמצאים מסמכים נוספים – שכן שמעתי על מכתב נוסף שהופנה על-ידי הנציג הפלשתיני – על מנת למנוע שיבוש ואולי ניסיונות לפגוע בהחלטות של הכנסת באמצעות ערכאות שיפוטיות, אני שב ומבקש, שכל המסמכים כולם יונחו כאן על שולחן הכנסת ויוצגו בפני חברי הכנסת.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אתה באותו עניין?

דן תיכון: לא, אין צורך לחזור.

דן תיכון: אדוני סגן שר החינוך, והוא אחרון.

דן תיכון: בזה אנחנו גמרנו.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, העניין הוא אכן שני המכתבים, אבל להבדיל מחבר הכנסת לובוצקי ומחבר הכנסת זנדברג, אני מבקש לדחות את הדיון עד שיונחו המכתבים על שולחן חברי הכנסת.

דן תיכון: שמעתי.

דן תיכון: רבותי, גברתי השרה המקשרת, אני רוצה להתחיל.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, הממשלה שמעה את ההערות והיא יושבת באולם, והיא בוודאי תמצא – – – גברתי השרה, את רוצה למסור הודעה?

לימור לבנת: ראש הממשלה יתייחס.

דן תיכון: בסדר, ראש הממשלה יתייחס להודעה של חבר הכנסת לובוצקי.

דן תיכון: רבותי חברי הכנסת, נא לשבת.

דן תיכון: רבותי, אנחנו פותחים בדיון – הודעה מדינית של ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים.

דן תיכון: ימסור את ההודעה ראש הממשלה.

דן תיכון: לפני כן – הודעה למזכיר הכנסת בעניין המסמכים.

א' האן: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיע, כי הונח היום על שולחן הכנסת מסמך רשמי מאת דובר מחלקת המדינה האמריקנית ודובר השגרירות בנושא הסכם חברון, הבא להשלים את המסמכים שהונחו אתמול על שולחן הכנסת.

א' האן: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

בנימין אלון: איפה דניס רוס?

בנימין אלון: – – – דיון בכנסת – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בני אלון.

רחבעם זאבי: הממשלה שינתה את דעתה.

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי, אני מבין מה עשוי להיות כאן היום ואני מבקש לא להפריע.

דן תיכון: גברתי, את עולה או מדברת?

דן תיכון: בבקשה.

בנימין אלון: איפה הנציב העליון?

בנימין אלון: איפה דניס רוס?

לימור לבנת: אדוני היושב-ראש, בתגובה על הדברים שהשמיעו כאן חבר הכנסת לובצוקי, חבר הכנסת זנדברג וחבר הכנסת פלד, אני מבקשת להודיע בשם הממשלה – 1.

לימור לבנת: המסמך שהעביר מזכיר המדינה כריסטופר ליאסר ערפאת, כפי שנמסר לממשלה אתמול על-ידי ראש הממשלה, הוא לא נמצא בידינו כי הוא מכתב בין הצדדים.

לימור לבנת: כפי שנמסר אתמול על-ידי ראש הממשלה לממשלה, המכתב הזה זהה למכתב שניתן או נשלח ממזכיר המדינה לראש הממשלה נתניהו, למעט פסקה אחת בסופו, שנוגעת למדינת ישראל ולמחויבות הביטחונית, כמובן, של ארצות-הברית לישראל.

לימור לבנת: אשר למכתב השני שעליו דובר כאן, לא ידוע לנו על שום מכתב מהסוג הזה, ואני – – –

יונה יהב: אז למה הוא לא מתפרסם?

לימור לבנת: סליחה, שני המכתבים – אם ישנם – אחד שידוע שישנו והשני שלא ידוע אם הוא ישנו, שני המכתבים הללו הם מכתבים בין צדדים אחרים להסכם, בין הפלשתינים לאמריקנים ובין האמריקנים לפלשתינים.

יונה יהב: את השני הם מסרבים לפרסם.

דן תיכון: חבר הכנסת יהב, שמענו.

יונה יהב: הם הודיעו הבוקר שהם מסרבים לפרסם כדי לא להביך את הממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת יהב, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

לימור לבנת: חבר הכנסת יהב, אני הייתי שמחה מאוד אם המסמך הזה היה מפורסם, אבל מכיוון שהוא לא בידינו, ממילא לא בידינו אם לפרסם אותו או לא לפרסם אותו.

יונה יהב: בידי האמריקנים – – –

דן תיכון: תודה, הודעה מדינית ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים.

דן תיכון: אדוני ראש הממשלה, בבקשה.

דן תיכון: גברתי שרת התקשורת, אני מבקש.

רענן כהן: אני מעדכן את השרה במה ש – – –

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, חברי הבית, אלה ימים קשים, ימים לא פשוטים.

בנימין נתניהו: כל צעד שאנחנו עושים בעיר האבות, שהיא גם עיר האמהות, הוא קשה.

בנימין נתניהו: גם כשאנחנו נערכים בחברון, איננו יוצאים מחברון, איננו נערכים מחברון.

בנימין נתניהו: גם כשאנחנו נערכים בתוך העיר חברון, אנחנו נוגעים בעצב החשוף של הכרתנו הלאומית, בסלע קיומנו.

בנימין נתניהו: כל מי שמפעם בלבו רגש לאומי, רגש יהודי, לא יכול שלא לחוש את כובד האחריות המוטלת על כתפינו והחובה העילאית לשמור על מורשתנו.

בנימין נתניהו: עם זאת, אדוני היושב-ראש, איננו יכולים להתעלם מן המציאות.

בנימין נתניהו: אני מוכרח להגיד לחברי הבית ולאזרחי ישראל – ירשנו מציאות קשה.

בנימין נתניהו: ההסכמים שנחתמו על-ידי הממשלה הקודמת מחייבים את מדינת ישראל.

יונה יהב: – – –

צבי הנדל: מותר לך לשתוק.

אברהם יחזקאל: קפצת על הירושה הזאת כמוצא שלל רב.

דן תיכון: חבר הכנסת יהב.

דן תיכון: לא לעזור לי, חבר הכנסת הנדל.

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל.

יונה יהב: אתה כבר עושה משהו – – –

דן תיכון: חבר הכנסת יהב, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

בנימין נתניהו: ההסכמים שנחתמו על-ידי הממשלה הקודמת מחייבים את מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אמרנו זאת במערכת הבחירות, אמרנו זאת לאחר מערכת הבחירות, לפני הרכבת הממשלה ואחרי הרכבת הממשלה.

בנימין נתניהו: הסכמי המסגרת שירשנו היו מלאי פרצות.

בנימין נתניהו: אנחנו ביקרנו אותם – ובדין ביקרנו אותם – כי הם לא הביאו בחשבון הראוי את בעיית הביטחון, הם לא הביאו בחשבון את מלוא המשמעות של ההסכמים לביטחוננו הלאומי, הם לא דאגו מספיק לגורלם של המתיישבים ביש"ע, ובכלל זה – לגורלו של היישוב היהודי בחברון.

בנימין נתניהו: זו היתה התוצאה המקופלת בתורה של כתב.

אלי גולדשמידט: אתה כבר ילד גדול.

אלי גולדשמידט: תפסיק להאשים את ההורים כל הזמן.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, אתה רוצה לדבר היום?

אלי גולדשמידט: אני רוצה שהוא יתנהג כמו ראש ממשלה.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת גולדשמידט, אל תהיה לי מטרניך, אל תהיה לי איזה קלאוזביץ.

אלי גולדשמידט: אל תהיה נפוליאון.

בנימין נתניהו: לא, נפוליאון זה אצלכם.

בנימין נתניהו: אל תהיה לי איזה מבין גדול.

בנימין נתניהו: מה אתה מבין בדברים האלה?

בנימין נתניהו: מה, עסקת בזה?

קריאות: – – –

דליה איציק: אתה מבין.

בנימין נתניהו: דליה איציק אינדירה גנדי וגולדה מאיר ביחד.

בנימין נתניהו: כל פעם יש לה מה להגיד.

בנימין נתניהו: יש פה כמה חברי כנסת, אדוני היושב-ראש, אני מוכרח להגיד לך, כמה חברי כנסת וחברת כנסת אחת או שתיים, במיוחד אחת, שתמיד יש לה מה להגיד, היא תמיד יודעת.

דליה איציק: אתה מספק סחורה כל יום.

בנימין נתניהו: יש לה התנסות דיפלומטית עשירה עם ראשי ממשלות, היא מבינה בטרור.

בנימין נתניהו: על מה את מדברת?

בנימין נתניהו: מה את מדברת על דברים שאת לא מבינה בכלל?

דליה איציק: כמוך.

דליה איציק: תראה כמה אתה איש קטן.

בנימין נתניהו: כל פעם יש לה מה להגיד.

בנימין נתניהו: כל פעם ציוץ חדש.

בנימין נתניהו: היא עוד מדברת, עוד פעם ועוד פעם.

דליה איציק: תראה במה אתה מתעסק.

אברהם יחזקאל: למה אתה עצבני, תגיד לי.

בנימין נתניהו: אולי תדברי פעם על מה שאת מבינה, ואולי לא תדברי על מה שאינך מבינה.

אלי גולדשמידט: אתה רוצה "ואליום" או "וובן"?

אלי גולדשמידט: מה אתה רוצה?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: הוא תוקף אותי אישית.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, תפסיקי לחלק את החומר.

אברהם יחזקאל: היא מחלקת את החומר של נתניהו.

דן תיכון: אני יודע, אבל אני רוצה להפנות אותה לתקנון.

דן תיכון: אם היא רוצה להצטרף אל שורות הסדרנים, אנחנו נקבל אותה ברצון.

בנימין נתניהו: אני חושב שזו היתה הצעה קונסטרוקטיבית, אדוני היושב-ראש.

בנימין נתניהו: הצעה טובה מאוד.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת שתחזור בך מייד.

דליה איציק: מה הדבר הזה?

דליה איציק: איזו צורת דיבור זו?

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, אני מבקש ממך לא לחלק חומר באולם המליאה.

אלי גולדשמידט: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, אני מבקש ממך.

אלי גולדשמידט: הוא קרא לי מטרניך.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: ממך הרי אני מצפה למשהו אחר.

זאב בוים: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, לא לעזור לי.

דן תיכון: אינני זקוק.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין נתניהו: אנחנו ירשנו הסכמים קשים.

בנימין נתניהו: זאת המציאות.

בנימין נתניהו: אפשר לנסות להתעלם ממנה.

בנימין נתניהו: אנחנו לא מתעלמים מן המציאות הזאת.

בנימין נתניהו: ההסכמים הללו היו התורה שבכתב, אבל גרועה מהם היתה התורה שבעל-פה, כי לפחות לחלק מהמנהיגות – אינני רוצה לכלול את כולם – חלק מן המנהיגות הקודמת רצתה להשתמש בהסכמים הללו כדי להוביל למטרות וליעדים שהם מסוכנים, בעיני, מטרות הרות אסון לעתידנו.

בנימין נתניהו: אני מוכרח להגיד, שזה היה נכון גם לגבי חברון וגם לגבי הסדרי הקבע, ותיכף אגע בהם.

בנימין נתניהו: לגבי חברון, ירשנו הסכם מסגרת מלא חורים.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להבהיר, שמדובר בהסכם של שניים-שלושה עמודים, שהוא אוסף של הנחיות כלליות.

בנימין נתניהו: זו התורה שבכתב.

בנימין נתניהו: אני גם אומר, שהיתה תורה שבעל-פה.

בנימין נתניהו: חלק, לפחות, ממרכיבי הקואליציה, חלק אחד חשוב, היה לו האומץ והיושר להגיד בגלוי מה היא הכוונה, לאן רוצים להוביל בשלטי חוצות, בשלטים על אוטובוסים – אותו מרכיב של הקואליציה לא הסתיר את דעתו.

בנימין נתניהו: הכוונה היא לעקור את היישוב היהודי בחברון, הכוונה היא להוציא אותו.

בנימין נתניהו: חלק משרי הממשלה הקודמת, שהיו שייכים למפלגת העבודה, לא הסתירו שזו דעתם, שזו גם צריכה להיות מטרת הממשלה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להבהיר את הדברים לא על מנת להתפלמס אלא כדי להבהיר דבר יסודי.

בנימין נתניהו: אנחנו מחויבים להסכמים שבכתב, איננו מחויבים לתורה שבעל-פה.

בנימין נתניהו: התורה שלנו והיעדים שלנו שונים בתכלית.

בנימין נתניהו: איננו רוצים, בעניין חברון, להוציא את היישוב היהודי משם, אנחנו רוצים לשמר אותו ולבסס אותו.

בנימין נתניהו: איננו רוצים להתנתק מחברון, אנחנו רוצים להישאר בחברון.

בנימין נתניהו: לכן, מתוך היעד השונה הזה נגזרים אותם פרטים, אותם סעיפים, אותם מרכיבים שנכנסו והוכנסו להסכם כתוצאה מהמשא-ומתן.

בנימין נתניהו: ההסכם היום הוא הרבה יותר רחב, כמובן, הרבה יותר מפורט.

בנימין נתניהו: אבל הנקודה העיקרית שאני רוצה להבהיר לחברי הבית לגבי מדיניותנו היא, שהיעד השונה שלנו – במקרה זה, להישאר בחברון – הוא שמכתיב את הפרטים בהסכם שלפניכם.

בנימין נתניהו: על כן, מתוך היעד השונה הזה דאגנו לאזורי הפרדה, דאגנו להרחיק את הרובים, דאגנו לנוכחות צה"ל בשטחים השולטים מעל היישוב היהודי ומעל הצירים באמצעות הסיורים המשותפים.

בנימין נתניהו: דאגנו לאבטחה של היישוב היהודי על ידי הרחקת בנייה פלשתינית גבוהה מן המבנים היהודיים, שלא תסכן אותו ושלא תדחוק אותו.

בנימין נתניהו: דאגנו למנגנוני ביטחון משופרים יותר, טובים יותר – גם רבים יותר – בינינו לבין כוחות הביטחון הפלשתיניים, על מנת לאפשר מציאות של ביטחון, מציאות של קיום, מציאות של התפתחות וביסוס ליישוב היהודי.

בנימין נתניהו: על כן, אני יכול לומר בבטחה, ללא ספק – זה הסכם טוב יותר, בטוח יותר, אחראי יותר מזה שקיבלנו.

רחבעם זאבי: גרוע יותר.

בנימין נתניהו: מעל לכול, אני רוצה לפנות לתושבי חברון.

בנימין נתניהו: אני יודע שאתם חרדים ביום הזה.

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לכם, אחים ואחיות, שאנחנו דואגים לכם, שאיננו רואים בכם ספיח זניח, אנחנו רואים בכם אחים יקרים, אנחנו דואגים לכל אחד ואחד מכם.

בנימין נתניהו: איננו רואים בכם 400 יהודים זניחים.

חיים רמון: למה להמשיך לשקר?

דן תיכון: חבר הכנסת רמון, הרי אתה תדבר, תוכל להגיב.

חיים רמון: זה עניין של חיים ומוות.

חיים רמון: כשהוא מדבר עלינו – מילא, אנחנו רגילים לזה.

חיים רמון: אבל שוב לשקר?

אברהם יחזקאל: ילדים חורגים לאלוהים.

בנימין נתניהו: אינני אומר היום, אדוני היושב-ראש, שאין סכנות.

בנימין נתניהו: אינני אומר, שזה הסכם מושלם, הרי זה לא יכול להיות.

בנימין נתניהו: קיבלנו אותו בצורתו הגולמית כבר כהסכם פגום.

בנימין נתניהו: אבל אינני אומר גם שלא פעלנו להרחיק את הסכנות ולצמצם אותן.

בנימין נתניהו: זה מה שעשינו.

בנימין נתניהו: פעלנו, צמצנו, הרחקנו; אבל כל הסכם תלוי, בסופו של דבר, ברצון הטוב של הצדדים החתומים עליו.

בנימין נתניהו: אני קורא מעל הבמה הזאת לפלשתינים ולשכנינו הערבים לתמוך בהסכם ולקיים את כל סעיפיו על מנת שיישמר הביטחון.

בנימין נתניהו: הסכם טוב יותר ובטוח יותר חשוב לשני הצדדים גם יחד, הסכם שלא יישמר וביטחון שיקרוס יהיו גרועים לשני הצדדים גם יחד.

בנימין נתניהו: עד היום היתה חברון משל לנתק, לסכסוך ולאיבה בין פלשתינים לבין ישראלים; עכשיו יש לנו הזדמנות להוכיח שחברון יכולה להיות דוגמה הפוכה של שיתוף פעולה, של חיים יחד – דוגמה לשלום.

בנימין נתניהו: עם החתימה על הסכם חברון, אדוני היושב-ראש, אנחנו יוצאים לדרך גורלית, דרך לא פשוטה, שתכליתה, בסוף המשא-ומתן על הסדר הקבע, להביא שלום עם ביטחון בינינו לבין הפלשתינים.

בנימין נתניהו: אני רוצה לומר שוב לחברי הבית: גם בהסכם הזה, במסגרת הכללית של אוסלו, ירשנו הסכם שלא היה לרוחנו.

בנימין נתניהו: גם כאן ההסכם מתחלק לתורה שבכתב, שהיא ההסכם המחייב, ולתורה שבעל-פה, שלפחות אצל חלק נכבד מהמנהיגות היתה בה כוונה להביא לתוצאות ברורות של נסיגה לקווי 1967, או כמעט עד לקווי 1967, לייסוד מדינה פלשתינית, ואפילו לחלוקת ירושלים.

בנימין נתניהו: אנחנו מחויבים, כמובן, להסכמים הכתובים.

קריאה: הבחירות נגמרו.

בנימין נתניהו: הוכחנו היום שאנחנו ממלאים את התחייבויותינו, אבל היעדים שלנו, אדוני היושב-ראש, שונים.

אלי גולדשמידט: – – – פינקלשטיין כתב את זה?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, מה קורה לך היום?

דן תיכון: אם כל כך קשה לשמוע את זה, אפשר להמתין במסדרון.

אברהם יחזקאל: פינקלשטיין כתב את זה.

בנימין נתניהו: היעדים שלנו, אדוני היושב-ראש, שונים.

בנימין נתניהו: אנחנו משתמשים במרווח שיש לנו בהסכם כדי להשיג את היעדים שלנו: לשמור על אחדותה של ירושלים, להבטיח את מרחבי הביטחון הדרושים להגנת המדינה, לעמוד על זכותם של יהודים להתיישב בארצם, ולהציע לפלשתינים הסדר נאות לשלטון עצמי אבל ללא הסמכויות הריבוניות שיכולות לסכן את מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, זה המנדט ולא אחר שקיבלה הממשלה בראשותי מן הבוחר, ועמו אנחנו הולכים קדימה.

בנימין נתניהו: בדרך הזאת לא רק היעד שונה, אלא הדרך להשגת היעד, הדרך להתקדמות, הדרך לניהול המשא-ומתן גם היא שונה.

בנימין נתניהו: עמדנו על שלושה עיקרים במהלך המשא-ומתן גם על חברון וגם על ההסכם שלאחר חברון.

בנימין נתניהו: הדבר הראשון הוא עקרון ההדדיות.

בנימין נתניהו: הפכנו את עקרון ההדדיות במסמך רשמי לעקרון יסוד של המשך התהליך במשא-ומתן להסדר קבע; עכשיו זה חלק בלתי נפרד של ההסכם.

בנימין נתניהו: שני הצדדים סיכמו ביניהם רשימה של התחייבויות הדדיות והבהירו שמילוי ההתחייבויות של צד אחד תלוי במילוי ההתחייבויות של הצד השני.

בנימין נתניהו: אינני יודע שום פירוש אחר למלה "הסכם".

בנימין נתניהו: הסכם שמחייב רק את הצד הישראלי ושרק הוא נותן והצד הפלשתיני לוקח, איננו הסכם; הסכם ששני הצדדים בו מקבלים על עצמם את ההתחייבות ההדדית למילוי התחייבויות – זהו הסכם.

בנימין נתניהו: מה שיש היום במסמכים שלפני

בנימין נתניהו: כם זה קיבוע ופורמליזציה של עקרון ההדדיות בפעם הראשונה מאז הסכמי אוסלו.

בנימין נתניהו: הדבר השני החשוב שהובהר בצורה ברורה בעקבות הסיכומים והמסמכים שהושגו במהלך המשא-ומתן הזה הוא, שיישום הפריסות מחדש הוא החלטה ישראלית שאיננה תלויה במשא-ומתן עם הפלשתינים, והחלטה זו חייבת להיות מותאמת לשיקולי הביטחון של ישראל כפי שישראל תקבע.

בנימין נתניהו: ישראל היא זו שתגדיר את אזורי הביטחון, אבל לפני כן ישראל היא זו שתקבע את אופי שלוש ההיערכויות מחדש והיקפן, לא רק את הראשונה והשנייה, אלא גם את השלישית.

בנימין נתניהו: זו גם הדרך שבה ארצות-הברית מפרשת את ההסכמים, וזו הבחנה חשובה ביותר.

בנימין נתניהו: עבורנו, עבור כל הבית הזה, צריכה להיות אחדות דעים מוחלטת על החשיבות העילאית בכך שממשלת ישראל תוכל להגדיר לפי הבנתה את צורכי הביטחון של מדינת ישראל ולהיערך בפריסות החדשות לפי הבנה זו.

בנימין נתניהו: הדבר השלישי שהושג – נוסף על ההדדיות ונוסף על קביעה ישראלית של ההיערכויות מחדש – הוא פריסת הזמן.

בנימין נתניהו: פריסת הזמן אינה דבר שעומד בפני עצמו, אלא דבר המאפשר לנו מרווח של תמרון, מרווח של בחינת המציאות, מרווח של בחינת ההדדיות וקיום ההסכמים.

בנימין נתניהו: שלושת הדברים הללו הם שינוי משמעותי ושינוי לטובה לעומת המצב שהיינו בו עד לפני זמן קצר.

בנימין נתניהו: עד לפני חודשים מספר, אדוני היושב-ראש, היינו בתוך מירוץ כמעט בלתי נשלט לקווי 1967; בעוד תשעה חודשים מהיום היינו יכולים למצוא את עצמנו כמעט בגבולות הללו, כשהנושא היחיד שלמעשה עומד על הפרק הוא ירושלים.

בנימין נתניהו: את המצב הזה, אדוני היושב-ראש – אני אומר את זה בכנות וביושר לבב, וכל מי שנמצא פה צריך להסתכל על עצמו, גם האופוזיציה וגם מהקואליציה – שינינו עד היסוד.

בנימין נתניהו: היום ננהל את המשא-ומתן במרווח של זמן, ביכולות ובחופש של תמרון מדיני בדרגות חופש שלא היו לנו, כמובן.

בנימין נתניהו: אנחנו ננהל את המשא-ומתן בזהירות, באחריות, בשיקול דעת.

בנימין נתניהו: אני משוכנע שהיעדים שלנו – של שימור ירושלים, שימור מרחבי הביטחון, שימור יכולתה של ישראל להגן על עצמה והסדר נאות עם הפלשתינים – רוב העם, רוב רובו של העם תומך בהם ובדרך שהצבנו שמקפידה על הדדיות ועל ביטחון.

בנימין נתניהו: אני מאמין, אדוני היושב-ראש, בכל לבי, שזו הדרך היחידה – – –

רחבעם זאבי: איפה ההדדיות, ראש הממשלה?

דן תיכון: חבר הכנסת זאבי, אתה מדבר היום, אז שמור את ההערות האלה.

רחבעם זאבי: יש לי מספיק.

דן תיכון: אני יודע, אני מתאר לעצמי.

דן תיכון: תקבל עוד שתי דקות ואנא הסכת ושמע.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת זאבי, אני רוצה להגיד לך, שמבחינה מעשית – לא בבית-המשפט בהאג, בבית-המשפט של דעת הקהל הבין-לאומית ולא רק הבין-לאומית – היה ידוע ומובן עד לפני זמן קצר שכאילו זו אקסיומה שהדבר היחיד שעומד על הפרק הוא הסכם שבו על ישראל למלא את כל התחייבויותיה והצד השני איננו חייב בדבר, את כל התחייבויותיו שמו בצד.

קריאות: – – –

רן כהן: לא נכון.

חיים רמון: הדבר היחיד – – –

בנימין נתניהו: מה שיש היום בקהילה הבין-לאומית בגושפנקה רשמית – – –

מיכה גולדמן: אני חשבתי שאתה הולך להגיד שאתה מבקש סליחה מיצחק רבין.

בנימין נתניהו: מה שיש היום, זה הסכם שמחייב את שני הצדדים – – –

חיים רמון: ראש הממשלה, אחרי – – –

בנימין נתניהו: עקרון ההדדיות הוא ברור, מוגדר ומקובע.

דן תיכון: חבר הכנסת רמון.

דן תיכון: רבותי, להירגע; גם אתה, חבר הכנסת גולדמן.

מיכה גולדמן: חשבתי שהוא הולך להגיד לחבר הכנסת זאבי: אני מבקש סליחה מיצחק רבין.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אני מבין שחברי הקואליציה נמצאים בסערה, קשה לכם – – –

קריאות: אופוזיציה.

אלי בן-מנחם: היום הקואליציה היא כאן.

בנימין נתניהו: קשה לכם להכיר בכך שכל מה שהשגנו לא השגתם; תגידו: זה אותו הסכם, הכול קוסמטי, אזורי חיץ והפרדה זה קוסמטי, הרחקת הרובים זה קוסמטי, הרחקת הזמן זה קוסמטי, עקרון ההדדיות זה קוסמטי, העובדה שישראל יכולה לקבוע באופן מפורש את היקף הפריסות מחדש זה קוסמטי.

בנימין נתניהו: תשמע, קשה לכם, קשה לכם להיווכח שהממשלה הזאת מובילה ליעד אחר, קשה לכם, אני יודע – –

חיים רמון: – – –

אופיר פינס-פז: אל תריב אתנו.

בנימין נתניהו: – – קשה לכם, תשבו בשקט.

דן תיכון: חברת הכנסת איציק, את רוצה לשבת?

דן תיכון: אני מבקש ממך לשבת, אבל תחליטי פעם אחת היכן את יושבת.

דליה איציק: אני יושבת כאן.

אברהם יחזקאל: לא היינו נותנים לך לקיים חנות של קוסמטיקה.

דן תיכון: חבר הכנסת יחזקאל.

מיכה גולדמן: זאת קוסמטיקה?

מיכה גולדמן: למה חבר הכנסת בגין עבר משולחן הממשלה לכיסא חברי הכנסת?

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן – – –

מיכה גולדמן: – – – ראש הממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן.

בנימין נתניהו: יש בהסכמים הללו, אדוני היושב-ראש, שיפורים חשובים, ויש בהסכמים הללו גם, מבחינתנו, המרווח שבו אנחנו מסיימים את היעד שלנו, שמטרתו להגיע לדבר שאני מאמין שהוא משותף לכל חברי הבית, אני מאמין שרוב רובו של העם תומך בדרך הזאת וייתן לה כתף.

בנימין נתניהו: אני מאמין בכל לבי, שזו הדרך היחידה להשיג את השאיפה של כולנו, והשאיפה של כולנו היא שלום עם ביטחון, שלום לדורות ולא לשנה אחת, שלום לילדינו וגם שלום עם נכדינו, ולאחר שייגמר הוויכוח ולאחר שיתפזרו תמרות העשן והאבק, אני מאמין שאנחנו נשיג את היעדים הללו.

בנימין נתניהו: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי – – –

קריאות: – – –

קריאה: לכו הביתה – – –

דן תיכון: חבר הכנסת אבי יחזקאל, כמה זמן אתה חושב אני צריך להמתין עד שאקרא לך לסדר?

דן תיכון: כמה זמן?

דן תיכון: רבותי, רבותי.

דן תיכון: הנואם הבא – חבר הכנסת אהוד ברק, עשר דקות.

אהוד ברק: למה עשר דקות?

דן תיכון: חבר הכנסת ברק שואל למה עשר דקות?

דן תיכון: מישהו מסיעת העבודה רוצה להשיב לו?

חגי מירום: לא צריך להשיב – – –.

חגי מירום: אני אראה לך שביבי נתניהו, כראש האופוזיציה – – – שלושת-רבעי שעה.

דן תיכון: לא, לא, חבר הכנסת מירום.

דן תיכון: אם אתה רוצה שאני אשיב לך – – –

חגי מירום: אתה תשיב לי – – –

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אם אתה רוצה שאני אשיב – אני מוכן עכשיו.

חגי מירום: למה להיכנס לזה?

חגי מירום: תן לו לדבר.

אהוד ברק: כבוד היושב-ראש, לא צריך.

אהוד ברק: תן לי עוד כמה דקות.

אהוד ברק: הם ייתנו לי.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת מירום.

דן תיכון: חבר הכנסת חגי מירום, כשהנואם יסיים את דבריו הוא יספר לך למה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

אהוד ברק: אתה עוד לא מודד?

דן תיכון: אני לא מוריד לך זמן, אל תדאג; לא תצא מקופח.

דן תיכון: תגיד לחברים שלך, תסביר להם.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת סנה, הנואם מפריע לך?

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, הואל בטובך לשבת.

דן תיכון: אדוני שר החינוך, התרבות והספורט.

דן תיכון: חברת הכנסת דליה איציק, אפשר שתשבי?

דן תיכון: בבקשה.

משה פלד: עד הצהריים היא תסתובב פה ככה.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה, אתה רוצה לשבת?

דן תיכון: חבר הכנסת הירשזון, אתה רוצה לשבת בבקשה?

דן תיכון: חבר הכנסת פורת, אתה רוצה לשבת?

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: חבר הכנסת דהאמשה.

דן תיכון: חבר הכנסת שחל, אפילו שומעים מה שאתה אומר.

קריאה: מה הוא אמר?

משה שחל: – – – היית עומד פה, לא היית שומע את ההערות של היושב-ראש.

דן תיכון: תאמין לי שתמיד שמעתי.

קריאות: – – –

דן תיכון: תאמין לי שתמיד שמעתי וגם קיבלתי.

דן תיכון: אתה יודע שכיבדנו תמיד את ראשי הממשלות.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, תודה על ההערה ברוח טובה – – –

עמנואל זיסמן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת זיסמן.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת ברק.

אהוד ברק: כבוד נשיא המדינה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אכן יום חשוב הוא היום הזה, יום חשוב לך, ראש הממשלה בנימין נתניהו, יום חשוב לבית הזה על כל חלקיו, יום חשוב ללוחמי צה"ל, לאנשי הסתר של כוחות הביטחון, לאנשי משמר הגבול ולשוטרי משטרת ישראל, יום חשוב לאלפי בית ישראל ויום חשוב לתקוות השלום.

אהוד ברק: זהו יום חשוב, משום שחרף הקשיים ומול התנגדות מתוך ממשלתך צועד היום תהליך השלום צעד נוסף והכרחי קדימה.

אהוד ברק: זהו יום חשוב, משום שלראשונה מאז נבחרת לתפקידך לפני כשבעה חודשים, אתה צועד קדימה בתהליך אוסלו מכוח פשרה שקיבלת, תוך הסכמה עם השותף ערפאת ובתיווך וגיבוי אמריקניים ועל אחריותך שלך.

אהוד ברק: הסכמתך לחתום על הסכם חברון ולקבוע מועדים מעודכנים ומוסכמים לשלוש הפעימות של ההיערכויות הנוספות משקפת הבנה של המציאות, עלייה על דרך אוסלו שהתוותה הממשלה הקודמת והכרה בצדקתה.

אהוד ברק: אדוני ראש הממשלה, מהיום אתה מוביל את הסכם אוסלו במעשים ולא רק בדיבורים, על כך אתה ראוי לברכה ועל כך נתונה לך ברכתנו.

אהוד ברק: יתירה מזאת, בכל צעד נוסף שתבצע בכיוון הזה ביושר, באומץ ובאחריות, תלוונה אותך ברכתנו ותמיכתנו כאחת.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זהו גם יום של ניצחון, ניצחון מחנה השלום, ניצחון דרכה של תנועת העבודה, ניצחון היסודות שהניח שמעון פרס, ניצחון מורשתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, האיש שחזונו, אומץ לבו ויושרו הניעו את גלגלי תהליך השלום, את ראשית תהליך היפרדותנו מהשליטה בעם הפלשתיני – –

בנימין אלון: מייסד המדינה הפלשתינית.

אהוד ברק: – – – ואת התמקדותנו בגליל, בנגב ובשכונות.

חגי מירום: המייסד יהיה כבר ביבי.

אהוד ברק: – – ויצחק נרצח, ויצחק נרצח.

אהוד ברק: הוא נרצח רק משום שהעז לפרוץ את הדרך שהיום אתה ראש הממשלה, לאחר שנתפכחת, ממשיך בה, בה ממש.

אהוד ברק: אין ולא יהיה, אדוני ראש הממשלה, יום ראוי מזה להסתכל בו בעיני העם כולו, להצדיע ליצחק רבין, ואם יורשה לי להוסיף – לבקש סליחה – –

בנימין אלון: מייסד המדינה הפלשתינית.

אהוד ברק: – – על כל מה שהוטח ביצחק, זיכרונו לברכה, ובשמעון, ייבדל לחיים ארוכים, בעת שהובילו את תהליך השלום והפיוס ההיסטורי עם הפלשתינים.

צבי הנדל: אהוד, מה עם – – – אברהם יצחק ויעקב – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל – – –

אהוד ברק: ביום הזה – – –

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת בייגה שוחט, לא צריך לעזור לי.

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

חיים רמון: קריאות ביניים לראש הממשלה – – –

חגי מירום: עוד ארבע שנים – – –

דן תיכון: רבותי.

אהוד ברק: ביום הזה, שכל כך חיונית בו המחשת אחדות העם, בהתלכדות מאחורי מדיניות הממשלה ובתמיכה בהסכם, ביום הזה מסרב הלב לדמיין את מהומת האלוהים ומערכת ההסתה שהיה יושב-ראש הליכוד יוזם ומוביל חלילה אילו ממשלה בראשות העבודה היתה מביאה לפני הבית אותו הסכם עצמו שהוא מניח בפנינו היום, וגם על ההבדל הזה ראוי, ראש הממשלה, שתיתן היום את דעתך.

אהוד ברק: אומרים לנו שההסכם מוכיח שרק הליכוד יכול.

אהוד ברק: זו ראייה שטחית.

אהוד ברק: הליכוד לא היה מעולם מסוגל ליזום ולהפעיל את המהלך ההיסטורי של פיוס ישראלי-פלשתיני עקב דבקותו בדוקטרינות דוגמטיות המנותקות מהמציאות.

זאב בוים: עוד מעט תגיד שאתם גם עשיתם את השלום ההיסטורי הראשון עם הערבים?

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

אהוד ברק: אתה מכיר טוב את ההבדל בין השלום הראשון, עם מה ששם ויתרו, לבין השלום הזה, ואני עוד אחזור להבדל הזה.

מיכאל איתן: אתה בעצמך נמנעת בהצבעה על הסכם חברון.

מיכאל איתן: אתה אישית נמנעת.

מיכאל איתן: אז אל תעשה מזה סיפור כזה גדול של הצלחה.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן.

אהוד ברק: מיכאל איתן, אל תדאג, אני יודע – – –

מיכאל איתן: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן, הוא כבר שמע.

אהוד ברק: מיכאל איתן, אני יודע בדיוק במה נמנעתי, ואני אחזור לזה.

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

צבי הנדל: – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: הצביעות הזאת.

אלי בן-מנחם: אתה צבוע.

אלי בן-מנחם: אתה היית צריך לפנות לראש הממשלה.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם.

משה פלד: – – –

דן תיכון: אדוני סגן שר החינוך והתרבות.

חגי מירום: הנדל, מה אתה מגלגל עיניים במהירות אדירה?

דן תיכון: חבר הכנסת מירום, למי זה דרוש?

דן תיכון: הרי זה לא הז'אנר שלך.

חגי מירום: אל תגיד לי מה הז'אנר שלי ומה לא.

דן תיכון: או, אתה כועס.

אהוד ברק: ומשום שהליכוד לא היה מסוגל מעולם ליזום את המהלך ההיסטורי של פיוס ישראלי-פלשתיני, היום הזה לא רק סליחה, גם תודה היה ראוי שתאמר, ראש הממשלה, ליצחק רבין ולשמעון פרס, על החזון, התעוזה והנחישות שהפגינו בייזום תהליך אוסלו, יוזמה המאפשרת לך להמשיך ולנוע על מרכבת השלום.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זהו גם יום של פרידה.

אהוד ברק: חתימת מנהיג הליכוד על ההסכם מהווה ציון דרך.

אהוד ברק: בפעם הראשונה בתולדות התנועה הציונית חותם מנהיג המשתייך לזרם הרוויזיוניסטי על הסכם הכולל נסיגה מיידית משטחים בארץ-ישראל והתחייבות בלתי הפיכה לנסיגות נוספות בעתיד.

זאב בוים: זה לא נכון.

זאב בוים: ז'בוטינסקי גם אמר את זאת.

זאב בוים: אתה לא יודע זאת אפילו.

אהוד ברק: זו האמת.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים.

אהוד ברק: תקרא טוב את ז'בוטינסקי.

אהוד ברק: אין פלא שמועצת יש"ע, חב"ד, מולדת ואפילו יצחק שמיר טוענים שנתניהו בגד בהבטחות שנתן לבוחריו.

אהוד ברק: אבל נתניהו נתן הבטחות מנוגדות וסותרות לבוחריו.

אהוד ברק: אולי עניין של הרגל.

אהוד ברק: לקולות הצפים הבטיח להמשיך בתהליך אוסלו, אבל לחב"ד וליש"ע הבטיח שלא לוותר על שום שטח ושום חלק מחלקי ארץ-ישראל.

אהוד ברק: הפרידה מחזון ארץ-ישראל השלמה איננה פרידה מאהבת ארץ-ישראל.

אהוד ברק: אל לו לאיש מאתנו לשים את עצמו אוהב ארץ-ישראל יותר מאחרים.

אהוד ברק: עמדתנו שלנו, של תנועת העבודה, של מחנה השלום, איננה פרידה מזיקה רוחנית והיסטורית לארץ-ישראל.

אהוד ברק: זוהי עמדה פוליטית, מציאותית, החותרת להיפרד מהשליטה בפלשתינים שחונים פה – אני אומר חונים גם במובן ההלכתי – כבר מאות שנים.

אהוד ברק: קדושת העם וקדושת החיים הן הערכים העליונים, ואין סתירה בינם לבין מדינת ישראל חזקה ובוטחת ברוב שטחה של ארץ-ישראל.

אהוד ברק: אין סתירה בינם לבין פשרה מעמדת כוח וביטחון עצמי עם הפלשתינים, שיגדירו את עמדתם ואת ישותם בהסדר קבע מחוץ לתחום ריבונותנו.

תאופיק חטיב: – – –

אהוד ברק: לא ילמד אותנו אף אחד מהי אחריות לאומית.

אהוד ברק: לא תלמדו אותנו מהם אינטרסים חיוניים.

אהוד ברק: השלום איננו עול שצריך לשלם עבורו בביטחון.

אהוד ברק: השלום הוא חיזוק הביטחון.

אהוד ברק: אנחנו חותרים להיפרדות מהפלשתינים.

אהוד ברק: לא נשלוט בעם אחר, לא באופן ישיר ולא בהתחכמויות.

אהוד ברק: איננו רוצים כאן לא אפרטהייד ולא בוסניה.

אהוד ברק: ירושלים רחבה ומאוחדת בריבונותנו.

אהוד ברק: אין חזרה לגבולות 67'.

אהוד ברק: רוב המתיישבים בריבונותנו גם בהסדר קבע.

אהוד ברק: לא יהיה צבא זר ממערב לירדן.

אהוד ברק: הפלשתינים הם שיגדירו את עצמם מחוץ לריבונות ישראל.

אהוד ברק: אלה הם העקרונות שעליהם הובלנו את ישראל, ואתם הבאנו אותה אל הנקודה שבה קיבלתם אתם את השלטון.

אחמד סעד: אז במה אתה שונה מנתניהו?

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זהו גם יום של חשבון נפש ושל אתגר.

אהוד ברק: את חשבון הנפש המלא של שבעת החודשים הללו לא ראוי לעשות כאן והיום, כשאנחנו מצווים על מיצוי אחדותנו הפנימית.

אהוד ברק: אומר רק זאת: חבל שעקב ההתמהמהות הממושכת ואוסף שגיאות מיותרות גרם ראש הממשלה נזק רב למעמדה האזורי והבין-לאומי של ישראל – –

זאב בוים: הוא ניסה לתקן מה שאתם קלקלתם.

אהוד ברק: – – בזבז נכסים פוליטיים ואסטרטגיים שגובשו על-ידי הממשלה הקודמת – –

זאב בוים: על זה יש לך טענות?

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, עד כאן.

אהוד ברק: – – והוביל לפגיעה קשה בתהליך הנורמליזציה עם העולם הערבי.

אהוד ברק: כל זאת נוסף על חיזוקו של ערפאת והפיכתו ליקיר העולם החופשי כולו.

אהוד ברק: יתירה מזאת: גם היתרונות שמוצא ראש הממשלה בהסכם הזה לעומת קודמו שוליים ומלאכותיים.

אהוד ברק: רובם נכללים בהסכם המקורי – הגבלות בנייה, מניעת נוכחות פלשתינית במערה, מיקום נכון של המשטרות.

אהוד ברק: אחד מהם, עקרון ההדדיות, הוא קביעה מחודשת של דבר המובן מאליו לשני הצדדים.

זאב בוים: לא היה מובן מאליו.

גדעון עזרא: מה עשיתם עם ההדדיות?

דן תיכון: חבר הכנסת זאב בוים.

אהוד ברק: לגבי חלקם, שהם אכן חדשים, ספק בעיני אם תועלתם שווה בנזקם – הכנסת רכב לרחוב השוהאדה וסיורים משותפים שמתרוצצים ב-1H ו-2H, אזור החיץ כולו, עלולים במצב תקרית להוביל לתוספת סיכונים ולא להפחתתם.

אהוד ברק: אולם אודה ואומר, כי אם שינויים אלה, שערכם מוטל בספק בעיני, תורמים לכך שההסכם, שביסודו הוא אותו הסכם, אכן יאושר היום בכנסת, הריני מוכן לתמוך גם בהם.

אהוד ברק: הבה נצא לדרך עם ההסכם כפי שעוצב על-ידך, ראש הממשלה, ובאחריותך שלך.

אהוד ברק: זהו, כאמור, גם יום של אתגר.

אהוד ברק: החשוב באתגרים שלמחרת חתימת ההסכם הוא בנייתה מחדש של מציאות האמון בין ממשלת ישראל לבין הרשות הפלשתינית.

אהוד ברק: ללא אמון הדדי כזה, תהליך השלום יעמוד בפני מהמורות ומוקשים בלתי עבירים.

אהוד ברק: ספק רב בעיני, וזהו מקור דאגתי העיקרי לעתיד, אם הממשלה הזו מסוגלת על-פי הרכבה, על-פי עמדותיה ועל-פי הרכב החלק של הבית שתומך בה לעמוד במשימה כה קשה ומורכבת לנוכח האתגר של המשא-ומתן על הסדר הקבע שניצב בפניה.

אהוד ברק: כאן והיום עלינו להזהיר את ראש הממשלה מפני הפיתוי לנקוט מהלכים פזיזים שמטרתם פיוס וריצוי מתנגדי ההסכם.

אהוד ברק: כל ניסיון לחזור למדיניות של התנחלות פוליטית עתיד לטרפד את תהליך השלום ואת תהליכי הנורמליזציה עם העולם הערבי.

זאב בוים: אתה מתכוון לממשלת אחדות לאומית?

אהוד ברק: ולכם, השרים וחברי הכנסת, מאוכזבי ונבגדי צעדו הנכון הפעם של ראש הממשלה, אומר רק זאת: רכבת השלום יצאה לדרך.

אהוד ברק: בתחנה הזאת – נתניהו עלה לקטר.

אהוד ברק: מבחנו שלו – מבחן האחריות, הרצינות והמנהיגות – עוד לפניו.

אהוד ברק: אין לדעת איך ואם יגיע לתחנה הבאה, אבל לתחנה הזאת – שבה אתם רוצים להישאר – לתחנה הזאת הרכבת כבר לא תחזור.

דן תיכון: לסיים.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתמול בדרכי לכנסת ראיתי על קירות האבן בכניסה לירושלים כתובת מצמררת: "ביבי בוגד".

אהוד ברק: ואני אומר לך, ראש הממשלה, אל תירא ואל תיחת, לא רק משום שהשב"כ מאבטח היום ראש ממשלה בישראל טוב יותר מאי פעם בעבר, אלא משום שאין בפניך ברירה אלא לבחור אחת מן השתיים: לדבוק בעמדות הימין הקיצוני ולהתרסק אל מול סלעי המציאות, או לנוע צעד אחר צעד בעקביות ובאומץ ולאמץ את דרכנו, דרכם של יצחק רבין ושמעון פרס.

אהוד ברק: על משמר מורשתו של יצחק רבין – מורשת האחריות והפיכחון בדרך לביטחון, לשלום – על משמר המורשת הזאת נדרנו נדר לעמוד, ונעמוד יציב כי שם אנחנו עומדים כמו מגדלור על צוק בלב ים, ביום, בליל ובסערה, גם בליל פיגוע.

אהוד ברק: נעמוד גם אם ניוותר זמנית לבד, נעמוד ונורה את הדרך לשלום, כי זו הדרך הנכונה וסופה לנצח.

אהוד ברק: לעולם לא נעמוד על המרפסת כשלמטה בכיכר תבערנה תמונות של ראש ממשלה בישראל.

אהוד ברק: לעולם לא נלך בראש הפגנה כשמאחורינו נישא על כתפיים ארון קבורה שחור ועליו שמו של ראש הממשלה.

אהוד ברק: בכל עת שתצעד לכיוון דרכנו שלנו – לכיוון שלום האמת והביטחון – תמיכתנו וברכתנו תהיינה אתך.

אהוד ברק: בכל עת שתחזור לסורך – ניאבק בך בכל כוחנו כדי לקצר את ימי הממשלה הזאת ולהביא תקווה לישראל.

בנימין אלון: איזו נאמנות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, זהו גם יום של תקווה ליום חדש, לעתיד טוב יותר, תקווה לילדים בני שני העמים, תקווה להוריהם.

אהוד ברק: זהו גם יום תקווה לשרחה מרעי ובתה מנאל – אלמנתו ובתו של אלוף-משנה נביה מרעי, זיכרונו לברכה.

אהוד ברק: לעדי מינץ, לדוד וליעל – אלמנתו וילדיו של סגן-אלוף מאיר מינץ, זיכרונו לברכה.

אהוד ברק: לאורנה אלקד, למיכל ויונתן – אלמנתו וילדיו של סגן-אלוף דוד אלקד, זיכרונו לברכה.

אהוד ברק: שלושתם בכירי קציני צה"ל שנהרגו בחזית של המאבק על שלום עם הפלשתינים.

אהוד ברק: זהו יום של תקווה לאלמנות וליתומים, להורים, לאחיות ולאחים של גיבורי המאבק הזה בכל מערכות הביטחון ושל כל קורבנות הטרור.

צבי הנדל: ואלמנות – שנרצחו אחרי הסכם אוסלו ובגללו...

עוזי לנדאו: מספרן כפול.

אהוד ברק: תקשיב, חבר הכנסת הנדל, תקשיב טוב, ואז תשמע גם את דברי עליהם.

אהוד ברק: מי ייתן ונדע כולנו להיות ראויים לקורבנם, לכאבם ולתקוותם.

אהוד ברק: על חורבן הבית – חבר הכנסת הנדל – נאמר במקורותינו: לא חרבה ירושלים אלא בגלל שנאת חינם, ורק בגלל אהבת חינם היא תיבנה מחדש.

צבי הנדל: אני לא שונא, אבל לא אהבת ערפאת.

אהוד ברק: הבה נלמד כולנו מניסיון עברנו, ובתוך המחלוקות כולן נלמד לשמור על סובלנות – חבר הכנסת הנדל, זה בשבילך – נלמד לשמור על סובלנות, על הקשבה, על פתיחות ועל אחדות הלבבות – –

צבי הנדל: אף אחד לא ילמד אותי סובלנות.

אהוד ברק: זה לא אליך בדרך כלל, זה אליך בהתנהגותך היום.

אהוד ברק: בדרך כלל אתה בסדר.

אהוד ברק: – – ושיתקיים בתוכנו וביחסינו מה שנאמר על תורת ישראל במשלי: "דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום".

אהוד ברק: אם נדע למנוע ריב אחים – – –

משה פלד: איזו סובלנות הוא גילה כלפי פרס.

משה פלד: ראיתי איזו סובלנות הוא גילה כלפי שמעון פרס.

אהוד ברק: חבר הכנסת משה פלד, גם לך מותר לשמוע דברי תורה.

אלי גולדשמידט: סגן השר משה פלד.

חגי מירום: מודי זנדברג ישמח אם תתפטר.

דן תיכון: חבר הכנסת משה פלד.

דן תיכון: רבותי, להירגע.

דן תיכון: נא לסיים.

אהוד ברק: אם נדע למנוע ריב אחים ושנאת חינם – – – חבר הכנסת משה פלד, גם זה קשור להקשבה.

אהוד ברק: אני כבר מסיים.

אהוד ברק: אם נדע למנוע ריב אחים ושנאת חינם, בידינו לגבור על כל המכשולים בדרך אל חוף המבטחים שאני בטוח שכולנו רוצים בו – של ביטחון ושלום, כן יהי רצון.

אהוד ברק: אין לנו אמון בממשלה – – –

סילבן שלום: כמה זמן הוא כבר מדבר?

דן תיכון: הוא כבר גומר.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדמן, אתה עוזר לי?

דן תיכון: תאמין לי שאני אסתדר אתו.

אהוד ברק: אין לנו אמון בממשלה.

אהוד ברק: חבר הכנסת סילבן, אני חשבתי שאתה לא יודע אם יש לנו אמון בממשלה או לא, אז אני פשוט אומר לך.

אהוד ברק: לא הגעתי לפואנטה שמעניינת אותך.

אהוד ברק: אני אסיים מייד לאחר שאני אסביר לחבר הכנסת סילבן שלום את מידת אמוננו בממשלה.

דן תיכון: אתה רוצה שאני אספר מה הלך כאן עם הזמן.

אהוד ברק: אין לנו אמון בממשלה.

יהושע מצא: למה אתה לא מספר – – –

אהוד ברק: חבר הכנסת מצא, תן לי לדבר אל ראש הממשלה; סליחה, השר מצא.

אהוד ברק: אין לנו אמון בממשלה, אין לנו אמון בעומד בראשה, אבל יש לנו אמון בשלום.

אהוד ברק: אנחנו נתמוך בשלום.

אהוד ברק: בבוא הרגע להצביע נרים יד בעד יצחק רבין, בעד השלום.

בנימין אלון: בעד הג'יהאד.

אהוד ברק: היום, אבוי, מאוחר מדי, גם אתם, רובכם, תצביעו בעד יצחק.

אהוד ברק: והוא – יצחק – השלום צוואתו.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: לחבר הכנסת בני בגין הערה לסדר הדיון באשר למסמכים, בבקשה.

א' האן: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאתו של נשיא המדינה.

א' האן: )

דן תיכון: חבר הכנסת בני בגין, בבקשה.

זאב בנימין בגין: כבוד היושב-ראש – – –

דן תיכון: חבר הכנסת הנדל, עכשיו עברת להפריע בצד השני?

קריאה: הוא מתנצל.

דן תיכון: הוא מתנצל.

דן תיכון: הוא יהיה בחוץ עוד רגע.

דן תיכון: בבקשה.

זאב בנימין בגין: אני רואה שחבר הכנסת ברק הצליח להפתיע את חבריו.

זאב בנימין בגין: הם ציפו לנאום אחר.

אלי גולדשמידט: זה הנאום שציפינו לו.

זאב בנימין בגין: אבל הופתעתם.

זאב בנימין בגין: אתם מחבקים ומנשקים אותו כאילו ערך איזה מבצע יוצא מן הכלל.

זאב בנימין בגין: כבר שמענו נאומים כאלה בבית, חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: תדבר אתה.

אלי גולדשמידט: אתה היחיד שמגיע לך הכבוד.

אלי גולדשמידט: שחבר הכנסת פלד ילמד ממך.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט, מה אתך, מה קורה לך היום?

זאב בנימין בגין: אני מציע שתמתן גם את ההתבטאות הזאת.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, יש מחלוקת בבית על הדרך אשר יבור לו.

זאב בנימין בגין: טענתי לפני שנים אחדות, כי כדי להתקדם בדרך אוסלו, בניגוד לדרכים אחרות, צריך כנראה לעצום את העיניים.

זאב בנימין בגין: אני חושב שאין מחלוקת על כך שהבית צריך לקבל החלטה היום בעיניים פקוחות.

זאב בנימין בגין: אני יכול לספר, שאמש, בישיבת הממשלה, הייתי בין אלה אשר תבעו, כי בטרם החלטה יונח על שולחן הממשלה המסמך אשר דובר בו, הוא המסמך שממשלת ארצות-הברית שלחה על-פי הידיעה לאש"ף.

זאב בנימין בגין: חשבתי שלא טוב הדבר ולא סביר שמכתב כזה יישאר בסוד, גם אם נדמה לנו שאומרים לנו בדיוק מה כתוב בו.

זאב בנימין בגין: הצעתי לא התקבלה.

זאב בנימין בגין: נאמר לי שאי-אפשר לקבל מסמך כזה מארצות-הברית.

זאב בנימין בגין: אולם אמש, סמוך לחצות, הוכח, שכאשר הממשלה עומדת בפני ארצות-הברית ותובעת ממנה ואומרת לה: לא יסתיים הדיון אצלנו עד אשר לא יהיה בידינו מסמך מסוים – מסמך מגיע.

זאב בנימין בגין: מן הבוקר אנחנו שומעים שמועות על מסמך מקביל אמריקני אשר ייתכן שהוא סותר את המסמך המצוי בידינו.

זאב בנימין בגין: יש בי תמיהה מסוימת על היכולת לבצע הלכה למעשה, או על המשמעות המציאותית של ההנחה, שממשלת ישראל בעצמה תקבע את שיעורי הנסיגות בשלבים השונים.

זאב בנימין בגין: אינני מדבר על המציאות ברגע זה; אני מדבר על הצורך של כל חברי הבית לדעת את כל העובדות.

זאב בנימין בגין: ועל כן, אדוני היושב-ראש, אני מבקש, שבטרם יסתיים הדיון ובטרם תהיה הצבעה, אתה, אדוני, תמלא את חובתך ותגרום לכך, ותביא לכך שכל המסמכים הקשורים בהחלטת הממשלה ובהחלטת הכנסת יונחו על שולחן הבית.

זאב בנימין בגין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, הדיון מתחיל.

דן תיכון: ראשון הדוברים – חבר הכנסת מאיר שטרית, בבקשה.

דן תיכון: אחריו – חבר הכנסת יוסי ביילין.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, איך בדעתך לנהוג לגבי בקשתו של בני בגין?

דן תיכון: אתה תשמע.

דן תיכון: אני אשלח לך מכתב.

חגי מירום: אני שואל אותך ברצינות.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: שמעתי את שאלתך.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לא לפני הרבה שנים עמדתי כמעט בודד בתוך המפלגה שלי, כמי שלא התנגד לתהליך אוסלו.

מאיר שטרית: לכן אני מבקש בתחילת דברי, אדוני היושב-ראש, להביע הערכה רבה לעמדתו של השר בני בגין; אפילו שאני לא מסכים לה לחלוטין, אני מאוד מכבד את יכולתו להיאבק על עמדתו, לא להירתע, ואם צריך – גם לוותר על כיסאו ולשלם את המחיר על עקרונו זה.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, כאשר חברי התנגדו להסכם אמרתי שאנחנו לא יכולים לסובב את הראש נגד תהליך השלום.

מאיר שטרית: אמרתי שאנחנו לא יכולים לסובב את הראש ולחשוב שהסכם השלום ייעלם; שמוטב לעמוד מולו ומוטב להתמודד אתו ולראות איך מגיעים להסכם בתנאים הטובים ביותר.

מאיר שטרית: הסברתי, שהליכוד אינו יכול לשים את עצמו במפה הפוליטית על הנקודה הקיצונית ביותר, כי אם הוא יעשה את זה, הוא יתאבד פוליטית.

מאיר שטרית: הזהרתי, שאם לפני הבחירות הליכוד לא יודיע לציבור בצורה מפורשת שהוא מכיר בהסכמי השלום וימשיך לקדם את תהליך השלום עם מדינות ערב ועם הפלשתינים, אנחנו נאבד את הבחירות.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, אני שמח להיווכח היום במציאות החדשה.

מאיר שטרית: היום הליכוד מוביל את תהליך השלום.

מאיר שטרית: ראש הממשלה בנימין נתניהו עומד בראשו.

מאיר שטרית: עוד לפני מערכת הבחירות הוא קיבל הכרעה ללכת בתהליך הזה.

מאיר שטרית: לכן אני מתפלא על החברים שמתנגדים, בעיקר על השותפים לקואליציה.

מאיר שטרית: למה אתם מתנגדים?

מאיר שטרית: הרי ראש הממשלה אמר לפני הבחירות, שהוא מכיר בהסכם, שהוא יכבד אותו, שהוא ייפגש עם ערפאת, שהוא יקדם את תהליך השלום.

מאיר שטרית: קווי היסוד של הממשלה אומרים זאת.

מאיר שטרית: לכן אני לא רואה את הסיבה להתנגד היום להסכם, לאחר שנכנסים לממשלה על הרקע הזה.

מאיר שטרית: אני לא שמח, אדוני היושב-ראש, על פינוי חברון.

מאיר שטרית: בכלל, אני לא שמח על פינוי של שום חלק בארץ-ישראל.

מאיר שטרית: אני מאוד דואג למתיישבים בחברון וביהודה ושומרון.

מאיר שטרית: אני מאוד דואג לביטחונם ולמה שיקרה אתם עתה, לאור ההסכם.

מאיר שטרית: אבל, אדוני היושב-ראש, אני דואג יותר לעתיד המדינה ולעתיד ילדינו.

מאיר שטרית: האם לנצח תאכל חרב?

מאיר שטרית: אני אומר, אדוני היושב-ראש: לא ולא.

מאיר שטרית: חובתנו לחפש כל דרך, להפוך כל אבן, לא לחסוך שום מאמץ, לא לחסוך שום משאבים, להפעיל כל ידיד וכל מדינה, להפעיל את כל כוח השכנוע העצמי, כדי להגיע לשלום כולל במזרח התיכון.

מאיר שטרית: יש לעשות זאת בלי לוותר על העוצמה של מדינת ישראל, בלי לוותר על נכונותנו ועל כוננותנו.

מאיר שטרית: אני חושב שאנחנו עושים זאת יום יום.

מאיר שטרית: ואני שואל: רבותי המתנגדים, ממה אתם חוששים?

מאיר שטרית: מה, מדינת ישראל לא חוששת מכל מדינות ערב יחד, אבל חוששים מהפלשתינים?

מאיר שטרית: מה הבהלה הגדולה?

מאיר שטרית: האם אנחנו חוששים משלום?

מאיר שטרית: רבותי, שלום מבטיח את ביטחונה של מדינת ישראל, אם הוא שלום אמת ושלום קבע, לדורות, לא לזמן מסוים.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, צריך לעשות הכול כדי למנוע מלחמה – כל מה שאנחנו יכולים, בלי לחסוך בשום דבר.

מאיר שטרית: אבל אם, חלילה וחס, תיכפה עלינו מלחמה משום שהצד השני ירצה לשבור את הסכם השלום, לפחות נאמר לעצמנו, אנו הפוליטיקאים, הקובעים את ההחלטות במדינה, שעשינו כל מה שאפשר כדי למנוע אותה.

מאיר שטרית: שיהיה לנו לפחות אז הכוח המוסרי והאתי לבקש מהצעירים שלנו לצאת לקרב ולהקריב את חייהם, להשליך נפשם מנגד.

מאיר שטרית: והם יעשו זאת, אם אין לנו ברירה.

מאיר שטרית: אנחנו צריכים לעשות מלחמה רק כאשר אין לנו ברירה.

מאיר שטרית: אני מתפלל, אדוני היושב-ראש, שלעולם לא נידרש עוד למחיר הזה של מלחמה.

מאיר שטרית: ראש הממשלה הביא להסכם השלום חצי עם שלא היה שם קודם, וצריך לזכור את כברת הדרך שהוא עבר, אישית, מהתנגדות מוחלטת להסכם להובלת ההסכם באחריותו שלו.

מאיר שטרית: בדיוק כך קרה עם יצחק רבין, זיכרונו לברכה, מר ביטחון, שגם הוא עבר כברת דרך ושינה עמדה והחליט, אסטרטגית, ללכת לשלום.

מאיר שטרית: עתה, אדוני היושב-ראש, נוצרה הזדמנות היסטורית להגיע לשלום כולל במזרח התיכון עם מדינות ערב ועם הפלשתינים, ואני קורא לראש הממשלה לא להרפות, לא לחשוש, ללכת בדרך הזאת, להביא לשלום קבע עם הפלשתינים ועם מדינות ערב.

מאיר שטרית: אדוני היושב-ראש, חבל שהשר לביטחון פנים יצא.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר משפט אחד, לנוכח הכתובות שאני מתחיל לראות על הקירות – "ביבי בוגד" וכן הלאה.

מאיר שטרית: כבר ראינו את הכתובות האלה, אדוני היושב-ראש.

מאיר שטרית: אני קורא לשלטונות הביטחון: שלא תגידו שלא אמרנו.

מאיר שטרית: אני מתריע: זה מתחיל במלים ויכול להיגמר בכדורים.

מאיר שטרית: אני מציע לא לזלזל בכתובות האלה, אני מציע לחפש את מי שעושים אותן, אני מציע להעמיד אותם לדין, אני מציע לא לזלזל בשום פעולה קיצונית.

עבד-אלוהב דראושה: כמה אנשים דיברו נגד רבין?

מאיר שטרית: אותם אנשים, אין הבדל.

מאיר שטרית: אני חושב שאסור לנו להביא לכך שיהיה לנו, חלילה, עוד רצח בארץ.

מאיר שטרית: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני אומר לראש הממשלה: אדוני ראש הממשלה, אני מאמין שכל הסכם שתביא לכנסת ולמדינה, כל הסכם שלום עם הערבים שתגיע אליו, יזכה לרוב גדול בכנסת ובציבור.

מאיר שטרית: יש לך הזדמנות, אדוני ראש הממשלה, ובדרך העתיד יש לך רק שתי אפשרויות: או לעשות היסטוריה, או, חלילה, להיות היסטוריה.

שמריהו בן-צור: תודה רבה, חבר הכנסת שטרית.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יוסי ביילין, בבקשה.

יוסי ביילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כאילו הכול היה כתוב בתסריט הזה: המועמד מבטיח שלא יוותר, שלא יצא, שלא יממש.

יוסי ביילין: הוא לא מאמין בזה, הסובבים אותו אינם מאמינים בזה, אבל יש מספיק אנשים המאמינים והוא נבחר.

יוסי ביילין: אחר כך הוא לוחץ את היד ויוצא מהעיר ומממש את ההסכם.

יוסי ביילין: המאמינים מתאכזבים, הסובבים מפנים גב, ואז נשארת האופוזיציה ותומכת במועמד שהטעה ופגע ולא הניד עפעף.

יוסי ביילין: תחושה משונה יש לנו ביום הזה, מין עירוב של "אמרנו לכם" ו"צדקנו לאורך כל הדרך" ו"כמה מרחיקי ראות היינו" ו"כיצד היתה אבן מאסו הבונים רק לפני כמה חודשים לראש פינה היום".

יוסי ביילין: ושקר הזכוכית הנשברת ושלוש היריות שעקדו את יצחק.

יוסי ביילין: ושבעת החודשים שחלפו לשווא במחיר מיותר של התרחקות העולם, והחזרת החרם, והקפאת יחסים, והפסקת השקעות, ודם שנשפך, ואובדן אמון והגברת התלות בארצות-הברית של אמריקה.

יוסי ביילין: ועכשיו הסיפורים המגוחכים הללו על הישגים כביכול, על שיפורים כביכול, על שיפוצים כביכול.

יוסי ביילין: הכול בנוי על הנחה נכונה כל כך וצינית כל כך, שמי כבר מכיר את הסכם אוסלו המקורי, מי כבר קרא אותו באמת?

יוסי ביילין: והקלות הבלתי-נסבלת של לספר סיפורי סבתא ולצפות שהעולם אולי יקנה.

יוסי ביילין: והוא קונה.

יוסי ביילין: ויש גם אידיאולוגיה של כזב קדוש אשר משרת את המטרה.

יוסי ביילין: ומה המטרה?

יוסי ביילין: השלטון והכוח ואני ואני ואני.

יוסי ביילין: אנחנו נתמוך היום בהסכם, כי אנחנו מחנה השלום ואנחנו המחנה הלאומי האמיתי.

יוסי ביילין: לא שיטינו בעם הזה ולא סידרנו אותו.

יוסי ביילין: לא נחבור למפחדים מן השלום, לא ננצל את הרגע הזה כדי להפיל ולפגוע, לא נעשה שקר בנפשנו, ונמשיך גם מחר להביט בראי ולא להסמיק מבושה.

יוסי ביילין: אנחנו נתמוך בהסכם אף שאין בו שום שיפור בהשוואה להסכם המקורי, חוץ משינוי אחד לרעה: דחיית מועד הפריסה השלישית.

יוסי ביילין: במקום לקדם את תקופת הביניים, מאריכים אותה; במקום לשים סימני קריאה, מאריכים את סימני השאלה; במקום לקבוע קביעות, נחשוף את עצמנו לתקופה נוספת שבה קיצונים מכאן ומכאן, חסרי לב ומוח מכאן ומכאן, ינסו לפגוע, חלילה, ולהעביר ולטרפד.

יוסי ביילין: אנחנו נתמוך בהסכם אף שהפכתם קשר דו-צדדי וישיר לשיחות עקיפות עם בורר, שיקבע עבורנו מה נכון ומה לא נכון, מהי הפרה ומה איננה הפרה.

יוסי ביילין: בחזרה לשיטה שכל כך לא אהבנו של תלות בגורם שלישי, חביב ככל שיהיה, במקום יחסים ישירים בין שכנים.

יוסי ביילין: אנחנו נתמוך בהסכם, כי אנחנו אחראיים הרבה יותר מן הממשלה שאישרה אותו בעור שיניה.

יוסי ביילין: אנחנו איננו מתנצלים על המשך התהליך.

יוסי ביילין: אנחנו מבינים מהו המחיר הנורא של אי-שלום, ואם השלום יבוא מידיכם, יבורך השלום ויבורכו הידיים.

יוסי ביילין: יש משהו לא נוח בהיותנו רשת הביטחון שלכם, מין שפוטי-שלום כאלה, כלי בידכם לאיים על שותפים קואליציוניים, כלי המבטיח שלא תצטרכו אף פעם לאבד פעימה אם תתקרבו אל השלום.

יוסי ביילין: יש משהו מפתה בדרככם להיות בעד שלום רק כאשר אתה בשלטון, וגם זה בעירבון מוגבל, בתמיכה חלקית ובפנים כואבות.

יוסי ביילין: אבל לא נתפתה.

יוסי ביילין: אני גאה בזה שאני שפוט-שלום, שאני רשת ביטחון, שאפשר לסמוך על כך שאתמוך בהסדר סביר ואתנגד להרפתקה בלתי סבירה.

יוסי ביילין: ועכשיו?

יוסי ביילין: לאחר חברון?

יוסי ביילין: האם חברון היא הרוביקון שלאחריו פתוחה הדרך לרומא, אל נתיב הפריסות הנוספות והסדר הקבע?

יוסי ביילין: או שמא חברון היא המחויבות האחרונה, ולאחריה יחודש עידן התירוצים האין-סופיים, ואיכשהו ניתן יהיה לגרור כך ארבע שנים כמעט ולומר "ברחנו מן התהליך"?

יוסי ביילין: קשה לדעת.

יוסי ביילין: אתם בוודאי אינכם יודעים, שהרי הגעתם לשלטון בלי שום תוואי, בלי שום תוכנית משלכם.

יוסי ביילין: נטלתם את כל מה שהותרנו על השולחן, ואתם הופכים חיקוי לא כל כך מוצלח שלנו.

יוסי ביילין: וכיוון שאתם אינכם יודעים, אנחנו ננסה לדעת.

יוסי ביילין: ממקום מושבנו באופוזיציה נתבע מכם להמשיך וללכת בדרך השלום, לממש את הסדר הביניים ולפנות אל הסדר הקבע ולדעת שיש צורך לדון בכול: בפליטים, ובגבולות, בהסדרי הביטחון, בהתנחלויות ובירושלים; שאי-אפשר לברוח משום נושא, שכל נושא עלול להיות תיבת פנדורה, ויכול גם להיות פתח לשיתוף פעולה בינינו לבין הפלשתינים ולתקווה גדולה ולשינוי חיינו.

יוסי ביילין: אנחנו נהיה שומרי החומות של התהליך וכלבי השמירה שלו ורשת הביטחון של מי שילך בנתיבו.

יוסי ביילין: וכיוון שאנו נחושים מכם ועקביים מכם ומאמינים יותר מכם וציניים פחות מכם, אנחנו גם נצליח.

שמריהו בן-צור: תודה רבה, חבר הכנסת יוסי ביילין.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת אריה דרעי, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת חנן פורת.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבין שבמפלגת העבודה יש היום תחרות, מי ינאם את הנאום הכי יפה.

אריה מכלוף דרעי: לא אשתתף בתחרות הזאת.

יהושע מצא: את הנאום הכי שמח.

אריה מכלוף דרעי: מי הכי שמח.

אריה מכלוף דרעי: תחרות של לחיצות ידיים.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כשהגיע הסכם אוסלו א' לממשלה ולכנסת, סיעת ש"ס על-פי הוראת מורנו ומתווה דרכנו, הרב עובדיה יוסף, נמנעה.

אריה מכלוף דרעי: הסברתי אז את ההימנעות מעל דוכן הכנסת: מצד אחד יש לנו פסק הלכה של הרב עובדיה יוסף, שפיקוח נפש דוחה את כל התורה כולה, ובשביל שלום צריך לעשות ויתורים ואפילו ויתורים כואבים.

אריה מכלוף דרעי: מצד שני, השלום הוא לא אידיאל, הוא לא ייסורי מצפון או נקיפות מצפון על עם שאיבד את ארצו או על יחסי כובש ונכבש, אלא העיקר שעומד מולנו הוא עקרון ארץ-ישראל הקדושה.

אריה מכלוף דרעי: ואין לנו ספק בזכותנו ההיסטורית על כל ארץ-ישראל, על כל גרגיר אדמה בה, קל וחומר כאשר מדובר בחברון.

אריה מכלוף דרעי: מול העיקרון של דם וקדושת האדם פסק הרב עובדיה יוסף, שקדושת האדם עדיפה מקדושת האדמה.

אריה מכלוף דרעי: כאשר הגיע הסכם אוסלו בפעם הראשונה לממשלה ולכנסת, הוא הביא מצד אחד תקווה שסוף סוף תתקיים במדינה ובארץ הזאת העובדה שיושבים יהודים ולא יהודים במקום אחד.

אריה מכלוף דרעי: אין שום אפשרות לקחת מיליון וחצי או 2 מיליוני תושבים לא יהודים, ופשוט להתעלם מכך שהם קיימים כאן.

אריה מכלוף דרעי: יש פתרון של טרנספר.

אריה מכלוף דרעי: איני רוצה להתווכח עליו, אבל אני רוצה להתווכח על המציאות שכרוכה בו.

אריה מכלוף דרעי: זהו אולי חלום של חזון אחרית הימים, אך לא חזון שאפשר לפתור אותו היום.

אריה מכלוף דרעי: כאשר זו המציאות העומדת מולנו, הסכם אוסלו נתן תקווה שסוף סוף אולי יניחו את הטרור ואת החרב, ונתחיל לחיות בשלום, איש באמונתו ואיש במקומו.

אריה מכלוף דרעי: מצד שני, חששנו מאוד מהסדרי הביטחון, ובעיקר מכל מה שנוגע לביטחון המתיישבים ביהודה, שומרון וחבל עזה.

אריה מכלוף דרעי: איך זה יסתדר?

אריה מכלוף דרעי: האם אפשר לסמוך על ארגון שעד לפני זמן מה היה ארגון טרור?

אריה מכלוף דרעי: האם יש לו הכוח לשלוט על אנשיו?

אריה מכלוף דרעי: איך אפשר לחיות במקום כל כך קטן זה ליד זה?

אריה מכלוף דרעי: לכן נמנענו, כדי להביע את חששנו, כאשר הסדרי הביטחון הם הקובעים את המשך התהליך.

אריה מכלוף דרעי: עברו מאז שנים לא רבות, הגיע הסכם אוסלו ב' לכנסת, והצבענו נגד.

אריה מכלוף דרעי: הצבענו נגד בעיקר כיוון שהתחושה שלנו היתה, שהממשלה הקודמת, או לכל הפחות חלקים מן הממשלה הקודמת, נמצאו בריצה לקראת התהליך.

אריה מכלוף דרעי: היתה תחושה שאין שום התחשבות במתיישבים ביהודה, שומרון וחבל עזה.

אריה מכלוף דרעי: המלה "ייבוש" לא באה מהאוויר, זו ציטטה מדברי חלק מהאנשים בקואליציה הקודמת.

אריה מכלוף דרעי: "ייבוש" המתיישבים.

אריה מכלוף דרעי: אני יודע שאלה לא כל מרכיבי הקואליציה, אני יודע שזו לא היתה עמדת השרים בממשלה.

יוסי שריד: או כיבוש או ייבוש.

חיים אורון: – – –

שמריהו בן-צור: אני מבקש לא להפריע לחבר הכנסת אריה דרעי כאשר הוא מדבר על המתיישבים.

אריה מכלוף דרעי: לא אתחרה עם סיעת מרצ בחרוזים ולא בעברית רהוטה.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה ומתוודה שבזה אתם טובים ממני.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר את מה שאני חושב ואת מה שאני מאמין בו, כמו שזכותכם לומר את מה שאתם מאמינים בו.

אריה מכלוף דרעי: זהו יום היסטורי, לטוב או לרע.

אריה מכלוף דרעי: זהו יום שבו נפל דבר בעם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: עם ישראל צופה ושומע, ואני חושב שקריאות ביניים בעת נאום ראש הממשלה לא היו מן החוכמה הגדולה, בעיקר לאחר שהחלטתם לתמוך בהסכם.

אריה מכלוף דרעי: אני לא חושב שצריך היה להעמיד את ראש הממשלה בוויכוחים כאלה, אבל כל אחד ושיקוליו.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב, שהטעות הגדולה ביותר של הממשלה הקודמת, או של חלקים מן הממשלה הקודמת – אבל הקואליציה המשיכה עד הסוף – היא בתחושה שנתנה למתיישבי יהודה, שומרון וחבל עזה שהם לא רצויים, שגם כאשר מגיעים להסדר שלכאורה על הנייר נותן סידורי ביטחון – עושים זאת כמי שכפאו שד.

אריה מכלוף דרעי: הנוח ביותר לממשלה הקודמת היה לו קמו המתיישבים ואמרו: אנחנו עוזבים את המקומות הללו, כי אי-אפשר לחיות בהם.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מבין עד היום את ההיגיון בכך שילדים או מורים ביהודה, שומרון וחבל עזה לא יכלו לקבל אותן הטבות שקיימות בעיירות הפיתוח.

אריה מכלוף דרעי: למה, הם לא בקו העימות?

אריה מכלוף דרעי: מדובר בתקציב קטן מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני לא נכנס לוויכוח על אזורי תעשייה באזורי עדיפות; יכול להיות שפה יש שיקולים כלכליים אחרים.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני לא מבין למה ילדים בני שלוש או ארבע, שהאמהות שלהם עובדות ונוסעות מחוץ ליישוב, אינם יכולים לקבל אותם גני-ילדים ומעונות יום.

אריה מכלוף דרעי: צריך לבטל את האפליה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: מדוע לא נותנים הטבות למורים המלמדים שם?

אריה מכלוף דרעי: מה הרוויחה הממשלה הקודמת מן העניין הזה?

אריה מכלוף דרעי: זו התשדורת שעברה אז: הריצה, החיפזון, לגמור כמה שיותר מהר, לחטוף כמה שיותר מהר, כדי לקבוע עובדות בשטח.

אריה מכלוף דרעי: סכסוכים היסטוריים של 100 שנה לא גומרים ב"זבנג וגמרנו".

אריה מכלוף דרעי: חייבים ללכת צעד אחר צעד.

אריה מכלוף דרעי: היום הוא לא יום שמחה עבורי.

אריה מכלוף דרעי: כאשר אני רואה כאב של מתיישבים, אני לא יכול לשמוח.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יכול לשמוח כאשר אני רואה שיהודים חרדים למקומם.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו חילוקי דעות – אולי אצל אחרים חברון היא גבנון; בהיסטוריה ובאמונה שלנו, חברון היא עיר האבות.

אריה מכלוף דרעי: מי שנוסע כל חודש לחברון, מי שיש לו צרה ונוסע להתפלל במערת-המכפלה, לא יכול לשמוח היום ולומר שהיום הוא יום שמחה.

אריה מכלוף דרעי: נכון שיש היום תקווה שאולי הסכסוך ייגמר, נכון שיש לנו אמונה שאולי לא נשמע יותר על טרור, ונחיה זה ליד זה.

אריה מכלוף דרעי: זה נכון, אבל מצד שני אי-אפשר לתת תחושה – גם אם אתה מאמין פוליטית בעניין – לאלה שמקריבים וחיים שם בתנאים נוראים, שברוך שפטרנו מעונשו של זה.

אריה מכלוף דרעי: זאת הבעיה האמיתית ביותר שהיתה עד כה.

אריה מכלוף דרעי: יש לי טענות והשמעתי את הטענות, על הדרך ועל הצורה של המשא-ומתן, אבל עומדת בפנינו עובדה.

אריה מכלוף דרעי: יכול להיות שאפשר היה לעשות זאת יותר טוב, יכול להיות שאפשר היה לגמור את זה לפני כמה חודשים, יכול להיות שההסכם הזה לא כולו שיפור גדול.

אריה מכלוף דרעי: מאוד לא מוצאות חן בעיני המעורבות וההתחייבויות שהאמריקנים הכניסו להסכם.

אריה מכלוף דרעי: אבל בכל זאת הממשלה הזאת משדרת כלפי התושבים, כלפי המתיישבים, כי עשינו זאת.

אריה מכלוף דרעי: זאת המציאות, חייבים להתמודד, אנחנו עושים זאת בחרדה ובכאב, אבל גם בתקווה להמשך.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לחבר הכנסת יוסי ביילין, שלא נמצא כאן:

אריה מכלוף דרעי: אני לא חושש שזה שוב תרגיל.

אריה מכלוף דרעי: אני משוכנע שהממשלה שקיבלה את ההחלטה אתמול וראש הממשלה יודעים שהם הולכים בדרך סלולה, בדרך שחייבת להימשך.

אריה מכלוף דרעי: חברון היא לא פעולה חד-פעמית.

אריה מכלוף דרעי: נכון שהממשלה הזאת – כך אני משוכנע – תשים יותר לב להדדיות.

אריה מכלוף דרעי: אני שמח על שראש הממשלה קיבל אתמול את תביעתנו במהלך ישיבת הממשלה, והכניס שני דברים חשובים מאוד: 1.

אריה מכלוף דרעי: שהממשלה רואה תנאי חשוב בהדדיות.

אריה מכלוף דרעי: זהו אחד המרכיבים החשובים בהסכם הזה.

אריה מכלוף דרעי: אם הצד השני לא יקיים את ההתחייבויות שלו, לממשלת ישראל תהיה הזכות גם לשקול את המשך התהליך.

 אברהם-בייגה שוחט: זה הרי מובן מאליו.

יוסי שריד: איפה זה מופיע בהסכם?

אריה מכלוף דרעי: זה מופיע בהחלטת הממשלה מאתמול, שהיא חלק מההסכם.

יוסי שריד: זה מופיע בהחלטת הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: זמני קצר, זה לא "פייר", אני מוכן להסביר לך אחר כך.

שמריהו בן-צור: אחרי חבר הכנסת חנן פורת – חבר הכנסת יוסי שריד.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת שריד, בעזרת השם אסביר לך אחר כך מה אני חושב.

אריה מכלוף דרעי: אני מסכים אתך, חבר הכנסת שריד, שזה לא ברור בהסכם, לכן תבענו ודרשנו אתמול, שבהחלטת הממשלה זה יופיע.

אריה מכלוף דרעי: תקרא את נוסח החלטת הממשלה ותראה שהממשלה הכניסה לשם דבר שלא מופיע בהסכם.

יוסי שריד: הממשלה יכולה להכניס מה שהיא רוצה, אבל זה לא ההסכם.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שריד, אני מבקש.

אריה מכלוף דרעי: אסביר לך את זה אחר כך.

זאב בוים: הרב דרעי, איך אתה יכול ליטול את מונופול השלום מיוסי שריד.

אריה מכלוף דרעי: לא אתחרה בו.

חגי מירום: זאביק, אנחנו מוכנים להפריט את השלום.

זאב בוים: אתם לא מוכנים, זאת הבעיה שלכם.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת זאב בוים, סיימת.

שמריהו בן-צור: אתה יושב בין חברי הכנסת של ש"ס ומפריע לחבר כנסת מש"ס.

זאב בוים: אני מחזק אותו.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת זאב בוים, אני מבקש.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת רן כהן.

שמריהו בן-צור: תודה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, את העיקר עוד לא אמרתי, ואומר זאת בקצרה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שבהחלטת הממשלה אתמול נכנס עוד דבר חשוב, והוא לא כתוב בהסכם, חבר הכנסת שריד, אבל הוא כתוב בהחלטת הממשלה, וזכותה של הממשלה להחליט שלאחר הפעימה הראשונה הממשלה תקיים דיון על הסדר הקבע.

אריה מכלוף דרעי: גם את זה ביקשנו.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו רוצים לקראת הפעימה השנייה או השלישית לדעת באופן ברור מה הם הגבולות והעקרונות של הסדר הקבע.

אריה מכלוף דרעי: ופה אני מגיע לנקודה החשובה שאני רוצה לציין.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שבנושא המדיני לפחות אין היום ימין ואין שמאל.

אריה מכלוף דרעי: נכון, יש ימין ויש שמאל פוליטי.

אריה מכלוף דרעי: יש מפלגת העבודה ויש מפלגת הליכוד, שיש להם שיקולים פוליטיים לגיטימיים, וכל אחד רוצה לנהל את המדינה משיקולים פרסונליים יותר מאשר שיקולים אידיאולוגיים.

אריה מכלוף דרעי: אני גם לא חושב שיש הבדל גדול בין מפלגת העבודה לבין מפלגת הליכוד בנושא דת ומדינה, ואני בכוונה מדגיש – מפלגת העבודה ומפלגת הליכוד.

אריה מכלוף דרעי: לאחר שראש הממשלה והממשלה הזאת אימצו באופן עקרוני את הסכמי אוסלו, עם הדגשים אלו או אחרים, זה לא משנה, והדרך פחות או יותר סלולה וידועה; אני חושב שהנכס האסטרטגי ביותר שחשוב לנו היום, יותר מכלי הנשק ויותר מהשטחים אפילו, הוא האחדות בתוכנו, כשאנחנו הולכים למשא-ומתן על הדבר החשוב ביותר לנו מול הפלשתינים, על הסדר הקבע – שם מדובר על ירושלים, על גבולות הביטחון שלנו ועל האופי של המדינה שתהיה; כשאנחנו הולכים למשא-ומתן עם סוריה, אני חושב שמול כל הדברים הללו חייבת להיות אחדות בעם הזה, ואני לא רואה שום סיבה, חוץ משיקולים פרסונליים, חוץ מחשבונות פוליטיים של מועמד זה או אחר, לא לנסח היום קווי יסוד מוסכמים וללכת לממשלת אחדות לאומית.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב, שקווי יסוד ברורים, שלא נחזור לגבולות 1967, שירושלים לא תחולק, ולגבי הפלשתינים – קו היסוד השלישי ללכת עם הפלשתינים בהסכם אוסלו, וכשנגיע להסדר קבע נלך למשאל עם, ולחדש מייד את המשא-ומתן עם סוריה וללכת למשאל עם לפתרון הקבע, וסטטוס-קוו בענייני דת ומדינה – אלה קווי יסוד שלגביהם אין היום חילוקי דעות בין שני צדי הבית.

חגי מירום: עם מה נבוא ביחד לסורים?

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת חגי מירום, אני לא מנהל אתך משא-ומתן עכשיו.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שהזכות והסמכות בידי ראש הממשלה, והוא צריך לעשות את הדבר.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שהיום העם מצפה לכך מאתנו, מכל חברי הבית, ללא שיקולים פוליטיים, ללא שיקולים פרסונליים.

אריה מכלוף דרעי: אין שום סיבה שיהיה קרע בעם, והיום הקרע הולך ומצטמצם בגלל ההחלטה שנתקבלה היום.

אריה מכלוף דרעי: אין שום סיבה שמול היריבים והאויבים שלנו לא נעמוד באחדות מוחלטת וננהל אתם משא-ומתן ונשיג את התוצאות הטובות ביותר לעם ישראל.

אריה מכלוף דרעי: לכן אני פונה אל ראש הממשלה ואל מנהיגי האופוזיציה: קצת אחריות והתעלות מעל שיקולים אישיים, פרסונליים.

אריה מכלוף דרעי: לנו, כמפלגה קטנה, אולי עדיפה ממשלה כזאת.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו גם נוותר ואנחנו מוכנים לוותר על כיבודים.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו חושבים שהמשימות העיקריות שעומדות על הפרק בנושא הסדר הקבע והמשא-ומתן עם סוריה הן כורח השעה והן הנכס האסטרטגי, ובזאת ייבחנו מנהיגי העם אם הם רציניים, או שכל הנאומים שהם נושאים כאן על חוזק השלום וחוזק הביטחון הם רק מן השפה ולחוץ, והשיקולים האישיים, השיקולים הפרסונליים גוברים על השיקולים של אחדות העם.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת חנן פורת, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת יוסי שריד.

קריאה: דרעי, יישר כוח.

חגי מירום: אריה, אחר כך תספר לי עם מה נבוא עם ביבי לסורים.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ביום המר הזה של מסירת עיר האבות לידי זרים, אין את נפשי לא לפולמוס פוליטי, בוודאי לא לקנטור.

חנן פורת: אני מבקש לבטא את אשר עם לבי, ואני מקווה שדברים היוצאים מן הלב ייכנסו אל הלב – אם לא תמיד ללבם של חברי הכנסת, ללבם של אלה שצופים, מאזינים ושומעים.

חנן פורת: במשך חודשים רבים נאבקנו לבל תימסר עיר האבות לידי נוכרים.

חנן פורת: נאבקנו מאבק פוליטי בדרכים שונות, גם בתחכום.

חנן פורת: במשך חודשים ארוכים התפללנו, התפללנו לריבון העולמים: אל תיתן נחלתך לחרפה למשול בם גויים.

האשם מחאמיד: כנראה – – –

חנן פורת: והנה הגענו לשעה הכבדה הזאת, שבאה, כפי שאמר, בצדק, אהוד ברק – עמד מנהיג שמתיימר להיות מנהיג של המחנה הלאומי וחתם במו ידיו עם איש שקופה של שרצים ודמים מאחוריו ושרק לפני חודשים ספורים היתה לו אחריות לפגיעה בחיילינו שלנו; הוא חתם על הנסיגה הזאת והוא לא יוכל, עם כל ההסברים ועם כל ההבנות, לרחוץ עוד בניקיון כפיו.

חנן פורת: אבל, דווקא ביום הזה אני רוצה לומר לכם, ובמיוחד לאהוד ברק כנציג מפלגת העבודה, גם למאיר שטרית ולאחרים ששמענו את דבריהם כאן מטעם הליכוד: חזון ארץ-ישראל לא נסתם עליו הגולל.

חנן פורת: אינני משתמש אפילו בביטוי חזון ארץ-ישראל השלמה.

חנן פורת: הבית הקטן הזה בין הים לירדן, בית אבא, שאליו שבנו במהלך אדיר של הדורות האלה, וב-30 השנה האחרונות זכיתי אני להיות יחד עם חברי מהראשונים מחדשי היישוב היהודי בגוש-עציון, בית אבות שחרב, ואנשי חברון, אחי גיבורי התהילה, ששבו לעיר האבות – כל אלה, מורי ורבותי, אינם מקסם שווא ואינם חלום פורח.

חנן פורת: יש לי מסר אליכם בסגנונו של השיר של נעמי שמר, שנאמר אומנם בסיטואציה אחרת אבל הוא יפה לעניין הזה.

חגי מירום: אל נא תעקור נטוע.

חנן פורת: לא תנצחו אותי כל כך מהר.

חנן פורת: לא תנצחו אותנו כל כך מהר, חגי מירום, שיהיה הדבר ברור, מפני שאנחנו הולכים בכוח מורשת שאינה מתחילה היום ונגמרת מחר, מפני שאנחנו באים מכוחם של אנשים שאומנם בשעה מסוימת היו מיעוט, כלב בן יפונה ויהושע בן נון, מול המרגלים שאמרו: לא נוכל לעלות אל העם כי חזק הוא ממנו, היה בפיהם מסר אחר: עלה נעלה וירשנו אותה, כי יכול נוכל לה.

חנן פורת: אני רוצה לומר לכם, אותם שני מרגלים שהיו מיעוט, באותה שעה גם לא הצליחו לכבוש את לב העם, וכתוצאה מכך נגזרה עלינו גזירה נוראה; ריבון העולמים בעניין זה הוא דמוקרטי לעתים.

חנן פורת: כן, אם העם לא רוצה, אי-אפשר לאנוס את העם.

חנן פורת: זה דבר שאצלנו הוא מופנם, אבל בסופו של דבר הצוחק האחרון הוא הצוחק, וכלב הוא זה שאומר אחרי 40 שנה: ככוחי אז ככוחי עתה.

חנן פורת: לא נשברתי, לא נשחקתי.

חנן פורת: אני אומר את הדברים הללו, כי זה הפרק שאמרתי גם בתפילה אחרת על קברי אבות במערת-המכפלה תמול שלשום.

עבד-אלוהב דראושה: על קבר גולדשטיין הוא היה אתמול.

חנן פורת: חס ושלום, אל תערב טמא וטהור.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת דראושה, ההערה מיותרת.

חנן פורת: הוא לא ממשיך דרכם של אברהם, יצחק ויעקב.

חנן פורת: אמרנו: "כל זאת באתנו, ולא שכחנוך ולא שקרנו בבריתך, לא נסוג אחור לבנו ותט אשרנו מני ארחך, כי דכיתנו במקום תנים ותכס עלינו בצלמות.

חנן פורת: אם שכחנו שם אלוהינו ונפרש כפינו לאל זר, הלא אלוהים יחקר זאת, כי הוא ידע תעלמות לב.

חנן פורת: כי עליך הורגנו כל היום, נחשבנו כצאן טבחה".

חנן פורת: אני רוצה לומר, שאינני רואה את עצמי, חלילה, במציאות של שואה.

חנן פורת: ברוך השם, חזקים אנחנו וכוחנו עמנו בארץ הזאת, ודווקא מתוך עוז נגיע למציאות של שלום.

חנן פורת: דווקא מתוך עוז נגיע עוד למציאות שבה גם יעמדו ערבים אוהבי ישראל ויאמרו: "יעיש ישראל".

חנן פורת: אני רוצה לומר, ובזה לסיים, "לא נסוג אחור לבנו".

חנן פורת: במקום שאין נסיגה של לב, אין גם נסיגה במציאות, אפילו אם יודעים משברים, מעלות ומורדות במישור הפוליטי.

חנן פורת: אנחנו נקום ונבנה, נבנה את חברון, נבנה את מרחביה של ארץ-ישראל, נבנה את הבית הזה.

חנן פורת: לא תנצחו אותי כל כך מהר.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יוסי שריד, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – כבוד השר נתן שרנסקי.

יוסי שריד: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוסי שריד: קשה לדעת מה צריך לומר היום, כי יש יצר לפולמוס, ויש יצר לשער מה היה קורה לו אנחנו היינו מביאים את ההסכם הזה, ויש יצר להביא ציטטות כאלה ואחרות, כהנה וכהנה ציטטים מדברי ראש הממשלה דהיום וראש האופוזיציה דאתמול.

יוסי שריד: אולי פטור בלא כלום אי-אפשר, אבל בכל זאת לא זה העיקר.

יוסי שריד: אפשר גם להעלות השערה מה היה קורה לו היתה בארץ ממשלת ליכוד לאומי.

יוסי שריד: חגי מירום, זה לפי בקשתך, כי לו היתה ממשלת ליכוד לאומי, ספק אפילו אם המסמך הזה, ההסכם הזה היה בא לפנינו, על-פי הניסיון שצברנו במשך השנים של ממשלות כה נרפות של ליכוד לאומי.

יהושע מצא: סיבה טובה היתה, אם כך, להקים אותה.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סיעת מרצ, שעלתה הבוקר על קברו של ראש הממשלה הנרצח, מברכת על הסכם חברון ועל הסכם הפריסה הנוספת, ואנחנו נתמוך בשני ההסכמים ונצביע בעדם.

יוסי שריד: אני מוכרח לומר, שהיינו שם הבוקר, על קברו של ראש הממשלה הנרצח, היינו שם לבדנו.

יוסי שריד: רבים היו צריכים להיות שם הבוקר, בראש ובראשונה ראש הממשלה היה צריך להיות שם ולא ראינו אותו שם, הרבה משרי הממשלה היו צריכים להיות שם הבוקר והם לא היו שם, רבים מחברי הכנסת, וכל אחד יודע בדיוק מי היה צריך להיות שם.

יוסי שריד: היה גשם זלעפות ואיש לא היה שם, ויצחק איננו, והיתה רוח סערה ואיש לא היה שם, ויצחק איננו.

יוסי שריד: ולמרות הכול, סיעת מרצ מחזקת את ידיו של ראש הממשלה במהלכיו האחרונים, כי אנחנו רואים במהלכים האחרונים של ראש הממשלה, מהלכים שיש בהם כדי לקדם את השלום בינינו לבין העם הערבי הפלשתיני.

יוסי שריד: כאשר הקשבתי לראש הממשלה הבוקר שאלתי את עצמי, בפעם המי-יודע-כמה, מה היא בעצם הבעיה העיקרית של הפוליטיקה הישראלית?

יוסי שריד: אני חושב שאליבא דכל חברי הכנסת מכאן ומכאן, מימין ומשמאל, אליבא דכולם זה היה נאום מביך.

יוסי שריד: אתה מצפה שביום כזה ראש ממשלה יישא נאום שיש בו יותר משמעות, יותר התעלות, יותר התרוממות, וזה היה נאום, נאום על גחון.

יוסי שריד: אז הגעתי בפעם המי-יודע-כמה למסקנה, שהבעיה העיקרית של הפוליטיקה הישראלית היא, שאנשים אולי לא אומרים לעצמם את האמת, אבל זה אני לא יכול לדעת.

יוסי שריד: אנשים לא אומרים את האמת.

יוסי שריד: אני משער שבמהלך הדברים אני אומר דברי שבח על ראש הממשלה, והוא ראוי היום לדברי שבח, אבל בכל זאת צריך לשוב ולומר ולהדגיש, שראש הממשלה מתקשה מאוד באמירת דברי אמת.

יוסי שריד: יש לו איזה קושי מובנה.

יוסי שריד: הוא לא אמר דברי אמת על ההסכם הזה, והוא גם לא אמר דברי אמת על מה שנכון לנו.

יוסי שריד: חברות וחברים, ההסכם הזה כבר נחתם, מה שחשוב זה מה עומד לפנינו, מה נכון לנו.

יוסי שריד: אני שואל, האם עדיין יש כאן היום בכנסת ולו חבר כנסת אחד, מימין ומשמאל, מכאן ומכאן, מכל העברים, שמאמין וחושב ומנתח שאפשר להשיג שלום עם סוריה בלי לרדת מרמת הגולן?

יוסי שריד: אפשר להתנגד לזה.

יוסי שריד: יש חבר כנסת אחד כזה?

זאב בוים: שמה?

זאב בוים: יש, יש.

יוסי שריד: הדברים צריכים להיאמר.

יוסי שריד: האם יש חבר כנסת אחד בכל הבית, מכאן ומכאן, ולמה לא נאמר לציבור את האמת, שחושב שאפשר להגיע לפתרון קבע עם העם הערבי הפלשתיני בלי הקמת מדינה פלשתינית?

יוסי שריד: יש אדם אחד כזה כאן בבית?

יוסי שריד: אין.

ראובן ריבלין: בוודאי.

ראובן ריבלין: – – –

יוסי שריד: אפשר להתנגד לזה.

יוסי שריד: אפשר לומר – זה נכון, אז אנחנו לא נגיע להסכם קבע עם הפלשתינים.

יוסי שריד: האם יש אדם אחד כאן בבית, שוב מימין ומשמאל, מכאן ומכאן, מכל העברים, שיודע או חושב שאפשר להמשיך ולנהל את המשא-ומתן עם הפלשתינים בתום לב, בהדדיות, כאשר ממשיכים להקים התנחלויות חדשות?

יוסי שריד: הרי כל אחד יודע שזה בלתי אפשרי.

יוסי שריד: למה לא לומר את האמת?

יוסי שריד: בכל זאת, אתמול, 15 בינואר 1997, ז' בשבט התשנ"ז, היה באמת יום היסטורי.

יוסי שריד: אני יודע שזו הגדרה מאוד שחוקה, אבל מאוד מאוד נכונה.

יוסי שריד: משום שהיא שחוקה אני חושב שאני צריך לנמק אותה.

יוסי שריד: אתמול, יום החתימה, היה יום היסטורי, כי השקפת עולם שלמה של תנועה גדולה התנפצה לרסיסים.

יוסי שריד: בית"ר, חרות והליכוד שרו הרבה שנים את ההמנון שלהם, ואנחנו מכבדים המנונים, שרו והתלהבו, שרו והאמינו: "שתי גדות לירדן, זו שלנו, זו גם כן".

יוסי שריד: ומה נשאר מכל זה?

יוסי שריד: אני אומר לכם, רבותי, מה נשאר מכל זה?

יוסי שריד: נשאר – שתי גדות לירדן, זו לא שלנו, וזו גם כן לא.

יוסי שריד: גם את האמת הזו חייב ראש ממשלה לבוא ולומר.

זאב בוים: בראבו, שמחה לאיד.

יוסי שריד: אין שום שמחה לאיד.

יוסי שריד: אין שום שמחה לאיד.

 אברהם-בייגה שוחט: אין שום שמחה לאיד.

יוסי שריד: אתמול, ז' בשבט התשנ"ז, היה יום היסטורי, כי כאשר השקפת עולם אחת ניגפת, השקפת עולם שנייה מנצחת.

יוסי שריד: התפיסה של חלוקת הארץ, של פשרה, התפיסה הבן-גוריוניסטית במקורה, נחלה אתמול ונוחלת היום ניצחון מוחלט.

יוסי שריד: אתם יודעים שאין לב יותר שלם מלב שבור, ואני אומר היום: אין ארץ-ישראל שלמה יותר מארץ-ישראל מחולקת, כי אז, ורק אז, כאשר ארץ-ישראל מחולקת, ישראל שלמה עם עצמה וישראל שלמה עם הסובבים אותה.

יוסי שריד: אני חושב, שמי שהבין את מה שקרה אתמול, שלשום, היום, הוא באמת השר בני בגין.

יוסי שריד: מצד אחד, אני מתחלחל למחשבה שעדיין מתהלכים בינינו אנשים כה קנאים וכה קיצונים; וכאשר אני שומע את בני בגין, אני מצטמרר.

יוסי שריד: מצד שני, אני חייב לומר שאני מעריץ אדם שקורא את מה שלפניו, שרואה את מה שלפניו, שמבין אל נכון מה שכולכם מבינים, ויודע להסיק את המסקנות, גם את המסקנות האישיות, לא רק את המסקנות הפוליטיות.

יוסי שריד: ואין רבים כאלה בתוכנו.

יוסי שריד: אתמול, ז' בשבט, היה יום היסטורי, כי זה היה היום שבו ניצח יצחק רבין את הקמים עליו לרצוח אותו.

יוסי שריד: לא את האיש יצחק רבין ביקשו לרצוח, כי אם את דרכו.

יוסי שריד: והנה, הדרך נמשכת, ובנימין נתניהו בעצמו ממשיך אותה.

יוסי שריד: ההיסטוריה באמת מתעתעת אם היא מטילה על נתניהו, דווקא עליו, לקיים את צוואתו של יצחק רבין.

יוסי שריד: ההיסטוריה לא רק מתעתעת, ההיסטוריה גם נוקמת, ועכשיו היא נוקמת בבנימין נתניהו על כל מה שעולל ליצחק רבין.

יוסי שריד: מאתמול הסכמי אוסלו הם ההסכמים גם של נתניהו.

יוסי שריד: עד אתמול – וגם את זה הוא היה צריך לומר לנו הבוקר כאן – כפו עליו, על נתניהו, עד שאמר: רוצה אני.

יוסי שריד: מאתמול כבר אין כופים.

יוסי שריד: נתניהו התחייב ללכת בעקבותיו של יצחק רבין מחברון, דרך הפריסה הנוספת ועד הסכם הקבע, תוך ויתור על הרוב המכריע של שטח הגדה המערבית והקמת מדינה פלשתינית.

יוסי שריד: לו אני תחתיך, ראש הממשלה, בלכתך מחר לחתום על ההסכם, הייתי מבקש את העט של יצחק רבין, ובעטו של יצחק רבין הייתי חותם על ההסכם, כי בדמו השפוך של יצחק רבין אתה חותם על ההסכם.

יוסי שריד: הדיו היא דמו של יצחק רבין.

יוסי שריד: אתמול, ז' בשבט, היה יום היסטורי, כי אתמול בפעם הראשונה אולי, ואני מדגיש אולי, נתעלה בנימין נתניהו למדרגה של מנהיגות לאומית.

יוסי שריד: עד אתמול ומאז נבחר הוא שיחק את תפקיד ראש הממשלה.

יוסי שריד: אבל הוא לא מילא את תפקיד ראש הממשלה.

יוסי שריד: ויש הבדל גדול בין שני אלה.

יוסי שריד: מאתמול הוא הפסיק לשחק את תפקיד ראש הממשלה ומהיום הוא מתחיל למלא, אולי, את תפקיד ראש הממשלה.

יוסי שריד: להיות מנהיג לאומי זה לא לתפוס פיקוד בליכוד, ולהיות מנהיג לאומי זה אפילו לא לנצח את שמעון פרס בבחירות.

יוסי שריד: להיות מנהיג לאומי זה לא להתנצח עם האופוזיציה וזה לא להיאבק ביריבים פוליטיים מן המחנה השני.

יוסי שריד: להיות מנהיג לאומי זה להוביל את המחנה שלך בדרך הנכונה, כאשר המחנה שלך מסרב ללכת בדרך הנכונה הזאת.

יוסי שריד: להיות מנהיג לאומי זה להפנות עורף לאידיאולוגיה שהכזיבה ולאמץ גישה חדשה, שמתאימה גם לאילוצי המציאות וגם לצורכי הזמן.

יוסי שריד: להיות מנהיג לאומי זה להעדיף שלום על שלום-בית מעושה, מעושה ומשתק.

יוסי שריד: בנימין נתניהו הוא אולי עכשיו בדרך להיות מנהיג לאומי, והוא יבצר את מנהיגותו אם הוא לא יכחד מעצמו ומאחרים לאן הוא הולך.

יוסי שריד: מארץ-ישראל השלמה הוא בא ואל ארץ-ישראל השלמה הוא כבר לא ישוב.

יוסי שריד: אתמול, ז' בשבט, אם יורשה לי לומר – –

שמריהו בן-צור: אני מבקש לסיים.

יוסי שריד: – – היה גם יום היסטורי למרצ.

יוסי שריד: קודם, בקדנציה שעברה, נעשתה מלאכתנו על-ידי ראשי מפלגת העבודה.

יוסי שריד: עכשיו, בקדנציה הנוכחית, נעשית מלאכתנו, מי היה מאמין, על-ידי ראש הליכוד.

יוסי שריד: זה יום היסטורי, כי אמונות ודעות שלפני 25 שנים היו אמונות ודעות של קומץ אנשים בלבד, הפכו לפני ארבע שנים לאמונות ודעות של חצי העם.

יוסי שריד: אתמול והיום אותן אמונות ודעות הופכות להיות נחלת הכלל, כאשר היוצאים מן הכלל הם עכשיו הקומץ, כי נתהפכו היוצרות.

יוסי שריד: מכיוון שהיושב-ראש מאיץ בי – – –

שמריהו בן-צור: אני לא מאיץ, אני מבקש.

יוסי שריד: מבקש ומאיץ בי.

יוסי שריד: אני רוצה לבוא ולומר עוד משפט אחד אחרון: כדי להיות באמת מנהיג לאומי, ראש הממשלה מוכרח להתחיל ולדבר אמת עם עצמו ואמת עם זולתו.

יוסי שריד: אם הוא לא מגלה את האמת, האי-אמת מגלה אותו.

יוסי שריד: לכן, בכל פעם שהוא יעשה את הדברים הנכונים, כאשר הוא יקדם את המהלכים הנכונים, כאשר הוא ילך בדרך הנכונה, בכיוון הנכון, אל עבר הנסיגה הישראלית מרוב שטחי הגדה המערבית אל עבר המדינה הפלשתינית, אל עבר השלום עם סוריה, שכרוך בסידורי ביטחון, אבל גם בנסיגה ישראלית מרמת-הגולן – בכל פעם שהוא יעשה זאת אנחנו נברך אותו בברכה המסורתית והעממית: היידה ביבי.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: כבוד השר, נתן שרנסקי, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת סאלח סלים.

נתן שרנסקי: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אתמול סיימתי את היום אחרי 12 שעות דיונים בממשלה.

נתן שרנסקי: אבל התחלתי אותו בחברון.

נתן שרנסקי: נסעתי אתמול בבוקר לחברון, כי הרגשתי שדווקא ביום כזה אסור להקל על עצמך.

נתן שרנסקי: חייבים להקשות, חייבים להרגיש את כובד האחריות, את מלוא האחריות שאנחנו לוקחים על עצמנו.

נתן שרנסקי: אמרתי אתמול בממשלה: אין מנצחים, אין מפסידים.

נתן שרנסקי: זה לא יום של ניצחונות.

נתן שרנסקי: זה יום של כובד ראש, יום של אחריות לאומית, יום של חשבון נפש.

נתן שרנסקי: בישיבת ישראל בעלייה החלטנו שבהחלטה גורלית זו כל אחד צריך להיות שלם עם עצמו ועם מצפונו, ולכן נתנו חופש הצבעה לחברי הכנסת מסיעת ישראל בעלייה.

עמיר פרץ: איך זה אפשר להיות בממשלה עם חופש הצבעה?

שמריהו בן-צור: הוא עומד להסביר.

נתן שרנסקי: בישיבת הממשלה אתמול התעקשתי והצעתי להבהיר ולחדד את הכוונות של הממשלה, וכך נעשה.

נתן שרנסקי: היו סעיפים נוספים שאושרו אתמול בממשלה, ובהם הודגשו ההתחייבויות שלנו כלפי היישוב היהודי בחברון.

נתן שרנסקי: שם הודגש שאנחנו, רק ישראל, נגדיר את העומק והרוחב של הנסיגות, או כמו שקוראים להן, פעימות.

נתן שרנסקי: והדבר הכי חשוב מבחינתי הוא שהדגשנו את עקרון ההדדיות.

נתן שרנסקי: אפשר להגיד – ואמרו זאת כמה מהאנשים אתמול – למה להתעקש?

נתן שרנסקי: בסך הכול יש אזכור לכל הדברים האלה בפרוטוקולים, בהסכמים שאנחנו מאשרים ובמכתבים של הנציגים האמריקנים.

נתן שרנסקי: למה להדגיש ולהבליט?

נתן שרנסקי: אני אגיד למה.

נתן שרנסקי: כי יש לנו דוגמה היסטורית.

נתן שרנסקי: לפני 20 שנה נחתם הסכם בין 35 מדינות באירופה ואמריקה – הסכם הלסינקי.

נתן שרנסקי: פעילי זכויות האדם אז ברוסיה, אוקראינה, ליטא, פולין וצ'כיה הרגישו שזו ממש בגידה – בגידה בזכויות שלהם ובגידה בזכויות שלנו.

נתן שרנסקי: כי לפי ההסכם, כל העולם התחייב שברית-המועצות יכולה לשלוט במדינות שהיא כבשה במלחמת העולם השנייה, ותמורת זה יש רק הצהרות על עקרונות של זכויות אדם, רק מלים.

נתן שרנסקי: ואז קמה קבוצת דיסידנטים, פעילי זכויות אדם, והתעקשה על העיקרון של ההדדיות.

נתן שרנסקי: הם אמרו: אין סעיף ראשון בלי סעיף שני.

נתן שרנסקי: הקבוצה לא רק התעקשה על העיקרון של ההדדיות, היא גייסה תמיכה של כל העולם, של כל מנהיגי העולם.

נתן שרנסקי: וכך הפכה מלים שהיו בהצהרה FINAL ACT OF HELSINKI לעול על כתפיה של המעצמה, ואנחנו יודעים מה עשה עול זה למעצמה.

נתן שרנסקי: אם יש לי טענה כלפי הממשלה הקודמת, זו הטענה שהיא לא שמרה על ההיגיון הזה, על התנאי של ההדדיות.

נתן שרנסקי: דווקא הסכם אוסלו התחיל עם הדדיות, התחיל עם מכתב התחייבות מצד אחד ומכתב התחייבות של הצד השני.

נתן שרנסקי: אני הייתי אז חבר בקבוצה "מבט לשלום", קבוצה שייסדו אנשים מהשמאל הקיצוני עד הימין הקיצוני בכוונה יחידה – לשמור על הדדיות.

נתן שרנסקי: ומה שמענו מנציגי הממשלה, ממנהיגי הממשלה?

נתן שרנסקי: שזה לא עניין שלהם, לא חשוב אם ערפאת מבצע עכשיו את ההתחייבות שלו או לא – הכי חשוב להתקדם ולחזק אותו.

נתן שרנסקי: אתמול התעקשנו והחזרנו את העיקרון של ההדדיות למרכז התהליך.

נתן שרנסקי: עכשיו כתוב ברור בהחלטה של אתמול, שזה הבסיס של כל צעד נוסף בהמשך של תהליך השלום.

נתן שרנסקי: בגלל זה היום אני יותר בטוח.

נתן שרנסקי: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת סאלח סלים.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת יהודה הראל.

סאלח סלים: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושב שהיום הוא יום חשוב לעם בישראל, לעם הפלשתיני.

סאלח סלים: זה יום שיצוין כשלב התקדמות בתהליך השלום, יום שיצוין בדרך לנסיגה, לצמצום הכיבוש הישראלי על עם אחר.

סאלח סלים: יום שבא היום, וחבל שבא רק היום, כי אני חושב שהיה כדאי שהיום הזה יבוא עוד לפני 30 שנה, כי הכיבוש נמשך מאז 1967 ועד היום, ולא הביא שום דבר אלא דבר אחד – הרג, שכול, יתמות, שנאה, השפלה לשני הצדדים.

סאלח סלים: הכיבוש הביא להשפלה לצד הפלשתיני.

סאלח סלים: אחרי 30 שנה שבהן אנחנו, נציגי חד"ש, עמדנו פה ואמרנו, שאין מנוס מלהכיר בעם הפלשתיני ובזכויות שלו, כעם כמו כל העמים, ושתהיה לו מדינה משלו – השלב שנעשה היום הוא בדרך הנכונה, אף-על-פי שיש לנו הסתייגויות פה ושם; אבל הוא בדרך הנכונה להקמת המדינה הפלשתינית.

סאלח סלים: אני חושב שהקמת מדינה פלשתינית היא לטובת עם ישראל וגם לטובת העם הפלשתיני, כי שלילת חירות ועצמאות של עם אחר לא תביא לשקט, לא תביא לשלום.

סאלח סלים: כיבוש עם אחר לא יביא לשקט ולא יביא לשלום.

סאלח סלים: רק זכויות של כל האנשים, של שני הצדדים, רק כיבוד של שני הצדדים יביא לשקט.

סאלח סלים: היה אפשר להגיע ליום הזה גם לפני שישה חודשים, אבל אני חושב שראש הממשלה סחב ועיכב את הפריסה בחברון כדי להוכיח לבוחריו שהוא מביא שלום אחר, שלום בטוח יותר, או הסכם בטוח יותר מההסכם שהביאה הממשלה הקודמת.

סאלח סלים: כל אלה שמבינים בדבר אומרים ויודעים, שבהסכם הזה אין דברים משמעותיים השונים מההסכם שהיה לפני שישה חודשים.

סאלח סלים: לכן, כל העיכוב של ששת החודשים רק הוסיף עוד טבח, הוסיף עוד בחורים שנפלו מפני שרוצים להוכיח שזו ממשלה אחרת, מדיניות אחרת וראש ממשלה חדש עם תוכניות חדשות.

סאלח סלים: ישראל עוזבת את חברון, ולצערי הרב משאירה בחברון מזכרת מכוערת, מזכרת שנקראת: ההתנחלות בתוך העיר חברון.

סאלח סלים: כולנו יודעים שהמתנחלים שיושבים בתוך חברון הם לא אנשי שלום, הם לא מעוניינים ביחסים עם הערבים בחברון.

סאלח סלים: הם מעוניינים – ואני ביקרתי שם כמה פעמים וראיתי אותם במו עיני – כל הזמן בחיסול ההסכם הזה; הם מעוניינים בהשפלת הערבים שם.

סאלח סלים: לכן אני מתריע פה – סבלנו לפני שנה מפיגועים של ה"חמאס" וגינינו אותם.

סאלח סלים: אני מתריע היום, שעלינו להיות זהירים מפני פיגועים כאלה מצד הימין הקיצוני הישראלי, שעלול להרוג יהודים כדי להגיד שה"חמאס" הרג יהודים על מנת לסכל את כל ההסכם הזה.

סאלח סלים: אף אחד לא יכול להגיד לי שזה לא ייתכן, כי הרגו ראש ממשלה.

סאלח סלים: הם כן יהרגו יהודים כדי לסכל את ההסכם הזה.

סאלח סלים: לכן חשוב מאוד לשים לב לימין הקיצוני, שעד היום חלקו הגדול מטייל ומסתובב ועושה כל מה שעולה על רוחו.

סאלח סלים: זו הסכנה האמיתית, ועובדה ששמענו שכל שר שהצביע בעד ההסכם, שמו לו שמירה.

סאלח סלים: מה זאת אומרת?

סאלח סלים: אם יש לך דעה אחרת, אתה מאוים ברצח.

סאלח סלים: לאן הגענו?

סאלח סלים: ומצד מי?

סאלח סלים: מהימין הקיצוני.

סאלח סלים: לכן אני חושב שכנסת ישראל היתה עושה טוב לעם ישראל אם היא היתה יוזמת היום הכרה במדינה פלשתינית לעם הפלשתיני.

סאלח סלים: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: תודה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת שמואל הלפרט, נמצא?

שמריהו בן-צור: לא.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת יהודה הראל, בבקשה.

שמריהו בן-צור: אחריו – חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה.

עבד-אלוהב דראושה: נמצא.

משה שחל: ומי אחרי אחריו?

שמריהו בן-צור: אחרי אחריו – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

שמריהו בן-צור: אחרי אחריו – חבר הכנסת משה שחל.

יהודה הראל: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת יוסי שריד, אתה שומע אותי?

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת הראל, אתה מדבר לכולם.

יהודה הראל: פניתי לכולם.

יהודה הראל: אמרת שאתם אלה ההולכים במורשתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שזכרו מלווה אותנו כל כך חזק ביום הזה.

יהודה הראל: אני רוצה להזכיר, שבנאומו האחרון של יצחק רבין מעל הדוכן הזה, לאישור הסכם אוסלו ב', ב-5 באוקטובר 1995, הוא קבע, מצד אחד, שאנו חותרים לפתרון קבע בסכסוך הדמים הבלתי-פוסק בינינו לבין הפלשתינים, ושבחרנו מרצוננו להיות במדינה יהודית אף שיש לנו זכות על כל ארץ-ישראל.

יהודה הראל: עם זה, הוא קבע, שגבולות מדינת ישראל – וזהו הסכם אוסלו כפי שהוא הבין אותו – "גבולות מדינת ישראל לעת פתרון הקבע יהיו מעבר לקווים שהיו קיימים לפני מלחמת ששת הימים.

יהודה הראל: לא נחזור לקווי 4 ביוני".

יהודה הראל: אלה הם עיקרי השינויים, שמי שחפץ ללכת בדרכו של יצחק רבין חייב ללכת בהם, ואלה הם עיקרי השינויים שהוא אמר, לא כולם, כפי שאנו רואים אותם ורוצים אותם בפתרון הקבע.

יהודה הראל: בראש ובראשונה ירושלים המאוחדת, שתכלול גם את מעלה-אדומים, גבעת-זאב, כבירת ישראל בריבונות ישראל; שינויים שיכללו את צירוף גוש-עציון, אפרת, ביתר ויישובים אחרים, שברובם נמצאים ממזרח למה שהיה "הקו הירוק"; הקמת גושי יישובים, והלוואי שיהיו כמותם, כמו גוש-קטיף, גם ביהודה ובשומרון.

יהודה הראל: גבולות הביטחון, אמר יצחק רבין, להגנת מדינת ישראל יוצבו בבקעת-הירדן, בפירוש הנרחב ביותר של המושג הזה.

יהודה הראל: זה לא הביטוי ששמעתי היום מחבר הכנסת ברק: צבא זר לא יעבור את הירדן, אלא, אני חוזר: גבולות הביטחון להגנת מדינת ישראל יוצבו בבקעת-הירדן, בפירוש הנרחב ביותר של המושג הזה.

יהודה הראל: מי שרוצה להתיימר ללכת בדרכו של יצחק רבין ולא לזייף – זוהי דרכו של יצחק רבין בנושא הסדר הקבע.

יוסי שריד: סלח לי שאני אומר לך – – – של יצחק רבין בעניין רמת-הגולן הכרתי יותר טוב מכם.

יהודה הראל: יצא לנו עוד לדבר גם על רמת-הגולן, אבל לא השבת לי על הבקשה, שמי שרוצה, בלי זיוף ובלי גנבת דעת, ללכת בדרכו של יצחק רבין, יזכור שאלה הם דבריו האחרונים בנושא אוסלו ב' מעל הדוכן הזה.

יהודה הראל: הסכם אוסלו ב' הוא, לדעתנו, הסכם שמנוסח לא טוב, לא מבהיר את הנקודות שממשלת ישראל מנסה להבהיר היום.

יהודה הראל: ראש הממשלה הבטיח לנו, שבשלוש הפעימות לא ייגעו בבקעת-הירדן ובגושי ההתיישבות ביהודה ובשומרון.

יהודה הראל: אנחנו יודעים שהוא יצטרך לעמוד במאבק קשה מאוד, שאין קשה ממנו, על גבולות הביטחון, ואנחנו לא בטוחים ביכולת העמידה במאבק הזה.

יהודה הראל: אנחנו נסייע למאבק, אבל כל ממשלה שתפגע בבקעת-הירדן, באזורי הביטחון וההתיישבות, בגושי היישובים; כמו כל ממשלה שלא תצא מריכוזי הפלשתינים, בכלל זה מחברון, שאנחנו, מאז ומעולם, היינו בעד פינויה – לא נוכל להיות בה.

יהודה הראל: תנועת הדרך השלישית כבר הוכיחה שאין לה קושי, כאשר נפגעים העקרונות שלה, לפרוש מקואליציה, מממשלה, ממפלגה, ולשמור על העקרונות.

יהודה הראל: אנחנו מתחייבים בפני מתיישבי בקעת-הירדן וגושי היישובים ביהודה ובשומרון, שלא נשנה את עמדתנו, לא נזייף, ונישאר נאמנים לדברים האלה.

יהודה הראל: תודה.

שמריהו בן-צור: תודה רבה.

שמריהו בן-צור: חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, בבקשה.

עבד-אלוהב דראושה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה הנאום הראשון שלי לאחר שחליתי, לפני כחודשיים, ואני רוצה להודות קודם כול לאל שנתן לי את הכוח לחזור לעבודה שלי, וגם לכל הידידים, ערבים ויהודים, שהתעניינו בשלומי, ביקרו אצלי בבית-החולים, בבית, או התקשרו אלי או שלחו זרי פרחים.

עבד-אלוהב דראושה: אני מודה לכולם, וקודם כול, שוב, אני מודה לאל שנתן לי את הכוח לחזור לעבודה שלי.

עבד-אלוהב דראושה: אני גם שמח שהנאום הראשון שלי בא כדי להביע תמיכה בתהליך השלום, בהסכם חברון, שחתמו עליו ושיוצא לדרך.

עבד-אלוהב דראושה: אנחנו, הרשימה הערבית המאוחדת, המיוצגת בארבעה מנדטים בכנסת, נתעלה על כל החישובים של קואליציה-אופוזיציה, על כל הדברים הקטנוניים של חישובים מפלגתיים כאלה ואחרים, נתמוך בשלום ככוח של שלום.

עבד-אלוהב דראושה: הציבור הערבי במדינת ישראל כולו רוצה בתהליך השלום, ואנחנו, כמייצגים אמיתיים של הציבור הזה, תומכים בהסכם הזה, תומכים בתהליך השלום.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, אני מביע את העמדה של הרשימה שלנו, היום נתמוך בהסכם השלום, נצביע בעדו וגם נתנגד להצעות האי-אמון שיגישו חברי כנסת פנאטים, קיצונים, שהם נגד השלום ורוצים לפגוע בהסכם, רוצים לפגוע בסיכויים של שני העמים להגיע להסכם של שלום.

עבד-אלוהב דראושה: ההסכם הזה, אני לא רוצה להיכנס לפרטיו אבל יש בו שלושה דברים חשובים.

עבד-אלוהב דראושה: הדבר הראשון – שהוא מבוסס על המשך תהליך אוסלו ומאפשר את המשך תהליך השלום באזור כולו.

עבד-אלוהב דראושה: ללא ההסכם הזה לא היה אפשר להתקדם עם שום מדינה ערבית ועם העם הפלשתיני בתהליך השלום.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, ההסכם הזה חיוני מאוד להמשך תהליך השלום.

עבד-אלוהב דראושה: נקודה שנייה, מאוד משמעותית – ההסכם הזה בא לומר, שהאידיאולוגיה של ארץ-ישראל השלמה קורסת, שהימין הישראלי הוא אשר חותם היום על ההסכם עם אש"ף, עם ארגון שחרור פלשתין.

עבד-אלוהב דראושה: זאת אומרת, גם הימין הישראלי מכיר באש"ף, מכיר בעם הפלשתיני וחותם אתו על הסכם שמכיר בזכות הפלשתינים על כברת ארץ, על חלק מהארץ הזאת בין נהר הירדן והים התיכון.

עבד-אלוהב דראושה: זה דבר חשוב מאוד, ואת הדבר הזה צריכים לדעת כל האנשים, שהימין הישראלי מודה ומתוודה ששמו קץ לרעיון האידיוטי, המטופש, של ארץ-ישראל השלמה.

עבד-אלוהב דראושה: אין יותר ארץ-ישראל השלמה.

עבד-אלוהב דראושה: בהסכם עם ירדן אמרנו, ששמו קץ לרעיון המטופש של שתי גדות לירדן.

עבד-אלוהב דראושה: היום, בעצם ההסכמה על הסכם חברון, בחתימת הממשלה והכנסת ובאישורן, זאת אומרת אין יותר אפשרות לאידיאולוגיה המטופשת של ארץ-ישראל השלמה.

עבד-אלוהב דראושה: יש עם אחר, שהוא העם הפלשתיני, שיש לו זכות כאן, במולדת הזאת.

עבד-אלוהב דראושה: הנקודה השלישית היא, שההסכם הזה מקבל תמיכה מסיבית משני העמים – העם היהודי והעם הערבי.

עבד-אלוהב דראושה: אני לא מתכוון רק ליהודים הישראלים או לערבים הפלשתינים, אני מתכוון לכל העולם הערבי ולכל היהודים בעולם.

עבד-אלוהב דראושה: אני מאמין שהרוב המסיבי בשני העמים תומך בהסכם הזה ורוצה במימושו, להוציא חופן של פנאטים קיצוניים שיושבים גם בממשלה, גם בבית הזה, בין המתנחלים ואנשי חב"ד – כל מיני אנשים פנאטים שלא רוצים בשלום.

עבד-אלוהב דראושה: אבל הרוב המסיבי של שני העמים רוצה בשלום.

עבד-אלוהב דראושה: לכן אני מאמין שעם כל הקשיים ההסכם הזה יתבצע.

עבד-אלוהב דראושה: בהערה אחרונה אני רוצה לומר, שצריך לפעול כדי לבנות אמון הדדי בין הרשות הפלשתינית לבין ממשלת ישראל, בין העם הפלשתיני לבין העם במדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: צריך לשאוף לפתרון קבע שיבטיח קץ לכיבושים, קץ להתנחלויות ואת הקמת המדינה הפלשתינית העצמאית בגדה המערבית וברצועת-עזה ובירתה ירושלים המזרחית, שתחיה בשלום ובשיתוף פעולה עם מדינת ישראל.

עבד-אלוהב דראושה: זה הפתרון היחיד שיש לו סיכוי לשגשג.

עבד-אלוהב דראושה: כל מי שחושב שהוא יכול להגיע לפתרון קבע, כמו הרעיונות שדיבר עליהם היום חבר הכנסת אהוד ברק, שאמר: לא לגבולות 1967, לא לפתרון בנושא ירושלים, וכל ה"לאווים" המטופשים הללו – אלה רעיונות שאין להם סיכוי להתקבל.

עבד-אלוהב דראושה: רק עם פתרון שיבטיח הקמת מדינה פלשתינית עצמאית בגדה המערבית וברצועת-עזה וירושלים המזרחית תהיה בירתה יש סיכוי למימוש הסכם של שלום שיבטיח את הזכויות של יהודים ושל ערבים, של ישראל ושל הפלשתינים במדינה הזאת ובאזור הזה.

עבד-אלוהב דראושה: אני מאמין, כמו שהאמנתי תמיד, שנשיג כאן שלום, שאכן יהיה הסכם של שלום בין יהודים לערבים, ואנחנו נוכל לחיות יחד.

עבד-אלוהב דראושה: יהודים וערבים יוכלו לחיות יחד, רק שכל צד צריך לכבד את הזכויות של הצד האחר.

עבד-אלוהב דראושה: ההסכם הזה הוא הסכם מכובד, הסכם של פשרה.

עבד-אלוהב דראושה: לא משנה הוויכוח בין העבודה לבין הליכוד; צריך לנהוג היום ברוחב לב, עם אופקים רחבים, ולראות שאנחנו ממשיכים בתהליך השלום לטובת שני העמים.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, הרשו לי לברך את ראש הממשלה מר בנימין נתניהו ואת ראש הרשות הפלשתינית, נשיא מדינת פלשתין מר יאסר ערפאת, שהשכילו להבין שצריך להמשיך בתהליך השלום.

עבד-אלוהב דראושה: חבל שאיבדנו שישה-שבעה חודשים, אבל כמו שאומרים באנגלית: THAN NEVER, עדיף מאוחר מאשר בלי הסכם, ואני שמח שמגיעים להסכם.

עבד-אלוהב דראושה: לכן, ברשימה הערבית המאוחדת, בכוח של שלום נתמוך בשלום, נתמוך בהסכם ונתנגד להצעות אי-אמון בממשלה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת עבד-אלוהב דראושה, על דבריך.

רפאל אדרי: אנחנו גם שמחים שחזרת לאיתנך.

עבד-אלוהב דראושה: תודה רבה.

רפאל אדרי: אנחנו גם מאושרים שחזרת לפעילות בכנסת ומאחלים לך רפואה שלמה ואריכות ימים.

עבד-אלוהב דראושה: תודה, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת שמואל הלפרט.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהודעה מדינית של ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

רחבעם זאבי: לא, היושב-ראש הבטיח לי בפני כל הכנסת 12 דקות.

רפאל אדרי: הייתי מאפשר לך זאת גם בלי הבטחה.

רחבעם זאבי: לא, אתה תיתן לי עוד שתיים משלך.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, אני לא נמנה עם העצלים ואני אוהב לכתוב את נאומי בעצמי ולתת ביטוי למחשבותי, אבל בזו הפעם מצאתי איש מוכשר ממני שמבטא אותי בכל מלה ובכל תג מהדברים שאמר.

רחבעם זאבי: בלי רשותו אקרא מקצת מדבריו ואגלה את שמו בסוף דברי.

רחבעם זאבי: הוא אמר: ראש הממשלה נקרע בין הבטחת הביטחון לישראלים לבין רצונו לעזור לפלשתינים, ובהחלטתו העדיף לקחת סיכון ולעזור לפלשתינים.

רחבעם זאבי: את מי אתה מייצג – אתה מייצג את מדינת ישראל או את אש"ף?

רחבעם זאבי: ראש הממשלה נקרע בין התחייבותו לעם ובין הבטחותיו לערבים, ובסופו של דבר הוא מחליט לטובת הערבים.

רחבעם זאבי: אדוני ראש הממשלה, אתה נאבק עם מצפונך ובסוף אתה גם מנצח אותו.

רחבעם זאבי: גם במקרה הזה – כמו במקרה עם אש"ף – החלטת שכשיש ברירה בין ביטחון המדינה והאינטרס שלה לבין הדרישות של הצד הערבי, אתה מתקפל בפני הצד הערבי.

רחבעם זאבי: בזמן הרומאים הבינו שכדי לשרוד, כדי לעמוד מול האיומים, הם לא יכולים להרשות לעצמם ראש ממשלה, או אם תרצה מצביא מהסס, מתלבט ונקרע והם החליפו אותו.

רחבעם זאבי: אדוני ראש הממשלה, אם תמשיך כך גם אותך יחליפו.

רחבעם זאבי: לצערי, יש רק דבר אחד שאתה לא נקרע בו ולא מתלבט בו: אתה מוכן בקלות בלתי נסבלת למסור את חברון עיר האבות, למסור את בית-לחם עם קבר רחל, למסור את בית-אל, למסור את כל הדברים המקודשים לעם הזה, שעליהם חלמנו, את דמנו שפכנו עבורם, חזרנו עבורם; אתה פשוט מוכן למסור את זה, אתה לא מתלבט כלל.

רחבעם זאבי: במדיניות שלך אתה מכין לנו מצדה שנייה בצפון תל-אביב, בין "כסית" ל"צוותא".

רחבעם זאבי: אתה מוסר הכול, מוותר על הכול, ובאותה התלבטות שלך אתה בסוף מגיע ללא כלום.

רחבעם זאבי: לא מתאים למנהיג לוותר על קדושות ישראל, לא מתאים למנהיג לוותר על מדינת ישראל, לא מתאים למנהיג לוותר על ביטחון ישראל.

רחבעם זאבי: אני וחברי לא מתלבטים, אנחנו לא מתלבטים כשאנחנו צריכים לבחור בין האינטרס של מדינת היהודים ובין תביעות הערבים, אין לנו שום התלבטות.

רחבעם זאבי: אני ממשיך מדברי אותו כותב אלמוני, לא כל כך אלמוני, מה הוא כתב עבורנו.

רחבעם זאבי: אדוני ראש הממשלה, מי שמפקיר את הערכים המקודשים של עם ישראל, מי שמתלבט בין המחויבות הטבעית וההכרחית לביטחון המדינה לבין איזו מחויבות להסכם נפל שכולם יודעים שכבר לא נשאר ממנו שום דבר, מי שמעדיף את רווחת אויבינו על ביטחון אזרחינו, מישהו כזה אינו יכול להנהיג את העם הזה.

רחבעם זאבי: באתי לידי מסקנה, שרק חלמאים הם האנשים שהאמינו, ועדיין מאמינים, שהאויבים הקיצוניים ביותר של העם היהודי, הרוצחים השפלים ביותר של בנינו ישנו בן-לילה את ייעודם ויהפכו לרודפי שלום.

רחבעם זאבי: באתי למסקנה, שרק חלמאים מזלזלים באזהרותינו ועושים זאת בהתנשאות יהירה מתוך, כביכול, מדיניות נשגבת.

רחבעם זאבי: בכל האזהרות שלנו מזלזלים וזלזלו – שעזה תהפוך למבצר של טרור; שרק חלמאים ירוצו קדימה להקים מבצרי טרור נוספים לעשרות ביהודה ושומרון.

רחבעם זאבי: ראיתי גם שאותם חלמאים ממשיכים קדימה בדרך הכסל שלהם.

רחבעם זאבי: היום הם מטיפים בגלוי להקמת מדינה ערבית בלי שיראו מה שכל ילד רואה, שאותה מדינה ערבית תהפוך לבסיס להתקפות בלתי פוסקות עלינו, התקפות של טרור ואש, של רצח על כל ערינו ועל כל יישובינו.

רחבעם זאבי: באתי למסקנה, שרק חלמאים, חלמאים גמורים, יסכימו למסור את ביטחוננו לידי אותם אויבים אכזריים שקמו עלינו לכלותנו.

רחבעם זאבי: ואומנם, רק חלמאים ישימו כבלים על חיילינו ויאסרו עליהם לפעול כל פעולה בשטח שנמסר לאש"ף ול"חמאס".

רחבעם זאבי: באותה חלמאות אתם ממשיכים להאמין שערפאת הוא שיילחם עבורכם ועבורנו נגד ה"חמאס"?

רחבעם זאבי: אתם מאמינים למעצרים שלו, למשפטים שלו, לפסקי-הדין שלו, לצעדים שהוא כביכול נוקט?

רחבעם זאבי: אני יכול לבשר לך, אדוני ראש הממשלה, יש לו קאדר קבוע של עצורים, יש לו כמה מאות, הוא כולא אותם, מחזיק אותם יום-יומיים ואחר כך משחרר אותם.

רחבעם זאבי: דבר אחד ברור: הם לא יפרקו את ה"חמאס", הם לא ימנעו מה"חמאס" לפגוע ולרצוח יהודים.

רחבעם זאבי: ה"חמאס" וה"פתח" הן תנועות המשלימות זו את זו; זו האמירה האמיתית – משלימות זו את זו במטרה המשותפת להביא לחיסול ההדרגתי של המדינה היהודית.

רחבעם זאבי: שמעתי חלמאות חדשה ראשונה: קודם כול יקימו גדרות, נתבצר ונתגודד מאחורי הגדרות והטרור ייפסק.

רחבעם זאבי: אדוני ראש הממשלה, לא הגדר קובעת, אלא מי ישלוט מעבר לגדר.

רחבעם זאבי: מי יילחם בטרור מעבר לגדר, זאת השאלה.

רחבעם זאבי: הרי כל הכוונה בתפיסה שלכם היא לפנות, לצאת, לתת.

רחבעם זאבי: בזה לא תעצרו את הטרור.

רחבעם זאבי: מול הכישלון, מול החידלון, מול החלמאות, נשארה לה לממשלה הזאת רק טענה אחת שהם טוענים כלפינו.

רחבעם זאבי: הם אומרים: מה היא החלופה שלכם, מה היא התוכנית שלכם, הרי אין לכם תוכנית.

רחבעם זאבי: כלומר, עומדת לה קבוצת חלמאים על הגג, רוצה לקפוץ ולמשוך אחריה עם שלם לריסוק עצמות, והם שואלים אותנו: מה היא החלופה שלכם?

רחבעם זאבי: ובכן, החלופה שלנו היא לא לקפוץ, לא להתאבד, לחיות ולא למות.

רחבעם זאבי: החלופה שלנו, אדוני ראש הממשלה, היא לעשות את ההיפך הגמור ממה שאתם עושים.

רחבעם זאבי: גם אם יש כאן היום, בבית הזה, אנשים שמוכנים להסתלק מן הציונות, שמוכנים להקריב את כל ערכי הנצח של העם היהודי על מזבח של שלום מזויף, הם ייווכחו במהרה לדעת, שהעם הזה לא יפקיר את עתידו בידי עדת חלמאים שאינם רואים דבר ואינם לומדים דבר, כי העם הזה לא חזר לארצו כדי להיות בה קיבוץ קטן ומבוהל המתגודד באיזה גטו צר מוקף גדרות שממנו יפחד לצאת ובתוכו יפחד להתהלך.

רחבעם זאבי: חזרנו הנה כדי להיות עם חופשי בארצנו בכל גבולותיה ומחוזותיה, וכך נהיה.

רחבעם זאבי: אינני יודע מה גדול ממה – החרפה או הטיפשות; חרפת הכניעה או טיפשות האמונה, האמונה העיוורת שלכם בהסכם עם אש"ף ששינה, כביכול, את כוונותיו להשמיד את ישראל.

רחבעם זאבי: העם יפרע מכם את החשבון גם בבחירות הבאות, כשישליכו אתכם מכיסאות השלטון שהשגתם בעורמה ובהבטחות שקר.

רחבעם זאבי: מה שאתם צריכים ללמוד, מה שחייב להיות נר לרגלי כולנו הוא, שהביטחון צריך להישאר בידינו.

רחבעם זאבי: זו הדרך היחידה להדוף טרור היום ולעשות שלום אמת בעתיד.

רחבעם זאבי: הארץ הזאת צריכה להישאר בידינו.

רחבעם זאבי: זו איננה ארץ ערבית, זו ארץ היהודים, ארצו של עם ישראל, עליה חלמנו דורות כה רבים – על הכותל המערבי, על מערת-המכפלה, על קברי אבותינו וגם על קברי אמותינו, על קבר רחל.

רחבעם זאבי: מה הוא ההסדר ביחס לשטחי יהודה ושומרון שרבים מאזרחי המדינה היו מצפים מראש ממשלתם להביא בפניהם?

רחבעם זאבי: הם היו רוצים הסדר שיחזק את הביטחון ולא יחליש אותו; שישאיר חופש פעולה מלא לצה"ל להילחם בטרור בכל מקום ולא יכבול את ידיו; הם היו רוצים הסדר שישאיר את אדמות המדינה, אותן אדמות שהובטחו עוד בתקופת המנדט להתיישבות יהודית צפופה, הסדר שישאיר את אדמות המדינה הללו, שהובטחו לעם היהודי בידיים יהודיות; והסדר שישאיר את השליטה במים, שאין חיים בלעדיהם, בידינו.

רחבעם זאבי: ראש הממשלה הבטיח שהוא לא ידבר עם אש"ף.

רחבעם זאבי: הוא הבטיח זאת לא רק ערב הבחירות ובמהלך הבחירות, הוא הבטיח זאת גם לאחר הבחירות.

רחבעם זאבי: היכן מקופל העבר, איפה טמונים שורשי הסיפור ההיסטורי של עמנו, איפה אם לא בהרי יהודה וירושלים, בחברון בקברי האבות ובבית-לחם בקבר רחל, בתקוע עירו של עמוס ובענתות עירו של ירמיהו, בשילה ובבית-אל שם ניבאו הנביאים, בבית-חורון ובמעלה-לבונה שם נלחמו המכבים – אלה הם נכסי דלא ניידי של העם היהודי.

רחבעם זאבי: אלה הם הנכסים שעליהם לחמנו ועליהם חלמנו במשך אלפי שנות קיומנו כעם.

רחבעם זאבי: אני רוצה להגיד לך – אלה אינם סתם נכסי דלא ניידי, אלה הם נכסי צאן ברזל של עם ישראל, והשאיפה לשוב אליהם והסירוב לוותר על השאיפה הזו הם שהשיבו אותנו לכאן.

רחבעם זאבי: אני אומר: זה לא רק 400 יהודים בחברון, זה 4,000 שנות היסטוריה יהודית שקושרות אותנו לארץ הזאת והחזירו אותנו לארץ הזאת.

רחבעם זאבי: התנ"ך הוא הטאבו שלנו, הוא המנדט שלנו, הוא שטר הבעלות שלנו.

רחבעם זאבי: נכון, קרה בתולדות עמנו שהובסנו ושגורשנו ושכפו עלינו קריעת חבלי מולדת.

רחבעם זאבי: לפעמים נאלצנו – גם בדור הזה – להשלים בלית ברירה עם עובדות מסוימות שקבעו לנו בזמן נתון.

רחבעם זאבי: אבל עוד לא קרה שיהודים ויתרו ברצון, בשמחה ובעליצות על חלקי מולדתם, על הכרה בזכות שלנו על הארץ הזאת.

רחבעם זאבי: הניתוק הזה, הניכור הזה ממורשת ישראל הוא הרקע האמיתי למהלכים שלכם ולהתנהגות שלכם.

רחבעם זאבי: עבורכם חברון היא עיר ערבית.

רחבעם זאבי: יהודה ושומרון הם הגדה המערבית.

רחבעם זאבי: אין פלא שוויתרתם בקלות כל כך מדהימה על לב המולדת.

רחבעם זאבי: אדם אינו מוותר בקלות כזאת ובשמחה כזאת על ארצו ועל ביתו.

רחבעם זאבי: רק מי שמרגיש כפולש זר, גזלן, מתנהג בצורה כזאת.

רחבעם זאבי: רק מי שחש כך מתייחס לארץ אבותיו כאל נכסי דלא ניידי גרידא, כאל נטל שששים להיפטר ממנו.

רחבעם זאבי: וממשיך אותו כותב שכתב את הנאום הגדול הזה: וזאת הסכנה הגדולה ביותר שאני רואה בהסכם הזה.

רחבעם זאבי: אני רוצה להבטיח לכם, אני רואה גם סכנות אחרות, ביטחוניות, אסטרטגיות, מדיניות, הן חמורות מאוד, אבל הסכנה היסודית ביותר שבהסכם הזה היא הפגיעה שפגעתם בחזון, באמונה, בהכרת הזכות.

רחבעם זאבי: עם שאיננו מכיר בזכותו, עם שאיבד את החלום – כיצד ימשיך להגן על קיומו ולהיאבק עליו?

רחבעם זאבי: הוויתור שלכם מרצון על הזכות – – –

רפאל אדרי: אדוני, אני מצטער להפסיק את הנאום המצוין שלך – – –

רחבעם זאבי: אני גומר.

רפאל אדרי: – – – הוא נאום מצוין – – –

רחבעם זאבי: אני גומר עוד מעט.

אלי בן-מנחם: תן לו עוד שתיים-שלוש דקות.

רחבעם זאבי: על חשבון – – –

רפאל אדרי: על חשבונך, אדוני?

רפאל אדרי: בסדר.

רחבעם זאבי: עם שאיבד את החלום, כיצד ימשיך להגן על קיומו ולהיאבק עליו?

רחבעם זאבי: הוויתור שלכם מרצון על הזכות לא ייעצר באיזה קו ירוק מלאכותי.

רחבעם זאבי: אובדן הזכות יתגלגל לירושלים ולקווי 1967 ולקווי 1947.

רחבעם זאבי: מבחינת הלאומנות הערבית והקנאות האסאלמית, קו הוויתורים לא ייעצר אלא בקו הכחול, קו הים התיכון.

רחבעם זאבי: מה תגיד לערפאת ולאחיו שיח' יאסין, מה תגיד להם כשהם יתבעו את המשולש ואת הגליל?

רחבעם זאבי: האם תאמר להם: טוב, אין לנו זכות בבית-אל ובאריאל, אבל יש לנו זכות בטירה ובטייבה?

רחבעם זאבי: זה מה שתגיד להם?

רחבעם זאבי: מה תגיד להם כשהם יתבעו את זכות השיבה ליפו, לעכו ולשיח'-מוניס, שעל חורבותיה עומדת אוניברסיטת תל-אביב?

רחבעם זאבי: זה מה שקרה למדינה היהודית – שראש ממשלה יפגע בזכות הבסיסית של העם היהודי על ארצו?

רחבעם זאבי: אם אין לנו זכות להיות בחברון ובאריאל, אין לנו זכות להיות בשום מקום בארץ-ישראל.

רחבעם זאבי: אבל אתם, בהתנכרות שלכם לזכותנו על הארץ יוצרים את הפריצה שדרכה יבוא שיטפון התביעות הערביות שלא ידעו שובעה, שלא יהיה להן גבול.

רחבעם זאבי: אל תשלו את עצמכם.

רחבעם זאבי: כוח צבאי לא יחפה על אובדן אמונה ורצון לאומי.

רחבעם זאבי: שום כוח צבאי לא יועיל לעם שאיבד את האמונה בצדקת דרכו.

רחבעם זאבי: הממשלה מקימה היום מדינה פלשתינית לכל דבר, שתתפשט בהדרגה לכל שטחי יהודה ושומרון, עד קווי 1967 המסוכנים – ובגבולות האלה יעמוד צבא חמוש של רבבות חיילים המצוידים במיטב הנשק.

רחבעם זאבי: כבר היום נותנים חיילים אלה חיפוי לטרוריסטים שמגיחים משם ונמלטים לשם.

רחבעם זאבי: זו המהות של הסכמי אוסלו, זה החזון שלך, זו המהות האמיתית של מה שהצגת פה?

רחבעם זאבי: לא מדינה יהודית חזקה המשתרעת על רוב רוחבה של ארץ-ישראל, אלא ארץ קטנטונת מאוימת, צרה, על חלק מזערי מרוחבה של ארץ-ישראל, מדינה שביטחון אזרחיה תלוי בחסדיו של ערפאת.

רחבעם זאבי: ומה קיבלתם תמורת הוויתורים מרחיקי הלכת הללו שעשיתם עד כה?

רחבעם זאבי: את כל הדברים האלה, הדברים הנכונים האלה, אמר חבר הכנסת בנימין נתניהו בכנסת השלוש-עשרה במפוצל, במפוזר.

רחבעם זאבי: עברתי על פני כל דבריו בארבע השנים של הכנסת השלוש-עשרה ובניתי לו לתלפיות את הנאום הנפלא הזה שהוא אמר ושכח כשנהיה ראש ממשלה.

רחבעם זאבי: הוא אמר אותם בהיותו באופוזיציה, הבאתי אותם כלשונם מתוך "דברי הכנסת", לא שיניתי אות אחת.

רחבעם זאבי: אנחנו האמנו לו ונתנו לו את קולנו, אבל הוא שכח את הדברים, שכח את האמת שבהם, והיה כאחד השמאלנים.

רחבעם זאבי: אנחנו מרגישים נבגדים ומרומים ומבקשים סליחה מהציבור על שביקשנו ממנו לבחור בביבי, כי הוא רע ליהודים.

רחבעם זאבי: נתניהו טוב לערבים, אולי הוא טוב לאמריקנים, אבל נתניהו רע ליהודים.

רחבעם זאבי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת זאבי, על נאומך המבריק.

רפאל אדרי: אני חושב שצריך גם לציין את מי שכתב אותו.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת שמואל הלפרט.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהודעה מדינית של ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים.

רפאל אדרי: חמש דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אחרי חבר הכנסת הלפרט – חבר הכנסת משה שחל.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יום קשה הוא היום שבו אנו צריכים להכריע בעניין הנסיגה מעיר האבות, חברון, נסיגה המעוררת שאלות גורליות כמו החזרת חלקים מנחלת אבותינו, פיקוח נפש, ביטחון ועוד.

שמואל הלפרט: כל אחד יודע היטב מה חשיבות העיר חברון בתולדות עמנו.

שמואל הלפרט: המלים האחרונות שאמר יעקב אבינו לפני מותו היו: "מקנה השדה והמערה אשר בו מאת בני חת".

שמואל הלפרט: אלפי שנים עולים יהודים למערת-המכפלה כדי לשאת תפילה ולשטוח תחינות על קברי אבות.

שמואל הלפרט: המשנה אומרת: האיר השחר עד שבחברון כדי להזכיר ישני חברון.

שמואל הלפרט: הזכרת שמה של העיר חברון עוד בימי בית-המקדש היתה סגולה לעורר רחמים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, רבים בציבור שואלים ותמהים על הממשלה והקואליציה ועל המפלגות הדתיות, שיצאו בחריפות נגד הממשלות הקודמות בגלל הסכמי אוסלו וכיום מצביעות בעד הסכם שהוא המשך להסכמי אוסלו.

שמואל הלפרט: צריך לזכור שהממשלה הנוכחית לא המציאה את הסכם אוסלו.

שמואל הלפרט: היא קיבלה אותו כירושה קשה עם מרחב תמרון מצומצם מאוד, ובמצב שנוצר לא היתה לממשלה אלטרנטיבה אחרת.

שמואל הלפרט: הסכמי אוסלו גרמו ללחץ בין-לאומי בלתי פוסק על הממשלה שתחתום על הסכם חברון.

שמואל הלפרט: במשך שבעה חודשים נעשו ניסיונות להכניס שינויים בהסכם, ואכן ההסכם שונה בצורה משמעותית.

אלי בן-מנחם: מה, למשל, שונה באופן משמעותי?

אלי בן-מנחם: שהעם ישמע.

שמואל הלפרט: תיכף תשמע.

שמואל הלפרט: יש עשר נקודות חשובות בהסכם הנוכחי שלא היו בהסכם הקודם.

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

שמואל הלפרט: השינוי החשוב ביותר הוא קביעת הדדיות במילוי ההתחייבויות של שני הצדדים.

 אברהם-בייגה שוחט: זה לא בהסכם.

שמואל הלפרט: זה לא היה בהסכם הקודם.

שמואל הלפרט: להסכם הנוכחי מצורף גם מכתבו של מזכיר המדינה האמריקני, מר כריסטופר, שהוא מסמך מדיני חשוב בפני עצמו, הכולל את המשך המחויבות האמריקנית לביטחונה של ישראל והכרה בצורכי הביטחון שלה.

שמואל הלפרט: המכתב כולל גם את ההתחייבות להדדיות של שני הצדדים.

שמואל הלפרט: חברי הכנסת, ראש הממשלה חזר והדגיש פעמים מספר בעבר, כי לא יהיה הסכם בלי ביטחון וכי ישראל תעמוד בתוקף על הבטחת שלום אזרחיה.

שמואל הלפרט: דומני שראש הממשלה הדגיש, כי בלי ביטחון לא יהיה המשך לתהליך השלום.

שמואל הלפרט: ואכן, זה יהיה מבחנו הגדול של ראש הממשלה, אם ההסכם אכן יבטיח את הביטחון.

שמואל הלפרט: עד עכשיו הדבר לא הוכח, לצערנו הרב.

שמואל הלפרט: רק שלשום נרצח קבלן יהודי בירושלים על-ידי רוצח מהשטחים על רקע לאומני.

שמואל הלפרט: ומה יהיה אם ערפאת יאמר, שאין לו שליטה על ה"חמאס" או על כנופיות טרור אחרות?

שמואל הלפרט: ומה יקרה אם אחרי ההסכם המצב הביטחוני יחמיר?

שמואל הלפרט: עוד לא שכחנו את הטבח ביהודי חברון במאורעות תרפ"ט, וארגוני הטרור הקיצוניים מכריזים השכם והערב כי יש להם מספיק מתאבדים.

תאופיק חטיב: לא תרפ"ט, רק אתמול.

תאופיק חטיב: גולדשטיין היה אתמול.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, אני מקווה כי הממשלה תנקוט את כל הצעדים על מנת להבטיח את ביטחון תושבי חברון וביטחון המתפללים שימשיכו להגיע למערת-המכפלה.

שמואל הלפרט: על כוחות הביטחון להיערך לכך ולדאוג שהדבר יתקיים הלכה למעשה.

שמואל הלפרט: אם לא יישמר שלומם של תושבי חברון או שלום המגיעים למערת-המכפלה, לא יהיה המשך לתהליך השלום.

שמואל הלפרט: אדוני היושב-ראש, אין ספק שההסכם טומן בחובו סכנות רבות ומעורר חששות כבדים.

שמואל הלפרט: אנו תפילה שעושה שלום במרומיו יעשה שלום עלינו ועל כל ישראל.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת שמואל הלפרט.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת משה שחל.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת סילבן שלום.

רפאל אדרי: האם לאדוני יש גם נאום שפעם הוכן על-ידי מישהו?

משה שחל: יש לי גם כאלה, אבל זה לא חסר.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסכם הפריסה מחדש בחברון היה מוכן כאשר ביבי נתניהו נכנס ללשכת ראש הממשלה.

משה שחל: הוא היה מוכן – הוא נחתם רק אתמול, אבל הוא היה מוכן.

משה שחל: לשווא יטענו הטוענים שנעשו שינויים מפליגים ומרחיקי לכת.

משה שחל: אין לי הזמן כאן לעבור סעיף סעיף, אבל אני אומר זאת, ודי בכך שאני אומר זאת.

משה שחל: מי שרוצה, יטרח בעצמו ויבדוק: ההסכם שנחתם אתמול לפנות בוקר הוא כמעט ההעתק המדויק של ההסכם שהיה מוכן בתקופת ממשלתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

משה שחל: ביבי נתניהו הניח וטען, שהממשלה הקודמת חתמה על ההסכם בידיים לא נקיות.

משה שחל: לטענתו, היא קשרה קשר עם ערפאת, והיא חתמה על הסכם.

משה שחל: הקשר הזה היה לחזור לגבולות 1967.

משה שחל: ביבי נתניהו אמר, כי הוא החליט לפתוח את ההסכם, כי כאשר הוא ינהל את המשא-ומתן הוא ישיג תוצאות טובות הרבה יותר.

משה שחל: ביבי נתניהו גם היה אותו איש – ואני לא אעמיד את חברי הכנסת והציבור במתח כפי שעשה קודמי, חבר הכנסת רחבעם זאבי, אלא אומר מראש, שאלה הם הדברים שלו, אני מצטט אותם; והרבה דברים הוא אמר בזמנו.

משה שחל: הוא אמר על עניין השלבים, על עניין הפעימות, את הדברים הבאים: אין פה ניסוי ואחר כך נעצור.

משה שחל: יש פה שלושה שלבים שאין בהם שום בלם, שום מעצור, שבהם אנו מפנים את השטח, זולת ההתנחלויות, בשנתיים.

משה שחל: רבותי, בתחום הזה ההסכם החדש לא שינה דבר.

משה שחל: חבר הכנסת הלפרט, אני מציע שתקרא את המכתבים בינך לבין עצמך ותראה שאין שום חידוש.

משה שחל: עניין ההדדיות – הבל הבלים, אין בעולם הסכם שנחתם בין מדינות, בין ישויות, בין אנשים, שאין בו הדדיות.

משה שחל: כל הסכם בנוי על ביצוע הדדי של תנאיו.

משה שחל: ביצת קולומבוס הזאת שרוצים למכור אותה יש בה מן העלבון, מפני שמניחים הנחה שהציבור מטומטם ואיננו מבין.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אף-על-פי-כן, אני מברך על המוגמר.

משה שחל: אני מברך על המוגמר, מפני שאין אלטרנטיבה אחרת.

משה שחל: אני מברך על המוגמר, מפני שאנחנו, בהיותנו בממשלה, ידענו, שאין למעשה אלא לבחור בין שתי אפשרויות: המשך מאבק מתמיד שאין לו סוף, והוא יכול רק להחמיר – זאת היתה האמונה שלנו, זה מה שהנחה את יצחק רבין כאשר דיבר על הנוער; הוא לא רצה להוריש לדורות הבאים עוד מלחמות.

משה שחל: האמנו בכל לבנו, באמונה שלמה, שאנחנו עושים את הדבר הטוב ביותר לעם ישראל – לתת לו שלום.

משה שחל: כי עם שלום ניתן לתת ביטחון.

משה שחל: היו כאלה שהתעלמו מן המציאות לאורך שנים רבות.

משה שחל: אם ירשו לי חברי – בתנועה הציונית הוויכוח הזה נמשך שנים.

משה שחל: הוא התקיים ערב הקמת המדינה, ויכוח נוקב, קשה מאוד, שהביא להתפלגויות, לשנאות, לכל מה שאתם רוצים.

משה שחל: אתמול, בשעה 02:20, עם החתימה, קרה דבר שלדעתי מבחינה היסטורית אי-אפשר לחזור עליו, אי-אפשר אפילו לתאר אותו: למעשה נגמרה מבחינה זאת האידיאולוגיה של הימין הרביזיוניסטי, אין עוד תנועת חרות, אין לה שום הצדקת קיום.

משה שחל: ונתקבלה התפיסה של תנועת העבודה, כי הפתרון צריך להתבסס על פשרה, גם פשרה טריטוריאלית.

משה שחל: אין מנוס מזה.

רחבעם זאבי: אבל נשארה תנועת מולדת.

משה שחל: נשארה תנועת מולדת.

משה שחל: אליך אני לא בא בטענה; ודרך אגב, היחיד.

משה שחל: כל היתר, אין לי באמת אלא להתייחס אליהם על-פי דבריו של המלך ינאי אל שלומציון המלכה: אל תראי לא מן הפרושים ולא מן הצדוקים, אלא מן הצבועים, העושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, תרשה לי לומר איזה דבר מבחינה אישית.

משה שחל: ביומיים האלה אני הייתי נסער, לדעתי כמו חברי.

משה שחל: יושבים פה לפחות שלושה אנשים, אני שמדבר, ועוד שני חברי, חבר הכנסת שוחט וחבר הכנסת בן-אליעזר.

משה שחל: היינו בממשלה, ואנחנו ליווינו את יצחק רבין בלבטים הקשים, בהתקפות שהיו עליו כאן, בבית הזה.

משה שחל: בעניין הזה אני רוצה לומר את הדברים הבאים.

משה שחל: ניסיתי לתאר לעצמי מה היה קורה אילו יצחק רבין היה כאן בימים האלה, ביומיים האלה, והיה רואה לנגד עיניו את היריב הפוליטי ששמו בנימין נתניהו חותם על אותו הסכם, אומר אותם דברים.

משה שחל: מה היה קורה אז.

משה שחל: ומי יגול עפר מעיניו של יצחק רבין, למען יראה ולמען ישמע.

משה שחל: מי יגול עפר מעיניו למען יראה את מנהיג הליכוד חותם על הסכם חברון ומורה לצה"ל לצאת ולהיערך מחדש; ומעבר לכך, מתחייב להמשיך בתהליך, להמשיך בפינוי שטחים ומסירתם לרשות הפלשתינית, ואפילו מקפיא התנחלויות ומונע בנייה בהן.

משה שחל: מי יגול עפר מעיניך, יצחק רבין, למען תשמע את הקולות, המופנים עתה נגד יריבך, זה שעמד בראש מסע ההפגנות ההן, ההפגנות שבהן קראו לך, יצחק, בוגד.

משה שחל: אפשר לשער איך היה מגיב.

משה שחל: כך תיארתי לעצמי: רבין, פטריוט אמיתי, היה מתייצב מייד לצד ראש הממשלה; היה אומר לנו, חבריו לסיעה, חבריו למפלגה, חבריו לדרך: אל תעשו אתם מה שעשה לכם האיש ההוא, אותו בנימין נתניהו, אתם תנהגו אחרת, אתם תצביעו בעד ההסכם, אל תעשו חשבון, כי אתם אחראיים יותר ממנו.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, ביומיים האלה, אלה הדברים שאני הלכתי אתם לישון, כאשר יכולתי.

משה שחל: אלה הדברים שאני מצביע עליהם, ואלה הדברים שאני אומר לך, חבר הכנסת סילבן שלום, אולי עוד מעט שר; אני מאחל לך.

משה שחל: ואני רוצה לומר לך: אילו אתם הייתם באופוזיציה ואנחנו היינו בממשלה, ואנחנו היינו מביאים אותו הסכם, דם היה נשפך.

משה שחל: אתה יודע מנין אני יודע את זה?

משה שחל: מפני שדם נשפך.

משה שחל: דמו של יצחק רבין נשפך על אותו הסכם שאתם עכשיו מקדשים אותו, מגינים עליו, מדברים בעדו, לא שיניתם בו דבר.

משה שחל: אבל, רק שיהיה לכם האומץ לקום ולומר את האמת הזאת לציבור.

משה שחל: כי תהיה היום הצבעה.

משה שחל: יצביעו 90 חברי כנסת, שהם ביטוי אמיתי של הרוב בעם בעד השלום.

משה שחל: אתם מנעתם את הרוב הזה כדי שתגיעו לשלטון, בכל תנאי, בכל מחיר, בשקר, ברמאות.

משה שחל: את זה אינני יכול לסלוח לכם.

משה שחל: לעולם לא אסלח.

משה שחל: מפני שהגעתם לשלטון ברמייה.

משה שחל: ומי שהוביל את הרמייה הזאת הוא לא אחר מאשר ראש הממשלה הנוכחי ביבי נתניהו.

משה שחל: אף-על-פי-כן, אנחנו נהיה יותר אחראיים.

משה שחל: אנחנו נצביע בעד ההסכם, אנחנו נצביע בעד השלום.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת משה שחל.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת סילבן שלום, ואחריו – לחבר הכנסת יצחק כהן.

רפאל אדרי: אנחנו דנים בהודעה מדינית של ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים.

סילבן שלום: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אין ספק שאנחנו עומדים היום ערב הכרעה קשה עבורנו במחנה הלאומי, אחת ההכרעות הקשות ביותר שעמדו אי-פעם לפני גוש זה בעם ישראל.

סילבן שלום: שהרי אין הדבר דומה למה שקרה בקמפ-דייוויד, כי תמיד חשבנו שסיני אינו חלק מארץ-ישראל.

סילבן שלום: ההכרעה היום היא הכרעה על לב לבו של הרעיון.

סילבן שלום: כאשר אומרים שהרעיון של ארץ-ישראל השלמה מת, הוא מת כבר מזמן.

סילבן שלום: ארץ-ישראל השלמה כללה גם את הגדה המזרחית, והגדה המזרחית מזמן כבר הפכה להיות חלק של מדינת ירדן, שבה הכרנו, ותמכנו בהסכם השלום עם ירדן שאתם הבאתם.

סילבן שלום: ולפיכך, המאבק כרגע הוא רק על ארץ-ישראל המערבית.

סילבן שלום: ארץ-ישראל השלמה היתה "זו שלנו, זו גם כן".

סילבן שלום: כרגע המאבק שלנו הוא על הגדה המערבית בלבד, על יהודה ושומרון.

סילבן שלום: לכן ההכרעה שלנו קשה.

סילבן שלום: ומי שחושב שאנחנו עושים זאת בנפש חפצה, שהיום נרים את ידנו באהבה ובשמחה – טועה.

סילבן שלום: אבל אנחנו נמצאים באילוץ, במצב מסוים שבו איננו יכולים כרגע לעשות "רברס" ממה שאתם התוויתם בהסכמי אוסלו.

משה שחל: למה?

סילבן שלום: למה?

סילבן שלום: כי אין אפשרות – – –

משה שחל: אתם ממשלה עצמאית.

משה שחל: תגידו אתם, ומגיע לנו, לציבור, לדעת.

משה שחל: חבר הכנסת סילבן שלום, אני מכבד אותך.

משה שחל: בוא תגיד מה היתה האלטרנטיבה.

משה שחל: איזו דרך יש לכם לפתרון הסכסוך?

משה שחל: תאמרו את זה לנו, לציבור, ותפעלו על-פי זה.

משה שחל: הרי אתם אומרים דבר שלא נשמע כמותו.

משה שחל: אתם אומרים: אנחנו מאמצים את מה שאתם נתתם; לנו אין מה להציע.

משה שחל: איזו ממשלה זאת?

סילבן שלום: חבר הכנסת שחל, אני מאוד מעריך אותך, אני חושב שאתה אחד מחברי הכנסת הוותיקים ביותר כאן, בין השניים-השלושה הוותיקים, והיית שר בשלוש או בארבע ממשלות, הרבה מאוד שנים.

סילבן שלום: אתה יודע, שכל ממשלה, תהיה אשר תהיה, אינה יכולה להתכחש להסכמים בין-לאומיים שחתמה קודמתה.

סילבן שלום: כמשפטן, כמי שמכיר את המשפט הבין-לאומי, לא תרצה לבוא עכשיו ולהביא איזו הלכה חדשה, שלממשלה מותר להתכחש להסכם בין-לאומי שחתמה קודמתה.

סילבן שלום: אינני חושב שאתה חושב כך, אינני חושב שזה מה שאתה רוצה.

סילבן שלום: לכן, מהבחינה הזו אין ספק שהיינו באילוץ מסוים.

סילבן שלום: אבל אני חושב שהאלטרנטיבה שלנו לעומת האלטרנטיבה שלכם היא לגבי ההסדר הסופי, לגבי ההסכם הסופי שיהיה בינינו לבין הפלשתינים.

סילבן שלום: כי אתה יודע, חבר הכנסת שחל, אני חושב שאתה אפילו לא חושב כך, אולי כן, אבל אני חושב שלא, ההסדר שאתם הובלתם אליו היה מוביל, במאה אחוזים, למדינה פלשתינית.

סילבן שלום: חבר הכנסת יוסי ביילין, ידידי הטוב, בשיחות חבריות, בשיחות סלון של ליל שישי, אמר לי לא אחת כאשר אתם הייתם בשלטון: זה אכן מוביל למדינה פלשתינית, אבל מדינה פלשתינית זה טוב לעם ישראל, ועל זה קשה לי מאוד להתווכח אתו.

טלב אלסאנע: האם יש פתרון אחר?

 אברהם-בייגה שוחט: – – –

סילבן שלום: חברי הכנסת שוחט ושחל, אתם כממשלת העבודה במשך שנים התנגדתם למדינה פלשתינית.

סילבן שלום: גם במצע שלכם ב-1996 לא דיברתם על מדינה פלשתינית.

 אברהם-בייגה שוחט: לא כתוב שלא.

סילבן שלום: לא כתוב שלא, זה היה שינוי סמנטי, אבל לא אמרתם שכן.

סילבן שלום: אבל יוסי ביילין היה מספיק הוגן ומספיק כן כאשר הוא דיבר בנסיבות אחרות ואמר: ההסכם הזה מוביל למדינה פלשתינית, אבל אני רוצה שתהיה מדינה פלשתינית, כי מדינה פלשתינית טובה לעם ישראל.

סילבן שלום: וזה ההבדל המהותי בינינו.

סילבן שלום: אף שאנחנו הולכים לאיזה מצב חדש, אנחנו, לפחות אני, לעולם לא ארים ידי בעד מדינה פלשתינית.

סילבן שלום: ואני מאמין שהליכוד עצמו לא יעשה זאת.

סילבן שלום: יכול להיות שמישהו יבוא ויגיד: גם לפני 15 שנים אמרו כך חבריך שהיו.

סילבן שלום: אני מאמין שזה לא יקרה, אני מאוד מקווה שזה לא יקרה.

סילבן שלום: אני רוצה להאמין שגם אתם תיתנו יד לכך שנעמוד כחומה מול אותה דרישה.

סילבן שלום: יכול להיות שכבר באוגוסט 1998 ערפאת יכריז על מדינה פלשתינית.

סילבן שלום: אבל מבחינתנו זה יפסיק מייד את המשא-ומתן, כאשר מירב השטח בידינו, וגם כאשר אותם שטחים של הרשות הפלשתינית נמצאים בצורה כזאת או אחרת בפיקוח צבאי שלנו, כשאנחנו עדיין יושבים על הירדן, ירושלים בידינו, ועדיין בצורה כזאת או אחרת אנחנו נמצאים בקרבתם של כל אותם מקומות ובסמוך להם.

סילבן שלום: לכן, אדוני היושב-ראש, זה ההבדל המהותי.

סילבן שלום: ואני רוצה לומר לך, חבר הכנסת שחל, הפעימה השלישית היא הפעימה הבעייתית.

סילבן שלום: כשאנחנו דיברנו עם ראש הממשלה, בתחילת הדרך, היה ברור שתהיה פעימה אחת.

סילבן שלום: הצורך בפעימה שלישית נבע גם מדרישות ותביעות של הצד השני.

סילבן שלום: הרי אתה לא מנהל משא-ומתן עם עצמך.

סילבן שלום: אבל, וזה הדבר החשוב ביותר, כאשר לנו יש האפשרות לקבוע את היקף הפעימה – אתה יכול להגיד: זה לא יהיה ריאלי, יהיה לחץ.

סילבן שלום: אבל כבר אתמול אמר הדובר של משרד החוץ האמריקני, של ה"סטייט דיפרטמנט", שישראל תקבע ללא משא-ומתן.

סילבן שלום: זה כתוב על הנייר שיש לך על שולחן הכנסת – ללא משא-ומתן.

סילבן שלום: לכן, אני חושב שבעניין הזה אנחנו נשארים עם הנכסים שבידינו.

סילבן שלום: אם היינו מגיעים למצב שאכן מה שנאמר על-ידי אחרים, ש-90% מהשטח היה נמסר לפני הסדר הקבע, אני חושב שחלק גדול מהאנשים כאן לא היו יכולים להרים את ידם, כי אז היינו במצב שהדיון היחיד היה דיון על ירושלים.

סילבן שלום: אבל מאחר שזה לא המצב, אנחנו עדיין נישאר עם חלקים רחבים מאוד של האזור, המשא-ומתן הסופי על הסדר הקבע לא יהיה על השאלה האחת והבלעדית: חלוקת ירושלים – כן או לא.

סילבן שלום: לכן אני חושב, שההסכם הזה שאנחנו מביאים לכנסת הוא הסכם שצריכים להצביע עבורו, הוא הסכם שיכול להביא את השלום, כמובן לא בצורה שבה חשבנו, של אוטונומיה בלבד, כאשר רוב הדברים נמצאים בידינו; הסממנים של העצמאות שניתנו על-ידי הממשלה הקודמת כבר ניתנו.

סילבן שלום: אנחנו נעשה הכול ונעמוד על כך שהאוטונומיה תישאר אוטונומיה ללא מדינה פלשתינית, וכך נביא גם את השלום וגם את הביטחון.

סילבן שלום: תודה רבה.

רפאל אדרי: תודה, אדוני חבר הכנסת סילבן שלום.

רפאל אדרי: חבר הכנסת יצחק כהן אינו נוכח.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אברהם שוחט.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

רפאל אדרי: אחריו – חברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – חבר הכנסת בנימין בן-אליעזר.

 אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מאוד קשה בנאום כל כך קצר, של שלוש דקות, לדבר על נושא כל כך רחב, בעיקר מפני שחלק מהדברים שכל אחד מאתנו רצה להגיד נאמרו על-ידי חברים רבים אחרים גם בתקשורת, גם באולם הזה היום.

 אברהם-בייגה שוחט: לכן בחרתי לעסוק בכמה נקודות במסגרת דברי הקצרים.

 אברהם-בייגה שוחט: קודם כול אומר, שאני, כמו חברי, נתמוך בהסכם, שכן מטבע הדברים באה הממשלה עם הסכם שמבוסס על החלטות שלנו.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני רוצה לחלוק על חברי הליכוד, שאומרים על ראש הממשלה: ההסכם נכפה עלינו.

 אברהם-בייגה שוחט: בואו נגיד באופן תיאורטי, בלתי מעשי לחלוטין, אבל אני אומר באופן תיאורטי, שממשלתנו היתה מחליטה על חלוקת ירושלים.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אומר את זה כמודל.

 אברהם-בייגה שוחט: מה היו עושים אז אנשי הליכוד?

 אברהם-בייגה שוחט: מה הם היו מחליטים אז?

 אברהם-בייגה שוחט: באיזה כיוון הם היו הולכים?

 אברהם-בייגה שוחט: לכן נראה לי שהיאחזותו של ראש הממשלה, והוא אמר זאת בדבריו, שהוא הולך להסכם הזה כמי שכפאו שד, זה ניסיון התחמקות מאחריות, אבל הוא לא יכול להתרחק ולהתחמק ממנה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני גם לא רוצה לדון בשאלה, ואלה גם לא הדברים החשובים בעיני ברגע זה, אם יבנו עוד שתי קומות נוספות, אם זה חשוב לצד הביטחוני, או אם רחוב השוהאדה ייפתח בתוך ארבעה חודשים או שישה חודשים, אם אורך הקנה יהיה 15 סנטימטר או 12 סנטימטר.

 אברהם-בייגה שוחט: אלה דברים חשובים לביטחון, אבל לא בזה אנחנו דנים היום.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו דנים היום בעובדה, שמר נתניהו חצה את הנהר ואין דרך חזרה ממנו.

 אברהם-בייגה שוחט: יודע את זה יצחק שמיר, יודע את זה בני בגין, יודע את זה רובי ריבלין, ויודעים זאת עוד כמה חברי כנסת, יודעים את זה השרים שיושבים בממשלה.

 אברהם-בייגה שוחט: דרך אגב, הצבעתם נגד והישארותם בה לא תשחרר אותם מאחריות להחלטה, שכן יש החלטה ויש משמעות של אחריות קולקטיבית בממשלה, והיחיד שעשה את הדברים בהתאם לאמונתו היה בני בגין.

 אברהם-בייגה שוחט: כפי שאמר לפני חבר הכנסת שחל, האירוע הוא אירוע היסטורי.

 אברהם-בייגה שוחט: זה לא אירוע קטן, זו לא החלטה פשוטה.

 אברהם-בייגה שוחט: שתי דרכים בציונות המדינית שניהלו ביניהן מאבק קשה מאוד, קשה מאוד, במשך עשרות רבות של שנים, בעצם סיימו את הוויכוח.

 אברהם-בייגה שוחט: כעת שמעתי הסבר שמעולם לא שמעתי מפי סילבן שלום, שכבר מזמן אין ארץ-ישראל השלמה, כי הם ויתרו על הגדה המזרחית והכירו בהסכם השלום עם ירדן; הרי כל אחד מאתנו יודע על מה נסוב הוויכוח בעשרות השנים האחרונות.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לסיים, אדוני, ולומר, שאולי שר ההיסטוריה מסתכל ומחייך.

 אברהם-בייגה שוחט: אנחנו לא ניצחנו בבחירות, הפסדנו בבחירות, אבל גם בתהליך כזה לפעמים יש הנאה מסוימת כשאתה מסתכל בו.

 אברהם-בייגה שוחט: ואולי ההיסטוריה הכינה את זה במהלך הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: כמה שנים היה לוקח עד שהליכוד היה מכיר בערפאת?

 אברהם-בייגה שוחט: כמה שנים היה לוקח עד שהליכוד היה מכיר באש"ף, ב-PLO?

 אברהם-בייגה שוחט: כמה שנים היה לוקח לליכוד להגיד באופן מעשי: אנחנו מבצעים את הסכם אוסלו, או תומכים בהסכם אוסלו?

 אברהם-בייגה שוחט: כמה שנים לקח עד שהגענו לרגע שהתיאוריה של שליטה בעם אחר בארץ-ישראל השלמה, תוך כדי שליטה של ישראל, שמפלגה שלמה או חזית שלמה תסתלק מעמדות אלה?

 אברהם-בייגה שוחט: – עשרות שנים.

 אברהם-בייגה שוחט: ויכול להיות, שאם 30,000 איש היו מצביעים אחרת, ואנחנו היינו צריכים להיאבק היום במימוש ההסכם – אנחנו יודעים מה היה קורה.

רפאל אדרי: מספיקים היו 16,000 קולות, אדוני.

 אברהם-בייגה שוחט: 16,000 קולות היו מחליפים כיוון.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל מה שאנחנו עשינו היה בניית המתודה, ההסכמה; הדרך הפוליטית שלנו, עוז רוחם של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, של שמעון פרס, של הסיעה שלנו, הממשלה שלנו, לקבוע את הדברים הבסיסיים תוך מאבקים קשים מאוד – אני חושב שהם שנתנו כעת את החובה, אבל גם את הזכות להמשיך בביצוע ההסכם.

 אברהם-בייגה שוחט: כששמעתי היום את ראש הממשלה היתה לי תחושה שהוא לא הולך על רגליו.

 אברהם-בייגה שוחט: הוא לא הולך על רגליו, הוא כמי שכפאו שד ומישהו מחזיק בציציות ראשו ומניע אותו שלב אחר שלב.

 אברהם-בייגה שוחט: זה יכול להיות האירועים בספטמבר, זה יכול להיות האמריקנים, זה יכול להיות הלחצים שמוליכים אותו.

 אברהם-בייגה שוחט: למרות זאת אנחנו נתמוך בעניין, כי בכל אופן יש השלמה ברמת ההחלטה.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני אומר לכם, כפי שאמרו רבים לפני, מהיום בלילה, כאשר תתקיים ההצבעה, ואני מקווה שיהיה רוב גדול להסכם בכנסת ונוכל להצביע בעדו ונרצה להצביע בעדו, התירוצים, הנסיבות, כל אותם דברים היו כלא היו.

 אברהם-בייגה שוחט: אני אסיים, אדוני, בשני משפטים.

 אברהם-בייגה שוחט: כמו חברי בממשלה ראינו את יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במאבקים, בהתלבטויות, בקושי, בעמידה מול ההשמצה, בכתובות של "בוגד", בכתובות של "רוצח" על כל הקירות במדינת ישראל.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא יודע אם יש נחמה כלשהי על מה שהוא שילם.

 אברהם-בייגה שוחט: אבל אני יכול להגיד בבירור, שדרכו, אמונתו, מעשיו לא היו לשווא; לא היו לשווא.

 אברהם-בייגה שוחט: בהצבעה היום, שאני מקווה שיהיה לה רוב גדול, עם ישראל אומר: הסכם השלום שנעשה עם הפלשתינים, הסכם אוסלו, הוא הדרך היחידה להגיע לשלום ולביטחון בארץ-ישראל.

רפאל אדרי: תודה לאדוני חבר הכנסת אברהם שוחט.

רפאל אדרי: חברת הכנסת ענת מאור אינה נוכחת.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת בנימין בן-אליעזר, ואחריו – לחבר הכנסת יצחק כהן.

בנימין בן-אליעזר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, עיניכם הרואות שאין בפני שום פיסת נייר, כי מהרגע שנודע לי, ב-02:00, כי נחתם הסכם בראשי פרקים חזרה אלי משום מה איזו תמונה מבהילה.

בנימין בן-אליעזר: כמו אדם השוכב על שולחן הניתוחים ומתפלל לבוראו שיצא בריא מזה, אבל בד-בבד הוא רואה את כל חייו רצים כמו באיזה סרט, ראיתי כסרט את מה שקרה חודש ימים לפני רצח רבין – אותו לילה שביבי נתניהו נאם בו, אותו לילה שראשי הליכוד נאמו בו, אותו לילה שחזרתי בו עם כמה חברים ברכב, וסקלו את הרכב שלי.

בנימין בן-אליעזר: חגי עמיר עלה על הרכב, פיצח את הרכב.

בנימין בן-אליעזר: קללות וגידופים; לא השאירו לי לא את האמא ולא את האבא, קללות ודברי נאצה, מה לא?

בנימין בן-אליעזר: וברקע מבצבצת שורה של אנשים עם תמונת "הקלגס" של יצחק רבין, זכרו לברכה, עם מדי האס.

בנימין בן-אליעזר: אס.

בנימין בן-אליעזר: הודות למשטרת ישראל אז – ידידי חבר הכנסת שחל היה אז שר המשטרה, אני לא בטוח שהוא נתן להם את ההוראה לצאת להגן עלי מייד – ותאמין לי, בזכותה ורק בזכותה, נותרתי בחיים.

טלב אלסאנע: אתה לא מצטער.

בנימין בן-אליעזר: תאמין לי, בזכותה ורק בזכותה נותרתי בחיים.

בנימין בן-אליעזר: כדאי שתדעו, חברים: חזרתי – ועד למה שאני אומר עכשיו הוא השר דן מרידור – קמתי ואמרתי לביבי: קח את עצמך ועוף החוצה, צא לראות מה הולך שם.

בנימין בן-אליעזר: יהיה רצח, יהיה רצח.

בנימין בן-אליעזר: דן אמר לו: אני מציע שתקום ותצא החוצה, בוא נראה מה קורה.

בנימין בן-אליעזר: הוא יצא לשער, חזר ואמר לי: הייתי, אין כלום.

בנימין בן-אליעזר: למחרת היום – עדים שני חברי בממשלה לשעבר, השר לשעבר שחל והשר לשעבר בייגה – לפני שהתחיל הדיון, אני פותח את פי במשך רבע שעה, מתאר את מה שהיה, ואומר: יהיה רצח, יהיה רצח, יהיה רצח ויהיה רצח.

בנימין בן-אליעזר: ורבין משתיק אותי, סותם לי את הפה ואומר: די, שמענו.

בנימין בן-אליעזר: וכשיוצאים, מחבק אותי רבין שלא כדרכו ואומר: פואד, זו מדינה שלנו, זה הבית שלנו.

בנימין בן-אליעזר: אתה מבין מה שאתה אומר, יהודי ירצח יהודי?

בנימין בן-אליעזר: אני לא הולך להתחשבן אתך, אדוני ראש הממשלה, כי החשבון הוא ארוך וכואב.

בנימין בן-אליעזר: אני גם לא פסיכולוג ולא אנתרופולוג ולא פסיכיאטר, בוודאי לא סוציולוג, כי בשביל לנתח את מה שקרה – איך הונית את עם ישראל, מה הבטחת, והתוצאה של אתמול בלילה – צריך אולי רביעייה כזאת מבכירי המקצוענים, שישבו ויבינו מה קרה.

בנימין בן-אליעזר: כן, אני מברך על חתימת ההסכם.

בנימין בן-אליעזר: כן, אני מברך על החתימה הזאת משום שההסכם הזה נכתב בדמו של יצחק רבין.

בנימין בן-אליעזר: אני מציע לך, אדוני ראש הממשלה, אני מקווה שאתה מאזין לנו: מצא עשר דקות, לא יותר מזה – אם תרצה, בלי שיראו הסובבים – עלה על קברו של רבין, תתייחד עם זכרו ותשאל את עצמך מי הוביל את ההסתות נגדו.

בנימין בן-אליעזר: אולי תמצא גם מקום לומר לו סליחה.

בנימין בן-אליעזר: אני, כמו כל חברי, אתמוך בהסכם חברון, ואני מאחל לבית ישראל הרבה שלום והרבה ביטחון.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת בן-אליעזר.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת יצחק כהן, ואחריו – לחברת הכנסת ענת מאור.

רפאל אדרי: כאמור, אנחנו דנים בהודעה מדינית של ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים.

רפאל אדרי: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

רפאל אדרי: בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נאמר במקורותינו: לב מלכים ושרים ביד ה'.

יצחק כהן: מסתבר, רבותי, שמציאות החיים בארצנו הקדושה חזקה מכל השקפה מפלגתית זו או אחרת, ימין, שמאל.

יצחק כהן: במה דברים אמורים?

יצחק כהן: קצת תזכורת.

יצחק כהן: לכולנו זכור מי בנה את ימית.

יצחק כהן: ובכן, מי שבנו את ימית ואת חבל ימית הם אלה המוגדרים אצלנו מחנה השמאל.

יצחק כהן: לכולנו זכור גם מי הרס את ימית.

יצחק כהן: מי שהרסו את ימית עם דחפורים הם לא פחות מאלה המוגדרים אצלנו מחנה הימין הקיצוני.

יצחק כהן: אני זוכר, אריק שרון היה שר הביטחון, יצחק שמיר היה ראש הממשלה, רפאל איתן היה הרמטכ"ל.

יצחק כהן: ובכן, אלה עלו עם דחפורים על ימית והרסו אותה.

חגי מירום: מנחם בגין היה ראש הממשלה.

יצחק כהן: סליחה, מנחם בגין היה ראש הממשלה ויצחק שמיר היה שר החוץ.

יצחק כהן: זאת תזכורת למר בנימין בגין.

יצחק כהן: ובכן, על זה הדרך מוכח בכל הזמנים שלב מלכים ושרים ביד ה' ולא ההשקפות הפוליטיות כפי שמגדירים אותן.

יצחק כהן: ועלינו, מורי ורבותי, להיות צמודים לדבר ה' בכל דור ודור.

יצחק כהן: וכאן על הנוכחים לדעת את בהירות דרכו של מרן הראשון לציון הרב עובדיה יוסף שליט"א מתווה דרכנו ונושא את דבר ה' ברמה.

יצחק כהן: ולאלה המכונים אצלנו מחנה השמאל, כי כפי שהגדרתי קודם אין שמאל ואין ימין: אל תדברו גבוהה גבוהה, מפני שאתם מדברים בשני קולות סותרים כאשר אתם תוקפים את המתנחלים.

יצחק כהן: ואסביר: כל פעם שאתם מדברים על המתנחלים, אתם תוקפים אותם בשצף קצף.

יצחק כהן: הזכיר פה ראש התנועה את ההתנהגות שלכם כלפי ילדים, תינוקות, גילאי שלוש ושנתיים.

קריאה: – – –

יצחק כהן: בשלטון הקודם.

אלי גולדשמידט: כלפי תינוקות?

יצחק כהן: כן, כן.

יצחק כהן: את כל ההטבות שהיו לאזורי פיתוח א' אתם מחקתם.

יצחק כהן: זה נכון, זו התעללות.

חגי מירום: כל ההטבות, אבל אל תכניס ילדים ונשים.

יצחק כהן: ילדים ונשים יש להם הרבה הטבות כשהם גרים באזור פיתוח א'.

אלי גולדשמידט: מזה אתה גוזר שאנחנו לא מתייחסים יפה לתינוקות?

אלי גולדשמידט: נו, באמת.

יצחק כהן: לא, לא, חלילה.

אלי גולדשמידט: יש גבול גם לצורת נאום.

יצחק כהן: חלילה.

יצחק כהן: לא תמכתם במתנחלים, תקפתם אותם בשצף קצף, ואתם עדיין תוקפים אותם.

יצחק כהן: אתם שוכחים רק דבר אחד, אלי גולדשמידט: המוסר שלכם, משום מה, מתחיל ב-1967.

יצחק כהן: ב-1948 הוא נעצר – עד 1967.

יצחק כהן: ב-1967 אתם מתחילים להיות גדולי המוסר כלפי ההתיישבות, כלפי המתנחלים.

יצחק כהן: אני התחלתי ללקט מידע, על אילו אדמות הקיבוצים שלכם יושבים – קיבוץ להב איפה הוא מונח, קיבוץ ברעם, גן-שמואל – איפה רן כהן?

יצחק כהן: אני יליד אשקלון, אני זוכר מה היתה אשקלון.

יצחק כהן: אשקלון היתה מג'דל.

יצחק כהן: למה, חגי מירום, המוסר שלכם והצדק ההיסטורי שלכם מתחיל מ-1967?

יצחק כהן: למה הוא לא מתחיל ב-1948?

חגי מירום: קיבוץ יפעת יושב על אדמות מג'דר.

יצחק כהן: קיבוץ יפעת של חגי מירום.

יצחק כהן: רשום אצלי, יש לי פה רשימה ארוכה, אבל חבל על הזמן.

קריאה: אום-ג'וני.

יצחק כהן: הכנסת יושבת על שיח'-באדר.

יצחק כהן: אתם יושבים כאן בבית-המחוקקים על שיח'-באדר.

אלי גולדשמידט: כל מדינת ישראל.

יצחק כהן: אוניברסיטת תל-אביב – על שיח'-מוניס.

חגי מירום: אז מה הסיפור?

אלי גולדשמידט: מה הסיפור?

רפאל אדרי: אני רוצה להזכיר, שבסך הכול עומדות לרשותו של חבר הכנסת כהן שלוש דקות, והוא סיים אותן.

רפאל אדרי: אנא מכם, אפשרו לו לסיים.

טלב אלסאנע: אתה רוצה להחזיר את שיח'-באדר?

עבד-אלוהב דראושה: – – –

טלב אלסאנע: השמות הערביים זה בסדר.

רפאל אדרי: חבר הכנסת אלסאנע, אתה לא יכול גם לעמוד וגם להפריע.

יצחק כהן: אני מדבר אל כל חברי הקיבוצים, אנשי המוסר הגדולים.

יצחק כהן: רוממות המוסר בגרונם.

ענת מאור: נראה שלא למדת היסטוריה.

יצחק כהן: למה, גברתי?

ענת מאור: – – –

רפאל אדרי: חברת הכנסת מאור, ויתרת על רשות הדיבור שלך?

יצחק כהן: למה נתחיל ב-1967?

יצחק כהן: למה לא נתחיל ב-1948?

ענת מאור: – – –

חגי מירום: – – –

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אתם יודעים שהזמן שהוקצב לכל אחד הוא שלוש דקות.

רפאל אדרי: אודה לכם אם תואילו לאפשר לכל אחד להביע את דעתו.

רפאל אדרי: חברת הכנסת מאור, את מדברת מייד אחריו.

יצחק כהן: גברת מאור, לא יכול להיות לך מוסר כפול.

ענת מאור: זו היתה מלחמת מגן.

חגי מירום: אנחנו מתגאים בכך.

רפאל אדרי: חברת הכנסת מאור, אני מבין שוויתרת על זכות הדיבור שלך.

יצחק כהן: מגיני נגבה הגנו על אדמת ארץ-ישראל הקדושה.

יצחק כהן: כאשר את מדברת נגד המתיישבים, תדעי שקיבוץ נגבה יושב על מקום כפר ערבי, עיראק-סויאדן.

יצחק כהן: מה קרה?

יצחק כהן: אתם רוצים את כל הקיבוצים – יש לי רשימה ארוכה, אם היושב-ראש ירשה לי, אעבור על כל קיבוצי התק"ם.

יצחק כהן: נעזוב את הקיבוצים, נעבור לעירי אשקלון: אני זוכר – יושב פה חבר הכנסת, השר לשעבר משה שחל, תושב אשקלון לשעבר – כיצד הקונצרטינה היתה זזה כל הזמן טיפה ועוד טיפה צפונה.

יצחק כהן: הייתי שואל את מורי ורבי עליו השלום למה הקונצרטינה זזה, והוא היה מסביר לי שהערבים שהיו פה אתמול, נשפכו היום עם העדר לכיוון מחסום ארז.

חגי מירום: הרב רוצה שנישאר בחברון?

חגי מירום: אתה רואה מסביב לנגבה 160,000 פלשתינים?

רפאל אדרי: חבר הכנסת מירום.

רפאל אדרי: אני מבקש מחבר הכנסת כהן לסיים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, להם יש מוסר כפול.

יצחק כהן: משום-מה העולם מתחיל אצלם מ-1967.

יצחק כהן: ב-1948 הכול היה מותר; באגרסיביות הרבה יותר קשה.

אלי גולדשמידט: הקמנו מדינה, הבאנו עם.

יצחק כהן: הקמתם מדינה והרסתם עם.

אלי גולדשמידט: אתה לא לומד היסטוריה.

יצחק כהן: אני מבין את המצוקה שלך, אלי גולדשמידט.

רפאל אדרי: חבר הכנסת גולדשמידט, על מה הוויכוח עכשיו.

יצחק כהן: אני מבין את המצוקה שלך, קשה להתמודד עם האמת הקשה.

יצחק כהן: הקמתם מדינה, הרסתם עם, הכול טוב ויפה.

אלי גולדשמידט: הרסנו עם?

חגי מירום: איך אתה לא מתבייש?

יצחק כהן: אני יודע שקשה לך.

יצחק כהן: חגי, אתה צריך להתבייש.

חגי מירום: מי הרס עם?

יצחק כהן: מי אמר שהגלויות המתכנסות ובאות אלינו, אינן מהוות עדיין עם אלא ערב רב, אבק אדם?

יצחק כהן: מי אמר את זה?

חגי מירום: אתה שמעת את זה?

יצחק כהן: מי אמר את זה?

יצחק כהן: דוד בן-גוריון בספרו "גורל וייעוד", עמוד 146, שש שורות מלמטה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת יצחק כהן, אני מבקש.

חגי מירום: יש לך טענה גם כלפי דוד בן-גוריון?

יצחק כהן: אתה שואל, אני עונה.

חגי מירום: זו דמות המנהיג ההורס את מדינת ישראל?

יצחק כהן: חגי מירום, אתה שואל, אני עונה.

יצחק כהן: אתה שאלת מי הרס.

יצחק כהן: מי שהתייחס אלינו כאל ערב רב וכאל אבק אדם.

רפאל אדרי: חבר הכנסת כהן, אני מבקש לסיים.

יצחק כהן: אתה רוצה שאעשה דיון ערכי אתך?

אלי גולדשמידט: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת גולדשמידט.

אלי גולדשמידט: כאשר הוא אומר שבן-גוריון הרס עם, מותר לי להגיב על כך.

יצחק כהן: אפשר לקיים דיון ערכי.

רפאל אדרי: אני מבקש שתסיים, אדוני.

יצחק כהן: שייתנו לי לסיים.

רפאל אדרי: אדוני, אני מבקש לסיים.

רפאל אדרי: לא אתן לך עוד.

יצחק כהן: בן-גוריון כותב זאת בספרו.

יצחק כהן: תקרא את הספר, הוא נמצא כאן בספרייה.

אלי גולדשמידט: צריך להעביר את פרוטוקול הנאום שלך לרב עובדיה יוסף, שיחווה את דעתו.

יצחק כהן: אני אעביר.

רפאל אדרי: אדוני, יש סדר בכנסת, ביקשתי לסיים.

יצחק כהן: הם לא נותנים.

רפאל אדרי: אתה מתעלם מבקשתי.

חגי מירום: אפילו מרן הרב עובדיה יוסף לא היה מוכן לשמוע אותך אומר זאת על בן-גוריון.

אלי גולדשמידט: צריך להעביר את הפרוטוקול עם הנאום שלך לרב עובדיה יוסף.

אלי גולדשמידט: בושה וחרפה.

חגי מירום: זה מתאים לרב שך, לא לרב עובדיה יוסף.

יצחק כהן: לא אתה תטיף לנו מוסר ותאמר למי מתאים מה.

יצחק כהן: חברי מהשמאל, שעד עכשיו נרגשו ונרעשו, כאשר דיברתם נגד המתנחלים, תדעו לכם שהם עלו בצורה מסודרת, לפחות, על אדמות מדינה.

יצחק כהן: להם יש אותה זכות, והם מוסריים לא פחות מכם.

יצחק כהן: אני רוצה לסיים.

יצחק כהן: אני מצטרף לקריאה של יושב-ראש התנועה, הרב אריה דרעי.

אלי גולדשמידט: עכשיו הוא רוצה אחדות, אחרי שדיבר על הריסת עם.

אלי גולדשמידט: עכשיו הוא מדבר על אחדות.

יצחק כהן: אני מצטרף לקריאה לממשלת אחדות לאומית.

יצחק כהן: היום הוכח שאין ימין ואין שמאל.

יצחק כהן: הוכחתי מה שווה המוסר של השמאל.

יצחק כהן: אין ימין ואין שמאל, רק גדולי תורה לשאול ולאורם נלך.

יצחק כהן: רק כך נוכל לחיות בביסוס מוסרי ואמיתי בחבל ארץ זה, ולא נתפתל בכל מיני הגדרות מוסריות, חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

יצחק כהן: זה הוכח והוכח שוב ושוב.

יצחק כהן: אז אנא, בואו נתאחד.

רפאל אדרי: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחברת הכנסת ענת מאור, ואחריה – לחבר הכנסת עזמי בשארה.

ענת מאור: אדוני היושב-ראש, ברשותך 20 שניות, כבת וכחברת קיבוץ נגבה, אני מבקשת למחות, חבר הכנסת כהן, על ההשוואה הבלתי-הוגנת והלא-היסטורית בין מלחמת העצמאות לבין מלחמה אחרת שהיתה ב-1967.

ענת מאור: אני פונה אליך בשם כבודם ואומץ לבם של מגיני נגבה: גם אם אתה חולק, אל תעשה השוואה כל כך חמורה.

ענת מאור: אני לא רוצה להגיד: של נעליך.

יצחק כהן: למה?

ענת מאור: של נעליך בפני מגיני נגבה.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: מפני שזה קיבוץ?

רפאל אדרי: חבר הכנסת כהן, כל העניין כבר לא מכובד.

רפאל אדרי: אתה אמרת, היא משיבה.

רפאל אדרי: נגמר העניין.

ענת מאור: כל השוואה כזו היא חמורה ומעוותת.

ענת מאור: קיבוץ נגבה, כידוע לך, הותקף על-ידי הכפרים הערביים במלחמת העצמאות.

ענת מאור: חברי הכנסת, בעומדי כאן היום, בדיון ההיסטורי הזה, יש בי רגשות כפולים: מחד, זה יום היסטורי גדול לנו – למחנה השלום של 110 שנות ציונות.

ענת מאור: זה ניצחון הדרך, דרך של פשרה, דרך של אחוות עמים.

ענת מאור: ניצחון של תוכנית החלוקה שתמך בה בן-גוריון, מול קיר הברזל שהטיף לו ז'בוטינסקי.

ענת מאור: ניצחון של שתי מדינות לשני עמים, שיגורו בכברת הארץ הזו בשלום ובביטחון, מול שתי גדות לירדן.

ענת מאור: זה ניצחון אדיר למחנה השלום, מחנה שהיו לו שני מבחנים היסטוריים גדולים: זה של הקמת מדינת ישראל וביצור גבולותיה לאחר מלחמת העצמאות, וזה של ביסוס מדינה דמוקרטית ומוסרית.

ענת מאור: אני רוצה להזכיר לחברי הבית, שהדיון הזה מתקיים בדיוק בשנת ה-30 לכיבוש השטחים של הגדה המערבית ורצועת-עזה.

יצחק כהן: ו-50 שנה לכיבוש.

ענת מאור: לפני 30 שנה הייתי בסמינריון של "השומר הצעיר" ושמעתי את דבריו של הסופר עמוס עוז על פשרה, שכן יש פה צדק מול צדק.

ענת מאור: שר הבריאות לשעבר, ויקטור שם-טוב, היה אתנו היום, ביציע.

ענת מאור: הוא שטבע יחד עם אהרן יריב את המטבע של הידברות עם אש"ף, כאשר הוא יכיר במדינת ישראל.

ענת מאור: אני רואה את היום כרגע היסטורי של ניצחון דרך הפשרה, דרך האמון, דרך השלום.

ענת מאור: לעומת זאת, הבוקר עלתה סיעת מרצ על קבר רבין ביראת כבוד ובתחושת זעם נוראית על הרצח הפוליטי הנורא.

ענת מאור: לא שכחנו ולא נשכח מי רצח, מי נרצח ומי הסית.

ענת מאור: שמענו כאן בדיון את דבריו המצמררים של שר השיכון לשעבר, דברים שאמר לפני הרצח.

ענת מאור: כאשר השלום נעשה באותה דרך, אני רוצה לומר, שאת הדרך לשלום צריכה להוביל תנועתו ומורשתו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ענת מאור: המקור ולא החיקוי.

ענת מאור: כאשר הדרך מובלת על-ידי מי שאין בו מתום, אין בו שאר הרוח ויש בו שביב ההסתה מן העבר – יש באמירה שרק הליכוד יכול פן אנטי-דמוקרטי.

ענת מאור: מפלגת העבודה עם מרצ, אלה שהם יורשיו וממשיכי דרכו של ראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין, הם אלה שצריכים להוביל את הדרך.

ענת מאור: לכן, חברי מן העבודה, אין די בבקשת סליחה של הליכוד, אין די בבקשת מחילה של ראש הממשלה, אין די בתודה לראש הממשלה הנרצח, יצחק רבין.

ענת מאור: יש להעביר את המנדט ליורשיו ולממשיכיו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ראש הממשלה שנרצח.

ענת מאור: השלום – צוואתו, הדמוקרטיה, ההוגנות והאמינות – מורשתו.

ענת מאור: העם צריך להעביר את המנדט, עם חתימת השלום, לממשיכיו וליורשיו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

ענת מאור: תודה רבה.

אברהם רביץ: מה זה צריך?

אברהם רביץ: איך?

אברהם רביץ: מה שאת אומרת נורא מסוכן.

רפאל אדרי: אני מודה לך, חברת הכנסת ענת מאור.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת עזמי בשארה.

חגי מירום: – – –

עזמי בשארה: כוונתו היתה אחרת.

עזמי בשארה: חונים משמעותו פרקינג.

חגי מירום: לא נכון.

חגי מירום: תקרא את התנ"ך.

עזמי בשארה: ממתי התנ"ך, חגי?

עזמי בשארה: לפי התנ"ך אני גר תושב.

עזמי בשארה: ממתי התנ"ך?

עזמי בשארה: אם לפי התנ"ך, אז עדיף רביץ, למה ברק?

יצחק כהן: בדיוק.

בנימין אלון: גר תושב צריך עוד הרבה – – – עבודה.

עזמי בשארה: אצלך אני בטוח.

עזמי בשארה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון שמתנהל בכנסת ובציבור כאילו רק הימין יכול הוא נכון מבחינה אחת, ובזה צדקה מפלגת העבודה בטיעוניה כאן, מהדוכן הזה, שאם מפלגת העבודה היתה בשלטון בזמן ביצוע ההסכם, הם היו נקראים בוגדים, ואולי, חלילה, היה אפילו נשפך עוד דם.

עזמי בשארה: כאשר הימין באופוזיציה, כל הימין הוא בסך הכול מולדת, וכאשר הימין בשלטון, הימין מתפלג ואז יש נטרול של הרחוב, ומי שבראש ממשלת הימין לא מתנהג עקרונית אחרת מאשר אם היה בראשה אדם ממפלגת העבודה, בנוגע ליחסים הבין-לאומיים.

עזמי בשארה: מהבחינה הזאת מפלגת העבודה צודקת, אבל היא לא צודקת בדבר אחד, לא רק בכך שאדון ברק הכניס לנו ללקסיקון מושג חדש, ועד עכשיו לא הבנתי מה הוא רוצה וגם בנאום שלו לא הבנתי מה הוא רוצה, הוא הכניס מושג "הפלשתינים חנו כאן".

עזמי בשארה: טוב שתרשמו את זה אצלכם, זאת ההתבטאות הראשונה שלו על היותם – – –

אלי גולדשמידט: – – – אם הייתם פה מאות שנים – – –

עזמי בשארה: חנו כאן מאות שנים, אבל מדובר על העיקרון.

עזמי בשארה: בחיאת דינאכ, אלי, אנחנו חונים כאן מאות שנים ולך יש זכות היסטורית.

עזמי בשארה: הנימה של אהוד ברק לא מקובלת עלי, ומהבחינה הזאת היא לא שונה מנתניהו במאומה.

אלי גולדשמידט: – – – אתה רוצה להיות מועמד לראשות הממשלה ואתה רוצה להסית את חברי הכנסת הערבים.

רפאל אדרי: חבר הכנסת גולדשמידט, אפשרתי לך קריאת ביניים, אנא ממך.

עזמי בשארה: לא מקובל עלי שראש האופוזיציה של העבודה יקרא לפלשתינים שהם חונים כאן מאות שנים.

עזמי בשארה: לא מקובל עלי.

עזמי בשארה: לכם יש זכות היסטורית וגם לנו יש זכות היסטורית.

עזמי בשארה: לא מקובל עלי.

עזמי בשארה: לדעתי, מפלגת העבודה צודקת כאשר היא טוענת, שאם הליכוד היה באופוזיציה, כל הליכוד היה בני אלון ורחבעם זאבי, וכאשר הם בממשלה ובקואליציה הם מתנהגים אחרת; זה נכון.

עזמי בשארה: מה שלא נכון, לדעתי, בדיון הציבורי ובדיון היום בכנסת זו הטענה של השמאל הציוני, של מפלגת העבודה, שהנה הנה הליכוד מאמץ את עמדותנו ההיסטוריות.

עזמי בשארה: לא נכון.

עזמי בשארה: אני חושב שמוקדם לחגוג את זה.

עזמי בשארה: מוקדם מאוד לחגוג את זה.

עזמי בשארה: אני אתמוך כאן בהסכם גם אם הוא יהיה בבחינת אמון בממשלה, אני אומר לכם, אבל אני לא הולך לתמוך בהסכם מפני שההסכם הזה הוא טוב.

עזמי בשארה: ההסכם הזה הוא גרוע מבחינתנו, מבחינת הפלשתינים.

עזמי בשארה: כל מלה בו היא גרועה מבחינת הפלשתינים.

עזמי בשארה: ההתנחלויות נשארות, נוצר עוד ממשל עצמי, ולא מדובר על ריבונות.

עזמי בשארה: יהיה עוד ממשל עצמי מושחת בחברון, אני יודע את זה.

עזמי בשארה: זה מושחת בעזה, ואני יודע את זה.

עזמי בשארה: זה מה שיהיה לנו בחברון.

עזמי בשארה: אין שום דבר בהסכם שהוא מצוין וטוב.

עזמי בשארה: זה לא העניין.

עזמי בשארה: העניין הוא שבהסכם הזה היה עיקרון אחד חשוב – דעת הקהל הבין-לאומית, כן, ארצות-הברית והעולם הערבי הפעם, שסוף סוף הצטרף לקהילה הבין-לאומית, סוף סוף, כפו על ממשלת ישראל לקיים התחייבויות.

עזמי בשארה: בשביל זה אני מצביע בעד.

עזמי בשארה: מפני שהליכוד הזה, גם בשלטון, ניסה לברוח מקיום התחייבויות כמעט שנה.

עזמי בשארה: ללא ההתערבות הבין-לאומית וללא היווצרות תנאים בין-לאומיים שנכפו על ישראל, וללא הסיפור של המנהרה, גם נתניהו לא היה מקיים את ההסכם.

עזמי בשארה: זה נכפה עליו, הוא לא הולך מרצונו לדבר הזה, וזה טוב, ולכן אני מצביע בעד ההסכם.

עזמי בשארה: אבל מוקדם להגיד שהליכוד ויתר על עמדותיו ההיסטוריות.

עזמי בשארה: מה, הוא מקבל את עקרון המדינה הפלשתינית?

עזמי בשארה: הוא ממשיך להיות נאמן לתפיסה האנכרוניסטית של הממשל העצמי, ובזה נתניהו ממשיך לתמוך.

עזמי בשארה: הוא ממשיך לתמוך בהתנחלויות, ואני עוד מזהיר שאולי ההסכם הזה יהווה חיפוי לרצון הליכוד בעתיד להרחיב את ההתנחלויות ולרצות את המתנחלים.

עזמי בשארה: הוא ינסה לנצל את הגושפנקה הבין-לאומית ואת מרחב התמרון הבין-לאומי והאזורי שהוא קיבל בשביל לייהד בדרום-מערב רמאללה, כפי שאריק שרון רוצה, ולייהד סביב חברון ואולי לקשור את קריית-ארבע עם הרובע היהודי בחברון.

עזמי בשארה: המושגים 1H ו-2הפכו מושגים מקובלים כאן בבית.

עזמי בשארה: היינו בחלוקת ירושלים ונהיינו בחלוקת חברון.

עזמי בשארה: אני חושב שההסכם הוא גרוע, אבל אנחנו כולנו צריכים להצביע בעדו בלי אווירת פסטיבל.

עזמי בשארה: החגיגה של מפלגת העבודה ושל השמאל הציוני אינה במקומה.

עזמי בשארה: אין מה לחגוג כאן.

עזמי בשארה: נתניהו לא ויתר על דעותיו העקרוניות בעניינים העקרוניים שעוד יבואו.

עזמי בשארה: בשנים הבאות יש לנו לא רק מאבק, לא רק מאבק בעניין פתרון הקבע, היכן שאתם מנסים להגיע לאיזה הסכם אתם במקום הסכם עם הפלשתינים – אבל זה סיפור אחר ונשים אותו בצד – לא רק בעניין פתרון הקבע יש לנו מאבק, אלא יהיה לנו מאבק על כל צעד ושעל בעניין הפריסה מחדש.

עזמי בשארה: על אזור B הוא יעשה בעיות ועל אזור C הוא יעשה בעיות ואין מה לחגוג מהבחינה הזאת.

עזמי בשארה: דבר אחד צריך לחגוג – שהקהילה הבין-לאומית לימדה את נתניהו שישראל היא לא צפון-קוריאה ולא בורמה.

עזמי בשארה: היא לא עם לבדד ישכון והיא לא יכולה בלי הקהילה הבין-לאומית והאזורית.

עזמי בשארה: ישראל גם לא רוצה להידמות לצפון-קוריאה ולבורמה, היא לא חיה לבד.

עזמי בשארה: הדבר החיובי היחיד הוא שכפו עליה משהו, ועל זה צריך לברך.

עזמי בשארה: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת בשארה.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אברהם רביץ.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת אלכס לובוצקי.

רפאל אדרי: אנחנו דנים בהודעה מדינית של ראש הממשלה על ההסכמים עם הפלשתינים.

רפאל אדרי: אדוני, לרשותך חמש דקות.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת; בשארה, גמרת את הדיבורים.

אברהם רביץ: אדוני היושב-ראש, היום הזה הוא יום קשה.

אברהם רביץ: הוא גם יום מיוחד.

אברהם רביץ: הייתי אומר שהיום הזה הוא יום קבלת הדין.

אברהם רביץ: בתחילת דברי אני רוצה לומר דברים כיהודי דתי, מאמין.

אברהם רביץ: אין לי לבטים ואין לי ספקות ביחס לארץ-ישראל, שהובטחה לנו על-ידי הקדוש-ברוך-הוא.

אברהם רביץ: הזיקה שלנו לארץ מקורה בהבטחה האלוקית בספר התנ"ך, אבל מאחר שאמרתי שזהו יום קבלת הדין, אנחנו יודעים שהארץ הובטחה לנו ואנחנו נקבל אותה רק בתנאים מסוימים.

אברהם רביץ: הארץ ניתנה לנו על-פי תנאים, וזה כתוב במפורש באותה תורה.

אברהם רביץ: היא ניתנה לנו אם נהיה ראויים לכך.

אברהם רביץ: זאת לא מין הבטחה מדינית, זה לא מניפסט של האומות המאוחדות, אלא זאת הבטחה שהקדוש-ברוך-הוא נתן לנו את הארץ רק בתנאים מסוימים.

אברהם רביץ: כנראה, חברי, ואני אומר את זה לציבור הדתי במיוחד, כנראה בדור הזה ובעת הזאת אנחנו עדיין לא ראויים שהארץ על גבולותיה המובטחים תהיה לנו.

אברהם רביץ: האמונה שלנו בהבטחה האלוקית לא נפגמה על-ידי מהלכים מדיניים.

אברהם רביץ: המהלכים המדיניים הם מהלכים שמצלמים מצב נתון ברגע מסוים בהיסטוריה האנושית.

אברהם רביץ: אם נהיה ראויים על-פי מעשינו והתנהגותנו כיחידים וכעם, תהיה לנו הארץ הזאת, ואם לא, חס וחלילה.

אברהם רביץ: חברים, אני רוצה לומר שלנו אין שליטה על המצב.

אברהם רביץ: המצב הוא נתון.

אברהם רביץ: הרוב הגדול יינתן כיום בכנסת להסכם.

אברהם רביץ: אבל בהזדמנות הזאת אני רוצה לפנות אל הצדדים האנושיים שמעורבים בהסכם; לא אל הצדדים המדיניים, אלא אל האנשים החיים, שיצטרכו לחיות על-פי ההסכם.

אברהם רביץ: אנחנו יודעים שגם בחברון, שגרים בה יהודים בעלי הכרה עקרונית מאוד, נוצרו עד לאינתיפאדה יחסי שכנות סבירים ולפעמים גם טובים עם תושבי חברון היהודית; ביניהם לבין השכנים הפלשתינים.

אברהם רביץ: והעניינים השתבשו.

אברהם רביץ: כיום יש לפנינו הסכם שהוא שונה מהסכם עזה ויריחו, כי שם היה "יחלוקו".

אברהם רביץ: כיום יש הסכם שמחייב את שני העמים לחיות יחד; לא רק זה בצד זה, אלא זה בתוך זה.

אברהם רביץ: ונעשו דברים על-פי ההסכם, ואינני נכנס כלל לפרטיו.

אברהם רביץ: אבל המציאות היא יותר מן הפרטים שנעשו.

אברהם רביץ: יהודים יגורו חלון מול חלון, דלת מול דלת, סמטה מול סמטה, יחד עם שכניהם הערבים.

אברהם רביץ: אני יודע שהרצון הזה קיים בקרב היישוב היהודי, אבל צריך תעצומות נפש כדי להשתדל ליצור יחסי שכנות נכונים, סבירים.

אברהם רביץ: אבל אני גם קורא לציבור הפלשתיני ולחברי הכנסת הערבים כאן.

אברהם רביץ: היה כאן לפני אחד מחברי הכנסת הערבים, מר בשארה.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לכם: נקודת החיכוך תהיה לעולמי עד.

אברהם רביץ: מוטב שתבינו את הקשר והרגש העמוק שיש ליהודים לארץ-ישראל כולה.

אברהם רביץ: יש מצב מדיני, יש מצב פוליטי, שמחייב הסדרים.

אברהם רביץ: אבל אם ייווצר כאן מצב שיהודים לא יוכלו לגור שם, ויעמוד כאן מישהו ויאמר בלהט שהעובדה שיהודים גרים בחלקי ארץ-ישראל, וקוראים לזה מתנחלים, זוהי העובדה נגד שלום – לא ייכון שלום.

אברהם רביץ: צריכה להיות הסכמה.

אברהם רביץ: ראשית, בכלל צריכה להיות הסכמה לכך שאנחנו קיימים כאן.

אברהם רביץ: ואומרים לי שיש הסכמה כזאת.

אברהם רביץ: היא צריכה לעמוד במבחן.

אברהם רביץ: אבל צריכה להיות גם הסכמה לעובדה שהם יכולים לגור בכל מקום בארץ.

אברהם רביץ: אני באמת לא מדבר על איזה שלטון.

אברהם רביץ: אבל צריכה להיות הסכמה לכך שיהודים יכולים לגור, להתפתח וליצור בכל מקום בארץ שאליה הם נכספים באופן עמוק ביותר, ברגש דתי, ואתם יודעים מה זה רגש דתי.

טלב אלסאנע: הרב רביץ, האם זה הדדי?

אברהם רביץ: זה הדדי.

אברהם רביץ: אתה גר בקרבי ואני מכבד אותך.

אברהם רביץ: אני רוצה שיהיו לך זכויות שוות ומלאות יותר ממה שיש אפילו לציבור החרדי.

אברהם רביץ: אולי אחריך גם אני אקבל משהו.

טלב אלסאנע: האם אתה מסכים שערבים המתגוררים במחנות הפליטים בירדן יחזרו גם הם ויגורו בכל מקום בארץ-ישראל?

אברהם רביץ: תראה, יש גם פרקטיקה של החיים.

אברהם רביץ: אני לא כזה תמים.

אברהם רביץ: אני גם לא דורש שיהודים יגורו בכל חלקי ארץ-ישראל, ובזמן קצר נהווה רוב של יהודים גם בכל חלקי ארץ-ישראל.

אברהם רביץ: אני לא אומר זאת.

אברהם רביץ: יש פרקטיקה של החיים ולא צריך להגזים.

אברהם רביץ: הרי כל יום מיתוספים פלשתינים, וכבר יש האומרים לי שיש 2 מיליוני פלשתינים.

אברהם רביץ: אם גרים שם 150,000 יהודים, הכצעקתה?

אברהם רביץ: אתם לא יכולים לסבול 150,000 יהודים בקרבכם?

אברהם רביץ: מה קרה?

אברהם רביץ: מה?

סאלח סלים: יהודי כמוך כן, אבל לא כמו היהודים שגרים בחברון.

אברהם רביץ: הם לא גרועים ממני.

אברהם רביץ: הם יהודים שרוצים שלום.

אברהם רביץ: הם אוהבי ארץ-ישראל.

אברהם רביץ: זה הכול.

אברהם רביץ: הם רוצים שלום, הם רוצים לחיות, הם רוצים ליצור והם רוצים לגדול שם.

אברהם רביץ: זה הכול.

טלב אלסאנע: והם צריכים לכבד את הזולת.

אברהם רביץ: והם צריכים לכבד את הזולת.

אברהם רביץ: אני מסכים שהם צריכים לכבד את הזולת.

אברהם רביץ: לכן, אני אומר שזהו המבחן האמיתי.

אברהם רביץ: ניירות – זה כלום.

אברהם רביץ: המבחן האמיתי הוא המבחן האנושי, ובמקרה זה, קבלת השכנים היהודים שגרים שם.

אברהם רביץ: זה השלום האמיתי.

אברהם רביץ: אני רוצה לומר לכם: סיעתנו עוד לא החליטה איך היא תצביע.

אברהם רביץ: יש אצלנו דיונים, כי זה יום קשה, יום קשה מאוד.

שבח וייס: למה?

אברהם רביץ: למה?

אברהם רביץ: אומר לך, אדוני.

אברהם רביץ: אומר לך בכל הרצינות.

אברהם רביץ: אתה יודע?

אברהם רביץ: יש מצד אחד ויש מצד שני.

אברהם רביץ: מחד גיסא – הרי אנחנו בעד שלום.

אברהם רביץ: אנחנו בעד שלום.

אברהם רביץ: אבל קשה לנו.

אברהם רביץ: אני אומר לך: קשה לנו.

אברהם רביץ: כל עוד לא מקבלים באהבה, ואפילו לא באהבה, בהסכמה, ברצון, את העובדה שיהודים יחיו שם בשלום – אני מפחד.

אברהם רביץ: אני פוחד.

אברהם רביץ: אני רוצה לחזק כל יהודי שיוכל לחיות גם בחברון.

אברהם רביץ: אנחנו בדילמה קשה מאוד, וגם בדילמה אידיאולוגית.

אברהם רביץ: לעזוב את ארץ-ישראל – זה לא פשוט.

אברהם רביץ: אבל במסכת הערכים השונה אנחנו צריכים לבחון את הדברים, ועד להצבעה נבחר את דרכנו.

אברהם רביץ: אסיים רק בדבר אחד, אדוני.

אברהם רביץ: מה שלא יהיה, יש מושג כזה שנקרא: לחתום בדמע.

אברהם רביץ: חותמים בדיו, אבל יש פעמים שצריכים לחתום בדמע.

אברהם רביץ: לדמע יש שתי משמעויות: דמע, זה דמעות; דמע, זה גם ערבוב.

אברהם רביץ: דמע, בשפה העברית, זה גם ערבוב.

אברהם רביץ: אני חושב שזו צריכה להיות הגישה של כולנו.

אברהם רביץ: זה יום קשה, זה גם יום חשוב, אבל ללא דמע אני חושב שהעיקר חסר מן הספר.

אברהם רביץ: תודה, אדוני.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת רביץ.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אלכס לובוצקי.

אלכסנדר לובוצקי: חבר הכנסת טלב אלסאנע וחברת הכנסת דליה איציק הסכימו להקדים אותי.

אלכסנדר לובוצקי: הם ידברו קודם, ואני אדבר לאחר מכן.

רפאל אדרי: חבר הכנסת לובוצקי, אני מבקש להסב תשומת לבך לכך שהדרך הזאת לא מקובלת ולא כך נוהגים.

רפאל אדרי: אבל לפנים משורת הדין, מאחר שהנושא חשוב – – –

אלכסנדר לובוצקי: אני גם חבר חדש.

רפאל אדרי: מאחר שהנושא חשוב ומאחר שאדוני חבר כנסת חדש – ננהג לפנים משורת הדין.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת טלב אלסאנע.

רפאל אדרי: אחריו – חברת הכנסת דליה איציק.

טלב אלסאנע: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך בהזדמנות הזאת את יושב-ראש הרשות הפלשתינית, מר יאסר ערפאת, גם את ראש ממשלת ישראל, את נשיא מצרים, מר חוסני מובארק, ואת מלך ירדן, אשר עשו, לדעתי, מאמץ אדיר על מנת לקדם את תהליך השלום ועל מנת לאפשר לרכבת השלום להמשיך בדרכה למרות כל המכשולים.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת היא זו: האם יש כאן פריצת דרך אדירה, אשר מסמלת שינוי מהותי במדיניות הממשלה בישראל?

טלב אלסאנע: או שכל מה שהיה בפנינו הוא ניסיון של ראש הממשלה הישראלי, מר נתניהו, להיחלץ מכל הלחצים שהוא היה נתון בהם?

טלב אלסאנע: בסופו של דבר, ההסכם הזה הוא לא הסכם חדש, אלא הסכם שנחתם עוד לפני הבחירות הקודמות, והיה צורך בכמה חודשים, בתשעה חודשים, על מנת להגיע לתודעה שאין שום אלטרנטיבה, אלא ליישם את ההסכם החתום.

טלב אלסאנע: חברת הכנסת דליה איציק, אם יתברר שאכן אצל ראש הממשלה לא מדובר בשינוי טקטי, או שהוא עשה את המעשה מתוך אונס – כפי שניתן להבין מהנאום שלו; הוא כל הזמן בא בטענות שאתם הורשתם לו זאת, כאילו שהמוריש כבר איננו, אף כי מפלגת העבודה קיימת, ואני מברך על הירושה הטובה הזאת.

טלב אלסאנע: אם הוא מנסה להתגונן ולומר שהוא נכנס למצב של מלכוד ואין לו כל ברירה אלא ליישם את ההסכם, אבל מייד לאחר החתימה של ההסכם הוא רוצה לחזור לסורו ולהיות מה שהוא באמת – היינו, ימין קיצוני אשר דוגל בארץ-ישראל השלמה – אם זו הכוונה וזו המגמה, לדעתי, אין שום סיבה לחגוג ואין שום סיבה לשמחה, מאחר שהצרות תהיינה בעתיד.

טלב אלסאנע: אבל אם מדובר בשינוי אסטרטגי אמיתי והוא מאמץ את הסכם אוסלו ומיישם אותו – לדעתי, אנחנו צריכים לבוא ולהודות שחטאו כלפיו, ומר נתניהו לא רק מיישם בפועל, אלא מאמץ את דרכו של שמעון פרס, והוא עושה זאת בצורה הרבה יותר טובה.

טלב אלסאנע: מה היה לגבי מר שמעון פרס בתפקידו כראש הממשלה?

טלב אלסאנע: הוא חתם את ההסכם, אבל הוא לא יישם אותו, משיקולים אלה ואחרים – אם בגלל החשש שלו מהתגובה של הרחוב הישראלי, או בגלל שיקולי ביטחון או שיקולים אחרים.

טלב אלסאנע: אבל כאן ראש הממשלה מביא את ההסכם, ואני סמוך ובטוח ומאמין שהוא יצליח לגייס לו רוב מהותי בכנסת, ובסופו של דבר גם את ההסכם הזה, שראש הממשלה הקודם לא הצליח ליישם, מר נתניהו מיישם.

טלב אלסאנע: לכן, אם הוא ימשיך בכיוון הזה – – –

רפאל אדרי: מעניין מה שאתה אומר.

רפאל אדרי: ב-67' היו מלחמות ולאחר מכן ראש הממשלה מר מנחם בגין הוא זה שלמעשה עשה את השלום, ועכשיו אנחנו, בזמננו – מפלגת העבודה – חתמנו הסכם עם הפלשתינים וגם כאן מי שמבצע אותו זה הליכוד.

רפאל אדרי: זה מעניין, ההיסטוריה חוזרת על עצמה.

טלב אלסאנע: בדיוק זה המצב.

טלב אלסאנע: יש תיאוריה, שאם מפלגת העבודה תבוא ותכריז מלחמה, אוטומטית הליכוד יתמוך; ואם הליכוד יביא שלום, מפלגת העבודה תתגייס.

טלב אלסאנע: יש הגישה הזו, אבל לדעתי זה לא בדיוק המצב, מאחר שאי-אפשר לשפוט את ראש הממשלה לאורך המדיניות העתידית שלו, במשך שלוש השנים הבאות, על-פי הצעד הנוכחי, כי הצעד הנוכחי הוא מחויב המציאות, מתחייב מהנסיבות הפוליטיות והמדיניות.

טלב אלסאנע: חוששני שהוא ינסה למצוא בהסכם הזה פתח מילוט על מנת לא להמשיך בהסכם אוסלו ולנסות לגמד את כל תהליך השלום אך ורק בסוגיה של חברון.

טלב אלסאנע: הוא יבוא ויצהיר כלפי כל העולם: הנה אני חתמתי, אני יישמתי, אני רוצה שלום.

טלב אלסאנע: אבל כולנו יודעים שהסכסוך באזור המזרח התיכון זה לא חברון, הבעיה של העם הפלשתיני היא לא חברון.

טלב אלסאנע: הבעיה של העם הפלשתיני היא שהוא, כשאר העמים בעולם, רוצה לחיות במדינה עצמאית ליד מדינת ישראל, במדינה אשר תהיה בגבולות 67' וירושלים המזרחית תהיה בירתה.

טלב אלסאנע: כל עוד אנחנו לא שומעים את הנכונות מצד הממשלה להגיע להסכם אשר יעניק זכות להקמת מדינה בריבונות פלשתינית, לדעתי אין מדובר בשינוי מהותי במגמה של הממשלה הנוכחית, וייתכן שכל מה שאנו רואים ועדים לו הוא – – – בסופו של דבר לא הפסוק הזה או המלה הזו הם אשר יכריעו את מערכת היחסים במזרח התיכון, אלא האם יש כאן מה שנקרא בערבית מוצאלחה, האם יש כאן הסכמה כללית בין העם הפלשתיני לבין העם בישראל להגיע להסכם של שלום במובן של מוצאלחה כללית, מוצאלחה אשר תבטיח דו-קיום בשלום המבוסס על שלום אמיתי וצודק אשר מבטיח ריבונות פלשתינית בגדה המערבית, ברצועת-עזה וגם בירושלים המזרחית.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת טלב אלסאנע, על דבריך.

טלב אלסאנע: משפט אחרון – אומר לך – – –

רפאל אדרי: כבר הודיתי לך.

טלב אלסאנע: אני אומר לך משפט אחרון, שאני חושב שאתה תודה עליו גם כן.

טלב אלסאנע: אני סבור, ששבעת החודשים האחרונים לא היו בגדר צירי לידה של ההסכם הזה, אלא הם היו בגדר תקופת גסיסה של כל התפיסה של ארץ-ישראל הגדולה, ארץ-ישראל המובטחת.

טלב אלסאנע: יש להביא בחשבון שמדינת ישראל חייבת להיות בגבולות פוליטיים ולא בגבולות על-פי ההלכה או על-פי התורה.

טלב אלסאנע: אני סבור, שהבעיה עם המתנחלים היא לא בעיה שיהודים יחיו בחברון אלא בעיה של יהודים שיקבלו גם את הריבונות וגם השלטון וגם את החוק הפלשתיני, כמו שכל אזרח שחי במדינה אחרת מקבל את חוקיה.

טלב אלסאנע: זה מה שרציתי לומר לחבר הכנסת רביץ, אין בעיה ליהודים לחיות בשכם או בחברון כמו שחיו לפני 1948.

טלב אלסאנע: הבעיה היא שיקבלו את השלטון הפלשתיני, שיכבדו את החוק הפלשתיני, כמו שאתה דורש מכל חבר כנסת כאן ומכל אזרח ישראל שיכבד את החוק והשלטון הישראלי.

טלב אלסאנע: אין לי שום ספק שאם אתה, חבר הכנסת רביץ, תרצה מחר ללכת לגור בשכם ולכבד את השלטון והחוק הפלשתיני, לא יתנגדו לזה.

טלב אלסאנע: השאלה איננה שאלה של דו-קיום, השאלה היא שאלה של שכנוע, של להגיע למסקנה שכאן יחיו שני עמים בשתי מדינות עם שלטון ועם חוק ועם ריבונות.

טלב אלסאנע: לכן, אנחנו נתמוך בהסכם ונצביע בעד ההסכם, מאחר שאנחנו מחויבים לכל תהליך שלום באזור.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אלסאנע.

רפאל אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת דליה איציק.

רפאל אדרי: אחריה – חבר הכנסת אלכס לובוצקי.

רפאל אדרי: יש לך פריווילגיה – ארבע דקות לרשותך.

אברהם רביץ: – – –

דליה איציק: זהו, זו ממש בעיה.

רפאל אדרי: סליחה?

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, אני מציע לקרוא לראש הממשלה ולהודיע לו שחברת הכנסת דליה איציק נואמת, כי היא שילוב של אינדירה וגולדה.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, אני לא רגילה – – –

רפאל אדרי: את מוכנה לדחות את הנאום שלך עד שראש הממשלה יהיה כאן?

דליה איציק: אפילו בשביל ראש הממשלה אני לא מוכנה.

אברהם רביץ: את הולכת לקרוא את הנאום של ראש הממשלה?

דליה איציק: לא, לא, יש גבול לעונש.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר; אדוני שר החקלאות, אני מבינה שאתה נמצא כאן כמתנגד לממשלה ואתה כבר לא מייצג אותה, כי אני הבנתי שאתה מתנגד להסכם ועל כן אני מבינה שאתה כרגע לא מייצג את הממשלה.

דליה איציק: אז אולי אפשר לקרוא לשר שמייצג את הממשלה, אדוני היושב-ראש?

רפאל אדרי: גברתי, כל זמן שהשר רפאל איתן הוא חבר ממשלה ועוד לא התפטר מהממשלה, יש לו הזכות לייצג את הממשלה בכל עת שיחפוץ.

אלי גולדשמידט: הוא גם יגן עליה?

רפאל אדרי: אני מניח שכן, אדוני.

דליה איציק: תמורת כמה כיסאות זה יסתדר.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה בפניכם שיש לי יחס אמביוולנטי ושזה יום קשה.

דליה איציק: זה יום קשה ויום שמח.

דליה איציק: חבר הכנסת רביץ, זה יום שמח כי הומרץ בנימין נתניהו, כי הופרס – מלשון פרס – בנימין נתניהו, וזה יום שמח מפני שאני משוכנעת שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, מסתכל עלינו מלמעלה ואומר: אני ניצחתי.

דליה איציק: זה יום עצוב נורא, ויושב פה השר רפאל איתן, שאני רוצה לשאול אותו: איך זה קורה שהאיש שנחשב אחד מהישרים במדינת ישראל – הבוחרים שלו התלבטו אם להצביע למרצ או לצומת, כי הוא אמר ביושר: אני לא נותן לחרדים, אני אלחם על גיוס חיילות וחיילים לצה"ל, אני אתבע, בעניינים מדיניים אני אומר שאסור לוותר כהוא זה – ויתר תמורת כיסא?

דליה איציק: סגן ראש הממשלה אפילו לא נתנו לו, וראה איך תמורת כיסא הבן-אדם ויתר על עמדותיו, ואתה בוכה, אתה אומר:

דליה איציק: איך זה יכול להיות שכך אנחנו יכולים לתת לבוחר באמת להחליט על דרך?

דליה איציק: מה אומרים לי היום האנשים בליכוד?

דליה איציק: הם אומרים לי: אתם לפחות אמרתם לנו את האמת, ידענו איפה אתם עומדים.

דליה איציק: לא אמרתם "אדון עולם" עשרים פעם ולא הבאתם את בנו ואת בתו של זה וזה ואמרתם כל מיני דברים.

דליה איציק: הסתכלתם אלינו באומץ וביושר ואמרתם – זאת הדרך; היא קשה, היא רבת חתחתים, אבל אנחנו רוצים להוביל בה ואנחנו רוצים שתסייעו לנו.

דליה איציק: ריבונו של עולם, תחשוב מה עובר עכשיו על תומכי נתניהו, לבי להם.

דליה איציק: אתה יודע – חלק מהם לא מודים.

דליה איציק: אתה מכיר אב שמודה שבנו דביל?

דליה איציק: קשה להם להודות בזה, לבי להם.

דליה איציק: ואני אומרת לך את זה במלוא הכאב.

דליה איציק: חברי חברי הכנסת, אל תתפלאו שמאשימים את ביבי בכל דבר.

דליה איציק: מי שהבטיח ערב הבחירות גשמים, שלא יאשימו אותו בבצורת.

דליה איציק: ביבי נתניהו הבטיח בלי סוף, הרים וגבעות, בלי להניד עפעף.

דליה איציק: בינינו, השר רפאל איתן, אי-אפשר כל כך לתפוס את ראש הממשלה במילת אמת.

דליה איציק: אם אתה תופס אותו פעם במלה אחת אמת, זה נחשב הרבה.

דליה איציק: ראש הממשלה ערב הבחירות אמר הרבה דברים כל הזמן, ועכשיו מאשימים אותו בכול, כי הוא הבטיח גשמים, בלי סוף הוא הבטיח גשמים, ועכשיו, כשיש בצורת, מאשימים אותו.

דליה איציק: אל תבואו בטענות.

דליה איציק: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד לשר בני בגין – אני באמת קוראת לו שיחזור להיות חבר בממשלה.

דליה איציק: אני לא רוצה להכניס ראשי לסכסוכים בתוך הליכוד, אבל אני אומרת לך, אדוני היושב-ראש, הוא המצפון של הממשלה הזאת, אף-על-פי שאני חולקת על דרכו ואני חולקת על תפיסתו המדינית.

דליה איציק: הוא היה הסכר לעצירתה של הידרדרות שלטון החוק במדינת ישראל.

דליה איציק: אדוני היושב-ראש, הוא איש מצפון, ובנימין נתניהו לא רוצה לראות את המצפון מסתובב על-ידו, ולכן הוא שמח שהוא התפטר.

דליה איציק: אני אומרת לך, שהממשלה הזו, חסרת המצפון, תחסר אותו.

דליה איציק: אני קוראת לו, אני מעריכה אותו מאוד, אני מחשיבה אותו מאוד אף-על-פי שאני חולקת על תפיסתו.

דליה איציק: אני קוראת לו לחזור לממשלה אם הוא באמת רוצה להשפיע מתוכה, מבפנים.

דליה איציק: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת דליה איציק.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת אלכס לובוצקי.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת מקסים לוי.

אלכסנדר לובוצקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גר אני באפרת בגוש-עציון בהרי יהודה, בדיוק במחצית הדרך בין חברון לירושלים.

אלכסנדר לובוצקי: היום, כשנהגתי ברכבי מהבית לכנסת, נסעתי בדיוק על אותו נתיב שבו הוביל אברהם אבינו את יצחק בנו לעקדה על הר-המוריה.

אלכסנדר לובוצקי: לא יכולתי שלא לחשוב על כך במהלך הנסיעה.

אלכסנדר לובוצקי: אני מניח שאברהם אבינו, שהלך שלושה ימים בדרך, גם הוא היה קרוע בין צו לבו, לב אב אוהב, לב רחום המרחם על בנו, לבין צו אמונתו ושכלו.

אלכסנדר לובוצקי: גם אני הקטן חשתי כך.

אלכסנדר לובוצקי: לבי לבי עם חברון עיר אבותינו, אבל השכל אומר שיש לתמוך בהסכם.

אלכסנדר לובוצקי: היה גשם שוטף היום במהלך הנסיעה והרהרתי בלבי האם השמים בוכים, האם השמים בוכים על כך שאנו נוטשים את חברון, או אולי זה גשם של ברכה.

אלכסנדר לובוצקי: סוף כל סוף, לאחר תקופה ארוכה יש גשם שהוא סימן ברכה עבורנו, כשאנחנו צועדים אולי אל עתיד טוב יותר בארצנו.

אלכסנדר לובוצקי: ואולי וכנראה גם בנושא הזה יש דרך שלישית, גם זה וגם זה; גם בכייה על חברון וגם סימן ברכה לעתיד.

שבח וייס: אם אתה אומר שיש דרך שלישית, אתה אומר שיש דרך שנייה.

שבח וייס: מסתבר שיש דרך ראשונה, מה דעתך?

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב שהחל מעכשיו, אכן הדרכים כולן, הראשונה, השנייה והשלישית, מתאחדות, ומייד אגיע לכך.

סופה לנדבר: זו לא היתה הדרך היחידה?

אלכסנדר לובוצקי: אני אגיע לכך.

אלי גולדשמידט: זאת היתה הדרך הראשונה.

אלי גולדשמידט: הן מצטרפות לדרך הראשונה, הן לא מתאחדות.

אלי גולדשמידט: תשאל את היושב-ראש.

אלכסנדר לובוצקי: אני אסביר ואומר, אני מבטיח.

אלכסנדר לובוצקי: תנו לי רגע, אני אגיע גם לזה.

אלכסנדר לובוצקי: הדרך שלי, לפחות במובן הפשוט, הנסיעה היתה מאוד קצרה, 12 דקות בלבד, ולא היה סיפק בידי אפילו למצות את המחשבות הללו על ההיקש ההיסטורי בין אז, אברהם אבינו, ועכשיו כאן, וכבר מצאתי את עצמי בתוככי ירושלים, עיר מודרנית, שוקקת חיים, המכוניות נוסעות, הגעתי לכנסת וצריך להחליט.

אלכסנדר לובוצקי: סיעת הדרך השלישית תומכת בהסכם.

אלכסנדר לובוצקי: ההסכם הוא לא אידיאלי בעינינו, אבל בהינתן תנאי ההתחלה הקשים שיצר הסכם אוסלו ב', יש בו גם הישגים מספר.

אלכסנדר לובוצקי: יש גם נקודת אור אחת.

אלכסנדר לובוצקי: החל מהשבוע הבא, לאחר הפריסה החדשה בחברון, אנחנו לא שולטים עוד בעם זר.

אלכסנדר לובוצקי: ביצענו בעצם את העברת מלוא האוכלוסייה הפלשתינית ביהודה ושומרון לסמכות הרשות הפלשתינית.

אלכסנדר לובוצקי: יש פה, לפי דעתי, בשורה ומסר עבורנו כאן בתוך עם ישראל, לשמאל השפוי, לא לשמאל הבלתי-ציוני ששמעתי אותו כאן קודם, שטוען שמלחמת ששת הימים היא לא מלחמת מגן ולארץ-ישראל קורא שטחים כבושים.

דליה איציק: מי אמר?

אלכסנדר לובוצקי: חברת הכנסת ענת מאור.

אלכסנדר לובוצקי: אלא השמאל השפוי, אתם שיושבים כאן ואני מכבד אתכם.

אלכסנדר לובוצקי: זה הזמן שכולנו נתאחד, מהדרך הראשונה, מהדרך השנייה ומהדרך השלישית לדרך אחת שבה נשתדל כולנו לשמור על כמה שיותר חלקים מארץ-ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: אני משוכנע שאף אחד מכם אינו מעוניין להיפטר מארץ-ישראל.

אלכסנדר לובוצקי: אני מאוד מקווה שגם לכם היא מאוד חשובה.

אלכסנדר לובוצקי: אני מכבד וכיבדתי את הרצון שלא לשלוט על עם זר, אבל עכשיו כולנו צריכים להיות ביחד.

אלכסנדר לובוצקי: אני גם מקווה שלא ירחק היום ולקראת התקדמות המשא-ומתן על הסדרי הקבע נוכל גם להקים ממשלת אחדות, שתוכל להוביל אותנו להישגים יותר טובים.

אלכסנדר לובוצקי: הערה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

אלכסנדר לובוצקי: חשוב לי לומר משהו בהקשר של הדיון היום.

אלכסנדר לובוצקי: אני רוצה לחזור על דרישתי – וכאן זאת סטייה מההיבט ההיסטורי להיבט של ממש כאן ועכשיו, לדיון היום – הדרישה שדרשתי אותה עוד אתמול בלילה והבוקר, להביא בפני הכנסת את המכתב שכתב מזכיר המדינה האמריקני אל יאסר ערפאת.

מאיר שטרית: למה זה צד להסכם?

אלכסנדר לובוצקי: זה חלק מההסכם.

אלכסנדר לובוצקי: כפי שכתוב על המכתב ממזכיר המדינה אל בנימין נתניהו: TO BESIGNED, ייחתם יחד עם ההסכם הזה.

אלכסנדר לובוצקי: זה הופך להיות חלק.

אלכסנדר לובוצקי: למכתב הזה יש משמעות מדינית.

אלכסנדר לובוצקי: בבואנו להחליט על ההסכם, ואני רוצה לתמוך בהסכם – – –

מאיר שטרית: חבר הכנסת לובוצקי, על-פי ההיגיון, והרי אתה מתמטיקאי, הרי ההסכם נעשה בינינו לבין הרשות הפלשתינית.

מאיר שטרית: מה אכפת לי אם כתב כריסטופר מכתב לערפאת או כתב את זה למובארק או כתב את זה למישהו אחר.

אלכסנדר לובוצקי: לא, זו טעות משפטית.

אלכסנדר לובוצקי: חוץ מלהיות מתמטיקאי אני בן של עורך-דין ואח של שופט ואני אומר לך משהו בעניין המשפטי.

אלכסנדר לובוצקי: דברים כאלה, נכון שישראל אינה מחויבת להם באותה מחויבות שיש לה למסמכים שהיא חתמה עליהם, אבל מסמכים כאלה הופכים להיות חלק ממכלול ההסכם.

אלכסנדר לובוצקי: והראיה, על אותם מכתבים נלווים שיש להסכמי קמפ-דייוויד, דנים ומתפלספים בכל העולם, בכל הדיונים, והם הופכים להיות חלק מאותו הסכם.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא רוצה להטיל דופי בשרה לימור לבנת.

אלכסנדר לובוצקי: אני מאמין שהדברים שהיא אמרה כאן לכנסת הם דברי אמת, שישראל לא קיבלה את המכתב.

אלכסנדר לובוצקי: תמוה בעיני מדוע ישראל לא קיבלה את המכתב.

אלכסנדר לובוצקי: לדעתי, מתווך הוגן, שנותן מכתבים כאלה – – –

אלי גולדשמידט: רק לתקן טעות.

אלי גולדשמידט: אתמול ראש הממשלה, כך שמעתי בתקשורת, אמר בישיבת הממשלה שהוא קרא את טיוטת המכתב, הוא לא קיבל את זה אבל הוא יודע מה שכתוב בו.

אלכסנדר לובוצקי: אכן שמעתי את הדברים האלה.

אלכסנדר לובוצקי: אגב, הדברים האלה עוררו אותי אתמול בלילה לצאת בקריאה לממשלה ולדרוש את המכתב.

אלכסנדר לובוצקי: אני קורא וחוזר וקורא לראש הממשלה שיחזור ויבהיר לכנסת את מלוא האינפורמציה שיש בידיו לגבי המכתב הזה.

אלכסנדר לובוצקי: אני חושב שמבחינת המינהל התקין זה הדבר הנכון.

אלכסנדר לובוצקי: אני לא מהמאיימים שבגלל זה אצביע כך או בגלל זה אצביע אחרת.

אלכסנדר לובוצקי: ההצבעה יותר מדי חשובה ועקרונית כדי לתלות אותה בעניין הזה.

אלכסנדר לובוצקי: אבל אני חוזר וקורא ודורש מראש הממשלה לתת הבהרה חד-משמעית על מה שיש במכתב הזה.

אלכסנדר לובוצקי: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה רבה לאלכס לובוצקי.

מאיר שטרית: אני מזמין את הדובר הבא – חבר הכנסת מקסים לוי; אחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

מאיר שטרית: עד שחבר הכנסת מקסים לוי יגיע לדוכן, אני מציע לברך בתוכנו את ז'אק טולדנו שנמצא בכנסת ביציע האורחים.

מאיר שטרית: ברוך הבא.

מקסים לוי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מאז ההסכם עם מצרים בוודאי ידע עם ישראל שהוא הולך לאיזה הסכם עם כלל מדינות ערב.

מקסים לוי: הפסיפס הזה של ירדן, הפלשתינים, סוריה ולבנון ומצרים הוא מקשה אחת.

מקסים לוי: אני זוכר עוד בילדותי בתנועת החרות, אז נאמר שהליכוד בראשות מנחם בגין, זיכרונו לברכה, לא יחזיר אף שעל אדמה.

מקסים לוי: המציאות הוכיחה, כאשר מנחם בגין הפך להיות לראש הממשלה, בעצם הוא עשה שלום עם מצרים.

מקסים לוי: אין מונופול, לא למערך, לא למרצ ולא לשום מפלגה אחרת על תהליך השלום עם מצרים, כאשר הליכוד הביא את השלום.

מקסים לוי: ראינו שהיה "אף שעל", אבל קמפ-דייוויד הביא למצב שצריך פתרון עם העם הפלשתיני בדרך זו או אחרת.

מקסים לוי: על שולחן זה הניח ראש הממשלה את קווי היסוד של הממשלה הזאת.

מקסים לוי: הממשלה הזאת אמרה שהיא תלך עם המחויבות שלה לקראת תוכנית אוסלו.

מקסים לוי: קמים היום מתוך הבית, מתוך הליכוד, אנשים אשר מערערים על אותם קווי היסוד ואינם מאמינים לראש הממשלה בתהליך הזה.

אלי גולדשמידט: גם מסיעת גשר.

מקסים לוי: נכון.

מקסים לוי: יש סיכונים, אף אחד לא יצביע כאן בלב שלם, קל וחומר כאשר מדברים על אותה אידיאולוגיה של בית ז'בוטינסקי, על החינוך לערכים של ארץ-ישראל, על כל חלקי ארץ-ישראל, אבל המציאות מחייבת ממשלה זו להמשיך דרכה של ממשלה קודמת.

מקסים לוי: זו מחויבות, וראש הממשלה אמר שבמציאות הזאת הוא חייב לעבוד על הסכמי אוסלו.

מקסים לוי: וביבי נתניהו המשיך, עם הממשלה הזאת, לעבוד על התוכנית.

מקסים לוי: נכון הוא שהיו קשיים בדרך, נכון הוא שהיו מאבקים, ועם ישראל, הטלוויזיה, הרדיו והעיתונות עמדו עם סטופר לבדוק מתי ייגמר התהליך ומתי הוא יסיים את התהליך.

מקסים לוי: אנחנו, סיעת גשר, אשר חרתה על דגלה את חשיבות השלום, סבורים שזה מה שאפשר היה להשיג.

מקסים לוי: מי שאיננו מאמין במנהיגות ראש הממשלה, לא צריך להמשיך להישאר אתו; מי שמאמין שהוא עשה את כל הדרך לקראת התהליך הזה, יאמין בו ובממשלה הזאת שמיצתה הכול למען ביטחון העם היהודי ולמען ארץ-ישראל.

מקסים לוי: המציאות הראתה, שאי-אפשר לנתק את מדיניות הממשלה מהקהילה הבין-לאומית.

מקסים לוי: אין אף אחד בספסלי הליכוד שיאמר שהוא הולך להצביע בשמחה על המחויבות הזאת, אבל אנחנו מחויבים לתהליך הזה.

מקסים לוי: עדיין מחכים לנו מבחנים קשים ביותר.

מקסים לוי: את מבחן חברון עברנו, המבחנים הבאים יהיו לשמירה על גבולות בטוחים של מדינת ישראל ועל המשך הדרך.

מקסים לוי: אם לא נהיה מלוכדים בקואליציה לא נוכל להמשיך במאבקנו נגד הקמתה של מדינה פלשתינית או למען הגדרת קווים לביטחון העם היהודי והיישוב היהודי.

מקסים לוי: לכן, יש חשיבות רבה ליצור בזמן את האחדות ואת שיתוף הפעולה בין המתנחלים לבין המציאות הזאת.

מקסים לוי: אם המציאות תהיה של שיתוף פעולה – – –

מאיר שטרית: בכל פעם אני חושב שאתה עומד לסיים את המשפט, ואז אתה אומר עוד שניים.

מקסים לוי: אני בהחלט עומד לסיים.

מקסים לוי: לכן, המציאות היא שתהיה אווירה של חיים משותפים, אווירה של שלום ואמינות.

מקסים לוי: אף אחד, לא ראש הממשלה ולא הממשלה, יכולים להבטיח שלא נהיה במציאות של סכנה, של בעיות כאלה ואחרות.

מקסים לוי: אנחנו מאמינים ובני מאמינים בתהליך של שלום.

מקסים לוי: לכן, סיעת גשר קבעה עוד בטרם הבחירות שהיא מאמצת את תוכנית אוסלו, היא הולכת לקראת השלום.

מקסים לוי: בעזרת השם, נייחל, כל הבית הזה, שהתוכנית, כפי שנאשר אותה היום, תהיה למציאות חדשה, לשלום בין העמים, כדי שישראל תמשיך לחיות בשלום עם צמיחה כלכלית.

מאיר שטרית: תודה רבה לחבר הכנסת מקסים לוי.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת חגי מירום.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת דוד אזולאי; ארבע דקות, אדוני.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו נושאים מפה היום ברכה על העלייה על הדרך החדשה שראש הממשלה עולה עליה, היא דרכה של מפלגת העבודה, היא דרכה של תנועת העבודה, היא הדרך של מנהיגיה – רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס.

חגי מירום: כך אנחנו מציינים היום את הסתלקותה של המחשבה וההגות הרביזיוניסטית והפיכתה למונומנט מוזיאוני.

חגי מירום: אנחנו מציינים את הסתלקותה של תפיסת ארץ-ישראל השלמה והפיכתה לבובת שעווה; אנחנו מציינים את הסתלקותו של חלום האחריות והכיבוש של יהודים על פלשתינים והפיכתו לגרוטאה המושלכת בצדי הדרך החדשה שראש הממשלה בנימין נתניהו עולה עליה.

חגי מירום: זה טוב, זה הכיוון.

חגי מירום: לא במקרה אני אומר "עולה על דרך חדשה", כי אינני יכול להיות משוכנע, חברי חברי הכנסת, שנתניהו גם יתמיד בהליכה בדרך החדשה.

חגי מירום: יש פה עלייה על מסלול, ומן האופוזיציה נצטרך לבחון היטב כל תנועה וכל התקדמות שלו ולראות שההליכה היא במתווה הנכון הוא מתווה אוסלו.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, על שולחננו מונחים המסמכים, והקורא בהם רואה תוצר מוכר, תוצר שמזכיר לנו את מה שאנחנו מכירים מהעבר, תוצר של הצהרת העקרונות, ה- DECLARATION OF PRINCIPALS, תוצר של הסכם הביניים, תוצר המשכי, טבעי, דומה וכמעט זהה למה שהיה קודם.

חגי מירום: על-יד התוצר הזה מונחים מסמכים קצת משונים, הייתי אומר, כמו NOTE OF THE RECORD, מין מסמך, פטנט משפטי כזה של תרשומת לתיק.

חגי מירום: מישהו זוכר שצדדים חותמים על הסכם; חלק מהדברים הם לא מכניסים בהסכם, אבל יש מין תרשומת לתיק, ולמטה כתוב:

חגי מירום: הוכן על-ידי השגריר דניס רוס לבקשת ראש הממשלה בנימין נתניהו והיושב-ראש יאסר ערפאת.

מאיר שטרית: אם אני לא טועה, היו כאלה גם בקמפ-דייוויד וגם בהסכם אוסלו.

חגי מירום: מה זה NOTE OF THE RECORD, הודעה או תרשומת כזאת?

חגי מירום: כשהצדדים לא כל כך רוצים להכניס משהו להסכם, לא כל כך מאמינים זה לזה שהוא יבוצע, הם מביאים את האח הגדול, את ארצות-הברית, על מנת שהוא יגיד לצדדים מה הוא הבין ולמה הם מחויבים מתוך השיחות.

שבח וייס: במקום תרשומת אפשר רשומון.

חגי מירום: אחר כך אנחנו מתבשרים על-ידי בנימין נתניהו על ההישגים המופלגים שהוא הגיע אליהם בהסכם הזה.

חגי מירום: כאשר אנחנו בודקים מה הם ההישגים – למשל, עקרון ההדדיות.

חגי מירום: מה זה עקרון ההדדיות?

חגי מירום: הסכם מטבעו הוא הדדי, הוא בין שני צדדים, והסכמים – המשפטן אלי גולדשמידט יגיד לכם – לקיום ניתנו.

אלי גולדשמידט: אפשר לחשוב שאתה לא משפטן.

חגי מירום: נכון, גם אני משפטן, אבל אני צריך תנא דמסייע משפטי.

אלי גולדשמידט: יש פה פרופסור למשפטים, תשאל את חבר הכנסת שאקי.

חגי מירום: פרופסור שאקי, מורי ורבי, הסכמים לקיום ניתנו, נכון?

חגי מירום: יש הנחת יסוד, שכאשר חותמים הצדדים על הסכם הם מתחייבים להדדיות בו.

חגי מירום: אבל – הישג גדול להדדיות.

חגי מירום: אחר כך יש פה, חברי חברי הכנסת, פרק שנקרא האחריות הפלשתינית, ושם אומר ראש הממשלה, שהפלשתינים התחייבו על השלמת תהליך תיקון האמנה הפלשתינית.

חגי מירום: מה זאת אומרת השלמת תהליך התיקון?

חגי מירום: הפלשתינים התחייבו לבטל את האמנה הפלשתינית, הם אספו את המועצה לשחרור פלשתין, קיבלו החלטות, ואין כאן שום חדש.

חגי מירום: איך אני יודע שאין שום חדש?

חגי מירום: – מפני שהם הסכימו על השלמת התיקון, ולכן התיקון כנראה עובד.

חגי מירום: או למשל סעיף של מניעת הסתה ותעמולה עוינת, וכאן אני רואה, חשבתי שיש פה דבר חדש, כתוב:

חגי מירום: כמפורט בסעיף זה וזה של הסכם הביניים.

חגי מירום: אז אם זה כמפורט בהסכם הביניים, למה צריך להציג את זה כהישג גדול?

חגי מירום: זה היה בהסכם הביניים.

חגי מירום: או למשל בקשות להעברת חשודים ונאשמים יבוצעו בהתאם לסעיף (7)(ו) לנספח להסכם הביניים.

חגי מירום: כל ההישגים שמוצגים פה הם מראית עין, הם לא אמיתיים, אין כאן דבר של ממש, ובכל זאת אני מברך על העניין מפני שבהולכו אל התהליך הזה הכניס ראש הממשלה את עצמו ואת הממשלה כולה לתעלה הנכונה, שהיא תעלת השלום.

חגי מירום: הוא לא יוכל לסטות ממנה, כי היא תעלה עם שוליים גבוהים שקשה לקפוץ ממנה החוצה, ובכל זאת נשב ונבדוק היטב היטב לאן הוא הולך.

חגי מירום: יש לנו דילמה גדולה מאוד מה נעשה כאן הערב, הואיל וייתכן שהערב תוצמד הצעת אי-אמון לאישור ההסכם, ואני אומר כאן, לאחר ששקלנו היטב היטב את העניין, שעמדתי היא שנצביע היום בעד ההסכם ונגד אי-אמון, ולא מפני שיש לנו אמון בממשלה או בראש הממשלה – –

מאיר שטרית: כך אני הצבעתי – – – למרות האי-אמון.

חגי מירום: – – אלא מפני שיש לנו אמון בדרך הזאת, שהיא דרך שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, סלל אותה, ומי שיעלה על דרכו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ולא יישא את שמו ואת זכרו לשווא, אלא יגשים במעשיו את הדרך שראש ממשלתנו הנרצח החל אותה – אנחנו בכל פינה ובכל פעימה שתהיה השלמה של הדרך הזאת נתמוך בדרכו.

חגי מירום: מלה אחרונה.

חגי מירום: קודם נשא לפנינו חבר הכנסת אריה דרעי נאום נרגש של קריאה לראש הממשלה לממשלת אחדות לאומית, ואני רוצה לומר את דעתי האישית.

חגי מירום: לא דרושה לנו, בימים אלה, ממשלת אחדות לאומית, וההצבעה הלילה תוכיח, שכל אימת שהממשלה הזאת תמשיך בדרך הנכונה, בדרך הישר, האופוזיציה תיתן לה גיבוי להליכה בדרך הזאת.

חגי מירום: לא צריך להיכנס ביחד לממשלת שיתוק לאומי מהסוג שהיה כל אימת שהיו ממשלות כאלה, אלא צריך לתת לממשלה הזאת ללכת בדרכה.

חגי מירום: תלך בכיוון הנכון – תזכה לאמוננו; תלך בכיוון הלא-נכון, והוא, מבחינתנו, זניחת דרך השלום – נעמוד כאן כמו מי שהציבור הישראלי הציב אותו על משמר הדמוקרטיה כאופוזיציה וניאבק על הדרך הזאת מחוץ לממשלה.

חגי מירום: תודה רבה, אדוני.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת חגי מירום.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת דוד אזולאי.

מאיר שטרית: יש לך מסגרת זמן של שלוש דקות.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, רק הליכוד יכול להשיג הסכמה לאומית רחבה כשמדובר בהסכמי שלום במדינת ישראל – – –

חגי מירום: אז למה אתם צריכים ממשלת אחדות?

דוד אזולאי: תשמע מייד.

דוד אזולאי: כי העם זקוק לזה – – –

חגי מירום: אבל רק הליכוד יכול.

דוד אזולאי: רק העם זקוק לממשלת אחדות לאומית.

דוד אזולאי: אני רוצה לברך את ראש הממשלה, מה שחבריו, לצערי, לא עשו, על אומץ הלב לחתום על הסכם חברון למרות הלחצים מבית ומחוץ.

דוד אזולאי: גם לנו קשה לברך ביום הזה, אך צריך לדעת שיש אילוצים ולפעמים צריך לעבוד על-פי אילוצים.

דוד אזולאי: ננסה לדמיין לעצמנו מה היה קורה אילו הליכוד היה היום באופוזיציה והיו חותמים על ההסכם הזה; נדמה לי שאלפים היו יוצאים לרחובות למחות נגד ההסכם.

דוד אזולאי: ומי כמונו, תנועת ש"ס, חשנו את ההפגנות על בשרנו כאשר תנועתי תמכה בממשלה הקודמת בראשותו של חבר הכנסת שמעון פרס, ועל כך "זכינו" להפגנות מול בתי המנהיגים שלנו ולפגיעה בכבוד מרן הרב עובדיה יוסף שליט"א.

אלי גולדשמידט: הגדלתם את כוחכם בבחירות.

דוד אזולאי: ברוך השם.

דוד אזולאי: כאשר יענו אותו כן ירבה וכן יפרוץ.

אלי גולדשמידט: עכשיו, בבחירות הבאות, תרדו מהכוח שלכם – – –

דוד אזולאי: נדמה לך.

דוד אזולאי: ניווכח, בעזרת השם.

דוד אזולאי: בדרך הזאת אנחנו נמצאים רק בדרך הנכונה וכוחנו עולה ממערכה למערכה.

דוד אזולאי: היום, במבט לאחור, אפשר לראות בחוש את גדולתו של מרן, שראה אז מה שחברים בימין לא ראו והיום הם תומכים בהסכם.

דוד אזולאי: אני מציע להם, לאותם חברים שתקפו את תנועת ש"ס ואת מרן, לאחר ההצבעה היום, ללכת ולבקש מחילה מהרב על מה שעוללו ימים ולילות מול ביתו של הרב כשהיו באופוזיציה.

דוד אזולאי: לאנשי המפד"ל, שהיו שותפים להפגנות מול ביתו של מרן ויושב-ראש התנועה על כך שתנועת ש"ס היתה שותפה חלקית לקואליציה הקודמת – וגם בעתה של הממשלה הנוכחית כמעט משבר על רקע של תיק הדתות, שהוא פחות חשוב לדידם מהסכם חברון.

דוד אזולאי: אני חושב שהגיע הזמן שהמפד"ל תפסיק עם המשחק הכפול, הגיע הזמן שתקבלו החלטה ותסיקו מסקנות.

דוד אזולאי: לא ייתכן שתצביעו נגד הממשלה, ותאמרו לציבור שבהסכם זה יש הישגים לעומת ההסכם הקודם, אחרת איך תסבירו את ההצבעה של מפלגת העבודה?

דוד אזולאי: ובכל זאת יאמרו לי חברי במפד"ל, מדוע הם לא תומכים בממשלה, או, לחלופין, מדוע אינם פורשים מהממשלה?

סופה לנדבר: למה אתה לא אומר את זה לשרים שאתמול הצביעו נגד ואחר כך מצביעים בעד?

דוד אזולאי: אני כבר מסיים, תרשי לי, אני לא יכול להגיב, אני רוצה לסיים את הנאום שלי.

דוד אזולאי: – – – לא נותנים יד לממשלת אחדות לאומית בזמן שהעם זקוק לאחדות.

דוד אזולאי: אני רוצה לסיים בפנייה לראש הממשלה ולשר הביטחון.

דוד אזולאי: השבת יותר יקרה וחשובה מכל הסכם, ואני מקווה שאנו תומכים בהסכם שאינו גורר עמו עבירה של חילול שבת.

דוד אזולאי: לכן, אנא מכם, עשו הכול למען מניעת חילול שבת, בנפשנו הדבר.

דוד אזולאי: לסיום, אני רוצה לפנות למתיישבים היקרים בחברון.

דוד אזולאי: אני מעריך את עצם ההתיישבות ואני יודע באיזו מסירות נפש אתם עושים זאת כדי להגשים את ההתיישבות בעיר האבות, אך עם זאת צריך לזכור שתפקידנו להשתדל, ואני חושב שאתם עשיתם יותר מהשתדלות – פעלתם בצורה אישית לוחצת ומכוונת על כל הגורמים, והיום נפלה החלטה.

דוד אזולאי: אני יודע שקשה להשלים עם זה, אך צריך לזכור, אנחנו כאנשים מאמינים בבורא עולם, אין אדם נוקף אצבע מלמטה אלא אם כך גזרו מלמעלה.

דוד אזולאי: חלילה לכם להיות הגורמים להפלת הממשלה שכה רציתם בה ולפלג, חס ושלום, את העם.

דוד אזולאי: יהיה רצון שהשלום ישכון במחננו, וחשוב שיהיה שלום בינינו ושלום בינינו לבין בורא העולם אבינו שבשמים.

דוד אזולאי: אסיים בפסוק: עושה שלום במרומיו הוא ברחמיו יעשה שלום עלינו ועל כל עמו ישראל.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת דוד אזולאי.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת אבנר חי שאקי.

מאיר שטרית: יש לך זמן, אדוני, עשר דקות.

אלי גולדשמידט: חבר הכנסת שאקי – – – אם תוכל לתת לנו הסבר מלומד איך אתם בכל זאת נשארים בממשלה?

שבח וייס: מבחינת המשפט – – –

אלי גולדשמידט: – – – מבחינת המוסר הציבורי, מבחינת תפיסת העולם שלכם – – –

שבח וייס: הוא מורה של שנינו.

מאיר שטרית: אבל הוא לא בממשלה.

מאיר שטרית: כל מה שהוא יגיד – יגידו שהוא אומר מפני שהוא רוצה שהם יעזבו את הממשלה.

אלי גולדשמידט: אני סומך עליו.

אלי גולדשמידט: למה אתם לא נוהגים כמנהגו של חבר הכנסת בגין?

אבנר-חי שאקי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אילו זכינו היה היום הזה יום חג לאומה כולה.

אבנר-חי שאקי: אין אדם בר-דעת שאני מכיר, לא בבית הזה ולא מחוצה לו, שהשלום איננו חלומו הנכסף, שהפסקת שפיכות הדמים איננה שיא מאווייו.

אבנר-חי שאקי: העם ששילם בתולדותיו ובעשורים האחרונים כל כך הרבה דמים כדי לזכות להגיע ליום הגדול של עצמאות ישראל, חייב היה היום לראות בהסכם הזה אתחלתא של אותו יום של שלום אמת.

אבנר-חי שאקי: כאן מלת הקסם, אמת.

אבנר-חי שאקי: אנו חשים, יש לי הוכחות למכביר, שהפרטנר השני, ערפאת, איננו רואה עין בעין אתנו את השלום ואת ההתנהגות המתחייבת על-פי שלום.

אבנר-חי שאקי: שלום פירושו הפסקת הסתה, הפסקת שנאה, הפסקת טרור, הושטת יד, נכונות לשיתוף פעולה אמיתי – – –

שבח וייס: חבר הכנסת שאקי, אתה יודע שכאן, לפני יומיים, קראו לו אדולף ערפאת?

אבנר-חי שאקי: אני לא אחפש עכשיו תארים נוספים, אני בודק עניינית, עובדתית ועניינית, ועובדתית ערפאת הוכיח מאז תחילת הסכמי אוסלו, שהוא מפר בשיטתיות, בהתמדה ובכוונת מכוון כל סעיף חשוב בהסכם הזה.

אבנר-חי שאקי: נתחיל באמנה, האמנה הפלשתינית הידועה לשמצה, שמהותה האמיתית היא אמנת הגזע, אמנה של שנאת ישראל, אמנה של השמדת ישראל, ואין פה שום הגזמה.

אבנר-חי שאקי: כל מי שקרא את האמנה הזאת וקורא אותה יודע, שזוהי אמנה מזעזעת, שכולה נוטפת שנאה לישראל.

אבנר-חי שאקי: הוא התחייב בפני מר רבין, זיכרונו לברכה, הוא התחייב בנוכחות הנשיא קלינטון, שהוא אכן יושיט יד ויבטל ויחסל את האמנה.

אבנר-חי שאקי: והאמנה הזאת לא זו בלבד שלא בוטלה מעולם, אלא היא מוסיפה להתקיים.

אבנר-חי שאקי: ואיזו התחייבות יש לנו פה, במסמך הזה?

אבנר-חי שאקי: הוא מודיע כאן: השלמת תהליך תיקון האמנה הפלשתינית.

אבנר-חי שאקי: השלמת תהליך תיקון האמנה הפלשתינית.

אבנר-חי שאקי: את עיני מי רוצים לאחז פה?

אבנר-חי שאקי: הרי ידוע לנו שהמסמך קיים, שתורתו הגזענית נלמדת בבתי-ספר.

אבנר-חי שאקי: אתה שומע ורואה כאשר אותו "מהנדס" ארור, או רב-רוצחים מדופלם שרצח 52 יהודים, כשהוא הובא לקבורה והיתה הלוויה בעזה, מאות אלפי עזתים שרו לו שירי הלל.

אבנר-חי שאקי: ערפאת ביקר בבית הוריו וניחם אותם ואמר להם: בנכם גיבור, שהיד, קדוש.

אבנר-חי שאקי: מי שמתאר רב-רוצחים כקדוש, בעיניו הדמים הם הקדושה, ואצלנו החיים הם הקדושה העליונה.

אלי גולדשמידט: יש אצלנו המהללים את הרוצח ברוך גולדשטיין.

אבנר-חי שאקי: אני בז להם ומגיע להם כל עונש אפשרי על-פי החוק.

אלי גולדשמידט: יש קיצונים אצלנו ויש קיצונים אצלם.

אבנר-חי שאקי: אלי יקירי, אני רוצה שתדע, שבמפד"ל קיבלנו החלטות בכל הסוגיה הזאת.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה שתדע שאני פניתי בכתב לשני הרבנים הראשיים לפני כמה חודשים ולעשרות רבנים בארץ שישמיעו את דברם נגד אלימות, נגד שפיכות דמים, נגד שנאה, נגד גזענות, כי תורת ישראל היא הראשונה בעולם שלימדה: בצלם אלוקים ברא את האדם.

אבנר-חי שאקי: יש הוויכוח המפורסם בין רבי עקיבא ובין בן עזאי, כאשר רבי עקיבא אומר: ואהבת לרעך כמוך זה כלל גדול בתורה.

אבנר-חי שאקי: אומר בן עזאי: אלה תולדות אדם ביום ברוא אלוקים אדם, בדמות אלוקים ברא אותו, זה כלל גדול מזה.

אבנר-חי שאקי: לתורת ישראל יבואו ללמד צלם אדם, כבוד אדם, חירות אדם, זכויות אדם, מעמד אדם; ותחסרהו מעט מאלוקים, זאת התפיסה האמיתית.

אבנר-חי שאקי: ואם יש שפלים, נבזים, חדלי אישים המשתמשים בשם של דת כדי לפגוע, הרי הם בראש ובראשונה פוגעים ב"לא תרצח", שהוא אחד מעשרת הדיברות הנעלים ביותר.

אבנר-חי שאקי: משה רבנו עליו השלום התחיל את המנהיגות של עם ישראל, במה?

אבנר-חי שאקי: בזה שאמר לו, לאחד שהכה את חברו: למה תכה רעך?

אבנר-חי שאקי: יש אמרה נגד אלימות גדולה מזאת?

אבנר-חי שאקי: יש מקור איתן ומוצק והיסטורי יותר מזה?

אבנר-חי שאקי: לכן, התנגדותנו במפד"ל היא לכך שההסכם הזה לא השיב על שתי הציפיות הגדולות.

אבנר-חי שאקי: ציפייה אחת ביטחונית נטו, ציפייה שנייה פיתוח העיר חברון.

אבנר-חי שאקי: חברון היא עיר שעושה את כל ישראל חברים זה לזה.

אבנר-חי שאקי: חברון זוהי שמחברת אותך, אם אתה לא רדום ואומלל, אל האבות, אל האמהות, אל המקור.

אבנר-חי שאקי: לפי הזוהר הקדוש חברון נמצאת לא הרחק מגן עדן.

אבנר-חי שאקי: לפי הזוהר הקדוש, כאשר דוד המלך עליו השלום בא להקים את מושבו ואת בירתו בחברון, זה מפני שהיה ברור לו שהוא לא יכול להתחיל את מלכותו בלי להיות ליד מערת-המכפלה, ליד האבות והאמהות.

אבנר-חי שאקי: אז כאשר באים יהודים ואומרים: כל רצוננו שלא תהיה שפיכות דמים – – –

אלי גולדשמידט: אמן, אבל למה דוד המלך נשאר בחברון רק שבע שנים ועבר להקים את ירושלים?

אבנר-חי שאקי: אני אשיב לך באמת ברצון, אני אשיב על כל שאלה ברצון רב, בטובך.

מאיר שטרית: חבר הכנסת גולדשמידט, חבר הכנסת שאקי, סלח לי שאני מפריע לך, אני רואה שחבר הכנסת וקנין צוחק על זה שאני חייכתי כשאמרת שחברון קרובה לגן עדן.

מאיר שטרית: אהבתי את זה, כיוון שאני יודע שמחברון אפשר בקלות להגיע לגן עדן.

יצחק וקנין: אני מתמוגג מהנאום שלך.

אבנר-חי שאקי: לא בכיוון שלך, בכיוון של חיים טובים וארוכים, בעזרת השם.

אלי גולדשמידט: יש לך תשובה על השאלה למה הוא ישב שם רק שבע שנים?

אלי גולדשמידט: יש לך עשר דקות.

אלי גולדשמידט: למה דוד המלך נשאר בחברון רק שבע שנים אם זה קרוב כל כך לגן עדן, ואחרי זה הקים את הבירה בירושלים?

שבח וייס: הוא מצא לו עגלה.

שבח וייס: ..

אבנר-חי שאקי: מפני שכאשר אנשיו באו ואמרו לו: זה המקום שנקנה – הוא קנה אותו מהיבוסי, הוא שילם דמים מרובים כדי לקנות את המקום הזה, המקום יותר רחב, יותר גדול, הרים סביב לו.

אבנר-חי שאקי: גם לירושלים יש מעלה נפלאה, זה לא שירושלים איזה כפר קטן שעשו אותו בירה.

אבנר-חי שאקי: גם לירושלים יש משקל אדיר.

אבנר-חי שאקי: אבל עובדה היסטורית, כשיעקב בא הוא אמר לבניו: תעלו את עצמותי כדי להיקבר עם אבותי.

אבנר-חי שאקי: זאת אומרת, הוא ויתר על מצרים ועל העושר שלה ועל השפע שלה ועל הנילוס ועל הכול כדי לזכות להימצא ליד אבותיו ואמהותיו.

אבנר-חי שאקי: לכן אני אומר, אנחנו במפד"ל מתנגדים להסכם.

אבנר-חי שאקי: לא ביטחון נטו, כי רחוב השוהאדה, אגב איזה שם נורא, שהיד, בערבית שוהאדה זה רבים של שהיד, זאת אומרת הקדושים.

אבנר-חי שאקי: מי הם הקדושים?

אבנר-חי שאקי: אלה שהרגו יהודים רבים ככל האפשר.

אבנר-חי שאקי: וזה בדיוק מה שאני שרוצה להסביר לחברי, לידידי ומכובדי חבר הכנסת פרופסור שבח וייס.

אבנר-חי שאקי: אני כל כך מכיר בך, כשאתה מדבר אתה מדבר בשיא הכנות, כי כשאתה מדבר כולם צריכים לעמוד דום, כי כניצול שואה כשאתה לוחם על השלום אין מי שיתווכח אתך, בצדקתך ובאמונתך המלאה.

אבנר-חי שאקי: אבל מותר לנו לומר לערפאת – ואמרתי לחברי הערבים בכנסת לא מעט בשיחות – תסבירו לו ששפיכות דמים ושלום אינם יכולים לדור בכפיפה אחת.

אבנר-חי שאקי: תסבירו לו שהסתה ארורה נגד ישראל שנמשכת ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונות הערבית והפלשתינית אינה יכולה להסתדר עם שלום.

אבנר-חי שאקי: השלום שבו אנחנו מדברים הוא שלום אמת, הוא שלום של עמים שרוצים לחיות זה לצד זה ולא זה במקום זה.

אבנר-חי שאקי: ערפאת רוצה לחיות במקום מדינת ישראל ואפשר לראות את זה, יש לי הוכחות חותכות – – –

אחמד סעד: לא נכון.

אבנר-חי שאקי: אני בטוח שכל חברי הכנסת קיבלו את המסמך הנפלא הזה ששם רואים ככה: יש מצבה לחללי האינתיפאדה, רואים את כל ארץ-ישראל, מדינת ישראל כולה, וזה נקרא פלשתין.

אבנר-חי שאקי: עוד הרבה מקומות, ללמדך – – –

אחמד סעד: אתה יודע שזו דמגוגיה.

אבנר-חי שאקי: לא, אדוני, באמת, אני אדבר אתך ברצון, תן לי לסיים.

אבנר-חי שאקי: אנחנו רואים שהמפה הזאת, שבה רואים את פלשתין ככוללת את מדינת ישראל, זהו החלום האמיתי של ערפאת וזה האסון שלו.

אבנר-חי שאקי: לו הוא היה כן כמו רבין, זיכרונו לברכה – שהיה צדיק, איש לא חולק שחלקו של רבין בהיסטוריה היהודית מן הגדולים ביותר, הוא האמין בשלום.

אבנר-חי שאקי: מי ששמע את נאומו וישווה אותו לנאומו של ערפאת – שמים וארץ.

אבנר-חי שאקי: הוא דיבר על הפסקת שפיכות דמים, הוא דיבר על אהבת אדם, הוא דיבר על שלום אמת.

אבנר-חי שאקי: לצערי, לא שמענו מהצד השני פעם אחת, בנאום אחד, דברים דומים.

אבנר-חי שאקי: אני מבין ואני מסיים.

מאיר שטרית: אתן לך עוד דקה.

מאיר שטרית: חבר הכנסת שאקי, חבר הכנסת שבח וייס רצה לשאול אותך משהו, אני מרשה לו לשאול.

שבח וייס: ערפאת לא רצח את רבין.

שבח וייס: מדובר במשך כשנה, לשיטתך – – –

אבנר-חי שאקי: מי שרצח נושא בעונשו, עד סוף ימיו.

שבח וייס: הוא היה שליח.

שבח וייס: זה לא משנה.

אבנר-חי שאקי: כולנו שוללים אותו, מגנים אותו, גינינו אותו, נגנה אותו.

אבנר-חי שאקי: כל הרבנים של יש"ע גינו את הרצח בכל המלים המתאימות.

שבח וייס: השאלה מה הם עשו עם זה.

שבח וייס: שאלה: במשך כשנה ערפאת, במערכת שהוא עומד בראשה, לוחם באופן תקיף נגד הטרור.

שבח וייס: מתי אתה תשתכנע שהוא עבר לצד המתון, מה הוא עוד צריך לעשות?

אבנר-חי שאקי: ערפאת?

אבנר-חי שאקי: שיפסיק את ההסתה נגד ישראל.

אבנר-חי שאקי: אני מראה לך, תעקוב, תשאל, הלוא מפרסמים ומחלקים, אני עומד עכשיו בכנסת בראש אותה קבוצה פרלמנטרית נגד אנטישמיות ואני אוסף חומר וזה מזעזע לראות כמה דברי שטנה, כמה דברי שנאה, כמה דברי אנטישמיות, כמה דברי גזענות הם מפיצים נגד ישראל.

אבנר-חי שאקי: הוא לא מהסה אותם, הוא לא משתיק אותם.

שבח וייס: של ערפאת?

אחמד סעד: – – –

מאיר שטרית: אדוני שר הפנים, יש דרך שאני אחזיק אותך כאן, כדי שיהיה מישהו מהממשלה?

מאיר שטרית: יש תורן?

מאיר שטרית: גמרת תורנות או אתה מתחיל תורנות?

אבנר-חי שאקי: אדוני השר, נלכדת.

אבנר-חי שאקי: אתה תייצג את הממשלה.

אליהו סויסה: אני נשאר לשמוע את הנואם.

מאיר שטרית: הוא כבר מסיים.

מאיר שטרית: בבקשה, חבר הכנסת שאקי, עוד דקה.

אבנר-חי שאקי: חן חן.

אבנר-חי שאקי: תודה.

אבנר-חי שאקי: ובכן, אני בא ואומר, לא פיתוח ולא ביטחון, וראש הממשלה הבטיח שההסכם יביא ביטחון ויביא פיתוח, ולא זכינו לא לזה ולא לזה.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה לומר לחברים ממפלגת העבודה – ידידי היקרים, כאשר אתם קמים ואומרים: מת רעיון ארץ-ישראל השלמה, או בעיתון אחד: BYE BYE ארץ-ישראל השלמה – שמחה?

אבנר-חי שאקי: יש פרק בתהילים שמתחיל במלים: מזמור לדוד בבורחו מפני אבשלום בנו.

אבנר-חי שאקי: הגמרא במסכת ברכות שואלת: מזמור לדוד כשהוא בורח מפני בנו?

אבנר-חי שאקי: זו קינה ולא מזמור.

אבנר-חי שאקי: אפילו אלה שלא חלמו על מלוא הארץ, אפשר לשמוח כשמוותרים על חלקים?

אבנר-חי שאקי: הרי בחלקים האלה גרו יהודים, חיו יהודים, הם מחוזות חפץ של ההיסטוריה היהודית.

אבנר-חי שאקי: אני רוצה בזה לסיים: פנו אל החפץ חיים, מגדולי חכמי ישראל בדורות האחרונים, בתקופה שלקחו נערים יהודים וחטפו אותם לצבא הצאריסטי ושאלו אותו: מה עושים, אדוני הרב?

אבנר-חי שאקי: הם צריכים לאכול.

אבנר-חי שאקי: אם הם יאכלו, זה טרפה, זה חזיר, דברים נוראים.

אבנר-חי שאקי: לא יאכלו – ימותו.

אבנר-חי שאקי: מה אתה מציע?

אבנר-חי שאקי: הוא אומר: ברור שאין מנוס, זה פיקוח נפש וצריך לאכול.

אבנר-חי שאקי: אבל כשאוכלים, נא לא למצוץ את המוח של העצמות.

אבנר-חי שאקי: לא לשמוח כאשר נניח, חלילה, אנחנו מאבדים מחוזות חפץ.

אבנר-חי שאקי: זו ארצנו, של כולנו, העבר הוא של כולנו, המורשת היא של כולנו, והשלום שבו אנחנו רוצים הוא של כולנו.

אבנר-חי שאקי: בואו נתאחד, ובשלב הבא נציל את המירב, כי הארץ הזו היא קטנה בלאו הכי.

אבנר-חי שאקי: אל נקטין אותה יותר.

אבנר-חי שאקי: היא גדולה ברוח ואסור לה שתהיה גמדית וננסית בשטח.

אבנר-חי שאקי: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת שאקי.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת נסים זוילי.

מאיר שטרית: יש לך, אדוני, ארבע דקות.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת חיים אורון.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

נסים זוילי: אדוני היושב-ראש, אדוני שר הפנים, חברי לכנסת, ראשית, אני רוצה לברך על ההסכם, אבל אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להתייחס לנושא שהיה במחלוקת כאן.

נסים זוילי: שמעתי בבוקר, בפתיחת דבריו של ראש הממשלה ובדבריה של השרה לימור לבנת, שהממשלה מתקשה להשיג את תוכן המכתב ששלח כריסטופר ליאסר ערפאת, ואת תוכן המכתב ששלח יאסר ערפאת לכריסטופר לצורך הבהרה.

נסים זוילי: אני רוצה לגלות לכם סוד: ירדתי למטה, הרמתי טלפון – – –

מאיר שטרית: למי?

נסים זוילי: אני לא רשאי לגלות.

נסים זוילי: שאלתי מה תוכן שני המכתבים.

נסים זוילי: וראו זה פלא, בפתיחות מדהימה – אני יודע בדיוק מה כתוב במכתבו של כריסטופר לערפאת ובתשובתו של יאסר ערפאת לכריסטופר.

נסים זוילי: סוד גדול ששר בממשלה לא רשאי לשמוע, מר סויסה.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, תן לו לקרוא את זה לא על חשבון זמנו.

שבח וייס: זו אינפורמציה חיונית.

נסים זוילי: אני אגיד לכם את תוכן שני המכתבים.

מאיר שטרית: תגיד.

נסים זוילי: אני אומר את תוכן שני המכתבים.

קריאה: – – –

נסים זוילי: גם לשר.

מאיר שטרית: אולי אתה תעביר את זה לממשלה.

נסים זוילי: אני מצטער, זו התחמקות; לא שזה משנה את עמדתי לגבי ההסכם.

נסים זוילי: הפרטים בהסכם לא מטרידים אותי.

נסים זוילי: אני תומך בהסכם משום שהוא מצביע על הדרך הנכונה והולך בה.

נסים זוילי: אבל כשעומדים כאן שרים ואומרים לכנסת – אנחנו לא מצליחים להשיג את נוסח המכתבים ולא מוכנים להציג אותם בפני הכנסת, זה דבר חמור.

נסים זוילי: לא התאמצתי יותר מדי כדי להגיע לזה.

מאיר שטרית: לך יש קשרים טובים, זה לא קונץ.

נסים זוילי: יש לי קשרים טובים.

נסים זוילי: תאמין לי, שאחרי חודש של הידברות בין הממשלה לבין הרשות הפלשתינית הם יכולים להשיג אותם הקשרים אם הם היו קצת מתאמצים.

סאלח טריף: נסים, זה לא אורן שחור?

נסים זוילי: במכתבו של כריסטופר לערפאת כתוב:

נסים זוילי: זה מכתב ערבות אמריקני לביצוע כל שלבי ההסכם ושלבי ה- FURTHER REDEPLOYMENTזאת אומרת, הפריסה מחדש של צה"ל, עם לוח זמנים מדוקדק, כפי שכתוב בהסכם.

נסים זוילי: התחייבות.

דוד טל: – – –

נסים זוילי: עכשיו אני מגיע לנקודה.

נסים זוילי: במכתב של ערפאת לכריסטופר כתוב, שבהתחייבות ובהסכמי אוסלו יש הבדל בין מיקומים צבאיים מיוחדים לבין התרגום שהממשלה הזו נותנת למונח הזה.

נסים זוילי: הפלשתינים מתכוונים למחנות צבא.

נסים זוילי: הממשלה מנסה לתרגם את זה לאזורי ביטחון.

מאיר שטרית: כתוב MILITARY LOCATIONS.

נסים זוילי: MILITARY LOCATIONS.

נסים זוילי: הם מתרגמים את זה למחנות צבא, בעיקר.

נסים זוילי: הממשלה הזאת נותנת למונח הזה את הפרשנות המרחיבה – – –

אליהו סויסה: איזו פרשנות לגבי חבל עזה?

נסים זוילי: אני מדבר על מה שכתוב במכתב של כריסטופר.

נסים זוילי: תן לי להסביר את הוויכוח.

נסים זוילי: במכתב ההבהרה ובמכתב ההסתייגות ששולח ערפאת לדבריו או למכתבו של כריסטופר הוא אומר: לגבי מחנות צבא, זאת אומרת, SPECIFIC MILIATARY LOCATIONS, אנחנו מסכימים שזו החלטה ישראלית.

נסים זוילי: אבל שלא יעזו להרחיב את המונח הזה לאזורי ביטחון, שכן אז המשמעות היא שהממשלה יכולה להחליט על כאילו קו של פריסה מחדש או לצורכי ביטחון ללא התדיינות עם הפלשתינים.

נסים זוילי: זה אומר שהוויכוח ברור, וצריך להציג את זה בפני הכנסת.

נסים זוילי: הפרשנות שהפלשתינים נותנים לסעיף הזה היא פרשנות שונה לחלוטין מהפרשנות שנותנת לו הממשלה.

נסים זוילי: את זאת חייבים לדעת.

מאיר שטרית: אתן לך עוד שתי דקות.

סאלח טריף: תן לו עוד.

סאלח טריף: זו חדשה מאוד מעניינת.

מאיר שטרית: נתתי לו.

סאלח טריף: אולי אפשר להפסיק ישיבת ממשלה.

מאיר שטרית: אל תגזים, סאלח.

נסים זוילי: נדמה לי, שאם הנוסחים האמריקניים מחייבים, יש בעיה לפרשנות הישראלית.

נסים זוילי: משום שכשמדברים על מיקומים צבאיים מיוחדים – – –

ראובן ריבלין: אתה רוצה שנצביע נגד ההסכם?

נסים זוילי: לא.

נסים זוילי: ראובן, אמרתי שאני מצביע בעד ההסכם בלי כלום.

ראובן ריבלין: תאמין לנו שאנחנו יודעים מה כתוב בו בלי לקרוא אותו.

נסים זוילי: אני לא אוהב, בדרך כלל, ששר או ראש ממשלה שיודע את האמת מתחמק ולא מוכן לדווח עליה לכנסת.

נסים זוילי: חייבים להעמיד בפני הכנסת ובפני הממשלה את כל המידע שיש בידי ראש הממשלה.

נסים זוילי: אם אני יכול להגיע למידע הזה, לא עולה על דעתי שראש ממשלה לא יכול להגיע אליו ולהציג אותו בצורה כנה בפני הציבור הרחב.

נסים זוילי: דבר שני – אני מציע לכל חברי הכנסת והשרים מהממשלה, מהקואליציה, שתומכים בהסכם הזה: שלא תעזו להצביע בעד ההסכם הזה אם אתם לא לוקחים בחשבון שההסכם הזה עומד, בסופו של דבר, להוביל להפרדה בין שני העמים ולמדינה פלשתינית עצמאית.

סאלח טריף: מדינה פלשתינית, שלא יהיה ספק.

נסים זוילי: שלא תחשבו רגע אחד שיהיה מנוס מהפתרון הזה.

נסים זוילי: מי שמצביע היום בעד המשך הסכמי אוסלו צריך להביא בחשבון שזה מוביל לפתרון הזה.

נסים זוילי: אתם תצעקו עלינו ותגידו לנו מה אנחנו עושים, ואני לא רואה בפתרון של הקמתה של מדינה פלשתינית עצמאית אסון למדינה ישראל.

נסים זוילי: להיפך.

נסים זוילי: אני רואה בזה פתרון נכון.

נסים זוילי: אבל מי שהיום ירים יד בעד ההסכם הזה ובעוד שנה יבוא ויגיד – אבל לא התכוונתי שזה יוביל למדינה פלשתינית, שיצביע נגדו היום.

נסים זוילי: משום שלשם זה מוביל.

נסים זוילי: אין דרך אחרת.

נסים זוילי: ההסכם הזה מוביל אך ורק לתוצאה אחת, אם רוצים הסכם פוליטי ומדיני.

נסים זוילי: משפט אחרון לתושבים, וגם על מה שאמר כאן חבר הכנסת שאקי: אין בנו שום שמחה לאיד.

נסים זוילי: אנחנו קשורים לאותם החלקים בארץ-ישראל לא פחות מכל אחד מאלה שמתנגדים להסכם היום מהסיבה הזאת.

נסים זוילי: אני מכיר את המתיישבים ואת המתנחלים ביהודה ושומרון ובחברון – חלק מהם אני העליתי על הקרקע כראש החטיבה להתיישבות.

נסים זוילי: הם אחד המרכיבים הערכיים והאידיאולוגיים ביותר, בתפיסת עולמם, בחברה הישראלית.

נסים זוילי: כואב לי הלב עליהם.

נסים זוילי: אני יודע, שהם כועסים והם זועמים והם מרגישים נבגדים.

נסים זוילי: מבחינתם חרב עליהם עולמם.

נסים זוילי: לכן ההסכם הזה הוא לא הסכם קל.

נסים זוילי: לא לנו ולא להם.

נסים זוילי: אבל דבר אחד הם צריכים לדעת: כאן הבית הוא שמחליט.

נסים זוילי: ברגע שהכנסת מצביעה, היא מחליטה.

נסים זוילי: מותר להם ללחוץ, מותר להם להפגין ומותר להם לנסות לשכנע.

נסים זוילי: אחרי החלטה של הבית הזה, הם, כאזרחי מדינת ישראל, מחויבים לקבל את ההחלטות של הבית ולהתנהג על-פיהן למרות הכאב, למרות הכעס, למרות התסכול ולמרות התחושות הקשות שהם חיים בהן.

נסים זוילי: כואב לכולנו על כל סנטימטר מארץ-ישראל שאנחנו צריכים לוותר עליו, אבל תמורת שלום שווה לוותר גם על המרכיבים האלה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת נסים זוילי.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת חיים אורון.

מאיר שטרית: יש לך, אדוני, שלוש דקות.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת מיכאל נודלמן.

חיים אורון: שלוש דקות, כפי שמקובל בימינו.

מאיר שטרית: מי שחרג בדקה, אני לא בדיוק תליתי אותו על קיר.

מאיר שטרית: מה זו דקה לעומת השלום?

מאיר שטרית: בבקשה.

דוד טל: הכשרון של ג'ומס הוא לומר דברים שצריך לומר בעשר דקות רק בשתי דקות.

ראובן ריבלין: ג'ומס, תאמר "אמרתי לכם" – – –

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על דבריו של חבר הכנסת רובי ריבלין.

חיים אורון: אני לא רוצה לומר "אמרתי לכם" או "צפינו".

חיים אורון: במסגרת הזמן המאוד-קצר שעומד לרשותי אני רוצה להתמקד במה שנראה לי העיקר.

חיים אורון: ראש הממשלה, ובאמצעותו רובו של הליכוד, עבר אמש את הרוביקון.

חיים אורון: עבר בכוחות עצמו?

חיים אורון: אחרי נאומו היום אני לא בטוח.

חיים אורון: הייתי אומר – כמעט העברנו אותו את הרוביקון.

חיים אורון: אי-אפשר לעשות שלום ברצינות על-פי אינוס.

חיים אורון: לא אינוס של ממשלה קודמת, לא אינוס של הסכם, לא אינוס של סיטואציה ולא כל האינוסים האלה כולם ביחד.

חיים אורון: המהלך הוא כל כך קשה, כל כך מסובך, כל כך רווי קונפליקטים אמיתיים – נעזוב כבר את המדומים – שאם מי שמוביל אותו אינו משוכנע כפי שרק מנהיג גדול יכול להיות משוכנע, שזאת הדרך היחידה שיש ללכת בה – ומי שלא הולך בה מסכן סכנה קיומית את העם שאותו הוא מנהיג – לא יוכל להוביל.

חיים אורון: אני חושש, שראש הממשלה, שחלק לא קטן משרי הממשלה, שחלק מחברי הליכוד, לא כולם – אני מקווה שאני לא פוגע בו, יושב לידי יושב-ראש הישיבה, סגן יושב-ראש הכנסת, שמבחינתו ההכרעה היא הכרעה שלמה, כולל צער הכאב בוויתור שיש בכל הכרעה – – –

ראובן ריבלין: גם הוא אמר לנו.

חיים אורון: חבר הכנסת רובי ריבלין – – –

ראובן ריבלין: אני לא מתריס.

ראובן ריבלין: אני אומר עובדות בין שהן כואבות ובין שלא.

ראובן ריבלין: אני קובע שאתה אמרת וגם הוא אמר.

חיים אורון: אני רוצה דווקא להמשיך ולגעת ברובד שאני רואה בו הרובד הכי עמוק.

בנימין אלון: חבר הכנסת אורון, אתה שם לב, שמי שנעול באידיאה פיקס רק הוא יכול ללכת בדרך הזו.

בנימין אלון: מי שמתלבט שאולי יש בזה סכנה או משהו כזה לא מסוגל ללכת בדרך הזו.

חיים אורון: הפער העצום בין נחישות ובין אידיאה פיקס הוא מה שקרה לממשלה הקודמת.

חיים אורון: אתם באידיאה פיקס.

חיים אורון: אני מקווה, שראש הממשלה יצא מאידיאה פיקס.

חיים אורון: אין הכרעות כאלה בלי חיבוטי קבר.

חיים אורון: אין הכרעות כאלה בלי נכונות לקחת פשרות.

חיים אורון: אין הכרעות כאלה בלי כאב הפשרה.

חיים אורון: אבל מי שיש לו תפיסות מוחלטות, אמירות שהן רק שחור-לבן, לא יוכל לקבל החלטות כאלה.

חיים אורון: הרובד הכי עמוק של המחלוקת הזו, שהיא בעצם המחלוקת שהוכרעה, על חלוקתה של הארץ, הרובד העמוק הזה משליך לא רק על תחום חלוקת הארץ.

חיים אורון: הוא משליך על התפיסות של הזהות היהודית שלנו.

חיים אורון: הוא מעמיד במישור אחר את המשולש שחלקים גדולים בעם מאמינים בו: קדושת הארץ, קדושת העם, קדושת התורה.

חיים אורון: הוא מציב בפני אנשים כמונו, חבר הכנסת רובי ריבלין, שלא מקבלים, גם אתה לא מקבל את המשולש הזה כמשולש – לא רציתי להגיד משולש קדוש שמא אסתכן ואובן שלא כהלכה – אתה גם חושב עם נאמנותך לשלושת הערכים הללו, שהם מדורגים בצורה כלשהי, ולא כולם עומדים באותו מקום, ולא לכולם אותו ערך.

חיים אורון: לכן ההכרעה, אם יורדים לשורשה, שהולכת ומתגבשת בחברה הישראלית היא הכרעה אידיאולוגית עמוקה.

חיים אורון: השאלה הפתוחה בעיני: האם החברה הישראלית תהיה מסוגלת להתמודד עם כל המשמעויות שלה – ואני בטוח שלא אחדש דבר אם אומר, שאני לא מאמין שהממשלה הקיימת יכולה להתרומם לגובה האתגר שהשינוי הזה מחייב.

נסים דהן: לכן אתה מציע אחדות לאומית?

חיים אורון: לכן לא רק שאני לא אציע אחדות לאומית – אני מציע, שבראש המדינה תעמוד הנהגה שיש לה עמדה ברורה, שמוכנה להעמיד אותה להכרעת העם, כפי שהיה בארבע השנים הקודמות – היתה הנהגה לעם, שעמדתה ברורה לה, שמקבלת הכרעות קשות ומתמודדת אתן לעיני הציבור, לרבות האפשרות להפסיד את השלטון.

חיים אורון: אם היתה עכשיו אחדות לאומית רוב רובו של הליכוד, רוב רובה של הממשלה הקיימת היה מצביע נגד הסכם חברון, והוא לא היה עובר.

חיים אורון: רק הצורך לקבל את ההכרעה הקשה יצר את הרוב בממשלה.

חיים אורון: כפי שאמרתי בראשית דברי, הם לא קיבלו את ההכרעה על-פי בחירה כמונו.

חיים אורון: הם קיבלו את ההכרעה באילוץ.

חיים אורון: האילוץ שנוצר הכריע אותם לקבל את ההכרעה.

חיים אורון: אם אפשר היה לברוח לחיקה החם של השותפה לאחדות לאומית, לא היתה מתקבלת ההכרעה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אורון.

מאיר שטרית: אני קורא לחבר הכנסת שבח וייס, ואחריו – לחבר הכנסת מיכאל נודלמן.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

שבח וייס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להודות לחברי הטוב, פרופסור נודלמן, ולחברי הטוב, ד"ר אחמד סעד, שהסכימו לאפשר לי לדבר לפניהם.

שבח וייס: יש לנו פשוט ישיבת סיעה והייתי רוצה להשתתף בה.

שבח וייס: הייתי רוצה, חברים, לדבר בקיצור נמרץ על ציניות, מקיאבליזם, הטעיה, מרמה, תעתוע ונבלה פוליטית.

שבח וייס: המחנה הלאומני רצח את רבין.

שבח וייס: המחנה הלאומי ירש אותו.

שבח וייס: אני מדגיש.

שבח וייס: אנחנו נקראים לא בפעם ראשונה בהיסטוריה הפוליטית של מדינת ישראל לתת תמיכה מן האופוזיציה לתעתוע המקיאבליסטי ולנבלה הצינית הזאת של רמיית כל דעת הקהל.

שבח וייס: פעם שנייה שאנחנו הופכים למפלגת רשת ביטחון.

שבח וייס: הפעם הראשונה היתה בזמן הסכמי קמפ-דייוויד, כשלממשלתו של מנחם בגין המנוח, זיכרונו לברכה, לא היה רוב בקואליציה שלו כדי לעשות את המעשה החשוב ביותר של ממשלתו, ואנחנו הענקנו לו אז את רשת הביטחון.

שבח וייס: ואנחנו אמורים, ככל הנראה, לעשות זאת גם הפעם.

שבח וייס: אני לא מכיר אף דוגמה במשפחת הקהילות הדמוקרטיות, שממשלה ממשיכה לכהן כאשר בשאלת יסוד אין לקואליציה שלה רוב, כאשר בשאלת יסוד היא מפולגת בתוכה.

שבח וייס: אז באיזה עניין היא מאוחדת?

שבח וייס: באורך התורים בקופות-החולים?

נסים דהן: אתם נתתם לה את רשת הביטחון הזו.

שבח וייס: אני אומר מה שאמורים לתת.

שבח וייס: אני מפקפק בכך אם אני אישית אתן לה את זה, מפני שזו נבלה פוליטית.

שבח וייס: אני משתמש כאן במלה הזאת במכוון.

שבח וייס: על זה מלבישים עוד נימוק ציני: רק הליכוד יכול.

שבח וייס: מה המשמעות של הנימוק הזה?

שבח וייס: שבמשטר דמוקרטי, ממשלה שנבחרה באופן דמוקרטי לא יכולה לבצע החלטה דמוקרטית כי אופוזיציה בלתי דמוקרטית תפגין נגדה ותפעיל נגדה אלימות.

שבח וייס: המשמעות מובנת?

שבח וייס: זה מובן?

שבח וייס: תפעיל נגדה אלימות.

שבח וייס: בחלקה כאן בכנסת, כן.

שבח וייס: כאן, במקום הזה שהידיים שלי נוגעות בו, פה עמד יצחק רבין.

שבח וייס: הנאום האחרון שלו ב-1 באוקטובר 1995 ונאומו לגבי אוסלו ב', שלושה שבועות וחצי לפני כן, ומהמקום הזה באופן שיטתי השתיקו אותו, לא נתנו לו לדבר, באלימות, ובחוץ סגרו לו את הרמקולים אנשים שהם היום שרי משפטים.

שבח וייס: זה מובן?

נואף מסאלחה: לא שרי משפטים, שר משפטים אחד.

שבח וייס: ושרים אחרים.

שבח וייס: באלימות.

שבח וייס: ואני נוצר בלבי את זעם ההשתקה הזאת.

שבח וייס: הרי זאת ציניות בהתגלמותה.

שבח וייס: איזו זכות קיום מוסרית יש לממשלה ולכהונת ראש ממשלה אם בעניין המרכזי – א.

שבח וייס: הוא מתעתע בכל קהל בוחריו; ב.

שבח וייס: הוא סומך על רשת ביטחון של מי שהוא, בהטעיה הזאת, הזיז אותו מן השלטון.

שבח וייס: איזו זכות מוסרית, רק מפני שחוק הבחירה הישירה הבטיח לו מנגנון נצרת ביטחון שאי-אפשר להפעיל אותו בלי שהכנסת תתאבד?

שבח וייס: שיעור מקיאבליסטי סוריאליסטי לציניות ולמרמה פוליטית.

שבח וייס: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת שבח וייס.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ואחריו – חבר הכנסת אחמד סעד.

מיכאל נודלמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נראה שכמעט עברנו עוד תחנה בתהליך אוסלו.

מיכאל נודלמן: הנסיגה מחברון עומדת להתבצע בזמן הקרוב.

מיכאל נודלמן: אומרים שאי-אפשר לצפות עתיד ורוד לעם שמוכן לנטוש את מורשתו הלאומית ולהיפטר מעברו.

מיכאל נודלמן: כמו שאמר הפילוסוף האמריקני סנטיינה: "מי ששוכח את עברו דן את עצמו לשוב אליו".

מיכאל נודלמן: ואנחנו צריכים להיות מוכנים להיות גם לזה.

מיכאל נודלמן: אינני טוען שלא צריך להמשיך בתהליך המדיני.

מיכאל נודלמן: תהליך שלום הוא דבר חיוני.

מיכאל נודלמן: אבל זה עדיין לא שלום.

מיכאל נודלמן: זה תהליך הסדרים, וכרוכות בו סכנות רבות.

מיכאל נודלמן: עלינו להוביל ולנווט את תהליך ההסדר, ואולי אחר כך – שלום, ולא להיות מובלים על-ידו.

מיכאל נודלמן: אנו צריכים להסביר לעצמנו, למנהיגי העולם ולדעת הקהל, כי לשלום דרושה קודם כול תשתית מוצקה משני הצדדים.

מיכאל נודלמן: כי לא יכול להיות שלום עכשיו, כמו שלא יכולה להיות שנת 2000 עכשיו.

מיכאל נודלמן: צריך לשאוף לזה, אבל אי-אפשר להזמין את זה כמו שמזמינים אספרסו קטן בבית-קפה.

מיכאל נודלמן: שלום דורש זמן ורצון.

מיכאל נודלמן: עלינו להיות זהירים ועקביים בתהליך זה.

מיכאל נודלמן: לצערי, יש לי ניסיון עם רפורמות שביסודן עמדו כוונות טובות והן נסתיימו במשבר ובמלחמות.

מיכאל נודלמן: כוונתי לרפורמות של מיכאל גורבצ'וב בברית-המועצות לשעבר.

מיכאל נודלמן: הוא שאף לליברליזציה ולפתיחות, אבל האזרחים והמערכת לא היו מוכנים, לא הסתגלו לקצב המהיר של השינויים, שינויים אשר תפסו תאוצה ויצאו מכלל שליטה.

מיכאל נודלמן: מלחמות, מהפכות, משבר כלכלי ופיזור הנשק הגרעיני הפכו לשגרה באימפריה המתפרקת.

מיכאל נודלמן: עלינו ללמוד מניסיונות העבר ולא לחזור על טעויות.

מיכאל נודלמן: לסיום דברי ברצוני לומר, כי את המדינה שבה נולדתי עזבתי על מנת לעלות למולדתי ההיסטורית הלאומית.

מיכאל נודלמן: ואת המולדת הזאת, האמיתית והיחידה, הייתי רוצה להשאיר חזקה וצומחת, לבני, לנכדי ולדורות הבאים.

מיכאל נודלמן: אבל, לצערי, אנחנו דומים עכשיו לנוסעים במטוס שהמריא, ואף אחד לא יודע איך הוא ינחת.

מיכאל נודלמן: כולם מקווים שהכול יהיה בסדר.

מיכאל נודלמן: אני מקווה, שיש סיכוי שהמטוס שלנו ינחת בשלום, ונעשה שלום עלינו.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת נודלמן.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת אחמד סעד, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

אחמד סעד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, העמדה העקרונית שלנו היא, שאנחנו תומכים ונתמוך בכל צעד ובכל הסכם שיקדם את עניין השלום הצודק ויביא להצלחת התהליך המדיני ולהגשמת המטרה האסטרטגית בבניית שלום צודק, כולל ובר-קיימא במזרח התיכון, על בסיס הכרה בזכויות הלגיטימיות של כל עמי האזור ומדינות האזור.

אחמד סעד: על אף הביקורת וההסתייגויות שיש לנו, אנו תומכים בהסכם חברון המהווה חלק מהסכם הביניים שנחתם בין הממשלה הקודמת ובין ההנהגה הפלשתינית – אש"ף והרשות הפלשתינית.

אחמד סעד: חתימת ההסכם מוכיחה, שהאידיאולוגיה של ארץ-ישראל השלמה קרסה, וממשלת הימין סיימה את החופשה הממושכת שלקחה מהמציאות.

אחמד סעד: נתניהו לומד בדרך האטית והקשה, שבארץ הזאת חיים שני עמים שזכאים למידה זהה של חירויות לאומיות, ריבונות ועצמאות.

אחמד סעד: הנסיגה מחברון הוכיחה את הכישלון המוחלט של המדיניות הסרבנית, המדיניות של אי-יישום הסכמים חתומים, מדיניות שתוביל רק למלחמה ולא לשלום.

אחמד סעד: מדיניות כזו נתקלה בהתנגדות לא רק בקרב העם וההנהגה הפלשתיניים, אלא גם אצל המדינות הערביות והאירופיות, וגם מצד הבית הלבן בוושינגטון.

אחמד סעד: היום, השאלה העיקרית היא, מה יהיה אחרי הסכם הנסיגה מחברון.

אחמד סעד: אני מזהיר מהאפשרות לקטול את ההישג הזה, אם ראש הממשלה והממשלה הזאת ינקטו כאילו מדיניות איזון כדי לרצות חלק מהשרים המתנגדים להסכם, לרצות את המתנחלים והכוחות ההרפתקניים, על-ידי הרחבת ההתנחלויות והקמת התנחלויות חדשות.

אחמד סעד: דבר כזה יכשיל ויפוצץ את כל התהליך המדיני.

אחמד סעד: אני מקווה, שהממשלה תלמד לקח מכישלון הסחבת ביישום הסכם הנסיגה מחברון, ולא תחזור על אותו תרגיל ואותה סחבת ביישום הסעיפים האחרים שנשארו מהסכם הביניים, כדי להתקדם במשא-ומתן על פתרון הקבע שיוביל להקמת מדינה פלשתינית עצמאית בגבולות 4 ביוני 1967, שבירתה ירושלים המזרחית, בצד מדינת ישראל.

אחמד סעד: הקמת המדינה הפלשתינית העצמאית הריבונית היא הערובה לשלום אמיתי, לביטחון וליציבות באזור.

אחמד סעד: חברי חברי הכנסת, אני מקווה שהסכם הנסיגה מחברון ייצור אווירה יותר טובה להתקדם בתהליך השלום, לא רק במשא-ומתן עם הפלשתינים, אלא גם עם הסורים והלבנונים.

אחמד סעד: בתנאים הקיימים היום יש הזדמנות היסטורית לחתום על הסכם של שלום-אמת עם סוריה ולבנון.

אחמד סעד: ההנהגה הסורית הכריזה, ומכריזה, שהשלום הצודק הוא אלטרנטיבה ובחירה אסטרטגית, והיא מוכנה לחתום על הסכם שלום עם ישראל בתנאי שישראל תיסוג מכל השטח הסורי שנכבש ב-1967.

אחמד סעד: זאת דרישה לגיטימית וצודקת.

אחמד סעד: ובלי שלום עם סוריה אי-אפשר לכונן שלום צודק באזור, או להשיג את הביטחון הדרוש והיציבות במזרח התיכון.

אחמד סעד: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת אחמד סעד.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת משה גפני.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

נואף מסאלחה: חבר הכנסת בני אלון, אתה תמשיך לנהל משא-ומתן על הבסיס שאחמד סעד הציע.

נואף מסאלחה: אתם שכנים, נכון?

מאיר שטרית: חבר הכנסת גפני, יש לך ארבע דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

מאיר שטרית: האמת היא שלפי הנוכחות בכנסת רצוי היה – אם אני חושב על זה – שנצביע בבוקר ואחר כך נדבר.

משה גפני: כן, זה רעיון.

נואף מסאלחה: אדוני, מי אחריו?

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן, ואחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

מאיר שטרית: אם הם לא יהיו פה, אני חושש שהם יאבדו את תורם.

משה גפני: כל מערכת החיים שבה אנו נתונים היא מערכת שבנויה על ערכים וסדרי עדיפויות כאשר יש ערכים מתנגשים.

משה גפני: האדם מטבעו נמצא בהתלבטות כאשר יש מצבים שבהם הוא צריך להכריע בין דברים נוגדים, ואנחנו כציבור נמצאים היום ביום שכזה, ביום שבו ציבורים ונציגי ציבור צריכים להחליט מה הם סדרי העדיפויות, מה עושים קודם, מה קודם למה, מה בא לאחר מכן.

משה גפני: אנחנו כמדינת היהודים צריכים לעשות את מה שעשינו מאז ומקדם, להסתכל מה התורה אומרת ולפי זה להחליט.

משה גפני: ואני רוצה, ברשותך, אדוני היושב-ראש, לקרוא קטעים מהתורה.

משה גפני: ראשית, מה זאת ארץ-ישראל.

משה גפני: התורה, בספר במדבר ל"ד, אומרת: "וידבר ה' אל משה לאמר: צו את בני ישראל ואמרת אלהם כי אתם באים אל הארץ כנען זאת הארץ אשר תפל לכם בנחלה ארץ כנען לגבלתיה".

משה גפני: והתורה מונה ומסרטטת את גבולות ארץ-ישראל: "והיה לכם פאת נגב ממדבר צן על ידי אדום והיה לכם גבול נגב מקצה ים המלח קדמה.

משה גפני: ונסב לכם הגבול מנגב למעלה עקרבים ועבר צנה והיה תוצאתיו מנגב לקדש ברנע ויצא חצר אדר ועבר עצמנה.

משה גפני: ונסב הגבול מעצמון נחלה מצרים והיו תוצאתיו הימה".

משה גפני: וגבול ים – זה הגבול המערבי, וגבול צפון.

משה גפני: אלה גבולות הארץ שלנו.

משה גפני: הקדוש-ברוך-הוא ברא את העולם, לכל עם הוא נתן את הארץ השייכת לו.

משה גפני: הוא נתן לנו את ארץ-ישראל.

משה גפני: אלה הגבולות המדויקים – – –

תמר גוז'נסקי: מדויקים?

משה גפני: מדויקים.

תמר גוז'נסקי: אהה.

נואף מסאלחה: למי נתן את זה, לאברהם אבינו?

משה גפני: לא, לבני ישראל.

משה גפני: זה כבר ספר במדבר.

מאיר שטרית: חברים, אני מבקש להירגע.

מאיר שטרית: אני חושב שהקדוש-ברוך-הוא עבד על אברהם אבינו.

מאיר שטרית: מה הוא אמר לו?

מאיר שטרית: תסתכל דרומה וצפונה, ימה ונגבה, כל מה שתראה שלך הוא.

מאיר שטרית: כמה רחוק הוא יכול להסתכל?

מאיר שטרית: 20 קילומטרים ימינה ושמאלה?

מאיר שטרית: הרי יכול היה לתת לו את כל אמריקה.

תמר גוז'נסקי: למה הוא לא נתן את שווייץ?

נואף מסאלחה: לא היו לו מטוסים.

משה גפני: כשאת תחלקי את העולם, חברת הכנסת גוז'נסקי, תיתני למי שאת רוצה את מה שאת רוצה.

משה גפני: מעניין למי היית נותנת בשעתך את רוסיה.

משה גפני: על כל פנים, אלה הגבולות של ארץ-ישראל המובטחת לנו והיא שלנו.

משה גפני: לית מאן דפליג, על זה אין מחלוקת.

תאופיק חטיב: איפה היא הובטחה?

בנימין אלון: בתורה.

משה גפני: בתורה, בספר במדבר, פרק ל"ד.

תאופיק חטיב: אני חושב שגם בקוראן – – –

בנימין אלון: אני אראה לך ארבעה מקומות – – –

משה גפני: אבל זה לא הדבר היחיד.

משה גפני: התורה גם אומרת: יש תנאים לקבלת ארץ-ישראל; והתנאים הם בספר ויקרא, בפרק כ"ו: "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם".

משה גפני: אני אדלג על הקטעים של "ונתתי גשמיכם בעתם" מפני שהיום התחיל לרדת גשם, אבל הפסוק הרלוונטי לענייננו: "ונתתי שלום בארץ" – – –

נואף מסאלחה: הרב שך בעד פשרה.

משה גפני: רגע, רגע, לא סיימתי.

משה גפני: תיכף נגיע לסדרי העדיפויות.

משה גפני: "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד והשבתי חיה רעה מן הארץ וחרב לא תעבר בארצכם" – ארץ-ישראל תהיה שייכת לכם ויהיה שלום, אבל בתנאי, והתנאי הוא: "אם בחקתי תלכו ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם".

משה גפני: יש עוד דברים בתורה, ולא אקרא את כולם.

משה גפני: אם היושב-ראש היה נותן לי שעה, הייתי קורא את כולם.

משה גפני: הכול כתוב.

מאיר שטרית: אני יכול לתת לך לקרוא את כל התנ"ך, אבל נגמור מחרתיים ויפנו בשבת.

נואף מסאלחה: אנחנו מעודדים, אנחנו נהנים.

נואף מסאלחה: בבקשה.

משה גפני: אני ממש אתמצת את הדברים ואדבר על סדרי העדיפויות שעל-פיהם אנחנו חייבים לחיות.

משה גפני: לאחר שקראתי את גבולות הארץ, לאחר שאמרתי גם את התנאי, יש עוד דבר: "ובחרת בחיים".

משה גפני: החיים קודמים לכל דבר.

משה גפני: יש רק שלוש מצוות שעליהן נאמר "ייהרג ובל יעבור".

משה גפני: על שאר המצוות שבתורה, לרבות מצוות יישוב הארץ, אין חובה למסור את הנפש.

משה גפני: החיים קודמים לכך.

משה גפני: ואנחנו היום צריכים, בהתלבטות הנוראה והקשה של מסירת חלקים מארץ-ישראל, להחליט, כאשר אנחנו יודעים שאנחנו רוצים שלום יותר, אבל יותר משאנחנו רוצים שלום אנחנו רוצים חיים, אנחנו רוצים שכל עמי האזור יחיו, ויחיו בשלום, וכמובן אנחנו רוצים שהעם היהודי יחיה, ויחיה בשלום.

משה גפני: לכן סדרי העדיפויות שלנו, כפי שהם קבועים בתורה, הם שקודם כול אנחנו צריכים לחיות, ולחיות בשלום.

משה גפני: הדבר השני, שאולי אפילו מקביל אליו – שצריך לחיות על-פי התורה, לשמור את המצוות, אם אנחנו מעוניינים בארץ-ישראל, אם אנחנו רוצים להיות עם אחד.

משה גפני: ואלה סדרי העדיפויות.

משה גפני: לכן, ביום הזה שאנחנו צריכים להחליט, הדבר הראשון שאנחנו מבקשים ודורשים בכל תוקף מן הממשלה הוא קודם כול לדאוג לביטחונם של המתיישבים בכל מקום, כל עוד לא תהיה החלטה אחרת.

משה גפני: בכל מקום שהם נמצאים – לשמור על שלומם וביטחונם.

משה גפני: אנחנו מבקשים שישמרו מצוות, מכיוון שאם לא ישמרו מצוות לא תהיה לנו ארץ-ישראל.

משה גפני: אם יהיה לנו מה שאנחנו עדים לו בשנים האחרונות, עם חילולי שבת, עם אי-שמירת מצוות, עם כל מיני החלטות של בית-משפט בישראל על דברים שהם נגד התורה – אין לנו ארץ-ישראל.

משה גפני: רבותי אנשי הימין והדתיים שמדברים על ארץ-ישראל, התנאי הראשון הוא שמירת מצוות.

משה גפני: לכן, לא נותר לנו ביום הזה אלא לעשות את מה שעשו אבותינו: להתפלל לקדוש-ברוך-הוא שתהיה לנו ארץ-ישראל, שנשמור מצוות ונחיה בשלום.

משה גפני: תודה רבה.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת גפני.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זכותנו ההיסטורית על ארץ-ישראל – – –

אברהם רביץ: ההיסטורית והדתית.

עמנואל זיסמן: – – – ההיסטורית והרוחנית היא הבסיס המוסרי לזכות קיומה של מדינת ישראל בגבולות כלשהם.

עמנואל זיסמן: אבל אני בעד פשרה טריטוריאלית, ואין זה משום היעדרן של זכויות היסטוריות אלה אלא למרות זכויות אלה ולמען מטרה היסטורית חשובה לא פחות – השלום.

עמנואל זיסמן: בשום פנים אין לראות בזכויות ההיסטוריות שלנו על הארץ דוקטרינה קרדיוגרפית מחייבת, בחינת כזה כתוב וקדש, ולכן כל חיי ובכל שליחותי הציבורית והפוליטית האמנתי שבלתי אפשרי לזכות בביטחון של ממש אלא אם כן המערך האסטרטגי של ישראל יושתת על בסיס הישארותנו לא רק בקווי הפסקת האש של 1967.

עמנואל זיסמן: אי-רצון לוותר על אף שעל, פירושו למעשה העדפת המצב הנוכחי לשנים ארוכות על-פני הסדר שלום.

עמנואל זיסמן: לכן, תמיד, בעקביות, בהתמדה ובאמינות, ראיתי בחתירה הריאלית לשלום בסיס של פשרה.

עמנואל זיסמן: אני רואה בהסכם חברון אותו הסכם שהוא שלב נוסף בתהליך השלום, הסכם שהוא המשך החתירה להסדרי שלום, אבל הסכם שמבטיח אינטרסים חיוניים וביטחוניים; ומה שיותר חשוב הוא, שבשלבים הבאים הוא יביא לידי כך שתחול הריבונות הישראלית על שטחים חיוניים לקיומה בפתרון הקבע.

עמנואל זיסמן: יש בהסכם הזה כדי למנוע התכווצותה של ישראל למדינה צרה, צפופה ופגיעה.

עמנואל זיסמן: ההסדר הזה, הנקרא הסדר חברון המורחב, הוא תבוסה נוספת של הקנאות הלאומנית הקיצונית בשני העמים.

עמנואל זיסמן: לכן צריך לתמוך בו.

עמנואל זיסמן: אני קורא מכאן לראש הממשלה, לממשלה ולאופוזיציה: אני מופתע מכך שחברי זה שנים רבות, חברי מפלגת העבודה, לא מדברים בצורה ברורה וחד-משמעית על כך שהם צריכים לתמוך בהסכם.

אלי גולדשמידט: חד-משמעית.

נואף מסאלחה: מה פתאום?

אברהם רביץ: יותר מהקואליציה.

עמנואל זיסמן: אתם בעד ההסכם?

אלי גולדשמידט: חד-משמעית כן.

עמנואל זיסמן: בכל מחיר אתם מצביעים בעד ההסכם.

עמנואל זיסמן: כי ההסכם הזה סולל את הדרך להסדר קבע על מפה אחרת.

עמנואל זיסמן: ידענו בתולדות ישראל מפות שונות.

עמנואל זיסמן: ידענו את המפות בימי יהושע והשופטים בשעתם, ידענו את המפות של דוד ושלמה בזמנם, ידענו גם מפות אחרות.

עמנואל זיסמן: אני בטוח בכך שבמהרה תהיה מפה אחרת – מפה של מדינת ישראל השוכנת בגבולות בטוחים.

עמנואל זיסמן: זה יכלול את בקעת-הירדן, את צפון-מערב ים-המלח, את ירושלים רבתי, את גוש-עציון ואת מדבר יהודה.

עמנואל זיסמן: אבל 50%–60% מיהודה ושומרון יהיו בידי הישות הפלשתינית.

עמנואל זיסמן: אנחנו, מדינת ישראל העצמאית, עם גבולות בטוחים, נחיה בשלום עם הישות הזאת בגבולותיה היא, והיא תכבד אותנו לא רק בגבולות 1997, היא תכבד אותנו גם בגבולות השלום החדשים שייווצרו בהמשך תהליך השלום הזה.

בנימין אלון: חבר הכנסת זיסמן, אלה אתרים צבאיים מוגדרים.

מאיר שטרית: תודה לחבר הכנסת זיסמן.

מאיר שטרית: אני מזמין את חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

מאיר שטרית: אחריו – חבר הכנסת תאופיק חטיב.

מאיר שטרית: אדוני, יש לך ארבע דקות תמימות.

בנימין אלון: חבר הכנסת זיסמן, אלה אתרים צבאיים מוגדרים.

מאיר שטרית: חבר הכנסת בני אלון, אתה יכול לשבת לידו ולדבר אתו בשקט.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בכל תקופה יש רגעים שהם רגעים מיוחדים מאוד מאוד.

אלי גולדשמידט: אנחנו חיים חיי שגרה, חיים של יום-יום, ואחת לתקופה יש לנו רגע משמעותי מאוד מאוד.

אלי גולדשמידט: אני רואה את היום הזה כיום משמעותי מאוד מאוד בתולדותיה של מדינת ישראל.

אלי גולדשמידט: אני ציפיתי שהיום בשעה 11:00 יבוא לכאן ראש הממשלה בנימין נתניהו, יפתח את דבריו לאומה, וינאם נאום שאחריו אפילו אני האופוזיציונר שמתנגד לביבי נתניהו, אוכל לבוא ולהגיד: זה נאום.

אלי גולדשמידט: מה קיבלנו "במקום"?

אלי גולדשמידט: קיבלנו חשבונאות מן הסוג הנחות ביותר: הורישו לנו, נתנו לנו, אין לי ברירה, תבינו אותי, אני מסכן, תרחמו עלי.

אלי גולדשמידט: מובן שאני מתאר את זה במלותי שלי.

אלי גולדשמידט: בעקבות קריאת ביניים אחת שקראתי לראש הממשלה בעיצומו של הנאום, הוא איבד את שיווי משקלו.

אלי גולדשמידט: אמרתי לו: ביבי נתניהו, אתה כבר ילד גדול, תפסיק להאשים כל הזמן את ההורים.

אלי גולדשמידט: וביבי נתניהו איבד את שיווי משקלו.

אלי גולדשמידט: אחר כך חברת הכנסת דליה איציק גם היא הצליחה להוציא אותו משיווי משקלו.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר כך, קודחים מחוץ לאולם.

מאיר שטרית: בצדק.

מאיר שטרית: אני לא יודע מי קודח שם, אבל אודה לעובדים אם יפסיקו לקדוח שם.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, אין קידוחים, יש ניסיון לשאוב את המים שחלחלו וירדו לתוך המליאה.

מאיר שטרית: איפה ירדו מים למליאה?

בנימין אלון: ליד אולם המליאה.

תמר גוז'נסקי: גשמי ברכה בעקבות ההסכם.

מאיר שטרית: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, יש כנראה פיצוץ באיזה צינור ונזילת מים.

מאיר שטרית: לכן שואבים את המים.

מאיר שטרית: אני יכול לבקש מהאחראי למיקרופונים להגביר את עוצמתם.

תמר גוז'נסקי: שיסגרו את הדלתות.

מאיר שטרית: נסגור את הדלת ההיא, ונבקש מהאחראי למיקרופונים להגביר את עוצמתם.

מאיר שטרית: חבר הכנסת אלי גולדשמידט, הבאתי את הזמן בחשבון.

אלי גולדשמידט: אדוני היושב-ראש, יש לנו בשורה, לפחות השעון התחיל לעבוד.

אלי גולדשמידט: השעון התחיל לעבוד; התפוצץ צינור מים.

אלי גולדשמידט: מה קורה בכנסת הזאת?

אברהם רביץ: זה הממשלה הקודמת.

אלי גולדשמידט: אילו היה פה ראש הממשלה, הוא היה אומר: השעון עומד בגלל הממשלה הקודמת, הצינורות מתפוצצים בגלל הממשלה הקודמת, הבצורת שהיתה עד עכשיו זה בגלל הממשלה הקודמת.

אלי גולדשמידט: הגשם שיורד עכשיו הוא בגלל ראש הממשלה.

מאיר שטרית: בגלל הסכם השלום.

אברהם רביץ: זה ברור.

אלי גולדשמידט: אני רוצה להיות רציני בעניין זה, ואני רוצה לומר: לפני כמה חודשים ציינו את יום השנה להירצחו של ראש הממשלה יצחק רבין, זכרו לברכה.

אלי גולדשמידט: ציפיתי אז שראש הממשלה יאמר מלת סליחה קטנה אחת.

אלי גולדשמידט: הוא היה קונה את עולמו.

אלי גולדשמידט: הוא פספס את הרגע הזה, כפי שהיה צפוי.

אלי גולדשמידט: אמרתי לעצמי, אולי היום, אולי היום הוא יבוא ויגיד משהו.

אלי גולדשמידט: כמובן – נאום יבש, שדוף, עלוב.

אלי גולדשמידט: עם כל זאת, אנחנו מברכים אותו ואומרים לו, שאנחנו תומכים תמיכה מלאה בו ובמהלך הזה, משום שאנחנו אופוזיציה אחראית.

אלי גולדשמידט: יכול להיות ששר ההיסטוריה משתמש פה בהומור שחור.

אלי גולדשמידט: היינו עכשיו למעלה, באולם סיעת העבודה.

אלי גולדשמידט: יש שם חלונות גדולים המשקיפים אל האזור מסביב לכנסת, ולא ראינו שם אף מפגין אחד עם לפיד, לא ראינו אף מפגין אחד עם שלט שעליו קלגסים נאצים, לא ראינו אף מפגין אחד הולך עם ארון מתים ולפניו הולך ראש האופוזיציה.

אלי גולדשמידט: לא ראינו אחד לרפואה.

אלי גולדשמידט: איפה כל האנשים שלך, חבר הכנסת בני אלון?

אלי גולדשמידט: איפה כל ההפגנות?

בנימין אלון: תהיינה עוד הפגנות.

אלי גולדשמידט: מה היית עושה אם היום היה יצחק רבין מביא את ההסכם הזה לכנסת?

אלי גולדשמידט: מה הייתם עושים לו?

אלי גולדשמידט: מה הייתם עושים לשמעון פרס, אם היה מביא את ההסכם הזה לכנסת?

אלי גולדשמידט: איזו צביעות מכסה אתכם?

אלי גולדשמידט: איזו אכזריות?

בנימין אלון: מה עשינו?

אלי גולדשמידט: מה עשיתם להם, לשני האנשים האלה, ליצחק רבין, זכרו לברכה, ולשמעון פרס?

אלי גולדשמידט: והיום, בקול ענות חלושה אתם אומרים: זאת ממשלה שאוהבת את היהודים בחברון, לכן אנחנו סולחים לה.

אלי גולדשמידט: זה המסר.

אלי גולדשמידט: אתם לא מתעניינים במהות.

בנימין אלון: אני אצביע אי-אמון בממשלה, ואתה תתמוך בה.

בנימין אלון: אתה הצבוע.

אלי גולדשמידט: אתה תצביע אי-אמון, הצבעת אי-אמון.

נעמי חזן: חבר הכנסת בני אלון, תודה.

אלי גולדשמידט: איפה כל ההפגנות שלכם?

אלי גולדשמידט: איפה "זו ארצנו" שחסמה את הדרכים?

אלי גולדשמידט: איפה הם כולם?

אלי גולדשמידט: נעלמו, השתתקו, נכנסו מתחת לשטיח.

אלי גולדשמידט: אתה יודע מה, זה מעודד אותי.

אלי גולדשמידט: כאשר ביבי נתניהו יביא את הפעימה הבאה – – –

בנימין אלון: אז למה אתה מצביע אמון?

בנימין אלון: אני מצביע אי-אמון ואתה מצביע אמון.

נעמי חזן: חבר הכנסת בני אלון, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין אלון: אני קורא לקצת לוגיקה, לקצת היגיון ולקצת יושר.

אלי גולדשמידט: אתה קורא לי לקצת יושר, אחרי מה שאתם עשיתם בקדנציה הקודמת.

אלי גולדשמידט: אתה מעז לצפות ממני לקצת יושר?

אלי גולדשמידט: אתה מצפה ממני לקצת יושר?

בנימין אלון: כן.

אלי גולדשמידט: אתה לא מתבייש?

בנימין אלון: לא.

אלי גולדשמידט: אתם לא מתביישים?

אלי גולדשמידט: מה שאתם עשיתם ברחובות במשך שנתיים, דה-לגיטימציה של אנשים.

אלי גולדשמידט: קראת לראש הממשלה – לא אתה, לא אתה באופן אישי, אנשים שלכם – בוגד.

אלי גולדשמידט: התירו את דמו על מה שעושה היום ביבי נתניהו.

אלי גולדשמידט: זה מה שעשיתם.

בנימין אלון: הרסתם את המדינה, הקמתם מדינה פלשתינית.

נעמי חזן: חבר הכנסת בני אלון, אתה לא יכול להשתלט על המליאה.

נעמי חזן: אז תבליג.

בנימין אלון: הוא ביקש הפגנה.

אלי גולדשמידט: אני לא אדם דתי, אבל אם יש אלוהים – אם יש אלוהים – את החשבון הזה על ההתנהגות הזאת, על מה שעשיתם ליצחק רבין, זכרו לברכה, ולשמעון פרס, ועל הצביעות הזאת שלכם היום, את החשבון הזה אולי יעשה אלוהים.

אלי גולדשמידט: אני אומר לך שאתם צריכים לצאת ולבקש סליחה.

אלי גולדשמידט: היום, בגשם השוטף, הייתם צריכים לעלות לקברו של יצחק רבין, להשתטח על קברו ולבקש את סליחתו.

אלי גולדשמידט: זה מה שהייתם צריכים לעשות – כולכם, כל הצד הזה של הבית, ובראשו ראש הממשלה בנימין נתניהו.

אלי גולדשמידט: ובמקום זה, מה עשיתם?

אלי גולדשמידט: עוד פעם עמד פה ראש הממשלה עם החשבונאות עלובת הנפש הזאת, החשבונאות של אחרון חברי הכנסת, אחרון העסקנים, במקום לבוא באומץ ולהגיד: אני, בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל, מגשים את צוואתו של יצחק רבין, זכרו לברכה.

אלי גולדשמידט: זה מה שהוא היה צריך להגיד פה.

אלי גולדשמידט: ובמקום זה הוא השתפן.

אלי גולדשמידט: הוא השתפן כמו שהוא תמיד משתפן.

אלי גולדשמידט: ועם כל זאת – וזאת אולי הסתירה הלוגית והדיאלקטיקה – אנחנו נתמוך בו ונעשה הכול שהוא – – –

בנימין אלון: למה אתה מצביע אמון?

אלי גולדשמידט: למה?

אלי גולדשמידט: כי אני רוצה שלום על עם ישראל.

אלי גולדשמידט: יש לי ראש ממשלה כזה, אין לי אפשרות להפיל אותו, אבל כשהוא הולך לקראת השלום, גם כשהוא הולך לקראת השלום כאילו הוא בלע שמן קיק, כאילו תקוע לו מטאטא בגרון, כאילו כפאו שד – גם כשהוא הולך כך אני אתמוך בו, כי בעיני חשוב השלום יותר מכל פוליטיקה ומכל דבר אחר.

אלי גולדשמידט: וגם אם אצטרך להיות אחרון התומכים בראש הממשלה כשהוא הולך לשלום, אני אעשה את זה.

אלי גולדשמידט: ולסיום, אני מבקש, בשם כל הצד הזה של הבית להתנצל בפני יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אלי גולדשמידט: יצחק רבין, זיכרונו לברכה, גרם לכך שנגיע ליום הזה.

אלי גולדשמידט: אם יהיה פעם שלום באזור הזה, כל כולו, כל השלום הזה ייזקף לזכותו.

בנימין אלון: אתה מטיל ספק – – –

אלי גולדשמידט: ועל כך – חייו ומאבקיו לא היו לשווא.

אלי גולדשמידט: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת אלי גולדשמידט.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת תאופיק חטיב.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אליעזר זנדברג.

נעמי חזן: חברי הכנסת, לפנינו יום ארוך.

נעמי חזן: אני יודעת שיש התרגשות רבה.

נעמי חזן: אני מבקשת לעשות את זה במסגרת הזמן.

נעמי חזן: בבקשה, אדוני.

תאופיק חטיב: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל בברכה לראש הממשלה ולראש הרשות הפלשתינית על כך שסוף סוף הגיעו לחתימה, למרות ההסתייגות האישית שלי מכך שההסכם נחתם והמתנחלים נשארו בחברון.

תאופיק חטיב: עם אותם מתנחלים שמחפשים פרובוקציה בכל הזדמנות יהיה קצת קשה, אבל אני מקווה ששנתיים אלה של הסדרי הביניים יעברו בשלום וכל האחראים יצליחו להתמודד עם הבעיה הזאת של נוכחות מתנחלים כאלה בחברון, כך שבהסכם הקבע הם לא יישארו שם, אם באמת רוצים שלום.

תאופיק חטיב: הברכה השנייה מגיעה לכולנו על כך שסוף סוף ביום חתימת ההסכם יורד גשם שחיכינו לו הרבה זמן.

אליעזר זנדברג: הוא ירד גם אתמול.

תאופיק חטיב: כן, זה לרגל החתימה.

תאופיק חטיב: מפריע לי מאוד שהלקח מלפני שנה עדיין לא נלמד.

תאופיק חטיב: אני מתנגד לממשלה הזאת בהרבה דברים, ואני תומך בה כאשר היא צועדת צעד אחד לכיוון השלום.

תאופיק חטיב: מפריע לי מאוד שאתמול נשמעו קולות הן של שרים והן של חברי כנסת שמזכירים את האווירה של ערב ה-4 בנובמבר לפני שנה.

תאופיק חטיב: המלים "בוגד", "מוסר", שוב חזרו אתמול.

תאופיק חטיב: ואם אני מחשב את החודשים שעברו מאז רצח ראש הממשלה רבין, זיכרונו לברכה, עד היום – זה בסך הכול 14 חודשים; לא 14 שנים או 40 שנה.

תאופיק חטיב: הדברים נשכחו מהר מאוד והלקח לא נלמד.

תאופיק חטיב: כתבו אתמול שבנימין נתניהו בוגד.

תאופיק חטיב: שר אמר אתמול שהוא נחשב כמוסר, כמי שמסר חלקים.

תאופיק חטיב: ועל המלים האלה – – –

קריאה: מי אמר?

תאופיק חטיב: בחוץ אגיד לך מי אמר.

תאופיק חטיב: ועל המלים האלה קם מי שקם וירה בראש הממשלה.

תאופיק חטיב: אם אנשים מפחדים לעשות את זה, אז הם מקבלים עכשיו לגיטימציה, אומץ, כשהם שומעים אנשי ציבור, שרים וחברי כנסת אומרים את זה.

תאופיק חטיב: לידידי חבר הכנסת גפני.

תאופיק חטיב: הוא אוחז בתורה, וזו זכותו, ואומר שהתורה הבטיחה את כל ארץ-ישראל ליהודים.

תאופיק חטיב: בסך הכול התורה היא תורתם של היהודים.

תאופיק חטיב: הקוראן מבטיח למוסלמים כל מקום שהם נכנסו אליו.

תאופיק חטיב: כל מקום.

תאופיק חטיב: נו, אז מה?

תאופיק חטיב: אז כל אחד ייקח את הספר שלו, יעמוד בצד, נחזור עוד פעם ונראה מי ינצח.

תאופיק חטיב: המוסלמים, ואני אחד מהם, מרגישים שהם היורשים הלגיטימיים של אברהם, יצחק וישמעאל, כמונותאיסטים.

תאופיק חטיב: אני לא אתן לאף אחד אחר מונופול לטעון שזה רק המונופול שלו.

תאופיק חטיב: ועל כן, אנא, כאשר יש דיון פוליטי בעניין פשרה פוליטית, לא לערב דווקא את התורה ואת הברית ואת הקוראן בנושא הזה, כי אם מערבים לכל אחד יש הרבה מה לטעון.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת תאופיק חטיב.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת אליעזר זנדברג, ואחריו – חבר הכנסת נואף מסאלחה.

אליעזר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, אנחנו נדרשים היום לדון ולהצביע על הסכם שנוגע לחברון, הסכם שקושר את חברון גם עם השלבים הבאים של ביצוע הסכמי אוסלו.

אליעזר זנדברג: חשוב לזכור ולהזכיר שממשלת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו לא בחרה את הנתיב הזה מתוך חירות וחופש – –

עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו היא כן בחרה.

אליעזר זנדברג: – – אלא היא נמצאת בו מכוח עיקרון אחד שאולי מבדיל אותנו מכל המדינות שנמצאות סביבנו, מכוח העובדה שאנחנו מדינה דמוקרטית.

אליעזר זנדברג: מעל בימה זו ובכל מיני מקומות אחרים הסברתי פעם אחר פעם, שהסכנה בחתימת הסכם שלום עם דיקטטורה כמו סוריה ובוויתור על הגולן היא בכך שהדיקטטור יקום בבוקר וייקח את ההסכם, יחתוך אותו לחתיכות ויגיד: לא מחויב, כי אני דיקטטור.

אליעזר זנדברג: אנחנו דמוקרטיה.

אליעזר זנדברג: בדמוקרטיה – הסכם שנחתם כדין על-ידי ממשלה, מחויבת בו גם הממשלה הבאה לאחר מכן.

נואף מסאלחה: נשלח אותך לקורס לדמוקרטיה.

אליעזר זנדברג: כל ממשלה מחויבת להסכמים שנחתמו כדין על-ידי ממשלה קודמת, כל עוד הצד האחר לא הפר אותם.

אליעזר זנדברג: וזאת נקודה המוצא.

אליעזר זנדברג: את הדברים האלה אמר גם בנימין נתניהו לפני הבחירות.

אליעזר זנדברג: לכן, כל אלה שיושבים כאן ואומרים שהוא הטעה את הציבור, כמו שפרס הטעה את הציבור, כמו שרבין, זיכרונו לברכה, הטעה את הציבור לפני בחירות 1992 – פשוט לא מדייקים.

אליעזר זנדברג: לא שאין סכנות.

אליעזר זנדברג: הסכנות הגדולות ביותר הן הסכנות שנמצאות בסיומו של המשא-ומתן.

אליעזר זנדברג: הסכנות הגדולות ביותר הן העובדה שהנושאים המרכזיים הושארו במכוון על-ידי הממשלה הקודמת לסיומו של משא-ומתן, שהממשלה מוכנה לוותר על 90% מהטריטוריה לפני שנכריע בשאלות האלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז תחזיר את הממשלה הקודמת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא תסיים, אל תדאג.

אליעזר זנדברג: תאמין לי, אם נחזיר אותם, אני חושב שהם יסיימו, וגם אתנו.

צבי הנדל: – – –

אליעזר זנדברג: עם הסכנה הזאת היה צריך ראש הממשלה הנוכחי להתמודד.

אליעזר זנדברג: ועם הדברים שפורסמו, ואנחנו רואים אותם גם בהסכם, וכבר הובהרו כמה פעמים כנכונים – הרי שמרבית השטח, גם לאחר שלוש הפעימות שמדובר עליהן, תישאר בידי מדינת ישראל עד הסדר הקבע, וזה אומר שהתביעה הערבית לקבל את כל הטריטוריה לא תתקבל.

אליעזר זנדברג: זה אומר שיהיו לנו קלפים שעה שנדון בשאלות: מה עם עתיד ירושלים?

אליעזר זנדברג: מה עם התביעה לגבי זכות שיבה?

אליעזר זנדברג: מה עם התביעה לגבי הקמת מדינה פלשתינית?

אליעזר זנדברג: מה עם עתיד ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון וחבל-עזה.

אליעזר זנדברג: זה אומר שלנו יהיו הקלפים.

אליעזר זנדברג: זה אומר שאנחנו מחויבים בצורה מסוימת לקום ולבצע ויתור כי הממשלה הקודמת סיבכה אותנו.

אליעזר זנדברג: עכשיו בנימין נתניהו נמצא בין הסדן לבין הפטיש.

אליעזר זנדברג: מצד אחד, הוא היה שמח מאוד, אני משוכנע, לצאת מכל התהליך הזה ולפתוח אותו בצורה אחרת, אבל הוא לא יכול כי הוא שייך לחלק מתרבות דמוקרטית של מדינה דמוקרטית.

אליעזר זנדברג: לכן הוא ביצע מעשה שיש בו מיזוג בין שני הדברים.

אליעזר זנדברג: אני לא שלם עם זה.

אליעזר זנדברג: אני חייב לומר שקשה לי מאוד, קשה לי מאוד גם ברגע זה לבוא ולקבל את ההחלטה.

תמר גוז'נסקי: איך תצביע?

אליעזר זנדברג: אני אגיע גם לזה.

אליעזר זנדברג: אני ממש מסיים.

אליעזר זנדברג: אני אומר דבר כזה – מה האלטרנטיבה?

אליעזר זנדברג: מחר בבוקר תיפול ממשלתו של נתניהו, מה האלטרנטיבה?

אליעזר זנדברג: פרס?

אליעזר זנדברג: ברק?

אליעזר זנדברג: הם ייתנו פחות מנתניהו?

אליעזר זנדברג: ברור שאנחנו צריכים לדאוג לכך שתהיה פגיעה מינימלית באינטרסים של מדינת ישראל בדרך אוסלו שאנחנו מסובכים בה.

אליעזר זנדברג: את זה אנחנו צריכים לעשות תוך חיזוקו של ראש הממשלה ותוך חיזוקה של הממשלה הנוכחית.

אליעזר זנדברג: וכאן אני מסיים, גברתי.

אליעזר זנדברג: אני סבור, שבלב כבד אנחנו צריכים בשלב הזה לתמוך בהסכם שהממשלה חתמה ואישרה, לדאוג לכך שבעתיד לבוא נוכל להשפיע ולצמצם את הנזקים, וחייבים לזכור – הנזק של חברון והלינקג' כבר קיים.

אליעזר זנדברג: דיונים אחרים לגבי הקשר בין פתרון נקודות מסוימות של הסדר הקבע עם ביצוע שלבים של הנסיגה, אלה דברים פתוחים עדיין למשא-ומתן.

אליעזר זנדברג: אני רוצה להאמין ולקוות שבסופו של דבר נגיע למצב של שלום.

אליעזר זנדברג: אני חושב שטוב נעשה אם גם נתכונן למלחמה הבאה, חלילה, כי הסכנות נותרו סכנות ועלינו לעמוד עליהן, אבל אנחנו מחויבים במידה מסוימת לשמור על המסגרת ובתוכה לנסות להפיק את המקסימום, תוך כדי כך שלא נשכח להזכיר לציבור בישראל: סיבכו אותנו, ממשלת פרס וממשלת רבין סיבכו אותנו, ואנחנו צריכים להיחלץ מן המלכודת שהם טמנו לנו ולעם ישראל.

אליעזר זנדברג: תודה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז תצביעו בעד?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשביל להצביע בעד לא צריך לדבר הרבה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מלה אחת מספיקה.

נעמי חזן: תודה רבה.

נעמי חזן: חבר הכנסת נואף מסאלחה, ואחריו – חבר הכנסת דוד טל.

נואף מסאלחה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כשאני שומע את חבר הכנסת מודי זנדברג שאומר שצריך להתכונן למלחמה הבאה – תשאל את רפאל איתן שהיה רמטכ"ל מלחמת לבנון; אומנם היתה החלטה של הדרג המדיני, היה מזל שרבין ופרס ודוד לוי שהצביע אתם הוציאו את צה"ל מלבנון.

אליעזר זנדברג: תדייק – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת זנדברג, אנא, דיברת חמש דקות ואתה ממשיך לדבר.

נואף מסאלחה: גברתי היושבת-ראש, למה הערתי?

נואף מסאלחה: כי גם הנאום של ראש הממשלה חרה לי.

נואף מסאלחה: גם אני מתחתי ביקורת, כשהייתי סגן שר, על שמעון פרס ועל יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שהיו עומדים כאן ואומרים: בגין נתן, בגין חתם.

נואף מסאלחה: אני רוצה שהוא יקום ויעמוד ויאמר: אני חתמתי, ממשיך דרכם של בגין ורבין.

נואף מסאלחה: "אתם סיבכתם", אנחנו לא סיבכנו אף אחד והמציאות הרבה יותר חשובה וקשה.

נואף מסאלחה: גברתי היושבת-ראש, ביום כזה אני מעלה את זכרם של בגין זיכרונו לברכה, סאדאת זיכרונו לברכה ורבין זיכרונו לברכה, ששניים מהם, רבין וסאדאת, נרצחו משום שהאמינו בשלום, על-ידי בני עמם.

נואף מסאלחה: אני רוצה לברך את ביבי נתניהו, ראש הממשלה, ואת יאסר ערפאת, את המלך חוסיין, את הנשיא מובארק, את הנשיא קלינטון ואת צוותי המשא-ומתן.

נואף מסאלחה: גברתי היושבת-ראש, כחבר כנסת נפל בחלקי להיות בקהיר בחתימת הסכמי אוסלו, בפתיחת המעבר אילת–עקבה, השלום עם ירדן, הסכם חברון היום, ואני מקווה ששלוש הפעימות לא יגרמו להתקף לב לתהליך השלום.

נואף מסאלחה: שיוציאו את הנשמה האחד לשני, אבל בלי אלימות, פעימה אחרי פעימה.

נואף מסאלחה: אני יודע, מה אמר ראש הממשלה היום?

נואף מסאלחה: הוא אמר: חכו, יש הדדיות אבל ישראל תקבע כמה לסגת.

נואף מסאלחה: תראו איזו הדדיות, שרק הוא קובע, אבל, כמו שאומרים, במשא-ומתן משיגים הכול.

נואף מסאלחה: לפני 20 שנה, בשנת 1977, בגין זיכרונו לברכה הציע לפלשתינים אוטונומיה רחבה יותר, עם הזכויות הלגיטימיות של העם הפלשתיני.

נואף מסאלחה: זכויות לגיטימיות זה לא להיות אחראי כראש עיר לביוב, לדברים קטנים ולגביית מסים.

נואף מסאלחה: זכויות לגיטימיות הן זכויות לגיטימיות.

נסים דהן: והם לא הסכימו.

נואף מסאלחה: הם לא הסכימו.

נואף מסאלחה: אתה רואה, אחרי 20 שנה למדנו כולנו בדרך הקשה.

נסים דהן: ב-1948 החלוקה – – – אי-אפשר להמשיך לעשות טעויות.

נעמי חזן: חבר הכנסת נסים דהן, בבקשה.

נואף מסאלחה: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת נסים דהן, אני דווקא רוצה לברך עוד הרבה אנשים.

נואף מסאלחה: אני רוצה לברך את הרב עובדיה יוסף שאמר שפיקוח נפש גורם לנו לוותר לפעמים על שטחים.

נואף מסאלחה: המון אנשים, וזה לא עניין של מי בא לברך.

נואף מסאלחה: הדרך היא ארוכה, דרך השלום היא קשה לא פחות מדרך המלחמה, ולכולנו צריכה להיות סבלנות.

נואף מסאלחה: נחיה בארץ הזאת יחד, לא יעזור לאיש, והשאלה היא אם נחיה יחד בשלום, בכבוד הדדי, או במלחמה.

נואף מסאלחה: אני בוחר בדרך השלום.

נואף מסאלחה: אני אצביע על הסכם השלום הזה, אפילו אם תחליט סיעתי או סיעה אחרת שזה נושא של אי-אמון.

נואף מסאלחה: אם מולדת תגיש הצבעת אי-אמון, והממשלה תבקש אמון, אני חבר הכנסת הערבי מסיעת העבודה, נואף מסאלחה, אצביע אמון – –

דוד טל: מצהיר בזאת שאני מצביע אמון בראש הממשלה.

נואף מסאלחה: – – בראש הממשלה, כי אסור לנו לנצל הזדמנות היסטורית, כאשר לראש הממשלה יש בעיות לגיטימיות בממשלה שלו, בסיעות הקואליציה, ואני לא אנצל הזדמנות זו כדי להפיל את הממשלה.

נואף מסאלחה: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מאוד מודה לחבר הכנסת נואף מסאלחה.

נעמי חזן: הנואם הבא הוא חבר הכנסת דוד טל, ואחריו – חבר הכנסת צבי הנדל.

נעמי חזן: עמיתי, חבר הכנסת טל, בבקשה.

דוד טל: תודה, גברתי.

דוד טל: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, סיעת ש"ס תתמוך, כאמור, בהסכם, וצר לי שאני צריך להביע את צערי על כך שהסכם זה לא נחתם עם כינונה של הממשלה, לפני כשבעה חודשים.

דוד טל: אני סבור, שלו היה ההסכם הזה קורם עור וגידים כבר אז, היינו יכולים לחסוך ולמנוע שפיכות דמים, שהיתה לדעתי מיותרת.

דוד טל: אני סבור, שראש הממשלה, עם כל הכבוד, היה צריך לבוא ולומר כבר אז לעם, שיש רצף שלטוני במדינת ישראל, וכפי שאמר עמיתי, חבר הכנסת זנדברג, יש רצף שלטוני ויש מחויבות להסכמים שחתמו ממשלות קודמות.

דוד טל: לא היה צריך לברוח מזה, מה גם שאחרי שניסיתי לקבל פרטים והסברים מה יש ומה אין, יש פה ושם כמה דברים קטנים, ועל המהות שלהם אני מניח שעוד יהיו ויכוחים כאלה ואחרים, אבל זה לא היה מספיק רציני כדי לדחות את חתימת ההסכם במשך שבעה חודשים.

דוד טל: אני מאמין, גברתי, שהשלום הוא הדרך הנכונה, ואנחנו בש"ס מאמינים שערך קדושת האדם הוא מעל קדושת האדמה.

דוד טל: לכן, כאמור, אנחנו נצביע בעד.

דוד טל: אני רוצה לפנות לפלשתינים ולומר, שניתנת להם כאן הזדמנות פז לחסות תחת כנפי השלום, עמיתי, חבר הכנסת כהן, ולהצטרף למעגל השלום במזרח התיכון, ולהוכיח שאפשר וניתן לדור זה לצד זה ללא מלחמה.

נסים דהן: אנחנו לא צריכים להוכיח.

נסים דהן: עשינו את זה 500 שנה.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן, לא הקשבת, כנראה, לנאום חבר סיעתך.

דוד טל: עמיתי, אמרתי בדיוק את ההיפך.

דוד טל: לו היה אדוני שומע היה ודאי מבין שהפנייה היתה לפלשתינים, ואני חושב שזה הזמן – – –

נסים דהן: – – –

דוד טל: חבר הכנסת דהן, אני לא יושב בראש אבל אני מניח שגברתי תגונן עלי.

נעמי חזן: באמת, חבר הכנסת דהן, במקרה זה לא היית קשוב מספיק לדברי חבר סיעתך.

דוד טל: אבל, צריך לזכור, שבמידה שהסכם זה, אשר נחתם לאחר מאמצים רבים ועלה לנו בדמים, יופר, והפלשתינים לא יעמדו מצדם בהסכם וינצלו לרעה את אשר הוסכם, צריך שהם ידעו, שכשם שאנו תומכים היום בהסכם, נצא כנגדם בחריפות רבה בהמשך, גם אם אז נהיה אחרי ויתורים רבים ושונים.

דוד טל: גברתי היושבת-ראש, אני מאוד מקווה שפריסת הזמן והאפשרות לבדוק יישום ההסכם יהיו אבן בוחן לכוונות הפלשתינים.

דוד טל: הייתי רוצה מאוד לראות שהפלשתינים עושים את כל מה שניתן ואפשר לעשות כדי לצעוד לעבר השלום המיוחל, כשבסופו של דבר כולנו מבינים שהדרך הזאת היא בעצם הדרך הנכונה.

דוד טל: אני יודע שהדרך היא ארוכה ורצופה בעיות ומכשולים.

דוד טל: לכן, עלינו לעמוד על המשמר.

דוד טל: תרשו לי כאן לחזור על קריאתו של יושב-ראש תנועתי, ברגע אמת זה, לקרוא לכל חברי הבית לממשלת אחדות לאומית, ממשלה שבה בעצם יתקבצו כל הכוחות.

דוד טל: לדעתי, לאנשי מפלגת העבודה כמו למפלגות אחרות יהיה מה לתרום, כל אחד עם תרומתו הסגולית לביטחונה של מדינת ישראל, וכולנו בעצם נהיה שותפים לדרך הזאת, דרך השלום.

נעמי חזן: תודה.

דוד טל: גברתי, משפט אחרון.

דוד טל: אני כולי תקווה, ואני רוצה להאמין שההסכם יביא לשלום המיוחל בארץ-ישראל.

דוד טל: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת דוד טל.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת צבי הנדל.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת עמיר פרץ.

צבי הנדל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאתחיל, אומר מלה אחת לקודמי, חבר הכנסת טל.

צבי הנדל: אכן, קדושת האדם חשובה בעיניך יותר מקדושת האדמה.

צבי הנדל: לצערי הגדול, מי שלא יודע להעריך קדושת ארצו, ארץ מולדתו, מגיע להסכמים שבהם חיי האדם הופכים להיות הפקר.

צבי הנדל: לעצם העניין – עת צרה ליעקב וממנה ניוושע.

צבי הנדל: עם ישראל כבר עבר תקופות קשות, משברים קשים, ימים לא קלים, ובדרך כלל הצליח לצאת מהם מחוזק.

צבי הנדל: היום זה יום עצוב.

צבי הנדל: קשה לי ביום הזה, קשה לחברי, חברי ביהודה, בשומרון, בחבל עזה ובכל רחבי הארץ, שחברון עיר האבות בשבילם זאת לא ססמה, אלא מהות.

צבי הנדל: היא המהות שבגללה אנחנו נמצאים בכלל בארץ הזאת ולא בארץ אחרת.

צבי הנדל: אפשר לדבר על העבר, ויש הרבה מה להגיד על העבר הרחוק ועל העבר הקרוב.

צבי הנדל: אפשר להזכיר את אבני הבוחן שבשלהן היה ראוי – לדעת מי שכן מצדד בהסכם אוסלו, לצד אלה שחתמו על הסכם אוסלו – להפסיק את התהליך.

צבי הנדל: אפשר להזכיר את ספטמבר השחור שבו ערפאת נתן הנחיות לחייליו לצאת ולטבוח ביהודים, את ההסתה הפרועה ברדיו פלשתין.

צבי הנדל: וברדיו פלשתין ההנחיות הן ברורות; אין דמוקרטיה, לא מדברים שם על מה שערפאת לא מסכים.

צבי הנדל: אפשר להזכיר את ההסתה הפרועה של ערפאת עצמו, אי-קיום ההסכמים.

צבי הנדל: מישהו הזכיר שממשלה חייבת לקיים הסכמים של קודמתה.

צבי הנדל: אותו ערפאת, שהוא עצמו, בידיו, חתם על ההסכם, הוא לא מחויב להסכמים?

צבי הנדל: איזה מין הישג אדיר מציגים לנו, שמהיום תהיה הדדיות.

צבי הנדל: הדדיות למה?

צבי הנדל: אנחנו ניתן וגם הם ייתנו?

צבי הנדל: לא, אנחנו נמשיך לתת והם היום עוד הפעם מבטיחים לנו, שעל מה שהם חתמו, הפעם הם יקיימו.

צבי הנדל: נו?

צבי הנדל: אפשר לדבר הרבה על העבר.

צבי הנדל: אבל הפעם אני רוצה לדבר על ההווה ועל העתיד, ואעשה זאת בקיצור נמרץ.

צבי הנדל: עם ישראל הוא חזק.

צבי הנדל: המתיישבים ביש"ע חזקים.

צבי הנדל: המתיישבים ברמת-הגולן חזקים.

צבי הנדל: יש בהם הרוח העצומה של אותם ציונים ראשונים שעלו לגליל, שייבשו ביצות ועמדו בקשיים עצומים.

צבי הנדל: אני קורא לראש הממשלה: תסתכל מסביב, ראה מי הם האנשים שעזרו לך להגיע ולעמוד בראש ממשלת ישראל, תשאב מהם כוח.

צבי הנדל: יש להם כוח עצום.

צבי הנדל: אל תסתכל לצדדים.

צבי הנדל: אל תיכנע ללחצים.

צבי הנדל: תלך באמת שלך.

צבי הנדל: ומכאן ואילך, לפחות מכאן ואילך, שלא ייעשה צעד אחד נוסף ללא הסגרת כל הרוצחים שרצחו יהודים ולא נמצאים בכלא הפלשתיני; שלא תטעו אותנו, הם לא נמצאים בכלא הפלשתיני, 95% מהם מסתובבים חופשי.

צבי הנדל: הם חייבים, על-פי ההסכם, להיות מוסגרים לנו.

צבי הנדל: זה הדבר הראשון שבלעדיו אין לעשות צעד אחד נוסף.

צבי הנדל: מספרים לי שבהסכם כתוב, שאו שהם ישפטו אותם ויכניסו אותם לכלא, או שהם יסגירו אותם לנו.

צבי הנדל: הם אולי שפטו אותם ואולי הם היו חודש בכלא.

צבי הנדל: אבל היום 90% מהם – ובשביל הספק אני מוריד 10% – מסתובבים חופשי.

צבי הנדל: חלקם נמצאים במשטרה הפלשתינית.

צבי הנדל: זה לגבי ההווה.

צבי הנדל: לגבי העתיד הקרוב – בקול גדול ומתוך תעצומות נפש, מתוך אמונה בצדקת דרכנו כאן, בארץ הזאת של העם היהודי, מתוך הנכס העצום הזה שחזר אלינו אחרי אלפיים שנות גלות, צעד קדימה, פתח את ההתיישבות בכל חלקי ארץ-ישראל, תגדיל אותה, תבסס אותה, תגדל לעלייה גדולה.

צבי הנדל: אל תיבהל מאמירה כזאת או אחרת.

צבי הנדל: בית-אל צריכה להיות גדולה פי עשרה; כך גם גני-טל ונווה-דקלים, רמת-הגולן, גוש-עציון, כל המקומות.

צבי הנדל: זאת הצעידה האמיתית לשלום.

צבי הנדל: מי שרוצה להושיט יד לשלום – תושט יד מאתנו, אבל לא תוך רמיסת כל היקר לנו.

נעמי חזן: חבר הכנסת הנדל, אבקשך.

צבי הנדל: אני מסיים.

צבי הנדל: הכאב, שכל אחד מנסה לשחק בו בצורה מבישה, של רצח ראש הממשלה, הוא כאב עצום של כולנו.

צבי הנדל: הרוצח הוא לא שליח של ציבור כזה או אחר, אלא הוא עשה מעשה נפשע.

צבי הנדל: אני לא מבין את הטענה והאמירה הזאת, שבעת כזאת אנחנו צריכים לעלות לקבר, או לא לעלות לקבר.

צבי הנדל: גם בחברון יש קברים וגם אברהם אבינו הוא בשבילי סמל.

צבי הנדל: גם אבות האומה זכאים לקצת כבוד.

צבי הנדל: אם אנחנו נדע לכבד את העבר שלנו, הרחוק והקרוב, אין לי ספק שאז יהיה שלום, כי יעריכו אותנו, ובעזרת השם, בכוחות משותפים, מתוך תעצומות נפש וגאווה לאומית נעשה, ובעזרת השם נצליח.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת צבי הנדל.

נעמי חזן: הנואם הבא – חבר הכנסת עמיר פרץ.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת וליד צאדק.

נסים דהן: הנואם הבא – נעמי חזן.

נעמי חזן: כן, אבל מה לעשות אם חברת הכנסת חזן מנהלת ברגע זה את הישיבה?

נעמי חזן: את זכותי במקרה זה אנצל כשארד מהדוכן.

עמיר פרץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שמענו הרבה מאוד נאומים, ואני החלטתי, בניגוד לנוהג שלי במליאה, לנסות לקרוא משהו שיירשם כאן ב"דברי הכנסת": גברתי היושבת-ראש, ביום חשוב זה ורציני במעלה/ ברצוני לברך את אדוני ראש הממשלה/ על המרת רעיון ארץ-ישראל השלמה/ במעשה של הבאת השלום אלינו לאומה.

עמיר פרץ: / בתקווה כי זו הדרך והקץ למלחמות ולדמים/ ובכך נעסוק בהבאת השלום לנו ולבנים.

עמיר פרץ: / זה שנים שאנו להיפרד מבקשים/ משלטון צבאי על דודנינו השכנים.

עמיר פרץ: / לא היה מי שישמע ומי שיאזין/ וספגנו בצער רב את התקפות הימין.

עמיר פרץ: / בראש המתלהמים עמדו חבריך ולעתים גם אתה/ ללא מורא וללא חלחלה.

עמיר פרץ: / עמדת מנגד כשהסיתו נגד ראש הממשלה/ על הסכמיו ה"מסוכנים" לביטחון המדינה/ שלמרבה הפלא, אותם אתה/ מקיים היום נאמנה.

עמיר פרץ: / אך את חשבונותיך להיסטוריה תעשה בעצמך/ ומסופקני אם תחיה במחילה עם מצפונך.

עמיר פרץ: / אני מקווה כי היום יצחק רבין, זיכרונו לברכה, גיבור ישראל/ רמטכ"ל ששת-הימים שזכה מכולנו לכבוד והלל/ מביט עלינו ממרומי שמים/ רואה אצלנו את הלחלוחית בעיניים/ על כך שהוא נמצא שם למעלה/ במקום להיות כאן ולקטוף את התהילה.

עמיר פרץ: / והיום יותר מתמיד בדרך צנועה ונעלה/ נגיד לך כולנו: סליחה גיבור השלום, סליחה אדוני ראש הממשלה.

עמיר פרץ: / בקול גדול כולנו נאמר/ שאכן היום אתה חסר, חבר.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, עם צלקת שכזו החותכת את עברך/ אך עם כל זאת, בקשה צנועה לי אליך, אדוני ראש הממשלה: פתחת פתח אדיר היום/ פתח לתקווה חדשה ולשלום,/ קדש את הרגע/ בער את הנגע/ והבא אותנו אל המדינה האמיתית/ של שלום, שלווה ושכנות הדדית.

עמיר פרץ: תודה רבה, גברתי.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת עמיר פרץ, ומזמינה את חבר הכנסת וליד צאדק, אחריו – חבר הכנסת יורי שטרן וחבר הכנסת יוסי כץ.

וליד צאדק חאג'-יחיא: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בצד הברכות על חתימת ההסכם מפעמים בלבי הרבה מאוד חששות, הרבה מאוד ספקות, אחרי ששמעתי את ראש הממשלה הבוקר, כי לא חשתי בדבריו שההסכם הזה נעשה מרצון, שההסכם הזה לא נעשה בשל כורח המציאות.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חשתי שהוא כאילו אומר לנו: אנחנו אנוסים לעשות את השלום הזה, ולא יותר מזה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שהעניין הזה מאוד מאוד חשוב.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה יהיה אחרי חתימת ההסכם?

וליד צאדק חאג'-יחיא: האם הסכם השלום הזה נעשה מתוך הכרה, מתוך ידיעה ברורה שזה מצרך חיוני למדינת ישראל ולעם הפלשתיני?

וליד צאדק חאג'-יחיא: או שזה נעשה מכיוון, כפי שהוא אמר, ש"ירשנו ירושה כבדה וחמורה".

וליד צאדק חאג'-יחיא: הרבה חורים, הרבה דברים כאלה וכאלה אמר אדוני ראש הממשלה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל הדברים האלה לא צריכים להסיט אותנו מהעניין, מהמאבק הבלתי-נלאה להקמת חברה חדשה, חברה שאנחנו צריכים לראות שהיא מתקדמת למאה ה-21, שבאמצעותה אנחנו נהיה משולבים במזרח התיכון החדש.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל ההסכם הזה לא שווה את הנייר שנחתם עליו אם אנחנו לא נפנים את החובה שלנו למצוא דרכים ואמצעים כדי שנחיה עם העם הפלשתיני בשכנות טובה, ולא שנחתום על הסכם כאשר אנחנו חושבים על חומות שיפרידו בינינו ויעשו סגרגרציה בין העם הפלשתיני לבין העם בישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כי המטרה של השלום היא ערך האדם, שגשוג האדם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: הערך העליון שאנחנו צריכים לחתור אליו הוא בניית אדם אחר שיכול להשתלב עם שכניו, כדי שיהודים וערבים יהיו משולבים ביחד.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אבל אם אנחנו חושבים שאנחנו נאנסנו וכפו עלינו את השלום הזה בתוקף זה שחתמו על אוסלו, או לחץ אמריקני ולחץ מצרי ולחץ אחר, אני חושב שנחטיא את המטרה והשלום הזה באמת לא יהיה שווה את הנייר שאנחנו חתמנו עליו.

נעמי חזן: חבר הכנסת וליד צאדק, אני מבקשת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מייד מסיים.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני חושב שראש הממשלה עשה היום מעשה טוב, אבל אם למעשה הטוב הזה לא תהיה המשכיות ולא יהיו בו דברים שקשורים למציאות שאנחנו חיים בה, כל הקרדיט הזה והרעפת השבחים עליו יהיו אין ואפס.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אנחנו צריכים להסתכל קדימה, אני לא אהיה מופתע אם ראש הממשלה מחר-מחרתיים או בעוד שבוע יבוא למתנחלים ויגיד: אני מעבה את ההתנחלויות, אני מקים התנחלויות חדשות, אני בונה בתוך חברון.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל הדברים האלה הם טרפוד של כל ההסכם הזה, וכך אנחנו נצא בהפסד גדול – – –

ראובן ריבלין: לפי ההסכם מותר לבנות בתוך חברון.

נעמי חזן: חבר הכנסת רובי ריבלין.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני מעוניין לשמוע.

ראובן ריבלין: לפי הסכם אוסלו מותר לבנות בתוך חברון.

נעמי חזן: אני בטוחה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא מבין.

ראובן ריבלין: בהסכם שאתה תומך בו כתוב שמותר להמשיך לבנות בתוך חברון.

ראובן ריבלין: אתה עוד מרחיק לכת ורוצה הפרדה – – –

וליד צאדק חאג'-יחיא: אני לא רוצה לבנות חומות ואני לא רוצה להעכיר את האווירה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: כל מטרתי היא שהיום – – –

ראובן ריבלין: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין.

וליד צאדק חאג'-יחיא: לגבי הבנייה בחברון – אני לא רוצה לדבר בשם הרשות הפלשתינית ואני לא רוצה לנהל משא-ומתן עם מדינת ישראל.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה שסוכם מקובל עלי ומבורך, וכל צעד – אפילו המילימטר הקטן ביותר – זה בשבילי – – –

ראובן ריבלין: אתה כבר מבין מה יהיה הצעד הבא.

נעמי חזן: חבר הכנסת רובי ריבלין, אני מבקשת ממך.

וליד צאדק חאג'-יחיא: חבר הכנסת ריבלין, אני אמרתי שהייתי צריך לברך את ראש הממשלה בחום ובאמת בכל המלים החמות שאני יכול לברך אותו, אבל הנאום של הבוקר אכזב אותי מאוד – –

נעמי חזן: חבר הכנסת צאדק, תודה רבה.

וליד צאדק חאג'-יחיא: – – מכיוון ששמעתי ממנו כאילו: אני לא רציתי, ידי לא רצו לחתום על ההסכם הזה אבל אני חותם.

וליד צאדק חאג'-יחיא: מה הלאה?

וליד צאדק חאג'-יחיא: למה אני אצפה ממנו אחר כך?

וליד צאדק חאג'-יחיא: נצפה ממנו שבאמת יחליש את ההתנחלויות ולא יחזק אותן על חשבון משלם המסים?

וליד צאדק חאג'-יחיא: לא.

וליד צאדק חאג'-יחיא: בגלל זה אני ממש לא יודע איך אני אצביע בהצבעה הזאת.

וליד צאדק חאג'-יחיא: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת וליד צאדק, ומזמינה את חבר הכנסת יורי שטרן.

נעמי חזן: אחריו – חברי הכנסת יוסי כץ ותמר גוז'סקי.

נעמי חזן: סליחה, יוסי כץ ואברהם הירשזון.

נסים דהן: גברתי היושבת-ראש, יש כאן איזה דילוג, כי היתה צריכה לדבר קודם חברת הכנסת מרינה סולודקין ואחר כך חבר הכנסת יוסי כץ.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן, אני חייבת ללכת לפי הרשימות המצויות בידי.

נסים דהן: גם אני מסתכל על הרשימות שיש בידי.

נעמי חזן: אני חוזרת ואומרת, אני עוקבת אחר הרשימות שניתנו על-ידי מזכירות הכנסת ליושבי-ראש.

נעמי חזן: אנחנו נברר את העניין, חברת הכנסת סולודקין, ואם נעשתה טעות במזכירות היא תתוקן.

נעמי חזן: חבר הכנסת יורי שטרן, בבקשה, ארבע דקות.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני חייבת להקפיד.

יורי שטרן: כבוד היושבת-ראש, נכבדי חברי הכנסת, היום הזה הוא יום קשה עבורי והאחריות היא כבדה – הלאומית והאישית.

יורי שטרן: אינני יכול לחגוג פרידה מארץ-ישראל השלמה, כפי שהציעו חברי האופוזיציה, אך גם אינני מתנגד לעצם הרעיון של פשרה ושל אי-שליטה בעם אחר.

יורי שטרן: אני תומך בראש הממשלה ובממשלתו במאמצם להגיע להסדר טוב יותר, בטוח יותר לעם ישראל ולמדינת ישראל בתנאים הקשים אשר נקבעו בהסכמי אוסלו, ובמיוחד בהסכמי אוסלו ב'.

יורי שטרן: המאמץ הזה נשא פרי בשיפורים מסוימים שהוכנסו להסכם חברון, בחיזוק עקרון ההדדיות ובהבטחה האמריקנית הכתובה לכך שכל שלוש הפעימות של הפריסה מחדש תתבצענה בקצב ובעומק אשר ייקבעו על-ידי הצד הישראלי בלבד.

יורי שטרן: אך כל ההישגים האלה הם על הנייר בלבד והם יישארו על הנייר אם לא תדע הממשלה להראות נוקשות וכושר עמידה מול הלחצים הכבדים ביותר שיופעלו נגדנו, אם לא תדע לקבוע קווים אדומים ברורים ומוסכמים על רוב העם, אם לא תחזק את הרוח ואת היכולת של ציבור המתיישבים החלוצים ביש"ע, בבקעת-הירדן וברמת-הגולן, ואם לא תצליח לשכנע בצדקת עמדתנו דעת-קהל ומנהיגות פוליטית במדינות העולם, בכלל זה באחת החשובות בהן, אך די מוזנחת על-ידינו – רוסיה.

יורי שטרן: לאור התנאים הללו, שהם בעיני הכרחיים להשגת אותו שלום בטוח, שהיה לססמת הבחירות של ראש הממשלה בנימין נתניהו, ושאותו, אני מקווה, נוכל להשיג – אינני יכול לתמוך בהסכם המוצע כפי שהוא.

יורי שטרן: בדרך לחתימתו נעשו ויתורים רבים, שאותם אפשר היה לדעתי למנוע, ויתורים אשר מחלישים ומסכנים את היישוב היהודי בחברון, מחלישים את מורל תושבי יש"ע ובכך גם מחלישים את עמדותינו בהמשך המשא-ומתן.

יורי שטרן: סבורני כי מעורבות כל שרי הממשלה בדיון מוקדם על פרטי ההסכם המתגבשים היתה מחזקת את ראש הממשלה בניהול משא-ומתן ויכולה היתה לשפר את תוצאותיו.

יורי שטרן: להצבעה שלי היום יש ערך סמלי בלבד, כי התוצאה ידועה מראש, וזה אולי מקל עלי בהבעת הסתייגותי מההסכם הנדון.

יורי שטרן: אני מסתייג ממנו על מנת לסמן לממשלה ולעומד בראשה את דרישתי לעמידה חזקה יותר במשא-ומתן.

יורי שטרן: אני מסתייג ממנו כאות הזדהות עם המתיישבים היהודים בחברון, בקריית-ארבע, ברחבי יש"ע, בחבל עזה, בבקעת-הירדן וברמת-הגולן, שכושר העמידה שלהם הינו הגורם הקריטי במניעת החזרה שלנו לגבולות 67'.

יורי שטרן: אני מסתייג מן ההסכם למען אחותי, גיסי וחמשת ילדיהם הגרים בקריית-ארבע וחרדים היום לעתיד ביתם.

יורי שטרן: אני מתפלל לשלומם, מקנא בכוחם הרוחני ומחזק את ידיהם.

יורי שטרן: אני מסתייג מההסכם לא בשל קנאות אידיאולוגית, אלא למען המשך תהליך השלום שיאפשר השגת הסדרי קבע יציבים, בטוחים וצודקים.

יורי שטרן: אהיה האדם המאושר על פני האדמה אם פחדי יתבדו ואם אוכל להגיד: טעיתי, היה זה הסכם מצוין.

יורי שטרן: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת יורי שטרן.

נעמי חזן: חבר הכנסת יוסי כץ, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אברהם הירשזון, ואחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: חברי הכנסת, אני מאוד מבקשת שתסתכלו על הרשימה המעודכנת כדי לוודא מתי מגיע תורכם.

נעמי חזן: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת כץ, בבקשה.

יוסי כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ראש הממשלה נתניהו ראוי לברכה.

יוסי כץ: מעולם לא נמצא ראש ממשלה בסבך של לחצים כפי שנמצא ראש הממשלה נתניהו.

יוסי כץ: מצד אחד, התחייבויותיו כלפי בעלי בריתו, שחלק מהם קיצונים, המחויבות שלו כלפי אלה שבזכותם ובזכות ממונם הוא הגיע לכס השלטון; מצד שני, המציאות בשטח.

יוסי כץ: המציאות בשטח חייבה אותו להתקדם בכיוון של תהליך השלום.

יוסי כץ: אני מודה ומתוודה, לבי לבי על חסידי ארץ-ישראל השלמה.

יוסי כץ: רק היום הם למדו להבין שהם מכרו מקסם שווא לציבור שתמך בהם.

יוסי כץ: רק היום הם מבינים, שקורבנו של יצחק רבין, נורא ככל שיהא, לא היה לשווא.

יוסי כץ: ההסכם הזה נחתם הודות לדרך שיצחק רבין, זיכרונו לברכה, סלל.

יוסי כץ: ההסכם הזה עובר בצורה שהוא עובר בגלל העובדה שאלה שכתשו אותו ונהגו כלפיו בצורה חסרת אחריות, יצרו אווירה משתוללת, בלתי מרוסנת, שבסופו של דבר הביאה לכדור שרצח אותו – הם מבינים שהיום אסור להם בשום פנים ואופן לקום כנגד ראש הממשלה, אסור להם בשום פנים ואופן להרים את הראש, משום שדי לנו באסון אחד, ברצח אחד.

יוסי כץ: או שמא תאמרו שזו צביעות ובסך הכול, כאשר תנועת העבודה מובילה תהליך שלום, לימין מותר להשתולל, לימין מותר פה בכיסאות האלה לצעוק, לחרף, לגדף, אבל כאשר ממשלה בראשותו של הליכוד עושה את זה, זה בסדר, זה כשר.

יוסי כץ: ומלה אחרונה, וחשוב שנאמר אותה.

יוסי כץ: גם אנחנו, כל אלה שתומכים בתהליך השלום, כל אלה שמחזקים בשעה הזו את ידיו של ראש הממשלה, אסור לנו לנוח על זרי הדפנה, משום שהממשלה הזו תצטרך לעבור עוד מבחנים קשים.

יוסי כץ: ואם היא תתנהג בהמשך הדרך כפי שמפורט באותם דפים שקיבלנו לפני כמה דקות, עם ההתפלפלות המשפטית הזו לגבי המסמכים שנמצאים בידיו של יאסר ערפאת, היא לא תגיע רחוק.

יוסי כץ: אני מקווה שבדיון הזה, אחרי שראש הממשלה יראה שהתמיכה העיקרית שלו מקורה דווקא באופוזיציה, הוא יתנהג בצורה אחרת.

יוסי כץ: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת יוסי כץ.

נעמי חזן: הדובר הבא – חבר הכנסת אברהם הירשזון, אחריו – חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, ואחריה – חבר הכנסת ראובן ריבלין.

נעמי חזן: חבר הכנסת הירשזון, בבקשה.

אברהם הירשזון: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לא יום שמחה וצהלה היום בספסלי הליכוד.

אברהם הירשזון: זהו יום קשה, יום של חשבון נפש.

אברהם הירשזון: יש משבר, משבר בדרך, משבר בחשיבה, וכל אחד מחברי הכנסת של הליכוד, ואני בטוח שגם ממצביעי הליכוד, כל אחד עושה היום את חשבון הנפש שלו עם עצמו.

אברהם הירשזון: אני רוצה לומר שאני גאה להיות בתנועה שלא עוברים בה לסדר-היום על החזרת חברון ללא שום משבר.

אברהם הירשזון: רק תנועה בעלת עקרונות, בעלת עבר מפואר, יש אצלה משבר חמור כאשר קורה דבר כזה.

אברהם הירשזון: היום יצביע כל אחד מאתנו לפי מיטב מצפונו, לפי מיטב הכרתו, ולאחר שהוא עבר מחשבות לא קלות עם חבריו, אבל בעיקר עם עצמו.

אברהם הירשזון: אנחנו הולכים לדרך שהיא לא דרך סלולה.

אברהם הירשזון: יש הרבה דברים שהם לא ברורים.

אברהם הירשזון: אי-אפשר לבוא ולומר היום: אנחנו בטוחים שהדרך שאנחנו הולכים בה, אכן לא יהיו בה בעיות, לא יהיו בה מכשולים והיא תהיה הדרך לשלום.

אברהם הירשזון: אנחנו הולכים בדרך, אנחנו מצפים שהיא תוביל אותנו לקראת הסדרי שלום.

אברהם הירשזון: אנו נבחן כל צעד וצעד בדרך הזאת, אנחנו נשב ונדבר ונבדוק את עצמנו, אבל הוכיח הליכוד שכמפלגה אחראית, כאשר ממשלת ישראל חתמה על הסכמים – הוא לא מתנער מהם, הוא מחויב להסכמים שנחתמו.

אברהם הירשזון: המבחן האמיתי עדיין לפנינו, בחודשים הקרובים, בשנה הקרובה, ולקראת הסדרי הקבע.

אברהם הירשזון: זה המבחן שכל אחד מאתנו יצטרך לעמוד בו, זה המבחן של הליכוד, שהעם בחר בו לשלטון במדינת ישראל.

אברהם הירשזון: הוא יצטרך לתת את מחויבותו ולהראות שזאת הממשלה, ואין אחרת, שיכולה להנהיג את עם ישראל ואת מדינת ישראל בדרך הנכונה, בדרך השקולה, בדרך האחראית, בדרך הבטוחה לשלום עם ביטחון באזורנו.

אברהם הירשזון: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לך מאוד.

נעמי חזן: אני מזמינה את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

נעמי חזן: אחריה – את חבר הכנסת ראובן ריבלין, ואחריו – את חבר הכנסת שלום שמחון.

נעמי חזן: חברת הכנסת גוז'נסקי, יש לך שש דקות.

נעמי חזן: הרבה מאוד זמן היום.

תמר גוז'נסקי: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, יש, כידוע, סרבני גט עקשניים שאפילו מוכנים לשבת בכלא ובלבד שלא יחתמו על הגט.

תמר גוז'נסקי: יש סרבני שלום עקשניים שבמשך שישה-שבעה חודשים מנעו את ביצוע הסכם חברון ואפילו הסתבכו במיני-מלחמה בעקבות פתיחת המנהרה.

תמר גוז'נסקי: לכן אנחנו דנים היום בהסכם שסרבן השלום, בנימין נתניהו, נאלץ, בניגוד להשקפת עולמו ולדרכו הפוליטית – הוא נאלץ לחתום על הסכם שהיה אמור להתבצע כבר לפני שנה.

תמר גוז'נסקי: מאחר שאני תומכת בתהליך אוסלו, אני אתמוך בהסכם הזה שנולד בקשיים כה מרובים.

תמר גוז'נסקי: אבל אין לפרש את התמיכה שלי, את ההצבעה שלי, כתמיכה בהסכם, כתמיכה בראש הממשלה שחתם על ההסכם כמי שכפאו שד, ואת זה שמענו גם בנאומו היום.

תמר גוז'נסקי: ראש הממשלה נתניהו לא זנח את רעיון ארץ-ישראל השלמה, וגם היום הוא ינסה למנוע כל נסיגה וכל הסדר שמבוסס על הכרה הדדית בזכויות של העמים.

תמר גוז'נסקי: אבל הוא לא יכול היה לעמוד לא מול הלחץ הבין-לאומי, לא מול הלחץ של המדינות הערביות, לא מול הלחץ של העם הפלשתיני, וגם לא מול הלחץ של רוב העם בישראל – יהודים וערבים.

תמר גוז'נסקי: חברי הכנסת, מה השתנה אצל ראש הממשלה נתניהו בלחץ הנסיבות?

תמר גוז'נסקי: כאשר מנחם בגין, ראש הממשלה, הציג את חוזה השלום עם מצרים ב-20 במרס 1979, הוא כינה את הפלשתינים, כדאי להזכיר: ערבים ארץ-ישראליים.

תמר גוז'נסקי: היום נתניהו, תלמידו, לכאורה ממשיך דרכו, אומר את השם המפורש: פלשתינים.

תמר גוז'נסקי: כאשר מנחם בגין הציג את הסכם השלום עם מצרים, הוא כינה את אש"ף, כדאי לזכור – ארגון המרצחים הקרוי PLO.

תמר גוז'נסקי: היום נתניהו מכיר באש"ף, מנהל אתו משא-ומתן, לוחץ בחום את ידו של ערפאת, שהוא, כידוע, ראש הרשות הפלשתינית משום שהוא ראש אש"ף.

תמר גוז'נסקי: אז השתנו דברים.

תמר גוז'נסקי: השתנו דברים.

תמר גוז'נסקי: אבל היכן כאן הבעיה?

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להזכיר ויכוח שהתנהל במליאת הכנסת ב-21 בספטמבר 1993.

תמר גוז'נסקי: היה ויכוח על הסכמי אוסלו, והופיע אז נתניהו, ראש הליכוד, ראש האופוזיציה דאז, ואמר לרבין: אדוני ראש הממשלה, מה זה זכויות פוליטיות ולגיטימיות של כל עם כפי שכתוב בהסכמי אוסלו?

תמר גוז'נסקי: זה מדינה.

תמר גוז'נסקי: ובהמשך הוא אומר כך: מה זה זכויות פוליטיות לגיטימיות של ישראל?

תמר גוז'נסקי: זה מדינה?

תמר גוז'נסקי: ולכן זכויות פוליטיות לגיטימיות זה גם להם, כלומר לפלשתינים, מדינה.

תמר גוז'נסקי: בסוף, כאשר קראו לעברו קריאות ביניים, נתניהו אמר:

תמר גוז'נסקי: כאשר אתה קורא את ההסכם הזה, גם אם לא כתוב בו מדינה פלשתינית, אתה לא צריך שלט – זאת מדינה פלשתינית, לזה אתם מובילים.

תמר גוז'נסקי: השאלה שעליה נדרש היום בנימין נתניהו ראש הממשלה להשיב – האם הוא מבין, האם הוא מוכן לקבל, האם הוא מוכן לעכל, שאם הוא עלה על דרך אוסלו ואם הוא חתם על הסכם חברון הוא עלה על דרך שהוא עצמו, לפני שלוש שנים, אמר שהיא מובילה בהכרח להקמת מדינה פלשתינית.

תמר גוז'נסקי: ולמה זה חשוב שהוא יכיר בכך?

תמר גוז'נסקי: זה חשוב כדי לחסוך קורבנות, כדי לחסוך שפיכות דמים, כדי למנוע אסון.

תמר גוז'נסקי: אם הוא יבוא היום – מה שהוא לא עשה – ויאמר, כפי שהוא אמר לפני שלוש שנים: כן, אין ברירה, זאת הדרך שמובילה למדינה פלשתינית, הוא יכיר גם בהכרח לפנות התנחלויות, הוא יכיר בהכרח לפתור את בעיית ירושלים בהסכמה ועל בסיס של צדק לשני הצדדים.

תמר גוז'נסקי: הוא יכיר בכך, שכל ניסיון לקבע את המצב הנוכחי אחרי חברון הוא אסון ומכשול נוסף לפתרון הבלתי-נמנע של הקמת מדינה פלשתינית.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה לסיים ולומר: לשוחרי השלום בישראל יש היום משימה גדולה – לא לתת לבנימין נתניהו לעצור את התהליך אחרי חברון; ויש סכנה כזאת.

תמר גוז'נסקי: חייבים לעשות הכול כדי שהתהליך יימשך ושהמשא-ומתן על הסדר הקבע יוביל, אכן, לפתרון של מדינה פלשתינית בצד ישראל, של שתי בירות בירושלים, של שכנות טובה, של יחסי ידידות בין שני העמים, ובינינו לבין כל העמים השכנים.

תמר גוז'נסקי: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחברת הכנסת גוז'נסקי.

נעמי חזן: חבר הכנסת ראובן ריבלין, אתה הבא בתור, אחריך – חבר הכנסת שלום שמחון.

נעמי חזן: בינתיים – הודעה לסגן מזכיר הכנסת.

נעמי חזן: אדוני.

ד' לב: ברשות היושבת-ראש, הנני מתכבד להודיע, כי הונח על שולחן הכנסת מכתב של מזכיר הממשלה, המבהיר כי כל ההסכמים הנוגעים להיערכות מחדש בחברון והמסמכים הנלווים להם הונחו על שולחן הכנסת.

ד' לב: תודה.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, בבקשה.

ראובן ריבלין: גברתי היושבת-ראש, מה אומר בשלוש דקות בימים ובשעות גורליים אלה?

ראובן ריבלין: אבל אתחיל, ואני רוצה לומר לכל החברים הנמצאים בכל רחבי הארץ ולכל חברי פה בכנסת, שעתה, כאשר אנחנו נאלצים לקבל החלטות וכאשר אומרים לנו – אוי יהיה לנו אם נקבל החלטה, שמא יקומו עלינו ותפרוץ מלחמה איומה, דעו לכם, שעם ישראל אסור לו לקבל החלטות בלחץ.

ראובן ריבלין: אתם צריכים להבין, שהפלשתינים וחברי הציונים הטובים מהשמאל לא ינוחו ולא ישקטו עד אשר תהיה הפרדת העמים, שפירושה האחד והיחיד – הקמת מדינה פלשתינית.

ראובן ריבלין: אתם צריכים להבין שם בבית, שכאשר אנחנו מנסים לעשות כל שביכולתנו למנוע את הרעה הבאה עלינו – ולא מכיוון שאנחנו חפצים במלחמה או בריב ומדון, נהפוך הוא: אנחנו מבינים, שלחיות כאן בשלום – רק שיתוף פעולה בין העם היהודי לבין תושבי ארץ-ישראל יחד, במדינה יהודית דמוקרטית, הוא שתביא את השלום.

ראובן ריבלין: הם אומרים: שלום שלום ואין שלום, משום שהיום הולכים על פי הסכם זה למסור אחוזים ניכרים – לא אומר 90% או 50% – אחוזים ניכרים משטחי ארץ-ישראל עוד לפני שנבוא ונקבע את הסדרי הקבע.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שידידי הטוב, חברי, שהיום הוא מנהיגי וראש ממשלתי, בנימין נתניהו, מדבר בלהט פה ומנסה לשכנע אותנו שלא כצעקתה.

ראובן ריבלין: ואני אומר לו: ידידי הטוב ומנהיגי, ראש ממשלתי בנימין נתניהו, התורה בעל-פה שאתה מוסר לנו כאן אינה עולה בקנה אחד עם התורה בכתב שאתם חתמתם.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר, שהאמונה, החזון שארץ-ישראל שייכת לעם ישראל הוא חזון קיים.

ראובן ריבלין: הוא חלום שהתגשם בחלקו.

ראובן ריבלין: גם אם חלק ממנהיגי העם והעם ירצו להיפרד מהרעיון, כפי שאומר הרב רביץ חבר הכנסת הנכבד, הרעיון יישאר לנצח נצחים.

ראובן ריבלין: אבל כדי להגשימו – ובכל תולדות הציונות הוא הרעיון והחזון של ארץ-ישראל והעם היהודי – צריך אמונה.

ראובן ריבלין: בלי אמונה יהיה קשה מאוד להגשים אותו חזון שעדיין נמצא בתהליך ובדרכו.

ראובן ריבלין: אני מוכרח לסיים זאת, גברתי היושבת-ראש, ברשותך, בדוגמה אחת מההיסטוריה של העם היהודי, מה קורה כאשר אין אמונה.

ראובן ריבלין: מי ממנהיגיו של עם ישראל היה גדול ממשה רבנו?

ראובן ריבלין: משה רבנו לא עשה אלא למען הקמתו של העם, הוצאתו מעבדות לחירות.

ראובן ריבלין: כל מה שעשה עשה בצורכי העם הזה באמונה.

נסים דהן: – – –

ראובן ריבלין: והנה, אמונתו היתה רבה, אבל רק פעם אחת הוא לא האמין, רק פעם אחת לא האמין משה רבנו.

ראובן ריבלין: ואומר הכתוב, כאשר עלה, אמר לו – – –

נסים דהן: – – –

ראובן ריבלין: בעצם היום הזה אמר לו: עלה אל הר העברים הזה הר-נבו ומות בהר כאשר מת אהרן אחיך בהור ההר על אשר מעלתם בי במי מריבת קדש, מדבר צין, על אשר לא קידשתם אותי בתוך ישראל.

ראובן ריבלין: ועכשיו, אני לא מדבר על האמונה הדתית.

ראובן ריבלין: אני אומר שפעם אחת – לאדם שכל חייו עמל רק למען העם היהודי – פעם אחת לא היתה אמונה בלבו שאפשר לעשות את הרעיון, את החזון, שהוא אינו תימהוני, אלא חזון הוא אמונה של עם, אמונה של אדם, שאפשר להגשים אותו, פעם אחת הוא נכשל באמונה – איזה עונש נורא הוא מקבל: כי מנגד תראה את הארץ ואליה לא תבוא, אל הארץ אשר אני נותן לבני-ישראל.

ראובן ריבלין: ואנחנו מאמינים, ואנחנו בארצנו, ונישאר בארצנו, גם אם אחרים יחשבו שהאמונה פסה והתימהונות נכנסה באותם אנשים, שבמשך 200 שנה חשבו שהציונות היא רעיון ולא תימהון.

נעמי חזן: חבר הכנסת ריבלין, נא לסיים.

ראובן ריבלין: והציונות, אם היא היתה ציונות מיסטית של אותם אנשי היישוב הישן שעלו רק מפני שהשנה היתה שנת תק"ע, ציונות מיסטית על-פי צו אלוהי, או אותם ציונים נפלאים שעלו במשך הדורות הרבים מהעלייה הראשונה וקודמתה ועד העלייה החמישית והשישית ועד אותם אלה שעלו עם הקמת מדינת ישראל.

ראובן ריבלין: השם עוז לעמו ייתן, השם יברך את עמו בשלום, ואת כל העמים ואת העם היושב בתוכנו, כי העם הערבי צריך לדעת שרק יחד נחיה פה בארץ הזאת.

ראובן ריבלין: נועדנו ונגזר עלינו לחיות יחד ונחיה יחד במדינה יהודית ודמוקרטית.

ראובן ריבלין: תודה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת ראובן ריבלין.

נעמי חזן: חבר הכנסת שלום שמחון, ואחריו – חבר הכנסת נסים דהן.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת מיכה גולדמן.

שלום שמחון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לחבר הכנסת הירשזון, שלא חייבים להיות בספסלי הליכוד כדי לדעת שהיום זה לא יום צהלה.

שלום שמחון: עם זאת, אני רוצה לשתף אתכם בכך שהבוקר, לפני שהגעתי לכנסת, כדרכי, כפי שאני נוהג לעשות מדי שבוע, עליתי למושב זרעית.

שלום שמחון: מושב זרעית, למי שלא יודע, נמצא בגבול הצפון, מושב שנמצא תחת מלחמה יומיומית.

שלום שמחון: במקרה גם במושב הזה יש 400 נפש, אולי 420 נפש.

שלום שמחון: בדרך, לפני שהגעתי לכנסת, החלטתי להיכנס ולבקר אצל חקלאים בחממת הוורדים שיש להם כדי לשמוע מהם מקרוב את כאבם, כי בחצי השנה האחרונה שומעים רק את כאבם של אלה שנמצאים בשטחים בלב אזורים ערביים.

שלום שמחון: ישבתי אצלם בחממה ושתיתי קפה ושאלתי על מחירי הוורדים ושאלתי על מצוקות היום-יום שלהם, הסתבר לי שגם להם יש מצוקות של יום-יום.

שלום שמחון: הבנתי שקשה להם בגלל מזג האוויר באירופה, קשה להם מאוד, המחירים נופלים והם לא משיגים את לחמם.

שלום שמחון: הבנתי שקשה להם גם בדברים אחרים.

שלום שמחון: למשל, המרפאה לא פועלת, אדוני השר.

שלום שמחון: צרכנייה כבר אין להם; והכביש ליישוב הזה כמעט שלא קיים.

שלום שמחון: והם רוצים להתרחב ולהרחיב את היישוב שלהם ולקלוט אוכלוסייה חדשה, והם לא מסוגלים, כי אין אמצעי פרנסה.

שלום שמחון: ושום בן שלהם לא מעוניין להישאר במושב כי אין לו ממה להתפרנס.

שלום שמחון: מאחר שכך, היישוב הזה נועד לכליה, ונראה שהוא לא יתרחב, כי ממשלת ישראל לא שמה דגש מספיק, לפחות בחצי השנה האחרונה, באותם יישובים בקו העימות שמרגישים את קשיי היום-יום.

שלום שמחון: אני בחרתי לפתוח בדברים האלה, כדי לתאר לך את המצוקות היומיומיות הקלות, שלחם וחלב לקנות לילד – אין באותו יישוב; אין מרפאה לאותו קשיש שצריך להגיע אליה ולא מסוגל כי קופת-החולים הוציאה את המרפאה מאותו מקום.

שלום שמחון: שירותי החינוך שצריך לנסוע אליהם – צריך לנסוע אליהם הרבה מאוד זמן.

שלום שמחון: וגם להם קשה מאוד, גם להם זה יום קשה.

שלום שמחון: יום-יום קשה להם.

שלום שמחון: עם זאת, אני חייב לומר לך, אדוני השר, שאני באמת, כאיש אדמה, כמתיישב, כואב את כאבם של המתיישבים בחברון.

שלום שמחון: אני גם מבין מעומק לבי שהם לא יושבים שם לשם הפרובוקציה.

שלום שמחון: אני גם מאמין שיש להם קשר ורגש אל מה שהיה לעם היהודי בחברון לאורך הרבה מאוד שנים.

שלום שמחון: אני רוצה להיכנס לתוך לבותיהם ולומר להם: אחי – בדיוק כמו שאני אומר לאחי במושב זרעית – אבל עם זאת אני מבין שאין לנו ברירה, אנחנו חייבים לחיות בשלום עם השכנים שלנו, עם העם הפלשתיני, עם העם הסורי ועם העם הלבנוני, שאני חי בקרבתם, ורוצה שסוף-סוף יהיה גם אתם שלום.

שלום שמחון: אין לנו ברירה אלא ליצור מצב שנחיה עם אחינו בשלום, עם שכנינו בשלום, ובוודאי גם בתוכנו.

שלום שמחון: אני רוצה לקוות, כך אמרתי לאותם חקלאים במושב זרעית, אמרתי להם מעומק לבי, אני רוצה לקוות שאחרי היום – כאשר נצביע ואני אתמוך בהסכם חברון, אתמוך היום בכל דרך שלא תהיה ובכל סיטואציה שלא תהיה, אני אתמוך בכך, ואני יודע, אדוני השר, שאתה התנגדת ומתנגד.

שלום שמחון: עם זאת, אף שאני אתמוך, אמרתי לאותם חקלאים שאני רוצה לקוות שאחרי חצי שנה של עיסוק יומיומי, ואני לא מזלזל גם ב-400 מתיישבים בחברון, אני רוצה לקוות שאתה וחבריך השרים תבינו ותמצאו זמן גם לאותם אנשים ביישובי הצפון שחיים במלחמה יומיומית וזקוקים לאוזן הקשבת שלכם.

נעמי חזן: נא לסיים.

שלום שמחון: יצחק רבין, זיכרונו לברכה – אני כבר מסיים, גברתי היושבת-ראש – אחרי חצי שנה לשלטונו ביקר שלוש פעמים ביישובי קו העימות ושאל אותם והתעניין אצלם לגבי מצבם הקשה.

שלום שמחון: לכן אני חושב שהגיעה העת, מעבר לבעיה הקשה והאמיתית והכואבת של המתיישבים בחברון, שאני כואב את כאבם, אני אומר זאת שוב, שתמצאו את הזמן לרדת מירושלים ולבקר ביישובים, לבקר בפריפריה ולשמוע את כאבם של המתיישבים שיושבים כבר עשרות שנים ועדיין לא מצאו פתרון למצוקתם האמיתית, לפרנסתם, ליכולת שלהם לגדל את בניהם ולהתרחב.

שלום שמחון: ויש שם הרבה מאוד מקום לקלוט אוכלוסייה חדשה.

שלום שמחון: אנא מכם, אחרי שנסיים את המהלך הזה הערב, תרדו קצת לשטח, תהיו רגישים למה שקורה אצל האזרח הקטן שנמצא בכל יישובי הארץ, אבל במיוחד ביישובי גבול הצפון.

שלום שמחון: תודה.

נעמי חזן: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שלום שמחון.

נעמי חזן: אני מזמינה את חבר הכנסת נסים דהן.

נעמי חזן: אחריו – חברי הכנסת מיכה גולדמן ואמנון רובינשטיין.

נעמי חזן: חבר הכנסת דהן, בבקשה, תורך הגיע.

נסים דהן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יכולתי לעמוד כאן מעל הבמה הזאת ולומר לכם: אמרנו לכם, כשחלום השלום היה חלום בלהות של חלק מן העם, עמדו חברי על במה זאת ואמרו, אין לנו ברירה, אנו חייבים ללכת למהלך של שלום.

נסים דהן: סקלו אותנו באבנים; שלחו לנו אפילו חזירים, ליד בתים של חברי הכנסת שלנו; עשו הפגנות ליד ביתו של מורנו ורבנו הרב עובדיה יוסף עד שהחליאו את אשתו.

נסים דהן: קראו לנו בוגדים.

אמנון רובינשטיין: שכחת רימון רסס.

נסים דהן: אפילו לא נתנו לנו להיכנס לחתונות של תלמידים שלנו.

נסים דהן: קראו לנו: הבוגדים בעם ישראל.

נסים דהן: יכולתי לומר במלה אחת:

נסים דהן: אמרנו לכם שיהיה שלום, כי זה הכורח והצורך החיוני לעם ישראל.

נסים דהן: אבל, תרשו לי להרחיב את הדברים קצת יותר.

נסים דהן: מי שחושב שרק ישיבה פיסית, רק כיבוש טריטוריאלי בארץ-ישראל, הם אחיזה בארץ-ישראל, ובלי זה אדם נקרא מוותר, אינו אלא טועה.

נסים דהן: במשך אלפיים שנות גלות עם ישראל לא שכח את ארץ-ישראל ולא ויתר על ארץ-ישראל.

נסים דהן: ואם יש יהודים שבכו כל שנה בליל תשעה-באב וישבו על הקרקע ובכו על זה שהם לא נמצאים בארץ-ישראל, והתגעגעו לארץ-ישראל, גם כשארץ-ישראל היתה בשלטון זר, תלמידי הגאון מוילנה, הרב חיים בן-עטר וקבוצתו, ועוד אלפי יהודים עשו את כל המאמצים ובכל הדרכים לבוא ולגור בארץ-ישראל ולקיים מצוות יישוב ארץ-ישראל.

נסים דהן: זאת, בלי לחשוב שהם האדונים והריבון, כי מצוות יישוב ארץ-ישראל אינה קשורה לאדנות על ארץ-ישראל, על הקרקע במדינת ישראל.

נסים דהן: ובכל זאת, מורי ורבותי, אם היתה סכנה רוחנית לאדם בישיבתו בארץ-ישראל, המצווה הגדולה ביותר של קיום ארץ-ישראל לא קיימת.

נסים דהן: הרמב"ם פוסק במפורש: אם יש סכנה רוחנית ליהודי הגר בארץ-ישראל, עליו לעזוב את ארץ-ישראל ולברוח למדבריות, עם כל המצווה הגדולה של יישוב ארץ ישראל.

נסים דהן: קיומו הרוחני של עם ישראל הוא הרבה יותר גדול.

נסים דהן: וקיומו הרוחני זה שמירת שבת, זה שמירת תורה ומצוות.

נסים דהן: ובשמירת השבת שהסברנו שזה יותר גדול, יותר חשוב מארץ-ישראל, אם יש ספק קטן ביותר לפיקוח נפש, מחללים את השבת.

נסים דהן: הרי לנו שפיקוח נפש הוא המעלה הראשונה והערך העליון בתורתנו הקדושה.

נסים דהן: חלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה.

נסים דהן: זהו הקו המנחה שהנחה את מורנו ורבנו, מורה דרכנו, מרן הרב עובדיה יוסף.

נסים דהן: הוא צעק מעל כל במה שהשלום חשוב מאוד לעם ישראל, וזה לא אומר שאנחנו מוותרים אפילו על סנטימטר אחד מארץ-ישראל.

בנימין אלון: – – –

נעמי חזן: נא לסיים.

נסים דהן: ידידי חבר הכנסת בני אלון, זה לא ויכוח ביני לבינך, אלא בין גדולי הדור.

נסים דהן: אם אתה מעמיד את עצמך בין גדולי הדור, מקומך לא בכנסת.

נסים דהן: אבל אם אתה יושב בכנסת, נשאיר לגדולי הדור את הוויכוח הזה: האם הסכנה היא כאן או הסכנה היא שם.

בנימין אלון: – – –

נסים דהן: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לסיים.

נסים דהן: לכן, יכולתי לומר כפי שאמרתי בתחילת דברי: אמרנו לכם.

נסים דהן: ובאמת אנחנו עושים את זה, לא בלב קל, לא בלי התלבטות.

נסים דהן: אנחנו לא חושבים שזה יום שמח, כמו אחרים, יש כאלה שחושבים כך.

נסים דהן: זה יום לא קל לנו, אבל דבר אחד אני יכול לומר, אשרינו ומה טוב חלקנו שהשאיר לנו הקדוש-ברוך-הוא שריד ופליט שנושא את משא העם ויכול לקחת על עצמו ועל כתפיו אחריות כזאת גדולה כדי לפסוק לנו איך להצביע, כי הדבר הוא לא קל, הוא לא פשוט.

נסים דהן: כל החלטה יש בה צדדים לכאן ולכאן, כמו ששמענו.

נסים דהן: לכן, כדי שנוכל לשמור על קיומנו בארץ-ישראל כעם, על הרוחניות שלנו כעם, אמר את זה יושב-ראש תנועתנו ואני חוזר ואומר: אנחנו חייבים להגיע לאיזו הסכמה שאנחנו יכולים לחיות בארץ-ישראל כעם ישראל, כיהודים, אחרת אין לנו זכות קיום.

נסים דהן: בלי תורה ומצוות, בלי המינימום של תורה ומצוות, אין לנו זכות קיום בארץ-ישראל.

נסים דהן: ולא יעזור כל מעשה שנעשה אם לא נשמור על המינימום הזה.

נסים דהן: לכן, חשוב מאוד שנתאחד תחת הסכמה לאומית, גם הימין וגם השמאל.

נסים דהן: אמרנו כל הזמן: גם הימין וגם השמאל.

נסים דהן: לא השמאל יושיע ולא הימין יושיע.

נסים דהן: הימים האלה הוכיחו את זה.

נסים דהן: מה שבעבר חשבו שהימין לא יעשה, הימין עושה.

נסים דהן: בלית ברירה או אם יש ברירה, אבל זו המסקנה.

נסים דהן: לכן, חברי חברי הכנסת – – –

אופיר פינס-פז: אתה לא מדבר בשם הימין.

נסים דהן: אני מדבר בשם עצמי.

נסים דהן: לכן, חברי חברי הכנסת, הסכמה אחת צריכה להיות: אנחנו רוצים לחיות כאן כולנו כעם אחד עם מכנה משותף אחד, והמכנה המשותף האלמנטרי ביותר הוא שתינתן האפשרות לכל יהודי לחיות על-פי דרכו ולשמור תורה ומצוות, ובעזרת השם נוכל לקיים בנו: ושב ישראל ושאנן ושקט לבטח.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת נסים דהן.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכה גולדמן, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חבר הכנסת אמנון רובינשטיין.

נעמי חזן: אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין.

נעמי חזן: חבר הכנסת מיכה גולדמן, בבקשה.

מיכה גולדמן: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום ראש הממשלה בנימין נתניהו הצליח להתגבר על נטיית לבו ועל הקשיים הפוליטים הצפויים לו מקרב חבריו לקואוליציה המתנגדים לתהליך השלום ולקיים את הבטחתו לקהל בוחריו להמשיך בתהליך השלום.

מיכה גולדמן: צריך לזכור ולהזכיר, שהסכם אוסלו שנחתם על-ידי ממשלת יצחק רבין, זיכרונו לברכה, עם אש"ף ב-1993, התבסס ומתבסס על קמפ-דייוויד.

מיכה גולדמן: בקמפ-דייוויד, מנחם בגין, זיכרונו לברכה, קבע למעשה עובדה של שטחים תמורת שלום.

מיכה גולדמן: אבל בשונה, יצחק רבין החליט על הסכם של שטחים תמורת שלום בלי להוריד אף יישוב אחד, גם את נצרים – – –

נעמי חזן: חברי הכנסת בני אלון ונסים דהן, אם אתם באמצע ויכוח, עשו זאת בחוץ.

נעמי חזן: תודה.

מיכה גולדמן: גם בהסכם הקשה שנעשה לשמור על נצרים – זה לא קל.

מיכה גולדמן: היו ימים קשים בעניין נצרים.

מיכה גולדמן: אבל הוא שמר על העיקרון של שטחים תמורת שלום מבלי לפגוע אף ביישוב אחד.

מיכה גולדמן: אני ציפיתי מראש הממשלה שביום כזה הוא יפנה לעם ישראל ויבקש סליחה; קודם כול יפנה למשפחתו של יצחק רבין ויבקש סליחה מיצחק רבין, זיכרונו לברכה.

גדעון עזרא: סליחה על מה?

אלי גולדשמידט: ממך לא ציפיתי לשמוע את השאלה הזאת.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת עזרא, אני אזכיר לך ואני לא רציתי לעשות זאת – היה מי שהוביל את ארון המתים באזור השרון.

מיכה גולדמן: היה מי שעמד בכיכר ירושלים – – –

רפאל אלול: בכיכר-ציון.

מיכה גולדמן: – – – בכיכר-ציון, וראה מה מתרחש בקהל.

מיכה גולדמן: ראינו הפגנות, ראינו אמירות, ראינו דברים כתובים.

מיכה גולדמן: אני יודע שיש גם כאלה שיושבים ליד שולחן הממשלה, שהיו שותפים למה שקרה בלילה של 4 בנובמבר.

מיכה גולדמן: ואני יודע שיש כאלה שיושבים בצד הימני של האולם הזה.

מיכה גולדמן: היום ראש הממשלה היה צריך לקום ולבקש בשמם סליחה מיצחק רבין, זיכרונו לברכה.

גדעון עזרא: סלח לי, אבל אנחנו לא עושים את אותו דבר שנעשה קודם.

נעמי חזן: חבר הכנסת גדעון עזרא, אנחנו מנהלים דיון בדיוק על כך.

אורי אור: זה אותו הסכם בדיוק.

מיכה גולדמן: חבר הכנסת גדעון עזרא, אתה יכול להגיד שאלה לא אותם כפתורים, אבל זו אותה חולצה.

אמנון רובינשטיין: גם אותם כפתורים, אותו ריצ'רץ'.

מיכה גולדמן: זהו חלון הזדמנויות היסטורי נדיר כל כך שנפתח בפני מדינת ישראל, שאם הוא לא ינוצל, אנחנו למעשה באים ואומרים כאן:

מיכה גולדמן: במקום להבטיח לדורות הבאים שלום ושקט, אנחנו נחזיר את מה שקרה בששת החודשים האחרונים.

מיכה גולדמן: בגלל הדחייה של ששת החודשים, ראינו מה קרה, מה היתה ההתייחסות של העולם כלפי מדינת ישראל, מה קרה לתיירות, לכלכלה.

מיכה גולדמן: אינני רוצה להזכיר את מה שקרה בחודש ספטמבר, אבל אני חייב להזכיר.

גדעון עזרא: – – –

מיכה גולדמן: אני אומר: תסתכלו צעד אחד קדימה, שלא נצטער לאחר מכן, שלא נצטער על מה שקרה.

חיים דיין: איזו שנאת חינם.

אורי אור: על איזו שנאת חינם אתה מדבר?

חיים דיין: – – –

נעמי חזן: חבר הכנסת חיים דיין, אני מבקשת להפסיק.

מיכה גולדמן: אני פונה היום לחברי הכנסת מכל הסיעות.

מיכה גולדמן: היום אנחנו הולכים להצביע על הסכם שמביא בנימין נתניהו.

מיכה גולדמן: אנחנו נצביע היום בעד ההסכם של יצחק רבין ושמעון פרס.

מיכה גולדמן: ההצבעה שלנו והתמיכה שלנו היא לא אמון לראש הממשלה, אלא אימוץ תוכניתם של יצחק רבין ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

מיכה גולדמן: ואני אומר כאן היום: יש לנו הזדמנות יחד, לאחר ההסכם הזה בחברון, לשמור על אותם אזורי ביטחון בבקעת-הירדן, גוש-עציון, ירושלים רבתי.

מיכה גולדמן: יחד, כדי שנוכל להבטיח שלום וביטחון ופריחה לעם ישראל.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת מיכה גולדמן.

נעמי חזן: חבר הכנסת פרופסור אמנון רובינשטיין, בבקשה.

נעמי חזן: אחריו – חברת הכנסת מרינה סולודקין, ואחריה – חבר הכנסת משה פלד.

אמנון רובינשטיין: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לברך את ראש הממשלה בנימין נתניהו על המעשה הגדול והחשוב, על פתח התקווה שנפתח לנו היום, עם אישורה הצפוי של הכנסת את ההסכם.

אמנון רובינשטיין: ואם הייתי לעזר קטן בנושא הזה בשכנוע חברי ממשלה שראוי לתמוך בהסכם, בוודאי אינני מצטער על כך.

אמנון רובינשטיין: אני גם מברך אותו ומקווה שהחל מיום זה הוא יהיה למדינאי.

אמנון רובינשטיין: יש הבדל גדול בין ראשי ממשלות, מוצלחים ומוצלחים פחות, לבין מדינאים.

אמנון רובינשטיין: ואין הרבה מדינאים.

אמנון רובינשטיין: מדינאים קודם כול לא מתחשבים בדעת הקהל השוטפת כפי שהיא משתקפת במשאלי דעת הקהל, ולעתים הם גם נמצאים במיעוט, אבל הם עולים על תורן קצת יותר גבוה, לראות אופק קצת יותר רחוק, אופק שלפעמים שוכני הספינה לא רואים אותו, כדי לנווט את ספינת המדינה לחוף מבטחים.

אמנון רובינשטיין: שרים רבים שישבו כאן בספסלים האלה, וראשי ממשלה, מאחר שלא היו מדינאים – נשכחו כאילו לא היו, מכיוון שהם לא עלו על התורן ולא ראו קצת יותר רחוק.

אמנון רובינשטיין: והיו ביניהם אנשים חשובים מאוד, נחמדים מאוד, חיוביים מאוד, אבל הם נשכחו מספר ההיסטוריה של עם ישראל.

אמנון רובינשטיין: אני מקווה שבנימין נתניהו ביום זה עולה על התורן ורואה רחוק.

אמנון רובינשטיין: מה הוא צריך לראות?

אמנון רובינשטיין: הוא צריך לראות נתון אחד מרכזי.

אמנון רובינשטיין: לישראל יש מצוקות שאין למדינות אחרות.

אמנון רובינשטיין: היא נטועה בתוך מרחב שעדיין יש בו עוינות גדולה לישראל, לאומית ודתית.

אמנון רובינשטיין: אבל בצד העוינות החל תהליך חשוב מאוד, תהליך של השלמה עם המדינה היהודית, ואין אדם רציני שלא רואה את האיים הקטנים האלה בתוך האוקיינוס, איים של השלמה ונכונות לדו-קיום עם ישראל.

אמנון רובינשטיין: הנתיב הזה, דרך האיים האלה, מוליך, חייב להוליך, להשלמה, לפשרה קשה ומכאיבה עם הפלשתינים.

אמנון רובינשטיין: אני אומר לחברי בליכוד, גם אם אתם לא אוהבים את זה, זו עובדה.

אמנון רובינשטיין: היא הוכחה.

אמנון רובינשטיין: אתם התגאיתם בכך שתמכתם בהסכם השלום עם ירדן.

אמנון רובינשטיין: הוא נחתם לאחר הסכם אוסלו, והוא החל להתמוטט כאשר היה חשש שתהליך אוסלו מתמוטט.

אמנון רובינשטיין: זו עובדת חיים.

אמנון רובינשטיין: ומירדן – למדינות אחרות, לצפון-אפריקה ולמדינות המפרץ.

אמנון רובינשטיין: לכן, צריך לראות את המציאות הזאת.

אמנון רובינשטיין: צריך לראות ששלום, גם אם הוא מכאיב, הוא מחזק את ישראל, מחזק אותה מבחינה כלכלית, מבחינה טכנולוגית, מבחינה מדעית.

אמנון רובינשטיין: אני חושב שהדברים האלה צריכים להיות ברורים למדינאי, גם אם הוא בא מהימין.

אמנון רובינשטיין: וכל חבר כנסת כאן צריך להיות מדינאי כזה בזעיר אנפין.

אמנון רובינשטיין: לאן הוא מוליך את ספינת המדינה?

אמנון רובינשטיין: לאן רוצה בני בגין להוליך אותנו?

אמנון רובינשטיין: – עם כל הכבוד ליושרו ולאינטגריטי שלו, לדרך שאין ממנה מוצא.

אמנון רובינשטיין: ואנחנו אומרים: אנחנו מפוכחים, אנחנו ריאליסטים.

אמנון רובינשטיין: כשאנחנו אמרנו את הדברים האלה לפני 20, 15 ועשר שנים, אמרו: אתם משוגעים, אתם מיעוט קטן.

אמנון רובינשטיין: היינו מיעוט קטן, אבל הראייה שלנו היתה נכונה.

אמנון רובינשטיין: ואמרנו זאת בימים קשים של טרור ורצח ואלימות.

אמנון רובינשטיין: אמרנו: יש אופק.

אמנון רובינשטיין: מאחורי האופק הזה יש אופק של שלום.

אמנון רובינשטיין: קשה, מסובך, קר, לא מה שרציתי שיהיה, גם לא ביחסים עם מצרים.

אמנון רובינשטיין: לבסוף אני רוצה לומר דבר אחד.

אמנון רובינשטיין: אני זוכר, והזיכרון חד וגם מכאיב, אדם אחד שהפך לנגד עינינו למדינאי מסוג זה.

אמנון רובינשטיין: זה יצחק רבין.

אמנון רובינשטיין: לא תמיד הוא היה כך.

אמנון רובינשטיין: זה לא היה כך בקדנציה הראשונה שלו.

אמנון רובינשטיין: אבל מרגע שהוא טיפס על התורן וראה את האופק הזה, הוא היה נחוש בדעתו בצורה מדהימה.

אמנון רובינשטיין: והוא שינה עמדות מסורתיות שלו, בגיל של למעלה מ-70, בגיל שבו אנשים דבקים גם באמונות ובדעות הקדומות שלהם.

אמנון רובינשטיין: זכר חסרונו ורציחתו מכאיבים לנו היום שבעתיים, צריך להבין זאת, משום שהוא שילם מחיר כזה תמורת דבר כל כך נכון, כל כך צודק, הייתי אומר אפילו כל כך נבואי.

אמנון רובינשטיין: אני מאוד מקווה, בלי להתייחס לחשבונות עבר – אינני רוצה לעשות חשבונות עבר, אני רק עם תקוות לעתיד – שראש הממשלה בנימין נתניהו באמת יתחיל לנווט את ספינת המדינה שלנו כמדינאי, ויביא שלום עלינו ועל כל ישראל.

אמנון רובינשטיין: תודה רבה.

נעמי חזן: אני מודה לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין, ומזמינה את חברת הכנסת מרינה סולודקין.

נעמי חזן: אחריה – חבר הכנסת משה פלד, ואחריו – חבר הכנסת סאלח טריף.

מרינה סולודקין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מאוד מתרגשת לדבר בכנסת ברגע היסטורי זה.

מרינה סולודקין: ראשית אני רוצה לברך את ראש הממשלה, שר הביטחון ושר החוץ על המהלך האמיץ והנבון שהביא לחתימתו של הסכם חברון על-ידי שני הצדדים.

מרינה סולודקין: זהו ניצחון אמיתי למחנה השלום, מחנה שיש בו תומכים רבים לא רק באופוזיציה אלא גם בקואליציה.

מרינה סולודקין: אחד מראשי האופוזיציה טען כאן היום שהליכוד, שהוא מפלגת השלטון, לא יכול להוביל את תהליך השלום.

מרינה סולודקין: אבל בלי תומכי מחנה השלום בקואליציה לא יכול היה מהלך זה להצליח לעולם.

מרינה סולודקין: היה היגיון רב בעובדה שחברון לא פונתה לפני הבחירות, ויש גם חשיבות רבה בכך שעברה יותר ממחצית שנה עד שנחתם ההסכם החדש לפינוי חברון.

מרינה סולודקין: נדרשה יותר ממחצית שנה לממשלה החדשה להבהיר לפלשתינים שהם יהיו בין הראשונים שיצטרכו לשלם את המחיר של פיגועי הטרור.

מרינה סולודקין: ההחלטה שהתקבלה אתמול בממשלה היא מן ההחלטות הקשות ביותר.

מרינה סולודקין: אין עוד אומה בעולם שמייחסת חשיבות כל כך גדולה לאבני הדרך ההיסטורית שיוצרות את המורשת שלה.

מרינה סולודקין: ובהקשר זה אני בהחלט יכולה להבין את ההתלבטויות הקשות של חברים במפלגה שלי ואת ההתנגדות להסכם של חלק מחברי הקואליציה.

מרינה סולודקין: לדעתי, ההסכם שנחתם הוא טוב יותר מטיוטת ההסכם הקודם.

מרינה סולודקין: דווקא משום שראש הממשלה שחתם על הסכם חברון שייך לליכוד ולמחנה הימין, ההסכם מתאים יותר לשלבי הנכונות האמיתית של כל חלקי העם לוויתור על שטחים.

מרינה סולודקין: ההסכם שעליו אנו מצביעים היום כולל בתוכו דגש חזק יותר בעקרונות כמו ההדדיות וביטחון היישובים היהודיים.

מרינה סולודקין: אומרים לנו לעתים קרובות שהזמן שעבר עד לחתימה פגע קשות במעמד הבין-לאומי של ישראל.

מרינה סולודקין: אני לא בטוחה בזה, משום שייתכן שבטווח הקצר באמת איבדנו כמה נקודות, אבל בטווח הארוך שותפינו הפלשתינים למשא-ומתן נאלצו להגמיש את עמדותיהם ולהפוך ליותר מציאותיים.

מרינה סולודקין: אני אצביע בוודאי בעד ההסכם לפינוי חברון, אף שברור לי שאנחנו לוקחים על עצמנו סיכון מחושב.

מרינה סולודקין: אם בסוף ההצבעה יתברר שההסכם זכה ברוב גדול, שמייצג את כל חלקי הבית, הרי אפשר לומר שתהליך השלום הפסיק להוות סלע מחלוקת בחברה שלנו ומתחיל להפוך לקונסנסוס.

מרינה סולודקין: תודה.

דוד טל: תודה, גברתי.

דוד טל: סגן השר משה פלד, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת סאלח טריף, אחדיו – חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

משה פלד: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כבוד שר החינוך, התרבות והספורט, אני רוצה לברך את חברת הכנסת סולודקין.

משה פלד: אני יודע שזאת לא הפעם הראשונה שעלית אל דוכן הכנסת, אבל זו הפעם הראשונה שעסקת בנושא המדיני, שהוא באמת סלע המחלוקת, ואני רוצה לברך אותך על נאומך.

משה פלד: אני מודה ומתוודה: אתמול היה לי יום קשה, היום קשה עוד יותר.

משה פלד: נדמה לי שאנחנו עומדים בפני ההחלטה אולי הקשה ביותר, עד כמה שאני זוכר, שהיתה למדינת ישראל.

משה פלד: מדוע הקשה ביותר?

משה פלד: להסכמי אוסלו התנגדנו, נאבקנו בהם, והיה ציבור אדיר שיצא נגד ההסכמים.

משה פלד: אמרנו לממשלה הקודמת: אין לכם מנדט לעשות את המעשה הזה.

משה פלד: קיווינו שהמחנה הלאומי ישנה את הכיוון.

משה פלד: אינני מקבל את האמירה: הממשלה מחויבת להסכמים שחתמה קודמתה.

משה פלד: אינני מקבל.

דוד טל: למה?

משה פלד: באופן כללי אני מקבל, אבל במקרה הספציפי הזה של הסכמי אוסלו – לא, ואגיד לך למה: כמעט בכל הסעיפים שההדדיות היתה מחייבת, הפלשתינים לא עמדו, ולכן לממשלה הנוכחית, ממשלתו של בנימין נתניהו, אין מחויבות להסכמים.

משה פלד: אינני מבין את הריצה הזאת אל ההסכמים הקודמים, ויש לי תחושה, שהיא לא סתם תחושת בטן, שמצבנו היום קשה הרבה יותר ממצבנו לפני ההסכמים, לפני ההסכם הנוכחי, לפני ההסכם שעליו אנחנו הולכים להצביע.

משה פלד: אביא שתי דוגמאות – – –

דוד טל: דוגמה אחת בלבד.

משה פלד: אבל קודם בירכתי את חברת הכנסת סולודקין.

משה פלד: זה על חשבון הבית.

דוד טל: לא, לא.

משה פלד: זה על חשבון הבית.

משה פלד: יש נוהג שחבר כנסת מברך אחרי נאום ראשון.

נעמי חזן: זה לא נאום ראשון ולא נאום שלישי.

דוד טל: זה לא נאום ראשון.

דוד טל: תאר לך, חבר הכנסת פלד, שאני אעלה על דוכן הנואמים, אברך 120 חברי כנסת ואגיד: רק עכשיו אני מתחיל לדבר.

משה פלד: יש נוהג בבית הזה.

דוד טל: הנוהג הוא אחרי נאום ראשון.

משה פלד: זה היה אחרי הנאום המדיני הראשון שלה.

דוד טל: יש נאום מדיני ויש נאום כלכלי ונאום חברתי, כל הנאומים שבעולם.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

משה פלד: אני רוצה לומר: יכול להיות שהמחנה הלאומי הובס באירוע הזה, אבל המחנה הלאומי האידיאולוגי, זה שנאבק למען ארץ-ישראל, למען ההתיישבות, למען ההתיישבות הציונית בארץ-ישראל, עוד לא הובס, הוא גם לא יובס.

דוד טל: תודה.

משה פלד: יקום מחנה ציוני לאומי יהודי חדש.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת פלד.

משה פלד: אני רוצה להודיע חד-משמעית: אם הממשלה הזאת אכן בעוד שנה וחצי תמסור – – –

גדעון עזרא: יש מולדת.

גדעון עזרא: לך למולדת.

משה פלד: לא, לא, אל תהיה מודאג, ידידי חבר הכנסת עזרא, אל תהיה מודאג.

דוד טל: חבר הכנסת פלד, אני מבקש להפסיק את הדיאלוג ולסיים במשפט אחרון.

משה פלד: אם הממשלה הזאת אכן תמסור בעוד שנה וחצי 90% משטחי יהודה ושומרון, זאת תהיה הקדנציה האחרונה של הליכוד בשלטון.

משה פלד: מחנה ציוני, יהודי, לאומי יקום תחתיו; עם אמונה, עם נחישות, עם עמידה איתנה למען ארץ-ישראל.

משה פלד: אצביע נגד ההסכם הזה, בלי להתבייש ובלי להתנצל בפני אף אחד.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת משה פלד.

דוד טל: עמיתי חברי הכנסת, אני מבקש להקפיד על הזמן.

דוד טל: היום תסלחו לי משום שאקפיד על הזמן.

דוד טל: חבר הכנסת סאלח טריף, בבקשה.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, זהו רגע היסטורי, נדבר שתי דקות יותר.

דוד טל: סליחה, חבר הכנסת טריף, אני חושב שיש כאן יושב-ראש לישיבה, והיושב-ראש קובע את הזמנים.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, אל תכעס עלי.

דוד טל: אני בכלל לא כועס, האמן לי שלא, אני רוצה להסביר לחבר כנסת ותיק, שיושב-ראש הישיבה קובע את הזמן.

דוד טל: הזמן שלך, אדוני, הוא ארבע דקות.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, הייתי יושב-ראש, במקום שלך, לפני ארבע שנים.

דוד טל: זה לא משנה, באמת לא משנה.

סאלח טריף: אני מכבד את מה שאתה אומר, אבל אני רוצה להגיד לך שלא כל יום נחתם הסכם היסטורי על עתידה ועל גורלה של מדינת ישראל.

דוד טל: היא הנותנת.

סאלח טריף: אני לא רוצה להגיד ליושב-ראש מה לעשות, אבל הייתי מבקש ממך לנהוג ברוחב לב עם חברי הכנסת, גם עם חבר הכנסת משה פלד, גם אם איני מסכים לדעתו.

סאלח טריף: אני מבקש ממך.

דוד טל: אני לא נוהג איפה ואיפה.

דוד טל: אני נוהג עם כל חברי הכנסת באותה דרך.

סאלח טריף: היו יושבי-ראש שניהלו את הישיבה לפניך והתחשבו בכך שלפעמים צריך להשלים איזו דעה.

דוד טל: חבר הכנסת טריף, אני מבקש, חבל על הזמן.

דוד טל: אנחנו רוצים לסיים היום לפני 24:00.

סאלח טריף: אדוני היושב-ראש, שבעה חודשים של שיחות עברו עד שהגענו ליישום הסכם חברון.

סאלח טריף: היום קוראים לו הסכם חברון.

סאלח טריף: אם יקראו לו הסכם אוסלו משופר, כלשונו של ראש הממשלה, ואם יקראו לזה העתק של הסכם אוסלו – בסופו של דבר נחתם הסכם, וזה מה שחשוב בעיני.

סאלח טריף: שמעתי את נאומו של ראש הממשלה, אני באמת רוצה לברך אותו מכל הלב, אבל אני רוצה שראש הממשלה יבוא לכאן ויאמר באומץ לב ובנחרצות: הגעתי למסקנה נכונה, ואני שוכח את כל מה שאמרתי בכנסת לפני שנה, שנתיים ושלוש שנים.

סאלח טריף: החלטתי שזו הדרך, אין בלתה.

סאלח טריף: שלא יבוא לכאן וימכור לנו לוקשים, שלא יגיד: קיבלנו ירושה.

סאלח טריף: יכולת להחליט אם אתה מקבל או לא מקבל את הירושה, ובלבד שתחליט.

סאלח טריף: פעם אחר פעם אתה מביא לנו כאן כל מיני נימוקים, למה ההסכם שעשית משופר.

סאלח טריף: אני רוצה לברך אותך, ראש הממשלה ביבי נתניהו, אני רוצה להאמין שזה הסכם משופר, אני רוצה להאמין שזה הסכם טוב יותר – ובלבד שאוכל לומר כי טוב שחתמת על ההסכם הזה.

סאלח טריף: שיהיה לך אומץ הלב, שיהיו לך האמינות והאמון בתוכך בצדקת דרכך.

סאלח טריף: העם הזה לא מטומטם, כל אחד במדינה הזאת מבין, ולא יעזור שום דבר, שום נאום מתלהם נגד האופוזיציה מעל הבמה הזאת לא יעזור לאף אחד.

סאלח טריף: קשה לנו להשתחרר מהאווירה הקשה ששררה לאחר חתימתו של הסכם אוסלו א'.

סאלח טריף: עלה לפני חבר הכנסת גולדמן ואמר: קשה לנו לשכוח את ההסתה הפרועה של החלק הזה של הבית נגד יצחק רבין – רבין הבוגד, רבין שמוכר את ארץ-ישראל וכן הלאה.

סאלח טריף: איך נוכל לשכוח?

סאלח טריף: אני זוכר אנשים שקיבלו אותנו בהפגנות בחוץ.

סאלח טריף: אני שמח שאין היום הפגנות.

סאלח טריף: צודק כל מי שאומר שראש הממשלה צריך לבקש סליחה ומחילה מיצחק רבין, כי היום הוא מאמץ את דרכו והולך בעקבותיו.

סאלח טריף: היום הוא האדם המיישם את צוואתו של יצחק רבין.

סאלח טריף: לכן אני פונה מכאן לגברת לאה רבין ואומר לה: יש אלוהים בשמים.

נסים דהן: – – –

סאלח טריף: חבר הכנסת דהן, אני לא דתי, אם אומר משהו פוגע – אני מתנצל.

נסים דהן: להיפך.

סאלח טריף: אני אומר לגברת לאה רבין – אנחנו חשים כבד על הלב.

סאלח טריף: הדרך האחת והיחידה, זו שרבין אמר שאין בלתה, אכן מתבהרת היום לצד השני של עם ישראל.

סאלח טריף: זו הדרך שהם עולים עליה, דרך שמשמעותה פרידה מחלקים של ארץ-ישראל, פרידה מכיבוש של עם זר.

סאלח טריף: אם ירצה או לא ירצה ראש הממשלה, זוהי גם עוד לבנה לבנייתה של המדינה הפלשתינית העתידית.

סאלח טריף: זה לא יעזור, זוהי משמעות הדברים.

סאלח טריף: שלא ימכרו לעם לוקשים, שיסתכלו ישר בעיניים של כל אחד ויגידו את האמת.

סאלח טריף: אני אומר לכם בכל הכנות, כמי שלחם למען המדינה הזאת, כי זו באמת הדרך.

סאלח טריף: לא משנה לי מי עושה אותה.

סאלח טריף: חשוב לי שגם אתם, בצד הימני של המפה הפוליטית, עליתם על הדרך הזאת.

סאלח טריף: תמשיכו ותיישמו אותה, ואל תעשו שקר בנפשכם – שמה שהתחייבתם עליו היום, תוכלו לדחות ולדחות, לנסות לדון ולשוחח עם האמריקנים או בחסות האמריקנים.

סאלח טריף: היום אפילו את האמריקנים הכנסתם כחלק מההסכם הזה.

סאלח טריף: הם ערבים לכך שישראל תיסוג מרוב השטחים ביהודה ושומרון ותמסור אותם לפלשתינים.

סאלח טריף: זו כבר עובדה ברורה לכולם.

סאלח טריף: אני אומר את הדברים, משום שאנחנו צריכים לומר היום לעם היושב בישראל, כי עלינו על דרך חדשה.

סאלח טריף: אם היה צד אחד שהואשם בבגידה, חשוב שלא יגידו היום על הצד השני: בוגד.

סאלח טריף: נברך אותו ונגיד לו: טוב שהגעתם למסקנה הזאת.

סאלח טריף: טוב מאוחר מאשר לעולם לא.

דוד טל: תודה רבה לחבר הכנסת טריף.

דוד טל: חבר הכנסת יצחק וקנין, ואחריו – חברת הכנסת נעמי חזן.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בלב כבד אני ניצב כאן היום, ולא בקלות יוצאות לי המלים.

יצחק וקנין: לא יום חג הוא היום ולא עת לשמוח היא זו.

יצחק וקנין: ביום קשה זה, אנו, חברי הכנסת, צריכים לתת דעתנו על עתיד חברון, וממילא על עתיד ארצנו ועל עתיד תהליך השלום שאותו התחלנו על מנת להנחיל לעמנו מרגוע וביטחון מלא.

יצחק וקנין: אחיותי ואחי מתיישבי חברון וקריית-ארבע, לא בקלות אצביע בעד ההסכם, ואני לא מצביע בלי ידיעה.

יצחק וקנין: סיירתי בחברון וקיבלתי הסברים מקציני צה"ל לגבי תוכנו, משמעותו והשלכותיו של ההסכם, ואני משוכנע שממשלת ישראל עושה ותעשה כל שביכולתה, על מנת להבטיח את שלומם וביטחונם של המתיישבים.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, בהסכם הנ"ל אין אנו מבצעים נסיגה מחברון, אין אנו מפקירים את קברי האבות והאמהות; אנו נערכים מחדש בתוך חברון.

יצחק וקנין: חיילינו יהיו בתוך השטחים החיוניים, והחשוב מכול – המתיישבים ימשיכו באורח חיים רגיל.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, דווקא בהכירנו את תושביה היהודים של חברון, יהודים יראי שמים בעלי יחס שורשי עמוק לארץ-ישראל, אשר קדושתה של ארץ-ישראל יקרה להם עד מאוד, אנו כואבים את המצב שאליו נקלעו.

יצחק וקנין: הם אכן ראויים להערכה רבה על מסירות נפשם.

יצחק וקנין: אך עם כל ההערכה למסירות נפשם, השקפתנו היא כי לנוכח הסכנות האורבות והחשש מפיקוח נפשם של יהודים, אין מנוס מן המסקנה הכואבת שיש להגיע לפשרה, בתנאי שתהיה זו פשרה שתבטיח יותר ביטחון לעם היושב בציון, ככל שיש בידינו להשתדל להשיג זאת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני רוצה לקרוא מעל בימה זו לתושבי חברון הערבים ולומר להם: מדינת ישראל עושה היום צעד גדול מאוד לקראת השלום, צה"ל ייערך במקומות חדשים והרשות הפלשתינית תתפוס את השטח.

יצחק וקנין: מדינת ישראל עושה את הצעד לשלום בפינוי השטח, ועליכם, תושבי חברון, לעשות צעד מנטלי חברתי, ולקבל אחת ולתמיד את העובדה שבחברון גרו, גרים ויגורו יהודים לעולמים, וכל פגיעה בהם נחשבת כפגיעה בנו וכפגיעה ישירה בשלום.

יצחק וקנין: הושיטו ידכם לשלום לקראת עתיד טוב יותר, ויקוים בנו ובכם הפסוק: "עושה שלום במרומיו, הוא יעשה שלום עלינו ועל כל עמו ישראל".

יצחק וקנין: אמן.

דוד טל: אמן.

דוד טל: אני מודה לך, חבר הכנסת וקנין.

דוד טל: גברתי, חברת הכנסת נעמי חזן, בבקשה.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעוד שעות ספורות נצביע על מה שקרוי הסכם חברון, ואנחנו נאשר את הסכם חברון.

נעמי חזן: טוב נעשה אם נצעד צעד נוסף בתהליך השלום המורכב, הגורלי והחיוני כל כך לשלומנו ולעתידנו.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, את הצעד הנוסף הזה היינו יכולים לעשות לפני חודשים רבים – לא תחת לחץ, לא בכפייה, לא בהתלבטות גדולה כל כך, לא באווירה קשה כל כך כפי שנעשה זאת היום.

נעמי חזן: גם אם הייתי אני – והרבה מעמיתי ועמיתותי – גם אם הייתי רוצה שזה ייעשה קודם, אצטרף גם אני לאלה ונצביע במלוא הכנות בעד ההסכם הזה.

נעמי חזן: טוב שנעשה זאת, עוד מחויבות של קבוצה גדולה עוד יותר לדרך שהתווינו אנו כשהיינו בשלטון לפני שלוש שנים וחצי.

נעמי חזן: אך אני גם חוששת מאוד, במיוחד מדברים ששמעתי היום מפי ראש הממשלה בפתח הדיון שלנו.

נעמי חזן: מדוע אני חוששת?

נעמי חזן: אני חוששת לא בגלל העשייה, אלא בגלל הנימוקים שניתנו לעשייה.

נעמי חזן: והנימוק שניתן כאן, מדוכן הכנסת, על-ידי ראש הממשלה, הוא שאת ההסכם הזה נאשר כדי לשמור על זכותנו לארץ-ישראל ולחברון וכדומה.

נעמי חזן: במקרה הטוב מה שאמר ראש הממשלה זו היתממות, במקרה הגרוע זה שקר פנימי.

נעמי חזן: אדוני היושב-ראש, אני ואתי חברות רבות התחלנו את תהליך ההידברות עם נשים פלשתיניות לפני שמונה שנים, משום שהבנו, כנשים וכאמהות, שהשלום הוא סלע קיומנו.

נעמי חזן: השלום הוא סלע קיומנו, ורק כך נוכל לממש את חזון השלום, שהוא מימוש הערכים של שוויון, צדק, דו-קיום וסובלנות.

נעמי חזן: ראש הממשלה, קום תקום מדינה פלשתינית.

נעמי חזן: כדאי שתגיד את האמת לאזרחי מדינת ישראל.

נעמי חזן: תודה רבה.

דוד טל: תודה, גברתי.

דוד טל: חבר הכנסת רפי אלול, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת צבי ויינברג.

רפאל אלול: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באוקטובר 1995 עמד בנימין נתניהו על מרפסת בכיכר-ציון.

רפאל אלול: ההמון קרא אז בוגד.

רפאל אלול: ההמון שרף תמונות של יצחק רבין.

רפאל אלול: ונתניהו עמד צוהל על המרפסת.

רפאל אלול: באותה עת התנהל בכנסת דיון על הסכם קהיר.

רפאל אלול: מחוץ לכנסת תקף המון מוסת את מכוניתו של רבין.

רפאל אלול: נתניהו חגג.

רפאל אלול: הקולות נעמו לאוזניו.

רפאל אלול: לפנות בוקר, מעט לפני ההצבעה, סירב יצחק רבין לשמוע גינוי בשפה רפה מפיו של ביבי.

רפאל אלול: הוא דרש התנצלות.

רפאל אלול: נתניהו לא התנצל.

רפאל אלול: הוא לא התנצל אז, והוא לא מתנצל מאז.

חיים דיין: אבל הוא הבהיר עצמו פה במליאה שלא היה לו קשר לזה; שרביב, שהיה מושתל של השב"כ, עשה את הדברים האלה בהכוונה.

חיים דיין: תגיד דברים מדויקים, חבר הכנסת אלול.

חיים דיין: אתה יודע בדיוק את העובדות.

דוד טל: חבר הכנסת דיין, תודה על ההערות.

דוד טל: בבקשה.

רפאל אלול: אני יכול לדבר עתה?

רפאל אלול: תאמין לי שאתה יכול לדבר על העובדות שלך.

חיים דיין: אני יודע את העובדות.

רפאל אלול: גם היום, אחרי התוצאות הנוראות של מסע ההסתה, גם היום, לאחר שנתניהו לחץ בחום רב את ידי ערפאת, גם היום, לאחר שנתניהו חתם על הסכם זהה לזה של אז – נתניהו לא מתנצל.

רפאל אלול: נתניהו לא מתחרט.

רפאל אלול: הוא הצליח לעורר קרע בעם, הוא הונה חלק נכבד מהעם, אבל הוא לא מתנצל בפני אף אחד – לא בפני יריביו ולא בפני שותפיו.

רפאל אלול: הוא נשאר זחוח.

רפאל אלול: שמעתי קולות לאחרונה, קולות מתחכמים שאומרים: הנה, אתם רואים, רק הליכוד יכול.

רפאל אלול: הם טועים.

רפאל אלול: הם טועים ומטעים.

רפאל אלול: את השלום עם ירדן הביאה העבודה, וכשהוא נחתם הוא היה שלום חם.

רפאל אלול: את הסכם השלום עם הפלשתינים הביאה העבודה, והוא נחתם באווירה טובה.

רפאל אלול: אם יש דבר שרק הליכוד יכול, זה לקלקל הכול.

רפאל אלול: הוא כמעט הרס את ההסכם עם ירדן שעכשיו כבר לא כל כך חם.

רפאל אלול: הוא ממשיך את הסכמי אוסלו, אבל באיזו אווירה?

רפאל אלול: אם נתניהו השיג משהו בשישה חודשים, אם הליכוד עשה משהו, הרי זה להביא את החורף לכל חלקה פורחת.

חיים דיין: הוא מנע התפוצצויות באוטובוסים.

דוד טל: חבר הכנסת דיין, למה לך?

דוד טל: אנחנו עוד עתידים להיכנס ללילה של יום מפרך.

חיים דיין: עברו שישה חודשים בלי פיצוצים באוטובוסים.

חיים דיין: זה שלום בטוח.

רפאל אלול: נתניהו יכול להמציא איזה הודעות לעיתונות שהוא רוצה.

רפאל אלול: נתניהו יכול לכנס כמה מסיבות עיתונאים שהוא רוצה.

רפאל אלול: הוא לא יצליח להראות אפילו נקודה אחת בהסכם שנחתם, ששווה פצוע אחד, וודאי שהוא לא יוכל להצדיק את מותם של 15 חיילים ו-90 פלשתינים.

רפאל אלול: אם מישהו שואל מה הליכוד יודע לעשות, מה נתניהו מסוגל לעשות, אם הם מחפשים ססמה שתתאים להם, אני יכול להגיד: הליכוד הסית.

רפאל אלול: כאן, היום, איש ממחנה השלום לא יצביע נגד ההסכם.

רפאל אלול: איש מקרבנו לא יסית.

רפאל אלול: וכאשר יעמדו המון המסיתים של הימין ויחזרו על אותם משפטים נוראיים, על אותן ססמאות שנעמו כל כך לאוזניו של נתניהו בכיכר-ציון, אנחנו נאמר: לא.

רפאל אלול: אנחנו נעמוד נגד ההסתה של הימין, כי לנו, במחנה השלום, יש אחריות.

רפאל אלול: כי אנחנו, במחנה השלום, לא נניח לאיש לפגוע בדמוקרטיה.

רפאל אלול: אנחנו לא ניתן לחסל את התקווה, אנחנו לא נסכים לכך שראש ממשלה בישראל ייקרא בוגד.

רפאל אלול: אנחנו לא נפקיר את האיש לגורל הגולם אשר יצר.

רפאל אלול: וגם אם נתניהו אינו יודע לומר סליחה, וגם אם נתניהו לא יאמר "טעיתי", אנחנו נעמוד ונתמוך בכל מה שיקר לעם בישראל.

רפאל אלול: אנחנו תמיד נתמוך במה שיקר לנו.

רפאל אלול: אנחנו נאמר שלום.

דוד טל: אני מודה מאוד לחבר הכנסת רפאל אלול.

דוד טל: חבר הכנסת צבי ויינברג, בבקשה.

צבי ויינברג: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הוא יום שאפשר לכנותו גורלי.

צבי ויינברג: במאמר מערכת של ה"ניו-יורק טיימס" של היום פורסם, ואני מצטט בתרגום: למרות לוחות הזמנים המפורטים, למרות ההתחייבויות הכתובות ששני הצדדים הסכימו עליהן, פרטים רבים של ההסדרים שילכו ויתממשו אינם ניתנים לצפייה.

צבי ויינברג: משברים רבים צפויים בחודשים הבאים.

צבי ויינברג: כמי שמכיר את המצב במזרח התיכון כבר זמן רב בהיותי מעורב במלחמות ההסברה של מדינת ישראל במשך שנים רבות, כמי שסוף סוף הגשים את חלומו לעלות ארצה מהגלות המוזהבת של צפון-אמריקה, וכמי שאחראי לעלייתם של בני ונכדי, לא יהיה לי קל היום ללחוץ על הכפתור הירוק – בעד – בהצבעה שעומדת לפנינו הלילה.

צבי ויינברג: אבל אני גם מבין שלא היתה לראש הממשלה ברירה אלא לעשות כמיטב יכולתו כדי להבטיח את שלומם של תושביה היהודים של חברון ובאותה עת לכבד את ההסכם שחתמה עליו הממשלה הקודמת.

צבי ויינברג: עקב הנסיבות שקיימות בשטח ובזירה הבין-לאומית, השיפורים המשמעותיים שהושגו הם לא מבוטלים.

צבי ויינברג: על כך אני מברך את ראש הממשלה.

צבי ויינברג: בין ההישגים החשובים אני רוצה לציין במיוחד את התחייבותה של ארצות-הברית לביטחונה של ישראל, הפעם לא רק במשלוחי מטוסים וציוד צבאי אלא בקשר ליישום של הסכמי השלום בהסדרי הקבע על הגבולות עוד לפני הנסיגה השלישית.

צבי ויינברג: ארצות-הברית קיבלה גם את הפרשנות של הצד הישראלי בנוגע להגדרת האזורים הצבאיים בשטח C.

צבי ויינברג: בהסכם שנחתם אתמול יש גם שיפורים בהסדרי ביטחון לתושבי חברון היהודית, כמו סיורים משותפים באזורים של חברון בשליטת פלשתינים ואיסור בנייה לגובה בשטח סמוך לאזורי החיץ.

צבי ויינברג: ובכן, בכובד ראש ובמודעות לסכנות אני אצביע בעד ההסכם.

צבי ויינברג: אני רוצה גם להוסיף מלה על היחס של המדיה הישראלית כלפי ראש הממשלה, על העלבון הרב שנגרם לו, העוולה הגדולה שנעשתה לו בחודשים האחרונים.

צבי ויינברג: כמי שמכיר היטב את העיתונות הרצינית בצפון-אמריקה ובאירופה אני יכול לקבוע בלי היסוס, שההתקפות הפרועות, הבלתי-הגונות והבלתי-מאוזנות של העיתונים בארץ על בנימין נתניהו הן בלי תקדים בדמוקרטיות בזמננו.

צבי ויינברג: אני קורא לכתבים שהשמיצו ושהשפילו את ראש ממשלתנו להתנצל בפניו, כפי שכבר עשו זאת היום עיתונים בחוץ-לארץ וגם שמעון שיפר מ"ידיעות אחרונות" ורזי ברקאי מ"גלי צה"ל".

צבי ויינברג: ההתנצלות הזו נחוצה לעם כולו.

צבי ויינברג: תודה רבה.

דוד טל: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: חבר הכנסת רן כהן, בבקשה.

דוד טל: שלוש דקות.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, עלינו הבוקר, אנו, אנשי מרצ, לקברו של ראש הממשלה יצחק רבין, זכרו לברכה, לומר לו, ודווקא היום, תודה גדולה; תודה רבה על שהיה אמיץ ונחוש לפלס את הדרך שבה הולכים היום ראש הממשלה נתניהו והליכוד וצומת וש"ס והמפד"ל – כן, גם המפד"ל וצומת, אפילו יצביעו נגד ויזעקו זעקות שבר.

רן כהן: עלינו לקברו של רבין כיוון שמגיע לו ולנו, כיוון שלמנהיגי הממשלה לא היה אומץ אלמנטרי לעלות לקברו לבקש סליחה, מחילה וכפרה על ההסתה ועל השיסוי, על העלבונות ועל הפגיעות, על מטר הקללות, הנאצות, הגידופים והפסיקות שראשי מחנה הימין שפכו על ראשו עד שחלאת האדם, הנאלח, יגאל עמיר, שפך את דמו.

רן כהן: הקשבתי לנאום הדליל של ראש הממשלה כאן ולא רק שלא התפעמתי ולא התפעלתי מרמתו אלא באמת לא הבנתי.

רן כהן: הבנתי שראש הממשלה היה כפוי ואנוס לעשות את ההסכם כיוון שהיה כבר חתום על-ידי הממשלה הקודמת והיה גמור.

רן כהן: אך מאידך גיסא אמר ראש הממשלה, שזה הסכם שיש עמו סיכוי שלום.

רן כהן: אז ממה נפשך?

רן כהן: אם יש עמו סיכוי שלום, למה צריך להתנצל?

רן כהן: ואם אין בו סיכוי שלום, הלוא הבטיח תהליך אחר ופרטנרים אחרים; למה הוא לא מביא אותם?

רן כהן: את האמת אתם יודעים, רבותי, אנשי הממשלה הזאת.

רן כהן: התהליך הזה הוא האחד והיחיד הקיים ואתם עומדים עירום ועריה ללא כל תהליך אחר וגם ללא יכולת לעצור אותו.

רן כהן: הפרטנר ערפאת הוא הפרטנר האחד והיחיד ואין לכם פרטנר אחר.

רן כהן: השלום תמורת שטחים והפתרון של מדינה פלשתינית, שתחיה בשלום ליד מדינת ישראל, הוא הפתרון האחד והיחיד, ואתם היום, ברצות

רן כהן: כם או שלא ברצותכם, מביאים לכאן את הפרוטוקול הזה ואת ההיערכות מחדש בחברון ובשטחים, שיש בה גם אישור מלא ומוחלט לתהליך אוסלו וגם השלמה עם הנגזר ממנו לפתרון הקבע – הפרדה מדינית בין שני העמים.

רן כהן: זה התהליך.

רן כהן: אני מאושר שאתם, דווקא אתם, מבצעים אותו, שנקמת ההסתה והשיסוי שלכם נוקמת בכם ואתם נאלצים לממש אותו במו ידיכם.

רן כהן: שתיקת המתנחלים היום אינה מן ההלם שלהם, כי אם מן הצביעות, כיוון שאתם יודעים מצוין איזה טרור הם היו מפעילים אילו ממשלה שלנו היתה מביאה היום את ההסכם הזה.

רן כהן: מכאן, אדוני היושב-ראש, יש רק מוצא אחד: לממש את ההסכם עם הפלשתינים ולקדם את המשא-ומתן עם סוריה.

רן כהן: גם היום אתם יודעים, ואסור לשכוח זאת, כי האיום האסטרטגי המשמעותי ביותר וגם הסיכוי הממשי לסיום מלא ושלם של הסכסוך הישראלי-הערבי כרוך בשלום עם סוריה.

רן כהן: בשלום עם סוריה יש גם סיכוי להפסיק את הגרילה מלבנון גם על יישובינו וגם על חיילינו.

רן כהן: משפט אחד לסיום, אדוני.

רן כהן: אני רוצה להזהיר מכאן את אנשי מפלגת העבודה: א.

רן כהן: שקר לומר רק הליכוד יכול.

רן כהן: בלעדינו התהליך הזה לא היה מתחיל.

רן כהן: רק השמאל יכול; ב.

רן כהן: תזכרו דבר אחד: אנחנו התחלנו את התהליך הזה בלעדי אנשי הימין.

רן כהן: היום הימין ממשיך את התהליך הזה בלעדינו.

רן כהן: היזהרו לכם מממשלת ליכוד לאומי שתיהפך לממשלת שיתוק לאומי, כי אז שום תהליך שלום לא יתקדם.

רן כהן: תודה רבה, אדוני.

דוד טל: תודה, אדוני.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם יחזקאל, בבקשה.

דוד טל: ארבע דקות.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת חיים דיין.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, היום כולנו שמאל.

אברהם יחזקאל: היום כולנו במצב שראש הממשלה שלי, בנימין נתניהו, עלה לליגה אחרת.

אברהם יחזקאל: הוא הפך להיות מדינאי.

אברהם יחזקאל: הוא מדגדג בקצה-קצה של ההתנהגות של מנחם בגין, זכרו לברכה, ואין מי שישווה למנחם בגין.

אברהם יחזקאל: ראש הממשלה בנימין נתניהו, שהוא היום ראש הממשלה שלי, הלך לכיוון השמאל.

אברהם יחזקאל: אם אנחנו נאמר את האמת, כפי שאמר את זה חבר הכנסת רפאל איתן, הוא אמר: אני לא תומך בהסכם – – –

דוד טל: השר רפאל איתן.

אברהם יחזקאל: השר.

אברהם יחזקאל: הוא עשה צדק עם עצמו, עם האידיאולוגיה שלו.

אברהם יחזקאל: אף אחד לא יכול היום לשנות את רפאל איתן, את השר רפאל איתן.

אברהם יחזקאל: אף אחד לא יכול לשנות את האידיאולוגיה שלו.

אברהם יחזקאל: מה קרה לבנימין נתניהו?

אברהם יחזקאל: אולי זה עניין של גיל?

אברהם יחזקאל: אולי זה עניין של תרגיל?

אברהם יחזקאל: האם אותה יונה שעפה עם חוט במערכת הבחירות של הליכוד, בנימין נתניהו שחרר אותה היום?

אברהם יחזקאל: יונת השלום של נתניהו?

אברהם יחזקאל: ועוד בדמיוני אני מעלה, שבאותה ישות פלשתינית יקראו שמות של רחובות על שמו של נתניהו.

אברהם יחזקאל: מי יודע?

אברהם יחזקאל: האיש שיחלק את ירושלים, האיש שהקים את המדינה הפלשתינית שבדרך.

אברהם יחזקאל: בנימין נתניהו.

אברהם יחזקאל: כדאי שהציבור ידע – ראש הממשלה שלי, בנימין נתניהו, נתן היום הכשר מוחלט להקמתה של המדינה הפלשתינית.

אברהם יחזקאל: ראש הממשלה שלי אמר בנאומו מה שהוא אמר ליצחק רבין, זכרו לברכה – קודם כול העובדות.

אברהם יחזקאל: אתם מדברים אתנו על עזה ועל יריחו – תדברו על העובדות.

אברהם יחזקאל: אתם מפנים את כל השטח, לרבות קרקעות מדינה שעוברות לאש"ף.

אברהם יחזקאל: אדוני השר איתן, אותך אני מעריך – זה מה שעשה היום נתניהו, זה מה שתעשה כנסת ישראל.

אברהם יחזקאל: אנחנו היום מחזקים את ידי הימין.

אברהם יחזקאל: אם נאמר באותו שיר "ימין ושמאל רק חול וחול" – זה מה שאתה זרית בעיניהם של הבוחרים כשבאת ואמרת: רבותי, שלום מתוך ביטחון.

אברהם יחזקאל: אני מודיע לכם שהיום נתניהו אמר: שלום מתוך שלום.

אברהם יחזקאל: חבל לי שהנאום שלו היום היה נאום של פוליטיקאי.

אברהם יחזקאל: הלוואי שהיה עושה את זה קצת ביותר פאתוס, כי זה יום חגיגי; גם לליכוד.

אברהם יחזקאל: אני יודע שאותם אנשים שמצביעים לתנועת גשר, למקסים לוי ולחבריו, אנשי עדות המזרח והשכונות, הם בעד שלום, הם רוצים שלום.

אברהם יחזקאל: זה לא נכון שהם לא רוצים שלום.

אברהם יחזקאל: הם פשוט לא קנו את הסחורה מאתנו, לצערי.

אברהם יחזקאל: הסחורה היא אותה סחורה – המשווקים בעייתיים, כנראה.

אברהם יחזקאל: מה שיכול היה למכור לציבור הזה דוד לוי, נתניהו ואריק שרון שמתנגד, לא יכולים, כנראה, למכור.

אברהם יחזקאל: אני אומר זאת בצער רב – אבי יחזקאל ודדי צוקר חזרו במשך שנים על אותם דברים.

דוד טל: אולי האריזה אחרת?

אברהם יחזקאל: אני אומר, יש בעיה עם העניין.

אברהם יחזקאל: התסכולים שלי נובעים מכך, ששנים יכולים היו חבר הכנסת דדי צוקר, חבר הכנסת רן כהן ואנשי שמאל להיפגש עם ערפאת ואמרו – זו הדרך.

אברהם יחזקאל: וראו זה פלא – זו הדרך.

אברהם יחזקאל: הדרך הזאת מיושמת, אבל לא על-ידינו.

אברהם יחזקאל: אני לא מתבייש להודות בפניכם, שיש בי מידה גדולה מאוד של תסכול.

אברהם יחזקאל: מדוע את מה שאתם עושים לא יכולנו לעשות אנחנו ומישהו אחר יקבל?

אברהם יחזקאל: למה האמינות שלנו נמצאת בסימן שאלה?

אברהם יחזקאל: למה לא האמינות של אותו ראש ממשלה, שבניגוד לסגנו אמר:

אברהם יחזקאל: אנחנו לא נלך על תהליך שלום?

אברהם יחזקאל: והנה האיש הזה מוכר היום שלום לאש"ף, למדינה פלשתינית, שבירתה תהיה, כנראה, אולי אפילו ירושלים.

אברהם יחזקאל: במה טוב הוא מאתנו?

אברהם יחזקאל: במה טובה האמירה שלו משלנו?

אברהם יחזקאל: לכן השאלה שלי היא – האם הליכוד ימשיך לעשות שלום?

אברהם יחזקאל: הלוואי שכן.

אברהם יחזקאל: האם עד סוף הקדנציה הזאת, אדוני סגן ראש הממשלה, תהיה ישות פלשתינית שאולי תהיה אפילו מדינה?

אברהם יחזקאל: יכול להיות שגם זה כן.

אברהם יחזקאל: אנחנו נשב כאן ונסתכל איך עושים את זה וגם נתמוך.

אברהם יחזקאל: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת אבי יחזקאל, אני רוצה לומר לך, שחלק גדול מהתשובות על השאלות שלך נמצאות בדוח פרופסור שבח וייס של אחרי הבחירות.

דוד טל: חבר הכנסת חיים דיין, בבקשה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת אלי בן-מנחם, חבר הכנסת דדי צוקר, חבר הכנסת דוד ראם, חבר הכנסת אדיסו מאסלה, חבר הכנסת יהודה לנקרי וחבר כנסת מש"ס.

חיים דיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום קשה הוא לחלק מאזרחי מדינת ישראל ויום שמח הוא לחלקם.

חיים דיין: אני זוכר את הנאום שלי כשהיינו צריכים לעמוד כאן ולהחליט בקשר להסכם אוסלו שנחתם בארצות-הברית על-ידי ראש הממשלה, זיכרונו לברכה, יצחק רבין.

חיים דיין: ההסכם הובא כאן לאישור הכנסת.

חיים דיין: לא היתה שום משמעות לחתימה עליו, מכיוון שאם הוא היה נופל, הוא היה עובר.

חיים דיין: מבחינתו זה היה הסכם אוסלו על שלביו, הסכם אוסלו א' והסכם אוסלו ב'.

חיים דיין: והנה אנחנו עומדים כאן בפני עובדה חדשה.

חיים דיין: היום אנחנו צריכים להמשיך באותה ירושה קשה שהשאירה לנו מפלגת העבודה, כשהיא חתמה על הסכם אוסלו ב'.

חיים דיין: על הממשלה הנוכחית חלה החובה להמשיך בהתחייבויות כלפי המדינה הפלשתינית, כאשר יש ערבויות אמריקניות כנגד מדינת ישראל.

חיים דיין: והנה היום באים לבקש תמיכה מהכנסת הנוכחית עם הסכם חתום לפינוי חברון, ואנחנו צריכים לתמוך או לא לתמוך.

חיים דיין: אני מודיע לכם, חברי חברי הכנסת, במצפון נקי למדי, שלא אתמוך בהסכם הנוכחי לפינוי חברון, כי זו היתה המדיניות של ראש הממשלה, אלה היו ההבטחות שהוא נתן לציבור – אנחנו נלך על שלום עם ביטחון, אנחנו לא נפנה את חברון, אנחנו לא נפנה את ירושלים, אנחנו לא נפנה את רמת-הגולן ולא נקים מדינה פלשתינית.

חיים דיין: והנה היום אנחנו רואים, שהדרך הולכת לכיוון מדינה פלשתינית.

חיים דיין: כשעולים לשלטון שוכחים, לפעמים, את ההבטחות האלה.

חיים דיין: עם כל הכבוד, יש דברים אידיאולוגיים שאסור לנו לוותר עליהם ואסור לנו לסטות מהדרך.

חיים דיין: יש לנו מדינה אחת קטנה בגלובוס הגדול הזה.

חיים דיין: אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בסכנה יומיומית, מתמדת, באיום מתמשך מהזירה הערבית.

חיים דיין: הממשלה הקודמת, וזה הדבר המסוכן ביותר, הלכה והפקידה רובים בידי הרשות הפלשתינית, הקימה שם צבא של 30,000 חיילים.

חיים דיין: היום הם נושאי נשק קלצ'ניקוב.

חיים דיין: היום הם באים בטענות כלפי ממשלת נתניהו על אותו שימוש שהיה בנשק, כאשר 15 חיילים נהרגו שם.

חיים דיין: את מי האשימו?

חיים דיין: האשימו את ביבי נתניהו.

חיים דיין: צריך להאשים את אלה שנתנו להם את הרובים, את אלה שהביאו את הסכנה הזאת על עם ישראל.

חיים דיין: שמעתי אותך, ידידי חבר הכנסת רן כהן, שעלית לקברו של יצחק רבין.

חיים דיין: אני משתתף בצער המשפחה ובצערה של כל מדינת ישראל.

חיים דיין: איבדנו מנהיג דגול, שרצחו אותו בגלל דעותיו ובגלל כוונותיו להביא שלום למדינת ישראל.

חיים דיין: הדרך היא דרך של ויכוח ומיקוח פוליטי, אבל היום אנחנו עומדים לפנות את חברון כאשר יש שלושה קברי אבות – קברות אברהם, יצחק ויעקב; יש שם יהודים שאנחנו הולכים להפקיר אותם.

חיים דיין: לסיכום אומר דבר אחד, בתורה כתוב: והלכתם בדרכי והייתי עמכם, ועזבתם את דרכי והסתרתי את פני מכם והייתם לאוכל לנשרים.

חיים דיין: הנשרים הם אלה שמסביבנו.

חיים דיין: סמל אש"ף הוא נשר, סמל סוריה הוא נשר, סמל ירדן הוא נשר, סמל מצרים הוא נשר וסמל גרמניה הוא נשר.

חיים דיין: אלה הנשרים שיאכלו את עם ישראל.

חיים דיין: אל תשכחו את הדרך.

חיים דיין: הדרך היא דרך התורה, דרך יראת שמים; נכתבה לנו התורה כדרך הוראה ללכת בה – אם באהבת ישראל, אם באהבה שבין אדם לחברו ובאהבת המולדת.

חיים דיין: החשוב ביותר הוא שלום וביטחון, כאשר הביטחון הוא לפני השלום.

חיים דיין: מה שקורה היום הוא שמפקירים את הביטחון למען השלום.

דוד טל: תודה לחבר הכנסת דיין.

דוד טל: חבר הכנסת אלי בן-מנחם.

דוד טל: חבר הכנסת דדי צוקר, בבקשה – במסגרת שלוש דקות, אדוני.

דוד צוקר: יש לי סידור עם אלי בן-מנחם שהוא מוכן – – –

דוד טל: מזכירות הכנסת לא קיבלה הודעה כזאת.

דוד טל: בבקשה, אדוני.

דוד צוקר: רחמן בן רחמנים תהיה, כמו שאתה יודע.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני שואל את עצמי, וזאת באמת שאלה שאין לי עליה תשובה, והיא מסקרנת אותי מאוד: מה קורה לנתניהו, מה קורה לו במובן אישי, במובן אישיותי, במהלך משא-ומתן כזה ובמהלך חתימה כזאת, עם מי שהיה אויבו, עם מי שהיה מושא לשנאתו, לאיבתו, למחלוקות שלו אתו?

דוד צוקר: זה לא מהלך פשוט עבור אדם, עבור שום אדם, שזה הרקורד שלו וזה העבר שלו, ובמובן הזה אני מנסה לשאול את עצמי באמצעות נתניהו: מה קורה לכל אותה קבוצת אנשים?

דוד צוקר: וזה באמת מעניין אותי, מרתק אותי ומסקרן אותי מתוך אמפתיה גדולה.

דוד צוקר: מה קורה לאותה קבוצת אנשים שנתניהו הוא נציג שלה, קבוצה של אנשים בעלי השקפת עולם מדינית קשוחה, עם זיקה עמוקה לארץ-ישראל, עם חרדה, עם פוביה עמוקה מן הערבים, עם פחד גדול מן הערבים, ועם חוסר אמון גדול כלפי הערבים שאנחנו חיים בשכנותם.

דוד צוקר: אני רק רוצה לקוות שעל אף הקושי הזה – וזהו קושי אמיתי, וצריך להיות בור או רשע כדי לזלזל בקושי הגדול הזה, בקושי להבקיע תמונת עולם, לשנות תמונת עולם, ולנסות ללכת למהלך שבעבר באמת התקוממת כולך נגדו.

דוד צוקר: אני רק רוצה לקוות שיש איזה בקע, איזה שבר, איזה קעקוע בתמונת העולם הזאת, ומשהו עשוי לקרות; ואני שואל את עצמי אם יש סיכוי שמשהו עשוי לקרות באישיות הפרטית ובאישיות הקולקטיבית של אותה קבוצת אזרחים שתמכה בממשלה הזאת וחלקה באמת צמחה, גדלה והתחנכה לאור אותה השקפת עולם קשוחה של אי-אמון בערבים, של חרדה מן הערבים, של פחד גדול מהם.

דוד צוקר: אני שואל את עצמי, ובאמת אינני יודע את התשובה.

דוד צוקר: אולי במובן זה השר רפאל איתן, שמייצג כאן את הממשלה, הוא אחד מאלה שצריכים להשיב על השאלה שאני שואל במלוא הכנות.

דוד צוקר: אדוני השר, זהו ניסיון להסביר לנו פעם אחת ולתמיד, כי לא הצלחתי להבין – מה מקור החרדה, מקור הפוביה הזאת מן הפלשתינים?

דוד צוקר: מעצמה אזורית אנחנו, עם עוצמה באמת בכל תחום כמעט שאנחנו יכולים לחשוב עליו.

דוד צוקר: מעצמה אזורית זו הגדרה נכונה לגבינו, מעצמה אזורית שפוחדת מאיזו אומת אביונים, מאומת פליטים, שכל מה שיש לה זו תחושה של צדק מבחינתה, צדק סובייקטיבי כמו כל צדק.

דוד צוקר: מאיפה הפחד הזה?

דוד צוקר: ממה הוא נובע?

דוד צוקר: מה המקור שלו, של אותו פחד?

דוד צוקר: אינני יודע את מקור הפחד הזה, אבל מדי פעם אנחנו נתקלים בזה, ואני שומע בדיון על חברון אומה שלמה, שיש לה דימונה, שיש לה F15I, והיא עדיין – – –

דוד טל: סליחה, חבר הכנסת צוקר.

דוד טל: אני מבקש מהסדרנים להפסיק שם את הרעשים.

דוד טל: זה מפריע.

דוד צוקר: מה זה הרעש הזה?

דוד טל: תורידו את הווליום.

דוד טל: מנסים לתקן איזו דליפת מים, כנראה.

דוד טל: בבקשה.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

דוד צוקר: אסיים בתוך שתי דקות.

דוד צוקר: אני שואל את עצמי: איך יכול להיות שמעצמה אזורית, כאשר היא מתווכחת על פינוי חברון, מדברת במונחים של 1929, של שחיטה, של איזו אומה קטנה, של איזה יישוב קטן, של קהילה שניזונה מכספי חסד ב-1929, ו-69 מהם נשחטו.

דוד צוקר: אגב, כמה מאות ניצלו על-ידי הערבים.

דוד צוקר: איך יכול להיות שאותה מעצמה, עתירת כוח, עתירת עוצמה צבאית וכלכלית, עדיין מדברת כאילו אנחנו ב-1929, כאילו אנחנו מועמדים עכשיו לשחיטה, כאילו עומדים פה עלינו לכלותנו וכאילו שום דבר לא קרה מאז 1929?

נסים דהן: חבר הכנסת צוקר, מותר להעיר הערה?

דוד צוקר: כן.

נסים דהן: אדם אחד שייפגע – זה עולם ומלואו.

דוד צוקר: זאת לא השאלה.

דוד צוקר: אתה נכנסת בסוף.

נסים דהן: גם אם ייפגע אדם אחד – זו החרדה.

דוד טל: חבר הכנסת צוקר, אני מבקש לסיים.

דוד צוקר: זאת לא היתה השאלה, וכמובן, התשובה שלך היא נכונה.

דוד צוקר: אבל זו לא השאלה ששאלתי.

דוד צוקר: מה שאני שואל את עצמי דווקא היום הוא, איך יכול להיות שמדינה עם כל המאפיינים הצבאיים, הכלכליים והטכנולוגיים של מדינת ישראל, ממשיכה לשאול שאלות כאילו היא אותה קהילה לא מוגנת, חסרת הגנה, שיושבת בחברון והיא מועדת לשחיטה?

דוד צוקר: את זה אני לא מצליח להבין.

דוד צוקר: אני מצפה מהאנשים שהם יפנימו את העובדה שאנחנו כבר לא אותה קהילה, אלא יש משהו חדש שקורה פה ויש סיכוי, על בסיס העוצמה הזאת ועל בסיס הכוח הזה, לבנות מערך יחסים חדש, אבל בעיקר להסתכל על עצמנו אחרת, לראות את עצמנו אחרת ולא לראות את עצמנו כמועמדים לשחיטה, אלא כמעצמה שיכולה להכתיב את הנסיבות כאן ולהכתיב חלק מן התנאים באזור הזה.

דוד טל: תודה לחבר הכנסת דוד צוקר.

דוד טל: חבר הכנסת דוד ראם, במסגרת שלוש דקות.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת אדיסו מאסלה.

דוד טל: אחריו – חבר הכנסת יהודה לנקרי.

דוד טל: אחריו – נציג ש"ס.

דוד ראם: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ביום א' באלול התרנ"ז, 1897, הניח בנימין זאב הרצל את היסוד להקמת מדינת היהודים.

דוד ראם: ביום ז' בשבט התשנ"ז, 1997, הניח בנימין ביבי נתניהו את היסוד להקמת מדינת פלשתין.

דוד ראם: והיום, אני עומד כאן נדהם ולא מאמין, מנהיג תנועת הליכוד בכבודו ובעצמו חותם על הסכם להחזרת חלקי מולדת מיושבים ביהודים.

דוד ראם: כנסת נכבדה, במשך שנים נלחמנו ונאבקנו להוכיח לעם כולו שהסכם אוסלו הוא אסון לאומי, הסכם שמפקיר יהודים לחסדיהם של רוצחים.

דוד ראם: דבריו של ביבי נתניהו עדיין מהדהדים באוזני ובאוזני הבוחרים, באומרו ביום 5 באוקטובר 1995, בדיון על הסכם אוסלו ב' כי: "הוויתור שלכם, קרי: של מפלגת העבודה, מרצון על הזכות לא ייעצר באיזה 'קו ירוק' מלאכותי.

דוד ראם: אובדן הזכות יתגלגל לירושלים ולקווי 1967 ולקווי 1947.

דוד ראם: מבחינת הלאומנות הערבית והקנאות האסלאמית קו הוויתורים לא ייעצר אלא בקו הכחול של הים התיכון"; סוף ציטוט מדבריו של בנימין נתניהו.

דוד ראם: לי אין ספק, שכל מי שמתנגד להקמת מדינה פלשתינית חייב לעשות הכול, כאן ועכשיו, ולמנוע את מה שיצרו המגעים במחסום ארז, מגעים שהביאו לאוויר העולם עובר שלא תהיה לנו שליטה עליו; הוא ילך ויגדל ויתפתח ויהפוך למפלצת שתאיים עלינו ועל קיומנו.

דוד ראם: ההסכם הזה, שעליו נצביע היום, הוא הסכם גרוע.

דוד ראם: זהו הסכם שבו אנו נותנים ונותנים.

דוד ראם: נותנים שטח ונותנים שליטה ונותנים התחייבות לבצע את שלוש הפעימות, הנסיגות, עם תאריך יעד מוגדר.

דוד ראם: ומה אנחנו מקבלים?

דוד ראם: מקבלים משפחות של מחבלים שישבו בסמיכות לבתי היהודים בחברון ויהוו איום מתמיד על חייהם.

דוד ראם: אנחנו גם מקבלים את חוסר היכולת לבצע מרדף חם כשיש פגיעה ביהודים ואפילו מקבלים את סירובם של הפלשתינים להסגיר לידינו את מבצעי הפיגועים הרצחניים.

דוד ראם: ההסכם הזה, שכל כך הרבה תלוי בו, מנוסח בערפול רב.

דוד ראם: ערפול זה כבר בא לידי ביטוי אתמול, כשנוצרה מחלוקת בפרשנות לגבי קביעת שטחי הביטחון הנחוצים לישראל.

דוד ראם: מה יקרה בהמשך?

דוד ראם: מחלוקת על הפרשנות עלולה להביא למשברים הרי גורל בינינו לבין הפלשתינים ובסרט הזה כבר היינו בספטמבר 1996, להזכירכם: שכם, קבר יוסף וכן הלאה.

דוד ראם: זהו הסכם המנוגד לכל מה שאנו מאמינים בו ולכל מה שהבטחנו לבוחרינו.

דוד ראם: התחושה היא שהיום אין ימין ואין שמאל; הצבענו ביבי – קיבלנו פרס; הצבענו ליכוד – קיבלנו עבודה.

דוד ראם: מנהיג הליכוד וראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר קורא: "לחפש מנהיג חדש למחנה הלאומי".

דוד ראם: אלה דברים קשים, ובמיוחד כשהם באים מפיו של יצחק שמיר.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

דוד ראם: אבל אני אישית עדיין מאמין, כולי אמונה שיש לנו אותו פרק הזמן הדרוש לראש הממשלה ולממשלת ישראל לפעול לפי אמונתה, לפי אמונתו, ולמנוע את הסכנות המרחפות מעל ראשינו.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת ראם.

דוד טל: חבר הכנסת אדיסו מאסלה.

דוד טל: חבר הכנסת יהודה לנקרי, בבקשה, אדוני.

דוד טל: שלוש דקות.

יהודה לנקרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בבוא בנימין נתניהו למשול נשאלה, בין היתר, שאלת זהותו: מי אתה, בנימין נתניהו?

יהודה לנקרי: והגם שראש הממשלה אינו כאן, כבודו כאן, ועל כן אפנה אליו בגוף ראשון.

יהודה לנקרי: אדוני ראש הממשלה, לאחר שהוסרה העמימות המפוברקת והמופרכת סביב זהותך, מותר היום לזהות אותך כאיש אומר ועושה שלום.

יהודה לנקרי: אני מזכיר זאת במשנה טעם וחשיבות, שכן במשך שבעה חודשים ומעלה התנהל נגדך משפט קדום בזירה הבין-לאומית והארצית כאחת, שכל תכליתו היתה לשלול ממך את הזכות, את ההכשר לעשות שלום.

יהודה לנקרי: הכול נהגו, בחוץ-לארץ וגם כאן, כאילו יש מחנה הקרוי מחנה השלום – וגם היום שמענו נימה שכזאת מכמה מדובריה הבולטים של האופוזיציה – ומחנה שנועד להרפתקנות מלחמתית.

יהודה לנקרי: בחותמך היום על הסכם חברון, על כל מה שהוא מהווה מבחינת המשמעות, משמעות גבוהה בהחלט, אתה כן מדגים שנבחרת לעשות שלום ואתה עושה כן.

יהודה לנקרי: החתימה על הסכם חברון הינה עדות ניצחת, עדות בוטחת, שפניך לקדם את התהליך ועצם האימוץ של הסכמי שלום ערב הבחירות לא היה איזו התחזות לצורך שעה או לצורך מערכת בחירות.

יהודה לנקרי: גם הדרך שבה השכלת להפנים את התהליך הזה שקנית – אין לי צל של ספק – בייסורים, שכן יש כאן כפועל יוצא גם המרה כלשהי, אם לא אפילו תמורה כלשהי, מבחינת דרכך הפוליטית והרעיונית; גם הדרך הזאת יכולה היום לזכות אותך במשנה הערכה והוקרה על עצם החלטתך להיכנס בבריתם של עושי שלום כמנחם בגין ויצחק רבין, זיכרונם לברכה, וכשמעון פרס, ייבדל לחיים טובים וארוכים.

יהודה לנקרי: החתימה על הסכם חברון, שמקדמת את תהליך אוסלו, מביאה לישראל תהודה שונה, מביאה את ישראל לקפיצת מדרגה איכותית בקרב אומות העולם.

יהודה לנקרי: אני משוכנע שפני נתניהו וממשלתו, עם כל הקשיים הכרוכים בתפיסתם את השלום, הם לקידום התהליך הזה ולהבאת עם ישראל, שזיקה לשלום אחת ואחידה לו מימינו ומשמאלו, לתהליך מסודר עדי קביעת גבולות הקבע במעמד הקבע בינינו לבין הפלשתינים.

יהודה לנקרי: מלה אחרונה הייתי רוצה לייחד, על רקע כל מה שנשמע היום, לזכר יצחק רבין ומורשתו.

יהודה לנקרי: אני מצטרף לכל חברי בבית הזה שהיום זכרו את דמותו של יצחק רבין, ויחד אתם אני מרכין את ראשי לזכרו.

דוד טל: אני מודה לך, אדוני.

דוד טל: חברת הכנסת סופה לנדבר, ארבע דקות, גברתי.

דוד טל: איפה היא?

קריאה: איננה.

דוד טל: איננה?

דוד טל: ראיתי אותה לשנייה.

דוד טל: חבר הכנסת שאול עמור.

דוד טל: חבר הכנסת איתן כבל.

דוד טל: חבר הכנסת פיני בדש.

דוד טל: חבר הכנסת יונה יהב.

דוד טל: חבר הכנסת רפאל אדרי.

דוד טל: חבר הכנסת דוד מגן.

דוד טל: חבר הכנסת אפי אושעיה.

דוד טל: חבר הכנסת זאב בוים.

דוד טל: חבר הכנסת אופיר פינס.

דוד טל: השר יהושע מצא.

דוד טל: חבר הכנסת אורי אור.

דוד טל: חבר הכנסת גדעון עזרא.

דוד טל: חבר הכנסת רענן כהן.

דוד טל: חבר הכנסת אברהם שטרן.

דוד טל: חבר הכנסת שלמה בן-עמי.

דוד טל: חבר הכנסת מיכאל קליינר.

פיני בדש: אני הגעתי.

דוד טל: חבר הכנסת אפרים סנה.

דוד טל: השר אריאל שרון.

דוד טל: חבר הכנסת עוזי ברעם.

דוד טל: חבר הכנסת עוזי לנדאו.

קריאה: גדעון עזרא, קראו את שמך.

דוד טל: רבותי, לפנים משורת הדין – מי שנכנס, אני אקרא לו.

דוד טל: אבל זו פעם אחרונה שאני קורא למי שקראתי בשמו.

דוד טל: חבר הכנסת גדעון עזרא, בבקשה.

נסים דהן: מפלגת העבודה נמצאת בדיון סיעה, והם ביקשו לדחות את רשות הדיבור שלהם.

גדעון עזרא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בראשית דברי אני מבקש לברך בברכת חזק ואמץ את תושבי חברון, שבפריסה החדשה יהיה להם הכוח להתרחב, לחיות, ואין לי כל ספק שצה"ל יעשה הכול על מנת לשמור שחייהם יהיו שקטים ומובטחים.

גדעון עזרא: שנית, אני מבין את הקושי שיש לרבים מאתנו היום עם קבלת ההחלטה האמיצה מאוד של הממשלה.

גדעון עזרא: אינני רוצה להיכנס ולהתווכח של מי ההסכם ומה ההסכם ומה ההבדלים בין ההסכמים, אני מבקש רק לומר מלה אחת – הפעימה השלישית על-פי הסיכומים של ממשלת העבודה עם הפלשתינים היתה צריכה להסתיים בספטמבר 1996, כאשר לא ראינו שום ניסיון לדרוש מהפלשתינים הדדיות כזו או אחרת.

גדעון עזרא: אנחנו היום פותחים דף חדש ודורשים הדדיות מהפלשתינים.

גדעון עזרא: אבל בעיקר ברצוני להפנות את דברי לאלו מבינינו בקואליציה שמתכוונים להצביע נגד, ולבוא ולומר לכל אחד ואחד מהם, שחובת כל אחד מאתנו בקואליציה לדעת, שאנחנו נמצאים בתחילתה של דרך ארוכה, דרך ארוכה של מאבקים, שנוכל לעמוד בהם רק אם נעמוד שכם אחד אל מול הבעיות.

גדעון עזרא: יחד עלינו להסביר לכל האנשים שבחרו בנו מדוע חובה עליהם לסייע במצב החדש, אם ברצוננו להגיע להסדרי הקבע כאשר נוכל ליישם את כל מה שאנחנו מצפים.

גדעון עזרא: ברורים לי הקשיים – ויהיו הרבה קשיים במעלה הדרך – אבל אין לי ספק שאם נלך ביחד יכול נוכל.

גדעון עזרא: אני מציע שנדבר בקול אחד, משום שלפי הניסיון שלנו מי שאיננו מדבר בקול אחד ומדבר בקיצוניות כזו או אחרת, יכול להביא גם למעשים שאיננו רוצים לשמוע עליהם פעם נוספת מאז המקרה האחרון והמקרה שלפניו של רצח ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

גדעון עזרא: לכן אני מבקש מחברי, מכל אחד ואחד לעשות כל אשר יוכל למען העניין במצב החדש.

גדעון עזרא: תודה.

דוד טל: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת פיני בדש.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

פיני בדש: אני פשוט הגעתי בריצה מטורפת, רק היו כל כך הרבה חסרים.

פיני בדש: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כל הסכם שהיה נעשה בחברון בסופו של דבר הוא הסכם רע ליהודים.

פיני בדש: לא חשוב איזה הסכם היה נעשה.

פיני בדש: פה ההסכם נעשה במסגרת מאוד מוגבלת, מסגרת שבעצם נכתבה ונחתמה קודם.

פיני בדש: לכן המגבלה היתה קשה.

פיני בדש: אבל צריך לזכור דבר אחד – המצב הוא בלתי הפיך וההסכם שנחתם והוכן קודם גם הוא היה בלתי הפיך, ואנחנו צריכים לחשוב גם על אלטרנטיבות.

פיני בדש: אם נצביע נגד, מה האלטרנטיבה שלנו?

פיני בדש: מה אנחנו יכולים לעשות מול העולם ומול האמריקנים?

פיני בדש: אין לנו ברירה, צריך להסתכל קדימה.

פיני בדש: אני אישית התלבטתי בין הימנעות לבין הצבעה בעד, ובסופו של דבר החלטתי להצביע בעד ההסכם.

פיני בדש: החלטתי להצביע בעד כי אנחנו מסתכלים על הקרב הבא ואנחנו צריכים לחזק את הממשלה ואת ראש הממשלה בקרב הבא על ההמשך של המשא-ומתן, כדי שראש הממשלה במסגרת המשא-ומתן לא יחשוב שהוא יצטרך להישען רק על השמאל ועל מפלגת העבודה, דבר שמאוד מאוד יחליש אותו, אלא ידע שיש לו תמיכה מבית, כך שהוא יוכל להילחם ולעמוד על העקרונות שלו.

פיני בדש: העקרונות שלו כוללים את בקעת-הירדן, צריך לזכור שאסור לגעת בה.

פיני בדש: דווקא עכשיו, אחרי הסכם חברון, צריך להחליט ולהתחיל לבנות בהר-חומה ובראס-אל-עמוד בירושלים.

פיני בדש: אני מקווה מאוד שראש הממשלה יגדיל, כפי שהבטיח, את הצוות שמנהל משא-ומתן וירחיב אותו, נוסף על שני השרים – שר החוץ ושר הביטחון – כפי שגם הבטיח שבעתיד כל הקבינט יהיה שותף לכל המהלך של המשא-ומתן.

פיני בדש: זה כבר מרחיב את היריעה ונותן כוח לדיון ולמשא-ומתן שיתקיים בעתיד.

פיני בדש: אומנם הפסדנו בקרב, אני לא יודע אם אפשר להגיד בקרב על חברון, אבל לא היה קל ועשינו מעשה בפינוי חברון, אף שמשאירים את הרובע היהודי.

פיני בדש: הדבר הזה לא קל לאיש מאתנו, הוא קשה לכל אחד מאתנו.

פיני בדש: למרות הקרב הקטן הזה שהפסדנו בו, אנחנו נערכים ביחד – ואני מאמין שכולנו ביחד – לקרב הגדול על כל ארץ-ישראל, על מה שנשאר.

פיני בדש: אני מקווה שכולנו ביחד, עם ראש הממשלה, נתחזק כדי שנשמור על בקעת-הירדן, נחזק את הבנייה בירושלים, בכל ירושלים רבתי.

דוד טל: תודה רבה.

דוד טל: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סילבן שלום: כל מי שחוטא מקבל חנינה?

דוד טל: לא, זה היה היום לפנים משורת הדין, היות שהנושא מאוד מאוד חשוב.

דוד טל: באופן טבעי אתה יודע שאני מקפיד על הדברים הללו.

דוד טל: היום, ממש לפנים משורת הדין, אני נותן את רשות הדיבור גם לאלה שקראתי בשמותיהם והם לא היו כאן, משום שגם מהימין וגם מהשמאל – – –

סילבן שלום: אתה נותן להם חנינה אף שהם לא היו כאן, אבל כל אלה שקראת – נעשה הצבעה – – –

דוד טל: אני יכול לעשות את זה.

דוד טל: בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושבת על הרגשות שלי, והם די מוזרים.

סופה לנדבר: מצב הרוח שלי מתחלף, כנראה]כמו אצל חלק גדול מחברי הכנסת.

סופה לנדבר: ציפיתי שביום הזה, ביום חתימת ההסכם, מי שהיה צריך להביא אותו לכנסת יהיה ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שהוא יבוא לכנסת יחד עם אדריכל השלום, בלי ציניות, אדריכל השלום שמעון פרס, והם יציגו לנו את השלום, שזה היה חלום החיים של האנשים האלה.

סופה לנדבר: אני, כמו רבים במדינת ישראל, עוקבת אחרי השלום הזה, עוקבת אחרי השלום ואחרי ראש הממשלה החדש, ואני אומרת: יצחק רבין היה שונה.

סופה לנדבר: הוא היה בן-אדם ביישן, רגיש, בהבדל מראש הממשלה הנוכחי.

סופה לנדבר: הוא הלך בדרך הישרה.

סופה לנדבר: תסתכלו, בבקשה, מה קורה היום; שינוי, שינוי דרסטי ביותר.

סופה לנדבר: אני נזכרת איך החלק הימני, חלק שמבוסס על אידיאולוגיה ימנית, דיבר על השלום, דיבר על השלום שלנו, על הדרך של מפלגת העבודה, על הדרך שאנחנו הלכנו לשלום.

סופה לנדבר: היום, כאשר אנחנו מסתכלים אנחנו רואים שאין דרך אחרת.

סופה לנדבר: אני נזכרת בראיונות שהיו אתמול ברדיו, והיום בדרך לכנסת שמעתי עוד ראיונות עם שרי ממשלת ישראל.

סופה לנדבר: במקצועי אני קלינאית תקשורת.

סופה לנדבר: אילו הייתי צריכה לעשות אבחון של השפה של ממשלת ישראל הנוכחית, הייתי אומרת: ליקוי עמוק בדיבור.

סופה לנדבר: אם להסביר מה זה, בפה יש כאילו דייסה ובן-אדם מדבר לא ברור.

סופה לנדבר: מובן שלא ברור.

סופה לנדבר: לפני הבחירות אמרו דברים אחרים לגמרי והיום משהו אחר לגמרי.

סופה לנדבר: תסתכלו איזו הצבעה היתה.

סופה לנדבר: יש פטנט חדש בממשלת ישראל הנוכחית, הצבעה בשתי ידיים.

סופה לנדבר: אתמול, חלק מהשרים הצביעו נגד והיום, כמעט כולם חוץ מבגין, מצביעים בעד.

סופה לנדבר: ואני אומרת, הצבעה בשתי ידיים, יד אחת נגד ויד שנייה בעד.

סופה לנדבר: ואני הייתי מוסיפה, אני לא רוצה להיות גסה – עם עוד איזה חלק של הגוף.

סופה לנדבר: אני נזכרת שלפני הבחירות עמדתי באולם, האולם היה מלא, והסברתי ליוצאי ברית-המועצות למה תמיד מובן ואומרים שיוצאי ברית-המועצות שייכים יותר, או חלק מהם שייכים לחלק הימני.

סופה לנדבר: אני לא אספר למה, אבל אני אומרת ככה: אם היה ניתן לי להצביע בשתי ידיים, ביד אחת הייתי מצביעה בעד שלום וביד השנייה נגד ראש הממשלה והממשלה שלו, נגד השקרים והרמאות של הממשלה הזאת.

סופה לנדבר: תודה.

דוד טל: חבר הכנסת בני אלון, בבקשה.

דוד טל: חבר הכנסת בני אלון, אני מבקש את סליחתך.

דוד טל: אנחנו נעשה פה סבב לכל אלה שלא היו ונותיר לראשי הסיעות לסיים.

דוד טל: חבר הכנסת איתן כבל, בבקשה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקשבתי במבוכה רבה לדבריו של ראש הממשלה, לא רק כחבר כנסת אלא בראש ובראשונה כאזרח.

איתן כבל: לצערי, חזיתי בראש ממשלה שדיבר על מעשה גדול בשפלות רוח ובתבוסתנות.

איתן כבל: בסתר לבי קיוויתי שאולי הפעם הוא ידע להתעלות מעל עצמו וינהג באבירות של ראש ממשלה, אך לצערי הוא דיבר והתנהג כאדם קטן.

איתן כבל: ביום האתמול, אני מקווה, מתחילה תקופה חדשה בפוליטיקה הישראלית, תקופה של סדר-יום חדש, שאולי ישנה גם את המבנה הפוליטי בישראל.

איתן כבל: אתמול נחתם לא רק הסכם חברון, אלא נסתם הגולל על החלום חסר ההיגיון והמציאות של חיינו, של ארץ-ישראל השלמה.

איתן כבל: גם בתקופתנו יש קבוצה קטנה קיצונית המבקשת להוליך את המדינה לפינות האפלות של שליטה על עם אחר ולדבר על העם והמדינה במושגים מפחידים של משיחיות.

איתן כבל: ההיסטוריה היהודית מלאה בקבוצות שהמיטו אסון פוליטי על העם היהודי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, לראש הממשלה יש רוב בעם והמיעוט בכנסת משקף את המיעוט הקיצוני שבעם.

איתן כבל: חבר הכנסת חנן פורת דיבר על "אחי גיבורי התהילה".

איתן כבל: אין כאן גיבורים, יש רק מיעוט קיצוני שיושב בחברון.

איתן כבל: חברי ואני איננו חוששים מהמלים המתלהמות של ראש הממשלה.

איתן כבל: לא נשכח את עמידתו שם במרפסת.

איתן כבל: לא נשכח את המלים שהבעירו בחלק מהציבור תבערה של שנאה יוקדת כלפי חלק גדול מהעם.

איתן כבל: אך יד הגורל המתעתעת בנו הובילה מציאות שהמסית הוא גם זה שחותם על חזרת עיר האבות לשליטה הפלשתינית.

איתן כבל: איני רוצה לעסוק בהישגים לכאורה של הממשלה הנוכחית לגבי הסכם חברון.

איתן כבל: אך יתפלא ראש הממשלה, לא רק הוא מבין בביטחון, והרשה לי לגחך על גודל ההישגים שהוא מתפאר בהם.

איתן כבל: אך מה שחשוב הוא שההסכם נחתם, וזה מה שחשוב.

איתן כבל: עתה, לאחר אישור ההסכם על-ידי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, עלה לקברו של ראש הממשלה המנוח רבין ובקש סליחה.

איתן כבל: נתמוך בך כל עוד תמשיך בדרך השלום וניאבק בך בכל הכוח אם תנסה להתחמק.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, מבחינתי, גם כחבר כנסת אבל בראש ובראשונה כאזרח, יום האתמול היה יום מאוד מרגש.

איתן כבל: מבחינתי, זאת התחלה של דרך חדשה לעם.

איתן כבל: אני מאמין ומקווה שגם ראש הממשלה בנימין נתניהו ימשיך בדרך שאותה הובילה מפלגת העבודה, אותה הובילו יצחק רבין המנוח, וייבדל לחיים ארוכים שמעון פרס.

איתן כבל: אני מאמין ורוצה לקוות, שראש הממשלה ימשיך את הדרך, אחרת אנחנו ניאבק בו.

איתן כבל: עם זאת, יש לי איזו נקודה, מה שנקרא עקצוץ.

איתן כבל: אני לא הייתי רוצה לחשוב מה היה קורה אילו אתמול היה חותם על ההסכם איש מפלגת העבודה.

איתן כבל: איפה כל אותם מפגינים?

איתן כבל: איפה כל אותם מתלהמים שיצאו נגד הממשלה בכל הכוח?

איתן כבל: אני שמח שהם לא שם, כי אני רוצה לקוות ששלום יהיה.

איתן כבל: איך הם אמרו?

איתן כבל: חברון – ולתמיד, אני אומר: שלום ולתמיד.

דוד טל: תודה רבה, חבר הכנסת כבל.

דוד טל: חבר הכנסת אלי בן-מנחם, בבקשה.

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, צה"ל אחראי, לפי הניסוח החדש שהכנסתם פה, לביטחון החוץ.

אלי בן-מנחם: צה"ל יכול להגיע להתנחלויות, אבל הביטחון בשטח, ב-95% מן השטח שעבר לאש"ף, ביטחון הפנים הזה הוא בידי אש"ף.

אלי בן-מנחם: מה קורה אם אתה צריך לעצור מחבלים?

אלי בן-מנחם: מה קורה אם יש פיגוע בכפר-סבא או ברעננה או בתל-אביב?

אלי בן-מנחם: הרי זה לא רחוק, והם בורחים פנימה.

אלי בן-מנחם: צה"ל לא יכול להיכנס לשטח, אסור לו.

אלי בן-מנחם: אתם צריכים להתווכח עם אדון ערפאת, אולי הוא יאתר את המבוקשים.

אלי בן-מנחם: אבל, אדוני, הדבר הציני, המגונה ביותר, אני רוצה להגיד אפילו הבזוי ביותר בהסכם הזה הוא הפקרה מדעת של אותם 130,000 תושבי יהודה, שומרון ועזה אזרחי ישראל.

אלי בן-מנחם: אתם בהסכם מבטיחים להגן עליהם.

אלי בן-מנחם: איך תגנו עליהם?

אלי בן-מנחם: אתם אומרים: צה"ל יכול.

אלי בן-מנחם: ניכנס ליישובים, בסדר.

אלי בן-מנחם: צה"ל יכול לנוע על הכבישים, בסדר.

אלי בן-מנחם: אבל הפיגוע בבית-אל לא בא מהמתנ"ס בבית-אל, הפיגוע בא מרמאללה.

אלי בן-מנחם: ומה יעשה צה"ל?

אלי בן-מנחם: הוא ייסע כמו שוטרי תנועה על הצירים, יגיע למתנ"ס בבית-אל, יבדוק את השטח ויגיד: כן, היה פיגוע.

אלי בן-מנחם: אבל כשצריך לרדוף אחרי החוליה הוא יאמר: אני לא יכול, נפנה לערפאת.

אלי בן-מנחם: זה סידור של הגנה?

אלי בן-מנחם: אתה חושב שאתה מרמה מישהו?

אלי בן-מנחם: אתה חושב שאתה מרמה אותם?

אלי בן-מנחם: אלה אנשים שמשרתים בצה"ל, הם מפקדים בכירים ביחידות המעולות ביותר שלנו והם יודעים את האמת.

אלי בן-מנחם: אם אינכם יכולים להיכנס לשטח אינכם יכולים להגן על יהודים לא בצד הזה של "הקו הירוק" שאתם רוצים להקים, ולא בצד הזה.

אלי בן-מנחם: אתם אומרים: אנחנו לא הורדנו יישובים; אנחנו לא כמו מנחם בגין, לא הורדנו יישובים.

אלי בן-מנחם: נכון, בקמפ-דייוויד היה לו העוז לעשות דבר קשה מאוד והוא אמר להם: 4,000-3,000 איש ירדו.

אלי בן-מנחם: היה לו העוז לכך, אבל לכם אין העוז, כי מדובר ב-130,000 איש, מדובר בדבר אחר לגמרי.

אלי בן-מנחם: מה אתם רוצים – אתם רוצים שיצאו, אתם רוצים שהם יתייבשו, אתם רוצים שהם יברחו?

אלי בן-מנחם: זה הדבר הנורא ביותר, אתם מפקירים את ביטחונם בצורה צינית ואחר כך אתם אומרים: הם לא מספיק ציונים, הם לא נאחזים בקרקע.

אלי בן-מנחם: אדוני ראש הממשלה, יש שם אלפי ילדים, אלפי תינוקות.

אלי בן-מנחם: ואתם אומרים: אכפת לנו מכל האומה; כל האומה היא אחת.

אלי בן-מנחם: אבל אתם עשיתם הסכם עם אש"ף להפקיר את החלק הזה של העם, ומי שהפקיר חלק מן העם, סופו להפקיר את העם כולו.

אלי בן-מנחם: אלפי ילדים, אתה מנענע בראש שזה פרט זניח; 130,000 איש – פרט זניח; טובי מפקדינו שם – פרט זניח; הדמעות שלהם – פרט זניח.

אלי בן-מנחם: בתהליך בלתי פוסק מאז הקמת הממשלה הזאת אתם עושים דה-לגיטימציה מתמשכת, אפילו של אותו ציבור פטריוטי שהוא בשר מבשרנו.

אלי בן-מנחם: התחלתי באמונה ואני מגיע כאן לאמונה.

אלי בן-מנחם: אתם חדורים באמונה, באמונה של שלום שיבוא בכל מקרה.

דוד טל: אני מבקש לסיים.

אלי בן-מנחם: עוד שני משפטים ואסיים.

אלי בן-מנחם: רבותי, כל מה שקראתי הם ציטוטים מדבריו של ביבי נתניהו שנאמרו מעל במה זו ביום שלישי, 21 בספטמבר 1993, וכוונו אל ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

אלי בן-מנחם: לצערי, ראש הממשלה הנוכחי עשה בדיוק אותו הדבר – המשיך באותה דרך ועשה אותו הדבר.

אלי בן-מנחם: יש לי בקשה אחת מאותו ביבי נתניהו.

אלי בן-מנחם: זה מהכתובים, מספר התנ"ך, תרשה לי לצטט פסוק.

אלי בן-מנחם: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לומר לך תודה, תודה שהשכלת לדבוק בדברי אבות ולא לדבוק רק בקברי אבות.

דוד טל: זה לא מהתנ"ך.

דוד טל: תודה.

אלי בן-מנחם: אני מבקש מאותו ביבי נתניהו ששיקר לעם, רימה אותו וגנב שלטון, לעלות לקברו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ולבקש סליחה על כך שבגלל ההסתה הזאת רבין שוכב היום מתחת לקרקע.

דוד טל: אני מודה לך מאוד, אדוני חבר הכנסת בן-מנחם.

דוד טל: חבר הכנסת רפי אדרי, בבקשה – ארבע דקות.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנו יודעים היטב כי בדרך שבה אנחנו הולכים ייערמו מכשולים, יפרצו משברים, יהיו אכזבות, דמעות וכאב.

רפאל אדרי: אולם אחרי כל אלה, אחרי שנעבור בדרך הזאת, תהיה לנו מדינה חזקה, מדינה טובה, כשכולנו שותפים למאמץ הגדול וגאים להיות אזרחיה.

רפאל אדרי: מרגע זה המושג של "תהליך שלום" איננו רלוונטי, מהיום והלאה נדבר על עשיית שלום ולא על תהליך.

רפאל אדרי: כך אמר ראש הממשלה יצחק רבין ב-13 ביולי 1992, ערב כינון הממשלה הקודמת.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, היום מצטרף ראש הממשלה בנימין נתניהו למעגל עושי השלום.

רפאל אדרי: אני מברך אותו על כך שהשתחרר מכבלי העבר ומהקיצוניים במחנהו, והוא בוחר להסתכל אל העתיד ולא אל העבר.

רפאל אדרי: עד היום נשא מחנה זה את שם השלום לשווא ובחר להאמין בקונצפציות ישנות ומיושנות.

רפאל אדרי: שלום יש רק אחד, ויש רק דרך אחת להשיג אותו, וזו הדרך שבה הלכו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים – הדרך שבה אנחנו הולכים היום.

רפאל אדרי: בצדק אמר שר החוץ דוד לוי בישיבת הממשלה אתמול, כי אנחנו לא מנהלים משא-ומתן עם עצמנו.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, ניסינו את כל הדרכים, ניצחנו בכל המלחמות, אבל בסופו של דבר יצאנו בהפסד, כי יקירים ויקרים חירפו נפשם ונפלו על קידוש השם כדי שאנו נוכל לחיות בבטחה, ומתוך עמדת כוח נוכל לנהל משא-ומתן עם שכנינו הפלשתינים.

רפאל אדרי: ואכן, ההסכם שהכנסת תאשר היום בא מתוך עמדת כוח, מתוך הכרה בצור ישראל, בצדקתנו, בכוח הנצחי, ולא מתוך עמדת חולשה.

רפאל אדרי: רק עם חזק עושה שלום, רק מי שבטוח בצדקתו עושה שלום.

רפאל אדרי: שבעה חודשים לקח למר נתניהו להבין עיקרון זה.

רפאל אדרי: ההסכם שהושג הוא אותה גברת בשינוי אדרת.

רפאל אדרי: שבעה חודשים בוזבזו לחינם ופגעו באופן קיצוני במעמדה הבין-לאומי של ישראל וביכולת המיקוח שלנו עם שכנינו.

רפאל אדרי: מחובתנו, מתפקידנו כנבחרי ציבור, לעמול, לפעול, לקדם ולעשות כל מאמץ כדי למנוע מלחמה.

רפאל אדרי: לכן אני מצביע היום בעד הממשלה.

רפאל אדרי: אדוני ראש הממשלה, אני מצביע בעד ההסכם ואתמוך בו; אני גם מברך אותך שהגעת למסקנה הזאת.

רפאל אדרי: אופוזיציה אחראית חייבת לתמוך בראש הממשלה אשר הולך בדרך הישר, בדרך השלום, ולומר לו: אל תערוץ ואל תיחת כי ה' אתך.

רפאל אדרי: ניתן לך גיבוי בכל פעם שתלך בדרך השלום.

רפאל אדרי: בה בעת, בכל פעם שתיסוג מדרך זו ניאבק במלוא הרצינות והאחריות, אבל בכל מקרה אף פעם לא נניף שלטים בנוסח "ראש הממשלה בוגד".

רפאל אדרי: לא זו דרכנו, ואני מציע שאף אחד לא ילך בדרך הזאת.

רפאל אדרי: היום בלילה, כשיאושר ההסכם ברוב גדול, ייפלו כל המחיצות בין האופוזיציה לקואליציה, בין ימין לשמאל.

רפאל אדרי: היום ייווכח העולם שהחברה הישראלית ברובה שוחרת שלום וחפצת חיים.

רפאל אדרי: אני מתפלל שהשסע הפוליטי שבקרבנו ייעלם, שהקיצוניים בכל הצדדים יבינו שהם מיעוט, ועם הזמן, אני מקווה, יצטרפו למחנה המרכזי – מחנה השלום.

רפאל אדרי: אני שומע היום את אלה שמזהירים מפני מדינה פלשתינית והתגברות הטרור וחושבים על עתידם הפוליטי.

רפאל אדרי: האנשים האלו, אנשי העבר, הרי חייבים לטעון כך, כי מזה הם ניזונים, מזה הם חיים, בלי זה אין להם זכות קיום.

רפאל אדרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש קשיים, יש מהמורות, הדרך עוד ארוכה, זה לא גן של שושנים.

רפאל אדרי: ההסכם על הפריסה בחברון הוא רק שלב ראשוני בדרך לשלום מלא בינינו לבין שכנינו ובמזרח התיכון כולו.

רפאל אדרי: היום אומרת הכנסת, המוסד המייצג את עם ישראל כולו: אנחנו רוצים שלום.

רפאל אדרי: מהיום כולנו מחנה אחד, מחנה השלום, ואם יורשה לי להוסיף, מחנה יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

רפאל אדרי: העם כמה לאחדות ולשלום, ואלו שזורים זה בזה.

רפאל אדרי: היום תצא הבשורה מירושלים: אחדות ושלום ניתן לך, ישראל "ודבר ה' מירושלים", "כי לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה".

רפאל אדרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד טל: אני מאוד מודה לחבר הכנסת אדרי.

דוד טל: אדוני סגן השר, חבר הכנסת דוד מגן.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, נכבדי חברי הכנסת, לכאורה, כל הסכם המגדיר ומשלים שלב בתהליך השלום הוא עילה לשביעות רצון ולסיפוק.

דוד מגן: הדיון אמש, בממשלה, והדיון היום בכנסת, הם דיונים חשובים העוסקים בנושא חשוב ביותר, וגם אם בתום הדיון, בעוד שעות ספורות, תביע הכנסת תמיכה בהסכם שנחתם אתמול, אנו – לפחות אני עושה זאת בלב ובחששות כבדים.

דוד מגן: בניגוד לדוברי האופוזיציה, אין אני רואה ביום הזה יום מרגש.

דוד מגן: זהו יום בו מחוסר ברירה נחתם הסכם הטומן בחובו גם סכנות לא מעטות ולא פחותות מהסיכוי שעליו הצבעתם.

דוד מגן: גם אני אישית, לצערי, מצוי במצב של חוסר ברירה.

דוד מגן: בספטמבר 1993 הצבעתי כאן, בכנסת, נגד הסכמי אוסלו.

דוד מגן: היום, בחלוף כ-40 חודשים ולאחר שנקבעו עובדות בשטח – לפי השקפתי עובדות קשות – ולאחר שהסתבר כי העובדות הללו אינן הפיכות, גם אם בינתיים ב-17 ביוני 1996 קמה ממשלה חדשה בישראל, אנחנו צריכים להסתכל על העובדות הללו ולהבין כי נגזר עלינו, מכורח הנסיבות הפוליטיות, להמשיך לצעוד בתלם, אותו תלם זרוע מוקשים.

דוד מגן: אדוני היושב-ראש, אני ניגש להצבעה בנפש חצויה.

דוד מגן: מחד גיסא, בראותי את הסכנות בהפקרת היישוב היהודי בחברון ואת הנחת התשתית להכרזת המדינה הפלשתינית, אולי אפילו כבר באוגוסט 1998, אני מזדעק ומתנגד למרכיבים משמעותיים בהסכם שהונח לפנינו.

דוד מגן: מאידך גיסא, רצוני שתהליך השלום יימשך ולא ייעצר, ומשום כך הייתי מגדיר את הצבעתי כמעט כהצבעה טכנית.

דוד מגן: הלילה, בלב כבד, אצביע בעד ההסכם.

דוד מגן: אני מצביע במקביל על הסכנות ועל החששות, ואני מקווה כי אתבדה בכל הדברים שאני מצביע עליהם – המוקשים, הסכנות.

שבח וייס: אני מודה מאוד לסגן השר דוד מגן.

שבח וייס: חבר הכנסת אפרים סנה, ואחריו – חבר הכנסת זאב בוים.

אפרים סנה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שאלה קשה מרחפת מעל כולנו היום הזה.

אפרים סנה: למה נשפך דמו של יצחק רבין?

אפרים סנה: וכולם, בייחוד הקואליציה, צריכה להידרש לשאלה הזאת, כי היום, בהיעדרו, אתם הולכים בדרך שהוא סלל ובעבורה שילם בחייו.

אברהם הירשזון: אתה מאשים אותנו שאנחנו רצחנו אותו?

אפרים סנה: לא אמרתי זאת.

אברהם הירשזון: – – – בשמך.

אפרים סנה: לא אמרתי זאת, וזה לא מרכך את השאלה, למה נשפך דמו של יצחק רבין.

אפרים סנה: אומר דבר נוסף.

אפרים סנה: אין חלקי עם המתפעלים מעושה השלום בנימין נתניהו.

אפרים סנה: בואו לא נשכח שבוזבזו שבעה חודשים יקרים במעמד מדיני של ישראל ובחיי אדם.

אפרים סנה: מה היה נושא חברון מבחינתה של הממשלה הזאת?

אפרים סנה: זה העניין הראשון שבו קמה הממשלה ואמרה: בואו לא נלך אוטומטית בדרכה של הממשלה הקודמת, נפתח את העניין, נראה לכם ונראה לצד השני כיצד מנהלים עניין, כיצד נושאים ונותנים עם הצד הפלשתיני.

אפרים סנה: נראה לכם ולכולם, לכל העולם, איך עושים את זה יותר טוב.

אפרים סנה: ומה התוצאה?

אפרים סנה: לאחר שבעה חודשים – אותה סחורה.

אפרים סנה: אותה סחורה.

אפרים סנה: רק פירות השלום הבאישו בשבעת החודשים האלה, אבל הסחורה – אותה סחורה.

אפרים סנה: מה ההבדל?

אפרים סנה: "אינגרם" במקום קלצ'ניקוב?

אפרים סנה: על זה השחתתם שבעה חודשים?

אפרים סנה: לא שווה.

אפרים סנה: הרבה דברים חשובים שהיו כלולים בהסכם המקורי שאנחנו חתמנו עליו לא מופיעים פה, ובכלל זה הזכות לפעילות צבאית בחברון גופא.

אפרים סנה: ואני מכיר היטב את הטקסט.

אפרים סנה: לא ראויים עושיו המאוחרים של ההסכם הזה ליותר מדי דברי שבח, אבל אומר הפתגם הצרפתי:

אפרים סנה: לעולם לא מאוחר מדי לעשות דבר טוב.

אפרים סנה: נעשה היום דבר טוב, אם כי באיחור, ומבחינה היסטורית זה לא רק הישג טקטי של תנועת העבודה אלא, בעצם, היום אתם חותמים על הסכם שהוא בתפיסת העולם של תנועת העבודה האומרת: את ארץ-ישראל יש לחלק בין שני העמים כאשר חלקנו שלנו גדול יותר ומובטח.

אפרים סנה: הלילה אנחנו חוצים צומת ששמה: הסדר חברון, אבל מייד אחריה – – –

דוד מגן: "צומת" זה זכר – צומת ששמו.

אפרים סנה: צומת ששמו – אני מקבל את התיקון הלשוני; תודה רבה, חבר הכנסת מגן.

אפרים סנה: אבל מייד אחריו נמצא צומת חדש, וזו התפצלות דרכים או לאסון או לפתרון, ושוב נצטרך להחליט – אתם תצטרכו להחליט, לאן אתם הולכים באמת מפה הלאה.

אפרים סנה: הדרך לפתרון ולא לאסון כוללת כמה דברים: ליישם את ההסכמים הקיימים, להימנע מהרחבת ההתנחלויות – וזה יהיה עניין קריטי בחודשים הבאים – ולהתחיל משא-ומתן רציני על הסדר הקבע.

אפרים סנה: את המשא-ומתן על הסדר הקבע, מי שירצה – אני מקווה שראש הממשלה לא יעשה את זה – אפשר להפוך על נקלה לפיצוץ מיידי של כל הסכם, לרבות ההסכם שיאושר פה הלילה.

אפרים סנה: אם יתחילו לדבר מייד על הנושאים השנויים במחלוקת קשה בינינו לבין הפלשתינים, הפיצוץ המיידי מובטח.

אפרים סנה: לכן, מי שירצה לדבר ברצינות על הסדר קבע יחלק אותו לשלושה שלבים; הראשון – משא ומתן על יעדי הפעימה השלישית; השלב השני – משא-ומתן על התפיסה הכוללת, על הקונצפט של הסדרי הקבע.

אפרים סנה: ורק בחלק השלישי, לאחר שתהיה הסכמה על הדברים הראשונים – אז אפשר לדון על הבעיות של הפליטים, הגבולות, ההתנחלויות וירושלים.

אפרים סנה: דבר אחרון.

אפרים סנה: מי שהולך ברצינות להסדר קבע, הולך להסדר קבע שמבוסס על הפרדה בארץ-ישראל בין ישראלים לפלשתינים.

אפרים סנה: לא הפרדה של גדר תיל, לא הפרדה של חומה, לא הפרדה של שדות מוקשים, אלא הפרדה מדינית לשתי ישויות מדיניות נפרדות.

אפרים סנה: אם יש פשרה בארץ-ישראל – זו הפשרה.

אפרים סנה: על הבסיס הזה אפשר לבנות שלום עמים בתנאי אחד, וגם אותו צריך להזכיר – עוצמתנו, עליונותנו הצבאית, תהיה תמיד ברמה המקומית של חברון, ברמה האזורית של יהודה ושומרון וברמה הכוללת ערובה לכל שלום, אבל בבסיסו תהיה הפרדה בארץ-ישראל.

אפרים סנה: בלעדי זה לא ייכון שלום.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת אפרים סנה.

שבח וייס: חבר הכנסת זאב בוים, ואחריו – חבר הכנסת אופיר פינס-פז.

שבח וייס: לחבר הכנסת זאב בוים הקצתה סיעתו שלוש דקות.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הלילה, כאשר ארים את ידי בעד ההסכם להיערכות מחדש בחברון, יושלם אצלי תהליך לא פשוט של התפכחות אל מציאות מורכבת ומסובכת שאנו נמצאים בה.

זאב בוים: הראש ימשיך להיות נישא אל על, אל החזון, אל החלום.

זאב בוים: זכותנו העדיפה על הארץ הזאת, פרי מורשת אבותינו, תמשיך להיות נחלת הלב ומשאת הנפש, אבל הרגליים תתמקמנה על הקרקע, אוחזות בה בחוזקה, העיניים יתבוננו אל המתרחש מסביב באופן מפוכח.

זאב בוים: ראיתי היום את הצהלה שעלתה מספסלי העבודה, את השמחה לאיד נוכח אינוס נתניהו לבצע את אוסלו, את המאמץ להוכיח באותות ובמופתים שלא חל צל-צלו של שינוי – לא תג ולא פסיק מההסכם המקורי – – –

אפי אושעיה: אתם לא יכולים ליהנות מכל העולמות.

זאב בוים: ואם התרחש, חבר הכנסת אושעיה, איזה שינוי, הרי היה זה לפי שיטתכם רק שינוי לרעה.

זאב בוים: ראיתי גם פה ושם את החזרה הנלוזה, הלעוסה, את הריקוד על הדם, עם האשמה הקולקטיבית המרומזת על רצח ראש הממשלה.

זאב בוים: את כל זה ראיתי.

זאב בוים: כי, חבר הכנסת אושעיה, המחנה שלכם, מחנה השמאל – להפסיד הוא לא יודע.

זאב בוים: השלום הוא המצאה שלכם.

זאב בוים: מנחם בגין כמו לא היה, ורק מפלגת העבודה המומרצת, רק היא רשאית להחזיק במניות השליטה בו.

זאב בוים: בל יעז מישהו לשאוף לשלום – שלא לומר ליישם אותו רחמנא ליצלן.

זאב בוים: יותר משיש בגישה זו התנשאות ופטרונאז' – והיא לא חסרה כאלה – יש בה ביטוי לתסכול עמוק, אומנם חבוי, אבל שריר.

זאב בוים: וכאשר חבר הכנסת יוסי שריד מאיר את עינינו הבוקר – – –

אורי אור: תסכול של מי?

אורי אור: של מי שמאמץ את התפיסה שלנו?

זאב בוים: שלכם.

אורי אור: כשבגין אימץ את התפיסה שלנו.

זאב בוים: חבר הכנסת אורי אור, האוזניים שלי מאוד מוסיקליות, התסכול הוא שלכם.

אורי אור: זה יום טוב לנו היום, אדוני.

זאב בוים: אני לא שמעתי כך בדיוק.

אורי אור: אז אתה פשוט לא הבנת.

זאב בוים: כאשר חבר הכנסת יוסי שריד מאיר את עינינו, מתי פוליטיקאי סתם הופך מנהיג לאומי, הוא אומר דברים מעניינים ונכונים – לנטוש אידיאולוגיה שהכזיבה, לא לדבוק במסגרת מפלגתית, לעמוד באומץ לב מול הרוב, יותר משהוא מבחין בסממנים אלה בנתניהו, הוא מבקש לקשט את עצמו, ובתוך כך חושף את מצבו הפוליטי הנוכחי על דמדום האורות שהוא מנת חלקו.

זאב בוים: אדוני היושב-ראש, אני אצביע בעד ההסכם מתוך חשש ודאגה, אבל גם מתוך תקווה ואמונה עמוקה, שראוי לעם שהליכוד ונתניהו בראשו יובילוהו אל הסדר הקבע, על-פי שיטתו, על-פי תפיסתו, על-פי המסד הרעיוני של זכותנו הקודמת על הארץ.

זאב בוים: כי מכאן ואילך זה יהיה מבחנה של הממשלה והעומד בראשה: לא עוד ירושת רבין-פרס, לא עוד תחנת המוצא שאין אליה חזרה, אלא נהג חדש של הקטר, אשר קובע את קצב ההתקדמות, מסמן את התחנות הבאות ובוחר את המחלפים המתאימים כדי לעלות על המסילות שתובלנה להסדר הקבע, כזה אשר יבטיח מילוי האינטרסים הקיומיים שלנו, לצד שלום אמת עם שכנינו הפלשתינים.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת בוים.

שבח וייס: חבר הכנסת פינס, אתה במחלקת ארבע הדקות, ואחריך – חבר הכנסת אושעיה.

שבח וייס: זה עדיין מחלקת הארבע.

אופיר פינס-פז: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביחס לסיפא של דבריו של חברי חבר הכנסת בוים, נדמה לי שביושר נוכל לומר שכולנו היום מתוסכלים.

אופיר פינס-פז: יש בזה איזו מידה של תסכול.

אופיר פינס-פז: הליכוד, משום שהוא נאלץ לנטוש את דרכו; שליש מהקואליציה הולך להצביע היום כנראה נגד ההסכם, שבעה שרים בממשלה הצביעו נגדו.

אופיר פינס-פז: אתם עוברים רעידת אדמה פוליטית, שאחריתה מי ישורנה.

אופיר פינס-פז: ואנחנו, שמצד אחד שמחים שסוף-סוף הגענו לרגע הזה, שהסכם אוסלו מתקדם, וכרגע הולכים ליישם את הסכם חברון, אין אנו יכולים להימנע מלזכור ביום הזה את יצחק רבין, חבר הכנסת זאב בוים – ולא צריך לתת לעניין הזה שום פרשנות צינית; לזכור את יצחק רבין, זה הכול – וכן מלהיזכר בהסכם אוסלו ובדרך שהאמנו בה, שפרצנו אותה, שחצבנו אותה, ואנחנו שמחים שאתם מיישמים אותה.

אופיר פינס-פז: אבל, באיזה מקום נצבט לנו הלב שזה אתם ולא אנחנו.

אופיר פינס-פז: מודה באשמה.

אופיר פינס-פז: היום שמעתי בקשב רב את ראש הממשלה ושאלתי את עצמי, למה בנימין נתניהו מוצא היום לנכון להתגרות בנו, להתקיף אותנו.

אופיר פינס-פז: הרי אנחנו הבטחנו להעניק לו רשת ביטחון – –

שבח וייס: בגלל זה.

אופיר פינס-פז: ואולי בגלל זה.

אופיר פינס-פז: – – ואנחנו נאמנים להבטחתנו, והוא יודע את זה.

אופיר פינס-פז: ואולי בגלל זה הוא יכול, כך הוא חושב, לעלוב בנו, ללעוג לנו.

אופיר פינס-פז: אתם בכלל לא התעמתתם, שקט מספסלי הקואליציה, כאילו כל מה שנתניהו אומר זה קדוש.

אופיר פינס-פז: אז למה 20 איש מכם הולכים להצביע נגד?

אופיר פינס-פז: אם הכול קדוש ואם הכול טוב, למה אף אחד לא אמר מלה לבנימין נתניהו?

אופיר פינס-פז: אבל אנחנו למלכודת הזאת לא מתכוונים ליפול, משום שהדרך שבה אתם הולכים היום היא העיקר מבחינתנו, וההסכם הזה על חברון דומה באופן כמעט מוחלט להסכם שנחתם לפני הבחירות.

אופיר פינס-פז: ואמרו כבר מי שאמרו שבוזבז זמן לריק, אבל לא רק זמן, גם קורבנות שווא נפלו משני הצדדים.

אופיר פינס-פז: אבל נראה שזה מחיר ההיסטוריה וזה מחיר ההתקדמות.

אופיר פינס-פז: אני רק מתאר לעצמי, ואני מציע גם לך, אדוני היושב-ראש, תאר לעצמך, שווה בנפשך, מה היה קורה לו "חלילה" אנו היינו מביאים היום את ההסכם, אותו הסכם בדיוק לפני הבית הזה, היום.

אופיר פינס-פז: הרי כולכם הייתם צווחים וצועקים ומתפתלים, ובחוץ היו הפגנות שהייתם מפגינים.

אופיר פינס-פז: אבל כשאתם מביאים – –

שבח וייס: אני כבר התנסיתי בזה.

אופיר פינס-פז: – – הכול כשר, הכול בסדר – –

יונה יהב: בקריית-ארבע.

אופיר פינס-פז: – – והציניות בפוליטיקה הישראלית חוגגת.

אופיר פינס-פז: אני רוצה ביום הזה לציין בכל זאת את בני בגין על אומץ לבו.

אופיר פינס-פז: אני חולק על דעותיו, אינני מסכים עם עמדותיו, אבל לאיש הזה מגיע צל"ש על מה שהוא עושה לפוליטיקה הישראלית, משום שהוא שומר על כבודה.

אופיר פינס-פז: הוא שומר על כבודו ועל כבודה.

אופיר פינס-פז: ולמרות המחלוקת, אינני יכול להתעלם מהצעד היוצא דופן שלו.

אופיר פינס-פז: ומלה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

אופיר פינס-פז: הליכוד, ובכלל מחנה הימין, כפי שאמרתי בראשית דברי, עובר היום מהפכה גדולה.

אופיר פינס-פז: בסופו של דבר הוא קיבל הלכה למעשה את עקרון הפשרה הטריטוריאלית, שהוא העיקרון המנחה, שהיה שורש המחלוקת בחברה הישראלית.

אופיר פינס-פז: אינני יודע, אבל יכול להיות שתסכימו להחליף ססמה בססמה, את הססמה "שתי גדות לירדן" בססמה "טוב שלום מארץ-ישראל השלמה".

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת פינס.

שבח וייס: חבר הכנסת אפי אושעיה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת אורי אור.

זאב בוים: חבר הכנסת פינס, תקרא את כל השיר של ז'בוטינסקי "שתי גדות לירדן", תמצא שם בית מתאים למצב הזה.

שבח וייס: מהו הבית?

זאב בוים: "שם ירווה לו משפע ואושר בן ערב, בן נצרת ובני".

שבח וייס: בבקשה, חבר הכנסת אושעיה.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ב-4 בנובמבר 1995 נרצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.

אפי אושעיה: אחרי חודשים ארוכים של הסתה, של חסימת כבישים, הבערת צמיגים על ראש כל גבעה, תקיפת מכוניות של שרי ישראל, הכפשה חסרת תקדים בכל אמצעי אפשרי, קם איש עלוב וירה בראש הממשלה למוות.

אפי אושעיה: ראש כנופיית המסיתים, בנימין נתניהו, היה לימים ראש ממשלת ישראל.

אפי אושעיה: ב-29 במאי 1996 עלה בנימין האמין לשלטון, אחרי מסע שקרים חסר תקדים בתולדות ישראל נגד ראש הממשלה שמעון פרס.

אפי אושעיה: נתניהו לא החסיר שקר שחור אחד בתעמולת הזדון שלו, והגדיל לעשות כשציין ש"פרס וערפאת – השילוב הזה מסוכן למדינה".

אפי אושעיה: ב-15 בינואר 1997 חתם בנימין האמין באישון לילה על הסכם הפריסה בחברון, אותו הסכם שבגינו מצא יצחק רבין את מותו ובגינו שילם שמעון פרס בכיסאו.

אפי אושעיה: לכאורה מפלגת העבודה צריכה להיות מרוצה, שכן עמדתה יצאה מנצחת במאבק נגד התפיסה הארכאית של הימין.

אפי אושעיה: ארץ-ישראל השלמה נקברה היום בידי מנהיג הימין בנימין נתניהו.

אפי אושעיה: אולם דווקא היום אני שרוי במצב רוח קודר.

אפי אושעיה: אני חש כי בנימין המסית הביא בערמומיות את עם ישראל למחות נגד יצחק רבין ושמעון פרס, בעוד הוא קוטף את פירות עמלם.

אפי אושעיה: בכלל, אדוני היושב-ראש, אני תומך נלהב בהסכמי אוסלו כהווייתם.

אפי אושעיה: אני גם סבור, שמאחר שלא פינינו את תושבי חברון לקריית-ארבע אחרי הטבח של ברוך גולדשטיין הרוצח, עלינו לשמור על ביטחונם.

אפי אושעיה: היום פניתי ליושב-ראש הסיעה שלי וביקשתי מהסיעה את האפשרות להצביע נגד ההסכם, אף שאני תומך בהסכם כהווייתו, על כל מרכיביו.

אפי אושעיה: אבל לא אוכל לתת את ידי בעד ראש המסיתים.

אפי אושעיה: יעלה קודם ראש הממשלה בנימין נתניהו לקברו של יצחק רבין ויבקש סליחה ומחילה.

אפי אושעיה: הצבעה בעד ההסכם פירושה רשת ביטחון לנוכל המתחסד בנימין נתניהו, ולא רק לתהליך השלום.

אפי אושעיה: תפקידנו כאופוזיציה לחזור לשלטון ולהוביל את המדינה על-פי דרכנו.

אפי אושעיה: כשראש הממשלה בנימין נתניהו מביא את ההסכם, וחבריו המתחסדים מצד אחד שומרים על כיסאותיהם בממשלה ומצד שני מצביעים נגד או נעדרים מהאולם, לא ניתן לגוש הלאומני המתחסד לרמות את עם ישראל פעם נוספת.

אפי אושעיה: פעם אחת ולתמיד עלינו לחשוף את פרצופם.

אפי אושעיה: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש לחזור ולהדגיש שאני תומך נלהב בהסכמי אוסלו.

אפי אושעיה: אני נגד הדרך שבה פועל ראש הממשלה.

אפי אושעיה: אני מבקש, בהצבעת מחאה היום, להצביע נגד ההסכם שלמעשה אני תומך בו.

אפי אושעיה: הנגד שלי הוא נגד ראש הממשלה ומעשיו.

אפי אושעיה: תודה רבה.

שבח וייס: תודה לחבר הכנסת אפי אושעיה.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, חלק מהטענות שלכם מול האופוזיציה היו על ההתבטאויות נגד ראש הממשלה.

שאול יהלום: להגיד על ראש הממשלה "נוכל מתחסד", ואדוני היושב-ראש לא מעיר על כך לנואם, זה בדיוק אותו דבר.

שבח וייס: אני מוכרח לומר שיש משהו בדבריך.

שבח וייס: אבל יש לי קושי לקבוע את קו הגבול.

שבח וייס: אני זוכר שניהלתי הרבה ישיבות, עוד לפני שהייתי יושב-ראש הכנסת, ושמעתי דברים קשים מאוד.

שבח וייס: החלטתי על מדיניות מסוימת, שכדי שלא להיות במבוכה, קו הגבול שלי הוא רחוק.

שבח וייס: אני יודע שאפשר לומר דברים מאוד חריפים בתמליל קצת אחר.

שבח וייס: אבל אני משתדל – – –

שאול יהלום: אבל להגיד "נוכל מתחסד"?

שבח וייס: שמעתי פעם שאמרו על יצחק רבין, זיכרונו לברכה, דברים קשים, ואני זוכר שלשמעון פרס קראו דברים נוראיים.

שבח וייס: קרה משהו, זה נכון.

בנימין אלון: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, אני לוקח את ההערה של שאול יהלום, ורוצה לומר משהו באופן כללי.

שבח וייס: הדברים החריפים ביותר – – –

אפי אושעיה: חבר הכנסת יהלום – – –

שבח וייס: רגע, חבר הכנסת אושעיה.

אפי אושעיה: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת יהלום, כל אחד יקבע לעצמו את הגבול.

שבח וייס: אתה הרי זוכר איזה קרבות היו לי פה בהקשר זה.

שבח וייס: אני אומר שכל אחד יקבע לעצמו את הגבול, ואני פונה באופן כללי, כדי שבתחום התוכן לא יהיה סוף ולא יהיה גבול, ובתחום התמליל – כל אחד קצת ירסן את עצמו.

שבח וייס: חבר הכנסת אורי אור, בבקשה.

אברהם הירשזון: אדוני היושב-ראש, בכל זאת אני חושב שאם חבר הכנסת אושעיה השמיע את הדברים – – –

שבח וייס: חבר הכנסת הירשזון, אני מציע שנברר את זה אחר כך.

שבח וייס: אני אחזור אליך.

שבח וייס: אני מציע שניתן לחבר הכנסת אורי אור להשמיע את דבריו.

שבח וייס: תיגש לחבר הכנסת אפי אושעיה, יכול להיות שתגיעו לאיזה הסדר, והוא ירצה להוציא את המלים האלו מהפרוטוקול.

אברהם הירשזון: אם הוא היה אומר מלה, שהוא מתנצל – – –

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לאפשר לי לומר כמה מלים.

שבח וייס: עכשיו ידבר חבר הכנסת אורי אור.

שבח וייס: אאפשר לך מייד אחריו.

אפי אושעיה: אני מבקש הודעה אישית.

שבח וייס: בבקשה, קצרה מאוד.

אפי אושעיה: אדוני היושב-ראש, ברשותך, לא היתה לי כוונה לפגוע באופן אישי, לא בראש הממשלה, בוודאי לא בחברי הכנסת.

אפי אושעיה: אמרתי את הדברים על מנת לחדד את העניין.

אפי אושעיה: ואם רואים בזה פגיעה, אני מבקש להוציא מהפרוטוקול את המלים "נוכל מתחסד".

אפי אושעיה: תודה.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת אורי אור, בבקשה.

אורי אור: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני שמח, ידידי פרופסור שבח וייס, שאתה מנהל את הישיבה, כי חלק מהדברים שלי פה מופנים גם אליך, לאחר ששמעתי את זעקתך האמיתית בסיעת מפלגת העבודה מדוע אתה, שתומך בהסכם, אינך רוצה להרים את ידך בשביל לתמוך בביבי נתניהו.

אורי אור: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מצביעים היום בשביל ראש הממשלה, בשביל ביבי נתניהו.

אורי אור: לא זו ההצבעה היום.

אורי אור: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, לאנשים כמוני יום כמו היום הוא בהחלט מבחן אמיתי.

אורי אור: כשאני נכנסתי לחיים הפוליטיים לאחר שירות ארוך מאוד בצה"ל והצטרפתי למפלגת העבודה, הסיבה העיקרית לכך היתה שאני תומך בתפיסתה, באופן שהיא רואה את דרך השלום, באופן שהיא רואה את דרך המשא-ומתן בינינו לבין הפלשתינים.

אורי אור: אין זה סוד שהצטרפתי ב-1992.

אורי אור: כאשר ניצחנו בבחירות הובילו יצחק, זכרו לברכה, ושמעון, ייבדל לחיים ארוכים, את ההסכם הזה שנקרא הסכם אוסלו.

אורי אור: אני נכנסתי לחיים הפוליטיים, רבותי, משום שאני מבין ויודע מה הן המגבלות ומה הם היתרונות, ויותר מזה – מתי אפשר להפעיל כוח ומתי אי-אפשר לפתור את הבעיה בכוח.

אורי אור: ולכן, כאשר נכנסנו להסכם הזה, הבנתי שזו דרך יחידה למען ילדינו, למען עתיד טוב יותר.

אורי אור: לכן, אדוני היושב-ראש וגם חבר הכנסת אפי אושעיה, אנחנו לא מצביעים בשביל ביבי היום.

חיים אורון: נפתרה הבעיה, אורי.

אורי אור: למה?

חיים אורון: יש הצבעה על ההסכם, לא על ביבי, וזהו.

אורי אור: אבל הציג פה אפי אושעיה, ושמעתי התלבטות אמיתית – – –

זאב בוים: אנחנו לא ביקשנו שתצביע בשביל ביבי.

זאב בוים: בשביל ביבי נתניהו כראש ממשלה הצביע העם.

אורי אור: אני יודע, אני שמח מאוד שאותו – – –

זאב בוים: אף אחד לא ציפה מאנשי מפלגת העבודה שיצביעו לביבי כראש הממשלה.

רענן כהן: היום אנשי הליכוד לא רוצים להצביע בעד נתניהו.

אברהם הירשזון: הם מוכנים, אבל – – –

שבח וייס: חברי הכנסת בוים ורענן כהן, המיקרופון חוזר לאורי אור.

אורי אור: למרות צעקותיך, חבר הכנסת בוים, אני לא מצביע בשביל ביבי נתניהו.

אורי אור: הוא שיקר למספיק אנשים, הוא שיקר לאנשים, ותשאל את אלה שמתנגדים לו.

אורי אור: אני הקשבתי לחנן פורת, אני מקשיב טוב מאוד ליהלום בוועדות ושומע את קולו של חבר הכנסת יהלום.

אורי אור: איפה כל השורות הארוכות עם הלפידים פה, מסביב לכנסת?

אברהם הירשזון: – – –

אורי אור: אל תענה לי בבקשה.

אורי אור: אני שמעתי מה אמר נתניהו, שמעתי מה הבטיח נתניהו.

אורי אור: נתניהו אמר: חברון לתמיד.

אורי אור: את זה אמר נתניהו.

אורי אור: תראה את המכתב של חב"ד.

אורי אור: עכשיו נתניהו יודע יפה מאוד לדבר פה ככה ושם כך.

זאב בוים: – – –

אורי אור: סלח לי, חבר הכנסת בוים.

שבח וייס: תנו לו להתבטא, חברי הכנסת.

אורי אור: מי שמצפונו נקי היום הוא אני – – –

קריאה: – – –

שבח וייס: חברי הכנסת, תנו לעניינים לזרום בקצב שלהם.

אורי אור: מי שמצפונו נקי היום, חבר הכנסת בוים, הוא אני, לא חבר הכנסת נתניהו.

אורי אור: מה שאמרתי לבוחרים, זה מה שהובלתי.

אורי אור: ואיפה ידידנו ראש העיר לשעבר של קריית-אתא?

אורי אור: שם בעטו לי במכונית וצעקו לי "אש"ף".

אורי אור: אנשי קריית-אתא בעטו במכונית שלי וצעקו לי "אש"ף".

אורי אור: על מה?

אורי אור: על מה שהולך היום מר נתניהו להוביל פה בהצבעה.

חיים אורון: כי אתה אלוף, בעטו לך במכונית.

חיים אורון: אני טוראי, בעטו בי.

אורי אור: תקנה אוטו אחר.

שבח וייס: יכולת להתקדם בדרגות עם קצת לחץ.

אורי אור: חבר הכנסת בוים, אנחנו רוצים באמת לתמוך בהסכם, כי אנחנו מאמינים בהסכם.

אורי אור: ואני מציע למר נתניהו שיגיד אמת.

אורי אור: מה הוא הולך ומתחיל לספר לי את התעמולה שהוא הפיץ לפני הבחירות, והיום הוא בא כאילו להזים אותה?

אורי אור: לא הלכנו לחלק את ירושלים, לא הלכנו לחזור לקווי 1967, אבל נתניהו היום בא, ואותך הוא שכנע.

שאול יהלום: אבל הלכתם לתת מדינה פלשתינית.

אורי אור: תפסיק להצחיק אותי, חבר הכנסת יהלום, כי אתה יודע את האמת, כי אתה איש הגון.

שאול יהלום: מדינה פלשתינית.

שאול יהלום: בדגם שלכם לא היתה מדינה פלשתינית?

אורי אור: אתה יודע, חבר הכנסת יהלום, שמר נתניהו הולך באותה דרך.

שאול יהלום: זה נכון.

שבח וייס: אז תן לו לדבר בשמך.

אורי אור: ואני לא התעלמתי, אני אמרתי.

אורי אור: אותי מדינה פלשתינית לא מפחידה – ואני לא משקר לך – היא לא מפחידה אותי.

יונה יהב: יהלום, אצלנו אתה יודע לאן אתה הולך, אצלם אתה מופתע.

אברהם הירשזון: זאת הצרה – – –

שבח וייס: אני מבקש לאפשר לו לסיים.

אורי אור: אני אומר לך, חבר הכנסת יהלום, ולכל אלה שמתנגדים להסכם של ביבי נתניהו: אתם מתנגדים, כי אתם יודעים שיצחק דיבר אמת ואני פה מדבר אמת וכולנו דיברנו אמת, והוא איננו מדבר אמת.

אורי אור: אבל האמת טופחת על פניו שלב אחרי שלב.

אורי אור: לא משנה מי יהיה ראש הממשלה, רק בדרך הזאת אפשר ללכת, ולכן אני מקווה מאוד שמרבית חברי הכנסת יתמכו פה היום בהסכם, לא בראש הממשלה.

אורי אור: תודה רבה.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת אורי אור.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, הסיעה שלך הקצתה לך שלוש דקות.

רענן כהן: לא, שבע דקות.

שבח וייס: כך כתוב פה.

שבח וייס: כתוב כאן: שלוש דקות.

שאול יהלום: איך זה שנתנו לך, כראש הסיעה, רק שלוש דקות?

שבח וייס: לא, עכשיו עשינו שינוי: זה קופץ לשבע דקות.

זאב בוים: – – – לתפקיד הזה.

שבח וייס: שיעזו.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, אתמול הגשתי לראש הממשלה זר פרחים ואמרתי לו: תודה על שאימצת את דרכנו, והכוונה – דרך תנועת העבודה.

רענן כהן: כל אחד יעשה את הדברים שלו, אנחנו ננהג כאופוזיציה אחראית.

אברהם הירשזון: לשם שינוי.

רענן כהן: זהו יום ניצחון, אולי ניצחון המחנה שרוצה לחיות במזרח התיכון עם שכנינו חיי שלום וביטחון.

רענן כהן: זה אולי יום ניצחון לדרכה של תנועת העבודה.

רענן כהן: ואני אומר כבר במשפטי הפתיחה לחברי מהליכוד: היום כולנו יכולים להביט לעבר קברו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה – –

יהושע מצא: כבר שמענו את זה מהבוקר.

רענן כהן: תשמע את זה עוד פעם אחת.

רענן כהן: – – ולהגיד לו: יצחק רבין, ניצחת.

רענן כהן: אתה, שהתווית את תהליך אוסלו, נרצחת על-ידי רוצח מתועב ואלפי מסיתים, אך דרכך, מורשתך, ניצחו גם ניצחו.

רענן כהן: משום כך, ואף שאנו אופוזיציה, עלינו לתמוך היום ללא סייג בהסכם חברון.

רענן כהן: איננו תומכים בממשלה ואיננו נותנים אמון בראש הממשלה נתניהו, אנו מצביעים הצבעת אמון בהסכם חברון.

רענן כהן: קיימת רק דרך אחת מהיום: חלום ארץ-ישראל השלמה מת.

רענן כהן: הדרך היחידה, שבה פתחנו ואותה הובלנו, היא דרך אוסלו, ואין בלתה.

רענן כהן: ארבע שנות הסתה, הפגנות אימה והתבטאויות רוויות שנאה באות לקצן היום, והמחיר ששילמנו היה מחיר כבד.

רענן כהן: חברי מהליכוד, אני רוצה שתקשיבו.

רענן כהן: אפשר גם אפשר לצטט את ראש הממשלה ביבי נתניהו, מה שהוא אמר על הסכמי אוסלו ב-11 במאי 1995, ואני מצטט: "ביום רביעי השחור" – כך הוא כינה את זה – "כ"ג באייר התשנ"ד, נחתמו מסמכי עזה ויריחו תחילה, אך במוצנע, בהסוואה, בהונאה, מנסים להסיח את דעת הקהל מההמשך המוסכם והמובטח: שומרון ויהודה, בקעת-הירדן וגב ההר.

רענן כהן: וכן, בדרכה של הממשלה המתרפסת הזאת" – כך הוא דיבר עלינו – "גם תורה של ירושלים יגיע להתחבר לה יחדיו להסכם עם אש"ף".

רענן כהן: ומוסיף ראש הממשלה: "באוסלו הזיתם את השלב הראשון של מדינת הערבים מהים עד הנהר.

רענן כהן: בוושינגטון חתמתם הסכם הכרה והוקרה עם יושב-ראש הסינדיקט, סינדיקט הרצח, ערפאת" – כך הוא כינה אותו – "חתמתם על מסמך הכניעה".

רענן כהן: שימו לב, לא חלפו ימים, והוא הוא, ראש הממשלה הזה, הלך והתחבק, לחץ ידיים אף שהבטיח שלא ילחץ ידיים לערפאת, כי אין דרך אחרת.

רענן כהן: ומה תגידו היום אתם לביבי נתניהו?

רענן כהן: זו האמת, האם את הסכם הפריסה בחברון חתמת עם יושב-ראש הסינדיקט, עם הרוצח הזה?

רענן כהן: האם הסכם אוסלו שדיברת נגדו, מרגע זה בעצם שייך לך, אדוני ראש הממשלה?

רענן כהן: מרגע זה רק אתה אחראי להסכם הזה.

רענן כהן: תראה מה אמרת, ואיך אתה מופיע היום אפילו במליאה.

רענן כהן: מי ששמע את נאום ראש הממשלה, שמע נאום חיוור ועלוב.

רענן כהן: כך מציגים הסכם ביום ניצחון כזה, בפני מליאת הכנסת?

רענן כהן: אני הייתי מתבייש להופיע כפי שהופיע היום ראש הממשלה ודיבר על ההסכמים.

רענן כהן: אני רוצה לקבוע, שהסכם הפריסה בחברון איננו שונה במאומה מההסכם שגיבשו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, ושמעון פרס, ייבדל לחיים ארוכים.

קריאה: למה לא ביצעתם אותו?

רענן כהן: במשך שבעה חודשים ניהל נתניהו משא-ומתן על הרובים שיקבלו השוטרים הפלשתינים, משא-ומתן שעלה לנו בקורבנות, ביקירים חשובים למדינת ישראל.

רענן כהן: למה?

רענן כהן: למה היינו צריכים להגיע לכך, אם אפשר היה להגיע לכך ביתר פשטות?

שאול יהלום: התחלתם לרקוד על הדם?

זאב בוים: הם ממשיכים.

רענן כהן: אתם האחרונים שתטיפו לנו מוסר.

שאול יהלום: אתם הטפתם לנו.

רענן כהן: אתם רוקדים על הכול.

רענן כהן: על הכול אתם רוקדים.

רענן כהן: איפה ההפגנות שלכם?

רענן כהן: איפה חב"ד?

רענן כהן: איפה כולכם?

רענן כהן: מה קרה?

רענן כהן: דיברתם גבוהה גבוהה, שתצאו להפגנות נגד ההסכם, איפה אתם?

רענן כהן: למה לא רואים אתכם?

רענן כהן: מה קרה?

רענן כהן: הכול הסתדר?

שאול יהלום: לא.

שאול יהלום: הבהלתם אותנו שאתם מתים לממשלת אחדות.

יהושע מצא: רק הליכוד יכול.

רענן כהן: ידידי, חבר הכנסת שאול יהלום, שאני מוקיר ומעריך, אני מקווה שתעזור לי שלא תהיה ממשלת אחדות לאומית, כי הדרך שלנו והדרך שלכם היא לא אותה דרך.

רענן כהן: אני מדבר על הליכוד.

רענן כהן: עם זאת, אני בהחלט רוצה לראות את הדרך המשותפת בינינו לבין המפד"ל, ואני אומר זאת גם מעל הבמה הזאת בצורה הברורה ביותר.

רענן כהן: אני מאמין בברית ההיסטורית, אני מאמין בדרך השילוב בין תנועת העבודה לבין האוכלוסייה של המפד"ל, שיש לה הרבה מניעים, הרבה שותפות בעבר ההיסטורי, ואנחנו רוצים לחדש את הברית למען מדינת ישראל.

רענן כהן: אני רוצה לסכם: אין זו הפעם הראשונה שממשלת הליכוד נשענת על מפלגת העבודה לשם קבלת אישור ותמיכה בצעד חשוב ביותר.

רענן כהן: אזכיר את הסכם השלום עם מצרים לעניין זה.

רענן כהן: הסיבה לכך ברורה: משום שאין אלטרנטיבה לדרך השלום והביטחון של מפלגת העבודה.

רענן כהן: זו הדרך היחידה שיש בה סיכוי ותקווה להשתלבותה של ישראל באזור ולחזרתה למעמד המכובד שלו היא זכתה בקרב אומות העולם בתוך זמן קצר.

רענן כהן: אני מקווה שהשכל אולי הגיע לליכוד, והם יתחילו להבין שהחלופה גרועה יותר.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת רענן כהן.

שבח וייס: חבר הכנסת אברהם שטרן, חמש דקות.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת שלמה בן-עמי, אחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו, אחריו – חבר הכנסת מיכאל קליינר, אחריו – השר יהושע מצא, אחריו – השר אריאל שרון וכו' וכו'.

 אברהם-בייגה שוחט: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אין ספק שמכל נקודת מבט שהיא, זהו יום גדול היום, לאלה המתנגדים בתוקף, לאלה המברכים בתוקף, ויש גם מי שחצויים ועומדים בתווך.

 אברהם-בייגה שוחט: אם ירושלים היא הכתר, חברון היא היהלום שבכתר.

 אברהם-בייגה שוחט: עינינו נשואות, ואנחנו כבר רואים את המאבק גם על הכתר ועל דברים נוספים אחרים.

 אברהם-בייגה שוחט: סיעת המפד"ל ביקשה שיוכנסו שינויים משמעותיים בהסכם חברון.

 אברהם-בייגה שוחט: עד כמה שיכולתי לראות, השוואה בין ההסכם הקודם להסכם הנוכחי בעניין חברון אינה מיטיבה עם היישוב היהודי; לא מבטיחה לו ביטחון, לא מבטיחה לו המשך קיום בכבוד, גידול ילדים, פיתוח ושגשוג.

 אברהם-בייגה שוחט: התיישבו שם חלוצים אמיתיים, וזכותם להמשיך לחיות שם.

 אברהם-בייגה שוחט: אני לא רוצה להיות פטליסט ולומר שיחזרו מאורעות מסוימים מההיסטוריה, אבל אני בהחלט מודאג בנושא חברון.

 אברהם-בייגה שוחט: לכן לא אוכל להצביע בעד הצעת הממשלה.

 אברהם-בייגה שוחט: עם זאת, אני מעריך ומוקיר את ראש הממשלה על נחישותו, על אומץ לבו ותעוזתו להמשיך בתהליך השלום, באופן כללי על-פי המתווה של הסכמי אוסלו.

 אברהם-בייגה שוחט: כפי שאמר הבוקר, ניתן להכניס שינויים.

 אברהם-בייגה שוחט: אינני רואה דרך חזרה, אינני רואה תוכנית אלטרנטיבית, אלא להמשיך ולנסוע על מרכבת השלום, ואת המסר הזה מביא הערב בהצעתו כאן ראש הממשלה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה, שגם מפלגתי תהיה שותפה לתהליך השלום, שהיא לא תיסחף לשוליים קיצוניים בירדן.

 אברהם-בייגה שוחט: די לי להגיע עד הליכוד, אני לא חייב לשעוט לעבר פאתי מולדת.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להיות שותף להסדרי הקבע, ולכן נמשיך להיאבק בתוך הממשלה על המשך שיחות השלום.

 אברהם-בייגה שוחט: אני מברך על כל השיחות שנערכות בנושא הסכמה לאומית רחבה לקראת הסדרי הקבע, שיכולה לכלול 80 עד 90 חברי כנסת המשקפים לפחות 80% עד 90% מהעם.

 אברהם-בייגה שוחט: נראה לי שכל מפלגה, ממפלגת העבודה ועד הליכוד והמפד"ל, לא יוכלו לדבוק בקוצו של יו"ד במצע שלהן, אם ירצו אכן להגיע לפתרון הסכסוך הישראלי-הפלשתיני, שהוא לב הסכסוך הערבי והמפתח להגיע לשלום.

 אברהם-בייגה שוחט: יש בתוך הציונות הדתית, שהמפד"ל היא הזרוע הפוליטית היחידה שלה, דעות שונות גם בנושא הזה.

 אברהם-בייגה שוחט: לא כולם שוללים טוטלית את תהליך השלום, גם אם זה תהליך השלום הנוכחי.

 אברהם-בייגה שוחט: הייתי רוצה מאוד למצוא דרך להיות גם לאלה לפה.

 אברהם-בייגה שוחט: לכן גם לא אוכל להתנגד לתוכנית הממשלה, כמו שמתכוונים לעשות מרבית חברי סיעתי, כי אני רוצה לתת סיכוי לדרך השלום, ואני רוצה שהמפד"ל והציבור הדתי-לאומי והציונות הדתית יהיו שותפים לו ולא יישארו בשולי הדרך.

 אברהם-בייגה שוחט: לכן בין שני אלה, בין הקושי להצביע בעד בגלל אי-מתן תשובות מספקות לתושבי חברון ובין אי-היכולת להצביע נגד בגלל רצון להיות שותף לתהליך השלום – אחפש עד ההצבעה את הדרך, בהבנה עם חברי, לבטא זאת גם בהצבעה.

 אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה לסיים בתפילה שאומר כל יהודי שלוש פעמים ביום בתפילת שמונה-עשרה: שים שלום טובה וברכה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת שטרן.

שבח וייס: חבר הכנסת שלמה בן-עמי – ארבע דקות, ואחריו – חבר הכנסת עוזי לנדאו.

שלמה בן-עמי: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר שקצת הופתעתי מן הנאום הדל כלשהו של ראש הממשלה.

שלמה בן-עמי: חשבתי שלנוכח פריצת הדרך שלקח כל כך הרבה זמן להשיג אותה, ולנוכח העובדה שעל-פי כל הסקרים שנעשים בארץ הזאת, שהעם הזה ברובו הגדול מוכן לפשרה, גם אם היא פשרה כואבת ביהודה ובשומרון, צר היה לי לראות את הנאום המינורי שקיבלנו, כאילו ראש הממשלה בוש בתהליך שאליו הוא נכנס.

שלמה בן-עמי: זמן רב אני סבור שכל תהליך השלום שבו אנחנו מצויים הוא גשר צר מאוד.

שלמה בן-עמי: האפשרויות ברטוריקה, במצעים הפוליטיים של כל אחת מן המפלגות, האפשרויות רבות מספור.

שלמה בן-עמי: כשמגיעים לעובדות החיים, כשמגיעים אל מול הפלשתינים, אל מול האמריקנים, אל מול הירדנים – עוד לא היה בישראל מנהיג, ימין או שמאל, שלא הבין שהאופציות הולכות ומצטמצמות.

שלמה בן-עמי: שיש מרחק בין רטוריקה פוליטית, בין תעמולת בחירות לבין מדינאות – זאת ידענו תמיד.

שלמה בן-עמי: במקרה של בנימין נתניהו גם בשעה הזאת חשוב שהדבר ייאמר.

שלמה בן-עמי: לא זו בלבד שהיה מרחק בין הרטוריקה לבין המדינאות, אלא היה גם מרחק כמעט מעורר פלצות בין מהלך של אופוזיציה אלימה מאוד, אופוזיציה מבטלת, אופוזיציה משמיצה בדרגות שהארץ הזאת לא ידעה כמותן בעבר, לבין המדינאות.

שלמה בן-עמי: אני חושב שהמרחק הזה, לא רק בין המצע אלא גם בין האמירה הפוסלת והמבטלת, שיצרה כאן כמעט מצב של סחיטה כלפי הדמוקרטיה הישראלית, כמעט מצב של סחיטה – שכאשר השמאל נמצא בשלטון, הרחובות והצמתים נסתמים, ואותה מדיניות של הימין איננה נתפסת כערעור או כהצבת אתגר על הדמוקרטיה.

שלמה בן-עמי: זה דבר שאנחנו כחברה אזרחית חייבים לתת עליו את הדעת, ובנימין נתניהו עוד לא נתן דין-וחשבון על כך.

שלמה בן-עמי: אשר להסדר עצמו, שבעה חודשים הוחזק פה הציבור בציפייה, לנוכח הידרדרות; הידרדרות במצב היחסים הבין-לאומיים של ישראל, הידרדרות ביחסים עם מדינות ערב, הידרדרות במצב הכלכלי.

שלמה בן-עמי: ואמרנו: טוב, זה משום שאולי בסופו של דבר יקום פה הסדר לשיטתו של נתניהו, לשיטתה של הקואליציה הזאת יקום פה הסדר טוב מקודמו.

שלמה בן-עמי: בעלי הדבר הפלשתינים, מן החוגים הקרובים ביותר של ערפאת, טוענים היום שזה הסדר טוב יותר מבחינתם מההסדר שחתמה ממשלת העבודה.

שלמה בן-עמי: אז מה הרבותא?

שלמה בן-עמי: מה בדיוק כל ההישג הגדול?

שלמה בן-עמי: מדוע היה צריך להכניס את העם הזה למשבר ולסחרחרת כזאת ולתעמולת בחירות מן הסוג שאליה נקלענו?

שלמה בן-עמי: ההסדר הזה הוא בניגוד לזה שבין ממשלת העבודה לערפאת, שהיה בבסיסו הסדר דו-צדדי בינינו לבין הפלשתינים, וזאת היתה כל השנים גם תפיסתו של הימין, של הליכוד.

שלמה בן-עמי: ההסדר הזה הוא פתאום הסדר בין-לאומי.

שלמה בן-עמי: היום לא יוכל נתניהו לומר את שנהג לומר רבין בזמנו, שכאשר יש פגיעה ביציבות, כאשר יש פגיעה בהסכם, כאשר יש בעיה עם הטרור – רבין המציא את העניין הזה שאין תאריכים מוסכמים – הוא רשאי להפסיק את התהליך.

שלמה בן-עמי: היום יש כאן "ברוקר" בין-לאומי, וזאת ארצות-הברית, והיא תהיה אמונה על השאלה הזאת, אם נשבר ההסדר או לא נשבר.

שלמה בן-עמי: במידה רבה יש כאן סנדול של ההסכם לטובת מי שרוצים שהתהליך יימשך, אבל לא לשיטתכם, ואני חושב שאחרי כל המהומה הגדולה לא הושג כאן הישג טוב יותר.

שלמה בן-עמי: מלה אחרונה.

שלמה בן-עמי: אתם חייבים תמיד להבחין, שכאשר עולה כאן השם של יצחק רבין, הדבר הזה הוא לא רק הכרח מתוקף העובדה שאנחנו מדברים היום על הסכם שהובל, שנווט על-ידי יצחק רבין – והוא נרצח על שכך הוא ניווט אותו ועל שהוא אמור היה להוביל למדינה פלשתינית, בדיוק לאן שההסכם הזה יוביל; בדיוק לאן שההסכם הזה יוביל, ועל כך הוא נרצח – החייל ההוא, החייל ההוא שהיה מגש הכסף של הקמת המדינה היהודית שאלתרמן כתב עליו, החייל הירוי הזה של השלום היה בסופו של דבר מגש הכסף שעליו ניתן למדינת היהודים השלום או ההסדר שמוצג היום בפני הכנסת.

שלמה בן-עמי: אנחנו נצביע בעדו, משום שזאת גם הצבעת אמון בלתי מעורערת בדרכו של יצחק רבין, זכרו לברכה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת שלמה בן-עמי.

שבח וייס: רשות הדיבור לחבר הכנסת עוזי לנדאו.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת קליינר.

עוזי לנדאו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אומרים חברון, הסכם חברון, המאבק על חברון.

עוזי לנדאו: ההסכם אינו על חברון בלבד; מדובר במחויבות להסכם מדיני רחב, הסולל את הדרך לגבולות 1967.

עוזי לנדאו: המאבק אינו על חברון אלא על הריבונות בירושלים ועל הביטחון בתל-אביב.

עוזי לנדאו: חברון אינה מלה סתם, אלא היא עמדה קדמית בקרב על בניינה היהודי והציוני של ישראל ברוח ובחומר, ובקרב הזה ספגה ישראל מהלומה קשה.

עוזי לנדאו: חבר הכנסת שלמה בן-עמי כבר דיבר על משמעות המהלומה הזאת בתחום המדיני.

עוזי לנדאו: ישראל סנדלה עצמה בתהליך.

עוזי לנדאו: כשיהיו חילוקי דעות בינינו לבין הפלשתינים ייקרא הנציב האמריקני העליון להחליט בין הנצים.

עוזי לנדאו: קודם לא היינו מחויבים בכך.

עוזי לנדאו: החומרה היא במעבר מפעימה אחת לשלוש פעימות, מלווה במכתב ערבויות אמריקניות.

עוזי לנדאו: משמעות הדבר הזה היא סלילת הדרך למדינה ערבית פלשתינית בגבולות 1967 כמעט, שבירתה ירושלים, ואחר כך משא-ומתן על סוגיית הפליטים.

עוזי לנדאו: במו-ידינו.

עוזי לנדאו: זו מדיניות פרס בלי שיפורי נתניהו.

עוזי לנדאו: זו מדיניות מרצ בלי תיקוני הליכוד.

עוזי לנדאו: אני רוצה להדגיש את הסכנה בשלוש הפעימות, לא מן הדברים שאני בודה מלבי אלא מן הדברים שאמר השר צחי הנגבי בלשכת הליכוד לפני שבוע.

עוזי לנדאו: אומר השר הנגבי: "יש שלושה שלבים שקרויים פעימות – יציאת צה"ל מאזורי C, ושלוש הפעימות האלה משמעותן מדינה פלשתינית לפני שבכלל התחיל המשא-ומתן על הסדר הקבע".

עוזי לנדאו: באוגוסט 1998, לאחר שלוש הפעימות, לא הגענו להשלמת המשא-ומתן על הסדר הקבע, אבל לפי דברי שר בממשלה – מדינה פלשתינית בדרך.

עוזי לנדאו: אני רוצה לציין, שדברים די דומים אמר לי ראש הממשלה בשיחה שהיתה לו אתי לפני שבועיים, כאשר ביקש להצדיק פעימה אחת.

עוזי לנדאו: הוא אמר: לא יהיו שלוש פעימות.

עוזי לנדאו: עכשיו יש שלוש פעימות.

עוזי לנדאו: עתה באים ואומרים לנו – שלוש פעימות, אבל יש מכתב ערבויות אמריקני, ומכתב הערבויות הזה מבטיח לישראל, שהיא תוכל להגדיר בעצמה את מידת הנסיגה, אותם אזורים שהם בעבורה אזורי ביטחון.

עוזי לנדאו: אני סבור שהמכתב האמריקני הזה הוא טוב, טוב שישנו.

עוזי לנדאו: אין הוא שווה את הוויתור המכריע הגדול שעשתה מדינת ישראל, משום שאין בו הממש הדרוש שייתן לישראל את העדיפות הבלעדית לקבוע את היקף הנסיגה, בלי מעורבות, עם תמיכתה האמריקנית האוטומטית.

עוזי לנדאו: הלשון שלו אינה חד-משמעית, עד כי פקיד אמריקני בכיר המפרש את המדיניות האמריקנית הרגילה טועה – כך אמרו אמש – בא ואומר, שאם יש ויכוח על עניין הנסיגה, זה ייפתר במשא-ומתן.

עוזי לנדאו: אילו נקבע במסמך האמריקני שישראל תקבע בלעדית, היה בזה יתרון הרבה יותר גדול.

עוזי לנדאו: זה לא כתוב.

עוזי לנדאו: ואם ישראל לא תקבע בלעדית, פירושו שהפלשתינים ישתתפו בקביעת הנסיגה.

עוזי לנדאו: אני רוצה לומר שהלשון המשפטית, ככל שהיא חשובה, פחות חשובה ממה שיתרחש בשטח.

עוזי לנדאו: כי נאמר אפילו שהיה כתוב שישראל תקבע בלעדית, אבל הפלשתינים יהיו שותפים לקביעת השלב של הנסיגה השלישית.

עוזי לנדאו: אם הם לא ישתתפו הם הלוא יתנגדו, הם יצאו לרחובות, הם יפעילו נשק, אלימות.

עוזי לנדאו: אנחנו הרי יודעים מה עושה הרשות הפלשתינית בעניין זה.

עוזי לנדאו: וכאשר יופעל נשק ויהיו מהומות, האמריקנים יתערבו וישכנעו אותנו, כדי שאנחנו נקבע בלעדית את היקף הנסיגה.

עוזי לנדאו: והם יבקשו, כמובן, שאנחנו ניסוג בכיוון של גבולות 1967.

עוזי לנדאו: במכתב האמריקני עצמו כתוב, שישראל תיישם את השלב השלישי בלי משא-ומתן עם הפלשתינים.

עוזי לנדאו: בסדר.

עוזי לנדאו: בלי משא-ומתן עם הפלשתינים.

עוזי לנדאו: לא כתוב בלי משא-ומתן עם האמריקנים.

עוזי לנדאו: הלוא האמריקנים נמצאים בזירה הזו כברוקר.

שבח וייס: חבר הכנסת לנדאו, עליך לסיים.

עוזי לנדאו: אני מייד מסיים, אדוני היושב-ראש.

עוזי לנדאו: יש עוד דבר אחד שראוי לזכור אותו, והוא מכתב הערבויות האמריקני לערפאת.

עוזי לנדאו: מדוע אין מראים אותו?

עוזי לנדאו: מדוע ערפאת מחזיק אותו כה קרוב לחזה, כפי שאומר זאת היום העיתונאי יוני בן-מנחם?

עוזי לנדאו: מה הוא מסתיר?

עוזי לנדאו: אולי רוצים להסתיר משרי הממשלה מה כתוב שם – מה הערבויות וההבטחות שהאמריקנים נותנים לפלשתינים, שבגללן הם היו מוכנים לכל מיני שינויים.

עוזי לנדאו: את השאלה הזאת צריך לשאול – – –

שאול יהלום: אדוני קרא את המכתב של מזכיר הממשלה?

עוזי לנדאו: לא.

שאול יהלום: הוא אמר בתשובה ליושב-ראש הכנסת, שהאמריקנים מסרבים לתת את המכתב לישראל.

עוזי לנדאו: זה ברור.

עוזי לנדאו: אני חושש שהאמריקנים מסרבים לעשות זאת משום שמדובר בתרגיל הונאה.

עוזי לנדאו: מדובר ברצון שיטתי להסתיר מאתנו מה כתוב שם, כי אילו אמרו הדבר הזה היה אולי מביא שרים רבים יותר ואת הכנסת כולה להתנגד.

עוזי לנדאו: אני אסכם ואומר רק כך: כשאני מתבונן על ההסכם שחתמה הממשלה, זהו בעצם הסכם אוסלו, עכשיו עם חותמת "כשר" של בד"צ הליכוד.

עוזי לנדאו: יש בו כל הנורא והמסוכן במדיניות רבין-פרס.

עוזי לנדאו: יש בו טרגדיה משום שהליכוד מיישם זאת.

עוזי לנדאו: אין בהסכם הזה הבדל יסודי מול הסכם פרס, ומה שמביאים לנו זוהי בעצם ארוחה ישנה שאדם מקבל במסעדה, ומפזרים על זה קצת כוסברה בשביל לומר לו שיש לו אוכל טרי.

עוזי לנדאו: אדוני, מן הסעודה הזו נקבל הרעלת הקיבה.

עוזי לנדאו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת לנדאו.

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל קליינר, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – השר יהושע מצא.

שבח וייס: אחריו – השר אריאל שרון.

שבח וייס: אם מישהו מעוזריו שומע, צריך להודיע לו שזמנו קרב מאוד.

שבח וייס: בבקשה.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – – –

שבח וייס: אני מוכרח לומר לך: לקרוא לך קליינר זו ממש חוצפה, בגובה שלך.

מיכאל קליינר: אני אגביה את המיקרופון עוד טיפה.

מיכאל קליינר: .. אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זהו יום עצוב; יום עצוב לעם היהודי, מהימים שבהם מורידים דגלים לחצי התורן.

מיכאל קליינר: יום אבל על חבלי ארץ-ישראל שממשלת ישראל החליטה למסור לאויבינו בלי להבטיח את העתיד.

מיכאל קליינר: יום מספד על תנועה אידיאולוגית מפוארת שהיתה קיימת משחר הציונות ובימים אלה פושטת את הדגל.

מיכאל קליינר: יום שבו נבחרי המדינה היהודית, ובהם, לצערי, אנשי המחנה הלאומי, הופכים את אחיהם בחברון לבני ערובה בידי אוכלוסייה עוינת, שמחשבת להיפטר מהם.

מיכאל קליינר: יש מי שמנסה לתאר את דחיית מועד הפעימה השלישית כהישג מדיני.

מיכאל קליינר: לצערי, מדובר בסך הכול בדחיית הקץ.

מיכאל קליינר: במקום להניח לעצמנו את המאכלת על הצוואר בשנת 1997, נניח את צווארנו בתוך לולאת חבל התלייה בשנת 1998.

מיכאל קליינר: לשבחו של ראש הממשלה אפשר לומר, שהוא הצליח לעמוד בלחצים, בניגוד לאלה שטוענים שיש לו בעיה בתחום זה.

מיכאל קליינר: נתניהו עמד בפרץ.

מיכאל קליינר: הוא גילה נחישות מדהימה מול כל אלה שאותם אמור היה לייצג: מול בוחריו, מול מי שדחפו, עמלו והזיעו כדי שהוא ייבחר ויביא לשינוי אמיתי ומהותי במתווה האסון של אוסלו, מול המתנחלים, מול מי שהאמינו לססמה "נתניהו טוב ליהודים" והפכו לצבא הנלחם על קידוש ארץ-ישראל.

מיכאל קליינר: למרות כל הלחצים הללו הוא חתם, חתם על כל מה שהוא ירק עליו אש וגופרית בהיותו באופוזיציה.

מיכאל קליינר: גם אם היו השינויים בהסכמי אוסלו פחות קוסמטיים, גם אם הם היו כולם לטובה, עדיין זה לא היה הופך אותם לפחות מסוכנים מבחינה מהותית.

מיכאל קליינר: עדיין היינו מצויים במצב האומלל שבו הותירה אותנו ממשלת פרס; עדיין מדובר היה בוויתור על חלק ניכר מקלפי המיקוח שברשות ישראל, עוד לפני שנגענו בבעיות הקשות באמת, שאותן דחה פרס למשא-ומתן על הסדר הקבע.

מיכאל קליינר: עדיין עומדת בעינה הקונצפציה האיומה והלא-נבונה, שלפיה מוותרים על טריטוריה תוך כדי תנועה בלי שהמטרות מוגדרות והקווים האדומים של ישראל ידועים לנו ולצרינו.

מיכאל קליינר: במקום שננהג מנהג בעל-בית בשטחים שבידינו, בנחלת אבותינו, נוהגים כך הפלשתינים.

מיכאל קליינר: מרגע שראש ממשלה מטעם המחנה הלאומי חתם על העיקרון, שהעניין הלגיטימי של ישראל ביהודה ובשומרון מצטמצם לאתרים צבאיים מוגדרים – SPECIFIC MILIATARY LOCATIONS – כבר לא משנה מה גודלם.

מיכאל קליינר: העיקרון נקבע.

מיכאל קליינר: הפלשתינים הם אלה שמתוך "בעל-בתיות" מופגנת יחליטו אילו פירורים משטחי ארץ-ישראל הם מואילים בטובם להותיר בידינו.

מיכאל קליינר: אני מוצא את עצמי הולך במסדרונות הכנסת כשאחד מחברי הכנסת הערבים ניגש אלי ואומר לי בעליצות: ראחת אל-ח'ליל.

מיכאל קליינר: בעברית: הלכה חברון.

מיכאל קליינר: אני מוצא את עצמי באופן אינסטינקטיבי בחצי היתול, בלי לחשוב, משיב לו: ראחת ישראיל, הלכה ישראל, וכועס על עצמי שנייה לאחר מכן כשאני קולט שעשיתי לו את היום.

מיכאל קליינר: אם נמשיך במתווה של אוסלו, שיוביל למדינה פלשתינית, בלי הסדר קבע, בלי שלום, בלי הסכמה על ירושלים, זכות השיבה, הגבולות, אופי הישות ועתיד היישובים, אולי בעוד עשר, 20 שנה, כאשר ערביי הישות יחד עם ערביי ישראל יהוו רוב בארץ-ישראל המערבית, יהיו אלה שכנינו מבית שידברו על פלשתין השלמה, שבה ליהודים מייעדים גורל של אוטונומיה תרבותית במקרה הטוב.

מיכאל קליינר: אדוני היושב-ראש, הצבעה בעד ההסכם היום, לדעתי, מקרבת את התרחיש הזה; הצבעה נגד – מרחיקה אותו.

מיכאל קליינר: זו הסיבה לכך שאין לי כלל ספקות שזוהי חובתי כיהודי, כישראלי וכאדם החושב שיש מקום למדינה יהודית בעולמנו, להצביע נגד ההסכם הזה, אם אפשר היה – גם בשתי ידיים.

מיכאל קליינר: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת קליינר.

שבח וייס: השר יהושע מצא, אחריו – השר אריאל שרון.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת יונה יהב.

שבח וייס: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת עוזי ברעם.

שבח וייס: אני משער שאנשים יגיעו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרשימה השתנתה?

שבח וייס: יש חילופים בתוך הסיעות.

שבח וייס: אבל כדי שלא תרגיש לא נוח, אני כבר מודיע הלאה: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת דהאמשה.

שבח וייס: בבקשה.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבן הארץ הזאת דורות רבים, כבן שאבות אבותיו נולדו בארץ הזו ואת שנותיהם, יותר מ-13 דורות עשו בירושלים ובחברון כאחת, אין בי היום שמחה בלב.

יהושע מצא: היד שלי לתמיכה בהסכמי חברון הורמה בממשלה בעצב.

יהושע מצא: עבור ראש מפלגת העבודה, ששמעתיו הבוקר, ברק – – –

שבח וייס: עוד לא.

שבח וייס: אולי מ-3 ביולי.

יהושע מצא: אני מקווה.

יהושע מצא: לפי הנאומים שלו היום, אני מאוד מקווה שנראה אותו עומד בראש.

יהושע מצא: עבורו זה היה יום חשוב, כך הוא הצהיר.

יהושע מצא: יום אתגר.

יהושע מצא: יום של חשבון נפש.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, אני מציע לברק שהוא יעשה את חשבון הנפש עם עצמו, ואז הוא ייזכר שהוא נמנה עם אלה שנמנעו כאשר הובא הסכם אוסלו לאישור הכנסת.

יהושע מצא: היום הוא יוצא מגדרו בשבחים על נטישת חלקי מולדת.

יהושע מצא: בלבי אין שמחה היום.

יהושע מצא: מי מכם בתוך מפלגת העבודה שיש צהלה בנפשו, אומר לו כי יש לו גם חולי נפש, כי מדובר על ויתור על חלקי מולדת.

יהושע מצא: אני תומך, אדוני היושב-ראש, בהסכם שלפנינו, משום שבמציאות של חוסר ברירה יש גם סיכוי מסוים.

יהושע מצא: יש בה גם תקווה לסיכוי.

יהושע מצא: סיכוי אולי להגיע להסדר ולהבנה עם הפלשתינים החיים בארץ הזאת.

יהושע מצא: תקווה מסוימת כי מהסכם אוסלו האומלל אולי נוכל למצות טוב מסוים, אולי נוכל להגיע לחיים מתוך הבנה.

יהושע מצא: ספק גדול, אבל הסיכוי הזה קיים.

יהושע מצא: אני יודע ומודע לסיכון, לסיכון שבפריסה מחדש בחברון, לסיכון בפעימות, אך לא היה מנוס מלבחור בסיכוי הקטנטן, גם אם הוא סיכוי קל שבקלים.

יהושע מצא: לא בלב קל, לא עם הצהלה של חבר הכנסת ברק ולא עם הצהלה של חבר הכנסת יוסי שריד.

יהושע מצא: קשה היה המשא-ומתן, העקשנות הפלשתינית נבעה לא מעט מהציפיות שהם שאבו ממפלגת העבודה, מהסכם אוסלו עצמו, מההבנות שמפלגת העבודה וראשיה הגיעו אליהן, על מדינה פלשתינית, הבנות שבעל-פה, מהציפיות שנטעו בתוכם, מההבנה שיוכלו לקבל גם את ירושלים בחלקה, כבירת פלשתין – הבנות אלה של מפלגת העבודה בהסכם אוסלו הן שהוסיפו לעקשנות הפלשתינית, עקשנות שאף באה לידי ביטוי בהפרת הסכם אוסלו.

יהושע מצא: ההדדיות, אדוני היושב-ראש, היא אבן יסוד בכל הסכם שהוא.

יהושע מצא: הדדיות זו הופרה ונרמסה מאז נחתם הסכם אוסלו.

יהושע מצא: מכאן ואילך על ערפאת לדעת חד-משמעית – הממשלה הזאת, בראשות נתניהו, לא עוד תסכים להפרת התחייבויות.

יהושע מצא: לא עוד הטפה לג'יהאד, לא עוד פעילות אש"ף והרשות בירושלים.

יהושע מצא: אנחנו נעמוד על עקרון ההדדיות.

יהושע מצא: זאת חייב להבין ערפאת.

יהושע מצא: לא יבין – יחזיר את בני עמו למציאות אחרת, למציאות עגומה שהם היו נתונים בה ב-100 השנים האחרונות.

יהושע מצא: הממשלה הזאת שונה, הוא חייב להבין זאת.

יהושע מצא: היא ממשלה אחרת.

יהושע מצא: אנחנו לא נאפשר מדינה פלשתינית, אנחנו לא נסכן את קיומנו בארץ הזאת.

בנימין אלון: – – – ה"אוריינט האוס"?

יהושע מצא: אנחנו לא נסכן את קיומנו בארץ הזאת.

יהושע מצא: את האזורים שבהם תתנהל האוטונומיה אנחנו נקבע.

יהושע מצא: פרשנויות אחרות שתינתנה על-ידי המנהיגות הפלשתינית – זו תהיה חזרה על הטעויות שלהם במהלך 100 השנים האחרונות.

יהושע מצא: הממשלה הזאת לא תאפשר אפילו להסכם אוסלו לערער את ביטחון חיינו בארץ הזאת.

יהושע מצא: אני מודה לך מאוד, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: תודה רבה לשר יהושע מצא.

בנימין אלון: למה אתה לא מוריד את דגל ה"אוריינט האוס"?

בנימין אלון: הדדיות.

שבח וייס: השר אריאל שרון.

שבח וייס: חבר הכנסת יונה יהב, ואחריו – חבר הכנסת עוזי ברעם.

שבח וייס: שלוש דקות הוקצו לך.

יונה יהב: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, בימים האחרונים אני מעלעל בספרו של ג'ון פ.

יונה יהב: קנדי, שנקרא: "אומץ בפוליטיקה".

יונה יהב: בהקדמה היוצאת מן הכלל שהוא כתב לספר הוא מספר עד כמה, כשאתה מגיע לצמרת ואתה מקבל על עצמך את כל כובד האחריות, אתה בעצם עוסק כל הזמן בפשרות אמיצות.

יונה יהב: בהביטי היום בראש הממשלה, כשהוא בא ועומד ומוסר על ההישג הבלתי-רגיל שהוא הגיע אליו, החתימה על הסכם חברון, מסתבר באמת שמה שרואים ממרום כיסאו של ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש, בהחלט לא רואים ממרום כיסאו של יושב-ראש האופוזיציה.

יונה יהב: אין ספק שהיום שונתה גם המפה החיצונית וגם המפה הפנימית.

יונה יהב: ראש הממשלה באומץ, באומץ של פוליטיקאי ובאומץ של פוליטיקה, הצטרף היום כחבר בדירקטוריון של החברה שתפקידה ליצור מזרח תיכון חדש.

יונה יהב: אדוני ראש הממשלה, מבמה זו אני מבקש ממך, תלחץ את ידו של יושב-ראש הדירקטוריון של החברה הזאת, שמעון פרס, ותצטרף יחד אתו לאותה משימה ענקית של יצירת מזרח תיכון חדש.

יונה יהב: את מה שאני מרגיש כלפי המעשה הנועז, האמיץ והחשוב היטיב לבטא הסופר א.

יונה יהב: ב.

יונה יהב: יהושע, בן עירי, ולמען ההיסטוריה אני מבקש להכניס את דבריו ל"דברי הכנסת".

יונה יהב: וכך הוא כותב: "זה היום שבו כל מנבאי הזוועות, הן מהצד הפלשתיני והן מהצד היהודי, משחירים נבואותיהם, ובסתר לבם מקווים שהנבואות הנוראיות שלהם אכן יתגשמו.

יונה יהב: ואילו אני, דווקא להכעיס, אומר: הסכם חברון יחזיק מעמד כשם שהסכם אוסלו החזיק מעמד וכשם שהסכם השלום עם מצרים מחזיק מעמד.

יונה יהב: תאמינו לי, בעוד עשר שנים יעבור תייר ממדינת ישראל למדינת פלשתין, ישוטט ברחובות חברון ויגיע לרחוב היהודים שיהיה הומה ילדים יהודים חמודים, מסולסלי פיאות, המשחקים כילדים אמיתיים ולא כקומנדו של מתנחלים.

יונה יהב: אז יבחין התייר שמדיהם של שני שוטרים שעומדים משועממים באחת הפינות שונים קצת ממדי שאר השוטרים.

יונה יהב: הוא ישאל לפשר הדבר ומייד יסבירו לו שאלה שוטרים יהודים, שרידים מאותו הסכם חברון מפורסם, שהדיר שינה מעיניו של נשיא ארצות-הברית בינואר 97'.

יונה יהב: הסכם שבלעדיו, חס וחלילה, היה המזרח התיכון מתלקח בלהבה גדולה.

יונה יהב: אבל על מה היה ההסכם הזה, יתהה התייר, ואז יראו לו חצי בית פה, חצי סמטה שם, דלת פה וחלון שם, אבל בעצם אף אחד לא יוכל להסביר אז על מה ההסכם, כי בעוד עשר שנים הוא בכלל לא יהיה נחוץ.

יונה יהב: "לכן, חברון שלום, חברון, עיר המריבה הגדולה תהיה נדבך נוסף בשלום, ואנא, אל תבקשו מנתניהו שיתנצל בפני רבין, זיכרונו לברכה, כשם שרבין, זיכרונו לברכה" – הוא כותב – "לא התנצל בפני לובה אליאב ויצחק בן-אהרון, שניבאו בשנות ה-70 בדיוק את מה שעשה בשנות ה-90.

יונה יהב: לא התנצלות אנחנו דורשים מבנימין נתניהו, אנחנו דורשים ממנו הסכם נוסף.

יונה יהב: המתחיל במלאכת השלום אומרים לו – גמור ובמהרה".

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת יהב.

שבח וייס: חבר הכנסת עוזי ברעם, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת בנימין אלון.

עוזי ברעם: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום הוא יום גדול לעם, לממשלה ולראש הממשלה, ודווקא היום ראיתי את בנימין נתניהו נואם כמתנצל וכמתבייש במעשיו.

עוזי ברעם: לא ראיתי מנהיג שאומר לעמו: החלטתי בשכנוע עמוק שדרך השלום היא דרכי.

עוזי ברעם: אני פונה עורף לשיגיונות האתמול כי הם בלתי ישימים לאתגרי המחר.

עוזי ברעם: ארץ-ישראל היא מולדתנו ההיסטורית, אבל כאן גרים שני עמים ואנו נחלק את הארץ ביניהם, בהיגיון, ברגישות ותוך מתן תשובה ביטחונית הולמת.

עוזי ברעם: היום עמד כאן ראש ממשלה מגומגם, מבצע מהלך היסטורי ונתלה בשולי אדרתם של קודמיו, חותם על מסמך בעל חשיבות ומסביר כיצד ניתן להיחלץ ממנו, מנסה לרצות את מתנגדיו ושוכח שהם אנשי האתמול והוא יכול עתה להימנות עם מחנה המחר.

עוזי ברעם: אני מבין לכאבם של רבים שהאמינו בחזיון תעתועים בלתי אפשרי, האמינו שבכוח ובנחישות ימנעו מציאות יחידה של פתרון מדיני שיבטיח את קיומה של מדינת ישראל.

עוזי ברעם: מדינה זו לא תיכון לעד רק על קני תותחים וטילים.

עוזי ברעם: היא תיכון על הבנה בין העמים, היא תיכון על הכרה בצדקתו של האחר.

עוזי ברעם: רק כך הוא יכיר גם בצדקתנו שלנו.

עוזי ברעם: יצחק רבין, זיכרונו לברכה, לא בא ב-1992 לראשות הממשלה על מנת לנהל משא-ומתן עם אש"ף.

עוזי ברעם: אבל משעה שראה את השינוי הבוקע, משעה שהאמין בנכונות ההדדית, החליט ללכת בדרך השלום.

עוזי ברעם: הוא עמד מול משטמת המונים, מול מפלגות ואנשים פוליטיים שאסרו עליו מלחמת קודש.

עוזי ברעם: אבל איש לא הפיל אותו מאמונתו היוקדת; לא הפגנות ולא דברי נאצה.

עוזי ברעם: רק כדור של מרצח הפיל אותו חלל על משמרתו – משמרת השלום.

עוזי ברעם: אדוני ראש הממשלה, נבחרת בססמה: "ביבי טוב ליהודים".

עוזי ברעם: בשבעה חודשים היית רע עבורם.

עוזי ברעם: לא ביצעת שום מהלך מדיני, לא אמרת לעם את האמת וכשלת כמעט בכל נושא שנפל לידיך.

עוזי ברעם: עכשיו, כאשר חב"ד מתחרטת על ססמתה, כאשר בתי-הכנסת שלה תוקפים אותך, אני אומר לפחות דבר אחד ברור – "נתניהו רע לחב"ד".

עוזי ברעם: רע לחב"ד זה עוד לא טוב ליהודים ולאזרחים.

עוזי ברעם: אבל רע לחב"ד פירושו שזנחת את משיחיות השקר, שאתה שוקל מדינית ופרגמטית את טובת עמך, שכנראה אינך ביבי שהם חשבו, ואולי זה טוב מבחינת לגלוגה של ההיסטוריה.

עוזי ברעם: אדוני ראש הממשלה, היום ניסית להסביר שאנו אשמים בכל אשר קרה וכי הממשלה הקודמת, רחמנא ליצלן, הביאה עלינו את אוסלו, ואתה נאלץ להמשיך בתהליך.

עוזי ברעם: הקשב היטב, אדוני ראש הממשלה, זכות גדולה נפלה בחלקך להמשיך בתהליך היסטורי שגדול ממנו וחשוב ממנו עוד לא היה; תהליך שלא נעדר סיכונים, אבל תהליך שיש לו סיכוי להביא מציאות אחרת, טובה יותר ומבטיחה יותר.

עוזי ברעם: אתה רתום למרכבה שמיטב התקוות של עם ישראל ניבטות אליה – מרכבת השלום.

עוזי ברעם: אינני חסיד שלך ולא של אישיותך ולא של מנהיגותך, אבל היום לא אבוא אתך חשבון, כי כוחה של אמת, שהיא נאמרת ונשמעת.

עוזי ברעם: אתה מביא לנו הסכם מדיני שאתה אחראי לו.

עוזי ברעם: פנית עורף למשנת ארץ-ישראל השלמה, שעברה מן העולם, כשם שהמלחמה הקרה והדטנט דעכו אט-אט ועברו את מפתנה של ההיסטוריה.

עוזי ברעם: לו היית ראש ממשלה גדול, היית נושא היום נאום מלא השראה וביטחון, אך לדרגת מנהיגות זו לא התרוממת.

עוזי ברעם: אבל כפי שאמרנו תמיד: "מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחיקוך".

עוזי ברעם: הפעם אתמוך בך ובצעדך הנכון.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת ברעם.

שבח וייס: חבר הכנסת בנימין אלון, ואחריו – חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה.

שבח וייס: לחבר הכנסת בנימין אלון הוקצו שלוש דקות.

ענת מאור: שלוש דקות יותר מדי.

רפאל אלול: לא דיברת היום?

רפאל אלול: לא, זה היה גנדי.

רפאל אלול: אבל אם תדבר דברים הפוכים מגנדי, תקבל שש דקות.

בנימין אלון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרי יש סברה בכל מהלך, וגם לראש הממשלה יש סברה – הוא רק טועה בה, לדעתי, טעות גדולה מאוד.

בנימין אלון: הוא היה רוצה להיות ראש ממשלה אחראי, שלא עושה עצירה פתאומית שגורמת להתלקחות ולמלחמה שהוא יואשם בה.

בנימין אלון: אבל זו הטעות הגדולה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין אלון: אני מבין את החשש, אבל אתה מרוויח זמן שקרי.

בנימין אלון: ההסכם האומלל הזה על נסיגה מרוב שטחי יהודה ושומרון שהכנסת תאשר היום – לרבות חברון, שלוש פעימות – יעבור בתמיכת מפלגת העבודה, מרצ, חד"ש-בל"ד.

בנימין אלון: אל תשגה באשליות, הם שונאים אותך ברובם הגדול, הם מכריזים שרצחת וגם ירשת, הם בזים לך.

בנימין אלון: ברגע הראשון שתעמוד על איזו נקודה של הדדיות, אם זה בהגדרת אתרים צבאיים, SPECIFIC MILIATARY LOCATIONS, ואם זה בכל הנוגע לירושלים, או בכל דבר שאתה תאמין בו אמונה תמימה – ואני מאמין לך שכאן צריך לעמוד – הם לא ייתנו לך והם יציתו את המזרח התיכון.

בנימין אלון: הם, אלו חברי הכנסת, יחד עםאש"ף, יחד עם מובארק.

בנימין אלון: אתה מרוויח זמן דמיוני, אדוני ראש הממשלה, אולי חודש או חודשיים, כשכל המסיתים האלה לא מאבדים שום הזדמנות להסית נגדך, נגד אשתך, נגד המטפלת הראשונה והמטפלת השנייה, בקטנוניות כזאת, בשנאה כזאת, בחוסר דמוקרטיה כזה.

בנימין אלון: הם ממתינים לנפילה שלך ולרגע הם לא יתמכו בך.

בנימין אלון: אז אתה מעדיף את תמיכתם היום על פני תמיכת המפד"ל וחבריך בליכוד?

בנימין אלון: רבין המנוח ופרס, מייסדי צבא השחרור הפלשתיני, נראים בתמונה הזאת של פרס נובל, שתהיה לדיראון עולם, כי המלחמה בוא תבוא, לצערנו.

בנימין אלון: מרכז-יפה מדווח לנו שהמלחמה בדרך, והיא קרובה מאוד, אדוני ראש הממשלה.

בנימין אלון: למה תואשם אתה במלחמה הזאת?

בנימין אלון: למה אתה משתתף בחנגה הזאת של רבין המנוח ופרס, שהמיטו אסון על מדינת ישראל?

בנימין אלון: למה אתה מצטרף אליהם?

בנימין אלון: ציפיתי ממך, אדוני ראש הממשלה, להיות צ'רצ'יל, שמישיר מבט אל העם אחרי צ'מברלין, ואומר: הוליכו אתכם שולל, אין ברירה, בואו נתמודד עם הכאב, עם המציאות המורכבת.

בנימין אלון: אסיים בפסוקים, שצר לי, אדוני ראש הממשלה, אבל אתה מצטרף אליהם.

בנימין אלון: ישעיהו כ"ח: "לכן שמעו דבר ה' – – – משלי העם הזה אשר בירושלים, כי אמרתם כרתנו ברית את-מות ועם שאול עשינו חזה, שוט שוטף כי יעבר לא יבואנו כי שמנו כזב מחסנו ובשקר נסתרנו.

בנימין אלון: לכן כה אמר ה' אלוקים: הנני יסד בציון אבן, אבן בחן, פינת יקרת, מוסד מוסד, המאמין לא יחיש".

בנימין אלון: אדוני ראש הממשלה, אני מאמין באמונה שלמה – המאמין לא יחיש.

בנימין אלון: המאמין לא לחוץ לשלום עכשיו, והמאמין חי בחברון היהודית, ביהודה ובשומרון, בירושלים, בתל-אביב ובחיפה.

בנימין אלון: המאמינים לא בוחנים היסטוריה במבחן עצבני של דקה, ולא רואים ברווח זמן של חודש הישג היסטורי.

בנימין אלון: חבל שכאשר תביט במראה ותיזכר ביום הזה, כשתבוא עלינו המלחמה הנוראה, תראה שאתה שותף לרבין המנוח ולפרס, מייסדי צבא השחרור הפלשתיני.

בנימין אלון: חבל, אדוני ראש הממשלה.

האשם מחאמיד: מה אתה מצביע?

שבח וייס: תודה רבה לחבר הכנסת אלון.

שבח וייס: חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, ואחריו – השר בני בגין.

שבח וייס: הוא עדיין שר, עוד 48 שעות.

חיים רמון: השר בני בגין יצביע מספסלי הממשלה, לא יעזור.

חיים רמון: רק שם רשום שמך.

שבח וייס: חברי הכנסת יהלום ורמון, עכשיו חבר הכנסת דהאמשה.

שבח וייס: כן, כבודו – בבקשה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, יום גדול הוא היום הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם לדעתם של אלה שמחרחרים מלחמה ולא רוצים בשלום – יום גדול הוא; זהו יום של סימן דרך.

צבי הנדל: – – – מנצח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זהו יום של סימן דרך, ולדעתי, יום גדול זה הוא יומם של שוחרי השלום, של אנשי השפיות, של אנשי הצדק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היום הזה פותח פתח לשני העמים ולכל עמי האזור להמשיך ולצעוד הלאה בדרך הנכונה, שאין בלתה, דרך השלום הצודק, אשר ייתן לשני העמים זכויות צודקות ומקובלות בארץ הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי את ההיסטוריה אי-אפשר להעלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמה שלא נכיר בהיסטוריה, כמה שנלך שולל אחרי הזיות וחלומות, ההיסטוריה והעובדות טופחות על פנינו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הארץ הזאת, האדמה הזאת היא גם מולדתו של העם הפלשתיני.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שיגיד כן ומי שיגיד לא, זאת עובדה.

צבי הנדל: בחיים לא היה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתה יכול להתנגד לזה, חבר הכנסת הנדל, אבל העובדות טופחות על פניך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זרם השלום, זרם היושר, זרם הטוב טופחים גם על פניך ועל פניהם של כמותך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדינת ישראל תצעד ביום הזה מחדש ועל-ידי מפלגת הימין דווקא, על-ידי אלה שבחרו באלטרנטיבה ככל שטענו לה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האלטרנטיבה הזאת חוזרת היום לשפיות, לדרך היחידה הנכונה, דרך השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: חבל רק שראש הממשלה לא התעלה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שהפריעו לו כל כך, שיטו בו כל כך, עינו אותו כל כך עד שלא יכול היה להופיע כפי שהיה יאה לו להופיע, כאיש שלום, כאיש שמנהיג את עמו בדרך הנכונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: את חברי הכנסת המתנגדים אני רוצה לשאול: אתם טוענים לזכות בלעדית על חברון, עיר האבות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפני כמה אלפי שנים היו שם אבות, בסדר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל, למה אתם לא רואים את המציאות?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הרי 300,000 פלשתינים חיים שם כל השנים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשביל 400 שלא רוצים לחיות ככל האדם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אילו רצו יהודי חברון לחיות ככל האדם, לא היתה בעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הם ירצו לחיות ככל האדם, לא תהיה בעיה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני שמח לשמוע שאתמול מישהו מהיישוב היהודי בחברון התפכח ואמר: אנחנו רוצים לחיות בשלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אדרבה, בוודאי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הלוואי שנחיה בשלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם הם ירצו לחיות בשלום, לא תהיה בעיה וההסכם הזה אכן יצעד הלאה ויצמיח רק טוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל אם ההסתה הזו תימשך, היא רק תעכיר את האווירה, היא רק תעכיר את הטוב שמגיע, היא רק תעכיר את צעדי השלום, אבל לא תצליח לעמוד בפני הזרם.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, אני אומר שטוב להתעלות ביום הזה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: הסיעה שלנו תצביע בעד ההסכם, לא מפני שיש לה אמון בממשלת נתניהו, ולא מפני שאנחנו מסכימים עם המדיניות של הממשלה הזאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל, בצעד הנכון הזה, בצעד השפוי – שהיא אזרה אומץ בלבה סוף-סוף ולקחה על עצמה, אנחנו כן נתעלה, נדלג על כל הדברים האחרים ונצביע בעד השלום.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דיברו פה הרבה פעמים על הדדיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אכן, הדדיות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ההדדיות הזו מחייבת לא רק קיום הסכמים הדדי, אלא גם קיום זכויות ביושר הדדי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לעם הפלשתיני מגיעה זכות שיבה אחרי 40 ו-50 שנה, כפי שלעם היהודי מגיעה זכות שיבה אחרי 5,000 שנה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מי שטוען לזכות שיבה אחרי 5,000 שנה, לא יכול להכחיש את זכותו של האחר לחזור אחרי 50 שנה ארצה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה שלא יחזרו, כאשר מדובר על עידן של שלום, שכולם יחיו בצדק ובשוויון?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למי זה מפריע שהערבים גם יחזרו לארצם ולמולדתם?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן, אני אומר: הגיעה שעת מבחן אמיתי, הגיעה שעה שכולם יאזרו אומץ בנפשם ויסתכלו על עתיד נכון, על עתיד טוב, על עתיד של צדק, אשר ישכיח מכולנו את הימים השחורים, את ימי הדם והטרור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אחרת, אלה שמחרחרים מלחמה וטרור בדמם הם יתבשלו, והשלום בכל מקרה יצליח, כך אנחנו מקווים, כך אנחנו רוצים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: ואינשאללה, יהיה כך הדבר.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: תודה רבה.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת דהאמשה.

שבח וייס: השר בנימין בגין, בבקשה.

שבח וייס: אחריו – השר אביגדור קהלני, ואחריו – סגן השר מאיר פרוש.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

שבח וייס: בבקשה.

יונה יהב: כמה זמן אתה נותן לו?

יונה יהב: אנחנו מבקשים עשר דקות.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מודה לחברי מן האופוזיציה על נדיבות הלב, ואולי היושב-ראש גם יתחשב בה.

זאב בנימין בגין: אני מקווה שלא אצטרך להאריך במלים, ודומני שאחרי שלוש שנים ומעלה, גם לא אוכל להביא בפניכם חידושים מפליגים.

זאב בנימין בגין: אבל, צריך לשאול כמה שאלות מקדימות, שאולי יכניסו אותנו למסגרת מחשבתית של קליטה מסוג אחר.

זאב בנימין בגין: ההיה אי-פעם בתולדות העמים שהנהגת עם טעתה?

זאב בנימין בגין: – היה.

זאב בנימין בגין: ההיה אי-פעם בתולדות עמנו שהנהגתו טעתה?

זאב בנימין בגין: – היה היה.

זאב בנימין בגין: הקרה בתולדות מדינתנו שההנהגה טעתה?

זאב בנימין בגין: – קרה.

זאב בנימין בגין: הייתכן שלפני שלוש שנים שגתה הממשלה שגיאה טראגית?

זאב בנימין בגין: – ייתכן.

זאב בנימין בגין: הייתכן שתהליך אוסלו מיוסד על כוונות ישראליות טובות, על כוונות ערפאת הרעות ועל הנחות יסוד שגויות?

זאב בנימין בגין: – אולי, ייתכן.

זאב בנימין בגין: האומנם הודיע ערפאת, ביום חתימת הסכם אוסלו, על הדשא בוושינגטון, לפני שלוש שנים, כי הוא רואה בו שלב בתורת השלבים של אש"ף?

זאב בנימין בגין: – כך קרה.

זאב בנימין בגין: האומנם האמנה הפלשתינית שרירה וקיימת?

זאב בנימין בגין: – אכן קיימת.

זאב בנימין בגין: האומנם הגיע אש"ף להסכם הבנות עם ה"חמאס" לפני כשנה?

זאב בנימין בגין: – הגיע.

זאב בנימין בגין: האומנם, בעקבות הסכם זה עם ערפאת, ריטשו מתאבדי ה"חמאס" שני אוטובוסים בירושלים לפני עשרה חודשים?

זאב בנימין בגין: כך קרה.

זאב בנימין בגין: האומנם שחרר ערפאת מכלאם מנהיגי "חמאס" מסוכנים בחודשים האחרונים?

זאב בנימין בגין: – שחרר.

זאב בנימין בגין: האומנם, בהנחיית ערפאת ומבחר שלישיו דחלאן ורג'וב, הרגו חיילי אש"ף בחיילינו בין יום הכיפורים לחג הסוכות, לפני שלושה חודשים, בסוף ספטמבר?

זאב בנימין בגין: – הרגו.

זאב בנימין בגין: האומנם אמר סאיב עריקאת, הנושא והנותן הראשי מטעם ערפאת על הסכם עם ישראל, באוניברסיטת תל-אביב בשיח'-מוניס לפני שבועיים ימים, כי אם לא תהיה התקדמות בתהליך המדיני, יתחדשו המהומות של ספטמבר?

זאב בנימין בגין: – אמור אמר באוניברסיטה, בפני קהל נכבד, מכובד, מתוקשר.

זאב בנימין בגין: ואולי לא היו הדברים מעולם?

זאב בנימין בגין: ההיתה כזאת או חלמנו חלום בלהות?

זאב בנימין בגין: הייתכן שממשלה תתעלם מכל אלה?

זאב בנימין בגין: היש אדם סביר שלא יסיק מכל אלה מסקנות הגיוניות?

זאב בנימין בגין: – אכן ייתכן.

זאב בנימין בגין: ואפילו היו הדברים מעולם.

זאב בנימין בגין: לפני למעלה מ-60 שנה נדפסו הדברים הבאים: "אחד מידידי, שעמדתו בעניינים ציוניים רחוקה למדי מעמדתי, נשא, לאחר מהומות הדמים של השנה שעברה בארץ-ישראל, נאום נלהב שמצא חן בעיני.

זאב בנימין בגין: אמרתי לו: ובכן, מדוע אינך מסיק מסקנה מדבריך שלך?

זאב בנימין בגין: הוא הרהר וענה לי באטיות ובשקט, כשפניו כפני אדם העומד להסגיר את רגשותיו הכמוסים ביותר: 'אין שום צורך להסיק מסקנות.

זאב בנימין בגין: באופן כללי אני מתנגד להסקת מסקנות'".

זאב בנימין בגין: דברים אלה כתב ב-1930 זאב ז'בוטינסקי לאחר האלימות הערבית של 1929.

זאב בנימין בגין: 67 שנים מאוחר יותר הממשלה מתנגדת להסיק מסקנות ממאורעות הדמים של ספטמבר שעבר בארץ-ישראל.

זאב בנימין בגין: אבל אש"ף, בהנהגת ערפאת, הסיקו את המסקנות, ועלינו להבין שלדידם האלימות שהפעילו בספטמבר היא שהניעה את ממשלת ישראל, זו השונאת את הסכם אוסלו, לאשר את ההסכם החדש, אוסלו ג', זה ההסכם המנסה לחמוק מן המציאות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא האלימות האחרת, של – – –?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: מול ה-15 נהרגו 90.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: האם האלימות היא רק בצד אחד?

זאב בנימין בגין: חבר הכנסת דהאמשה, אם אינך יודע – אודיעך, ואם אינך זוכר – אזכירך.

זאב בנימין בגין: אירועי הדמים האלה החלו ביום רביעי שלאחר יום הכיפורים.

זאב בנימין בגין: במוצאי יום הכיפורים נפתחה המנהרה שלאורך הכותל בירושלים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כן.

זאב בנימין בגין: תסלח לי.

זאב בנימין בגין: ביום ג', ביום שלישי, היה שקט לחלוטין.

זאב בנימין בגין: ביום ג' בצהריים, בעזה, כינס ערפאת כינוס של מאות מחייליו, שהחברים שלי באופוזיציה עדיין קוראים להם "שוטרים", והוא ציטט בפניהם פסוקים מן הקוראן, שאחד מהם היה: המאמינים יהרגו וייהרגו.

זאב בנימין בגין: ולמחרת, ובמשך יומיים נוספים, הם הרגו ונהרגו.

זאב בנימין בגין: אל האלימות הזאת מתכוון סאיב עריקאת, כשהוא מזהיר אותנו:

זאב בנימין בגין: אם לא תהיה התקדמות בתהליך המדיני – נחזור אל המהומות של ספטמבר.

זאב בנימין בגין: חשוב לכולם.

זאב בנימין בגין: מן המציאות, אדוני היושב-ראש, אין לחמוק.

זאב בנימין בגין: האמנה הפלשתינית איננה אות מתה.

זאב בנימין בגין: היא הורגת, היא תהרוג, בשמה ולשמה יכו בנו, אם בעקיפין, באמצעות שליחי ערפאת מן ה"חמאס", מן "הג'יהאד האסלאמי", מן "החזית העממית לשחרור פלשתין" החברה באש"ף, או ישירות, על-ידי כוחות ה"פתח" או חיילי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלשתינית.

זאב בנימין בגין: מול הסתערות אש"ף, נוכח ההתעלמות מן ההפרות הבוטות של סעיפים עיקריים בהסכם, לאחר הדיבורים הרמים על "הדדיות" והימנעות עקבית מיישומה, לא נותר עוד לממשלה כמעט מרחב תמרון מדיני.

זאב בנימין בגין: "שלום בטוח" ומשא-ומתן עם אש"ף הם, אדוני היושב-ראש, דבר והיפוכו, סתירה מיניה וביה, עיגול מרובע, כפור חם, אשליה מסוכנת שהתפוצצה בפנינו שוב לפני כשלושה חודשים.

זאב בנימין בגין: ביום ד', 4 בספטמבר 1996, יום מר ונמהר, נפגש ראש הממשלה נתניהו עם חתן פרס נובל לשלום, יאסר ערפאת.

זאב בנימין בגין: באותו יום פרסמתי הודעה, ובה אמרתי, בין השאר: "לפני ימים אחדים פתח ערפאת את שנת הלימודים בהסבירו לילדי שכם כי הדם הוא מכשיר להשגת מטרותיו.

זאב בנימין בגין: ההיגררות תחת איומים למפגש אתו מוכיחה לערפאת כי האיום בטרור אכן יעיל.

זאב בנימין בגין: ההכשר שניתן לו מאותת לאש"ף כי ישראל לכודה במנהרת אוסלו, כשחברון היא התחנה הבאה.

זאב בנימין בגין: היחלצות ממלכודת אוסלו היא תנאי הכרחי לשלום וביטחון לישראל".

זאב בנימין בגין: והגענו לתחנה הבאה.

זאב בנימין בגין: הגענו לתחנת הרכבת הבאה, אחרי האלימות כפי שחזינו אותה, זוהי תחנת חברון, תחת איום באלימות ולאחר אותה "הצגת תכלית".

זאב בנימין בגין: והנה יש הסכם – ושמחה אין.

זאב בנימין בגין: יש הסכמה – ופני חברי השרים חפו.

זאב בנימין בגין: יש בשורה – והיא בשורת איוב: תהיה "היערכות מחדש" – כלומר, תוסגר העיר.

זאב בנימין בגין: הסגרת חברון בידי צר ואויב היא איתות של ייאוש, של היגררות חסרת אונים, כשבאוויר נישא טעם מר של כניעה, ריח חריף של בושה, צליל החריקה הצורם של התנגשות בלתי נמנעת.

זאב בנימין בגין: על נתיב זה של התנגשות אלימה עלתה ישראל ביום 9 בספטמבר 1993, כשהודיעה לערפאת כי היא מכירה באש"ף כנציג העם הפלשתיני וכשותף למשא-ומתן.

זאב בנימין בגין: תחת מהלומותיה של תעמולת אשליות, נפלו עזה ויריחו תחילה; ג'נין, שכם, טול-כרם, קלקיליה, רמאללה ובית-לחם נפלו אחריהן.

זאב בנימין בגין: חבלי ארצנו ונחלת אבותינו, שהופקרו לזרים בידי ממשלת מרצ-עבודה, הפכו מייד לשטחי מקלט לטרור, כפי שחזינו עוד בימי השיכרון של חגיגת השלום על מדשאת הבית הלבן.

זאב בנימין בגין: עכשיו נמסרת גם חברון לידי כנופיות אש"ף ו"חמאס", בסיס נוסף לפעולות טרור, נכס אסטרטגי נוסף לארגוני הטרור לקראת מלחמת הטרור שיאסרו עלינו.

זאב בנימין בגין: יום זה לא רחוק מאוד.

זאב בנימין בגין: עכשיו נמסרות גם מחויבויות ישראליות נוספות להמשך הנסיגה בשלושה שלבים, ושימו לב, חברי, ללא כל התניה במימוש מחויבויות אש"ף, בעוד ערפאת מכריז בגלוי כי האופציה להפעלת יוזמה אלימה פתוחה בפניו, בעוד מימוש הסכם אוסלו מותנה בהשבעת רצונו, תאבונו, רעבונו של יאסר ערפאת.

זאב בנימין בגין: הוא אומר, ואתם מסרבים לשמוע, ומי ששומע מסרב להאמין, ומי שמאמין מסרב להסיק מסקנה.

זאב בנימין בגין: אבל היו דברים מעולם.

זאב בנימין בגין: לפני שנים רבות נכתב – ואולי כבוד היושב-ראש יזכור – כך: "שיהיה אדם משוכנע לחלוטין בעניין של חיים ומוות לארצו, שתוכח צדקתו, ושלא יוכל לעורר את בית-הנבחרים ואת האומה לשעות לאזהרה, או להיענות להוכחות על-ידי נקיטת פעולה – זאת חוויה מכאיבה ביותר".

זאב בנימין בגין: אכן, אדוני היושב-ראש, זו חוויה מכאיבה ביותר, אך אין היא צריכה להפתיע.

זאב בנימין בגין: טבע האנוש הוא, בו הבחין כבר יוליוס קיסר, כשכתב ב"רשימות על מלחמת גאליה": "דבר שאדם רוצה בו, הוא גם מאמין בו ברצון".

זאב בנימין בגין: על כן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אהבה עלולה לעוור, גם אהבת השלום.

זאב בנימין בגין: בכל הדורות, מסתבר, רבים מסרבים לראות.

זאב בנימין בגין: בינואר שנת 1610 – אני מתנצל, אני עדיין שר המדע – כיוון גליליאו גליליי לראשונה את הטלסקופ שלו השמימה, וראה, בניגוד לדוגמה השלטת, שהירח איננו דיסקית עגולה, מושלמת, חלקה.

זאב בנימין בגין: הוא הבחין על פניה במכתשים, בבורות, במהמורות.

זאב בנימין בגין: בן דורו, הפילוסוף צ'זארה קראמאניני, סירב לבזבז את זמנו על הטלסקופ רק כדי לנסות לראות, כפי שאמר, משהו ש"איש מלבד גליליאו לא יכול לראות", והוא הוסיף ביובש כי "מלבד זאת, ההסתכלות מבעד לשפופרת גורמת לו לכאב ראש".

זאב בנימין בגין: זה שלוש שנים, אדוני היושב-ראש, שאנחנו מנסים לשכנע את החברים להשתמש בטלסקופ מיוחד.

רענן כהן: דבר על חשבון זמן סיעת העבודה.

רענן כהן: אין לנו בעיה.

זאב בנימין בגין: מייד, מייד.

שבח וייס: חברים, תאמינו לי שפה היתה נדיבות.

שבח וייס: מזמן לא ראיתי – – –

זאב בנימין בגין: לא אקח.

שבח וייס: לא ראיתי חיזיון שבו אדם שכל כך מתנגדים לו – כל כך מאזינים לו.

שבח וייס: אני ער לזה.

שבח וייס: זה בסדר.

רענן כהן: זה על חשבון הזמן – – –

שבח וייס: זה בסדר, רבותי.

אלכסנדר לובוצקי: סיעת הדרך השלישית נותנת לו מזמנה.

שבח וייס: אני רוצה להודיע לכם, שבמקרה זה באמת לא נחוץ לי שידול.

שבח וייס: אני רק מנווט זאת.

רן כהן: הכול בסדר, רק שלא נפסיק לאהוב.

שבח וייס: קדימה, רבותי.

רן כהן: לא נפסיק לאהוב.

אורי אור: במקום להצביע בעדו נותנים לו זמן.

זאב בנימין בגין: ניסינו לשכנע את החברים להשתמש בטלסקופ מיוחד, המאפשר לנו להתבונן אל תוככי אש"ף ולפרש טוב יותר, נכון יותר, את המציאות ואת כוונותיו האמיתיות של ערפאת.

זאב בנימין בגין: המשקפת הזאת המיוחדת מבוססת על הנחה חזקה, שתסכים אתה בוודאי על-פי ניסיונך, אדוני היושב-ראש, הנחה שתקפותה מוכחת מחדש מדי פעם, ועל-פיה דווקא במשטרים דיקטטוריים, השליטים חושפים את צפונות לבם באמצעות הכרזותיהם הפומביות בשפת עמם.

זאב בנימין בגין: היום, לאחר שחלפה מחצית תקופת הניסוי של תהליך אוסלו, ברור הוא שהשיטה הזאת הביאה לתוצאות אמינות יותר, מציאותיות יותר מאשר אלה שסיפקו מעריכים אחרים, רשמיים ובלתי רשמיים.

זאב בנימין בגין: אבל, יש להודות, כי ההדגשה הקבועה של ההתבטאויות הגלויות של צמרת כנופיית אש"ף, הציטוטים המתמידים של דברי ההסתה שלהם, השימוש העקבי בשפופרת המודיעין הגלוי הזה, גרמו אכן לרבים בבית הזה כאב ראש, 400 שנה אחרי צ'זארה קראמאניני.

יונה יהב: לתפיסתך, אדוני, היינו צריכים לנתק – – – עם מצרים, לפי ההתבטאויות פה.

שבח וייס: השר בגין, אני רוצה להגיע אתך להסכם, כי בכל זאת יש גבולות.

שבח וייס: בתור שר מדע תקבע איזה גבול.

שמריהו בן-צור: אני נותן לו מזמני.

שבח וייס: אתה מוותר על רשות הדיבור שלך?

שבח וייס: אין לך זמן לוותר.

זאב בנימין בגין: אני מסיים.

שבח וייס: השר בגין עוד מעט מסיים.

שבח וייס: תראה איזו אחווה פה בין המפד"ל לבין העבודה מול בני בגין.

שבח וייס: מעניין מה שקורה פה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, אני מציע את העסקה הבאה, זה כמעט בארטר.

זאב בנימין בגין: נמסר לי על-ידי חבר ותיק בבית, חבר הכנסת רמון, שיש לו ניסיון בהתפטרות מן הממשלה, שלשר מתפטר יש זכות מעל הדוכן להסביר את התפטרותו.

חיים רמון: זאת זכות שלא מוגבלת בזמן.

זאב בנימין בגין: אני לא עומד לנצל את הזכות הזאת לאחר סיום – – –

שבח וייס: לא יוותרו לך בשבוע הבא, אל תתחייב.

שבח וייס: אני מבטיח לך שסיעת העבודה תבקש עוד הפעם נאום שלך.

זאב בנימין בגין: ברוח טובה אני רוצה להציע לראות בדברי אלה – ואני מייד מסיים – את ההסבר לבקשתי להתפטר מן הממשלה.

שבח וייס: אני משחרר אותך מההתחייבות הזאת.

זאב בנימין בגין: כל כך קל לעשות אתך עסקאות, אדוני היושב-ראש.

זאב בנימין בגין: אני מודה לך.

שבח וייס: זה הרקע הגליצאי.

זאב בנימין בגין: ובכן, לא אוכל להקל ברגעים אלה.

זאב בנימין בגין: לפני כ-60 שנה, ב-1935, השיגה גרמניה יעד חשוב בתוכנית השלבים שלה, והגיעה לשוויון עם בריטניה בכוחה האווירי.

זאב בנימין בגין: זו היתה נקודת המפנה.

זאב בנימין בגין: זה היה קו פרשת המים, ומאז ואילך ההידרדרות למלחמה היתה בלתי נמנעת.

זאב בנימין בגין: היא נדחתה מחשש למחיר העימות, ומחיר העימות עלה וגבר ככל שהיא נדחתה.

זאב בנימין בגין: בעת נאומו בפרלמנט הבריטי באותם ימים זכר צ'רצ'יל שיר שקרא בילדותו, המתאר תאונת רכבות, אבל הוא נמנע בנימוס מלקרוא אותו בפני עמיתיו כדי שלא להעציב את רוחם.

זאב בנימין בגין: הואיל, אדוני היושב-ראש, שנעדרות ממני תכונותיו הנאצלות של וינסטון צ'רצ'יל, אקרא עתה אותו שיר קצר בפני הכנסת, בתרגום חופשי: "מי הוא זה הנוהג במרוצת הרכבת?

זאב בנימין בגין: / כשנמנום הנהג מחריש את אוזניו / ואותות מזהירים כל הלילה לשווא, / וצירים מתעוותים בצריחה מייבבת / וקרונות מתעקלים ואימה מתקרבת – / זה המוות, נוהג במרוצת הרכבת.

זאב בנימין בגין: " חברי הכנסת, לפני אלפי שנים נבנתה חברון, כשכם וכבית-אל, על קו פרשת המים.

זאב בנימין בגין: היום ניצבת חברון על קו פרשת המים המדינית והביטחונית.

זאב בנימין בגין: המאבק על ערי אלוהינו הוא המאבק על ביטחוננו, כלומר המאבק על שלום ילדינו.

זאב בנימין בגין: בחברון נבחנה הממשלה; בחברון היא כשלה.

זאב בנימין בגין: לא יכולתי אלא להסיק מכך מסקנה.

זאב בנימין בגין: את הגל הגואה של לאומנות ערבית אלימה, המחוברת לקיצוניות אסלאמית דורסנית, יש לבלום.

זאב בנימין בגין: נכון, לעצירת רכבת האוריינט-אקספרס של ערפאת עכשיו יכול להיות מחיר כבד, אולם אם תשלים הרכבת את מרוצתה לעבר קווי 1967 יהיה המחיר רב ונורא ואיום שבעתיים.

זאב בנימין בגין: מול ההשלמה עם הגורל שמקרינה הממשלה בימים אלה, יש לתקוע יתד של תקווה.

זאב בנימין בגין: מול תנודות הזיגזג יש להציב מצפן לתנועה יציבה.

זאב בנימין בגין: מול הרוח שנמכה יש להעמיד עוז החלטה.

זאב בנימין בגין: מול סכנת הקריסה יש להציב עמידה איתנה.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: אני מודה מאוד לשר בנימין בגין.

שבח וייס: השר קהלני לא אתנו.

שבח וייס: סגן השר מאיר פרוש לא אתנו.

שבח וייס: חבר הכנסת בן-צור ויתר על הזמן שלו?

שבח וייס: חשבתי שאתה מתכוון לזה ברצינות, תחליטו פעם אחת משהו ברור.

שבח וייס: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: הייתי מבקש להודיע באיזו צורה לקואליציה או לממשלה, שתיאורטית אנחנו קרובים יחסית לסוף רשימת הנואמים, שלא תהיינה, חלילה, בעיות.

שבח וייס: זו שעת היערכות.

שמריהו בן-צור: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני אצביע נגד ההסכם.

קריאה: ואתה נשאר בקואליציה?

שמריהו בן-צור: אצביע נגד ההסכם, בגלל דמעת אבות ואמהות כאשר הם רואים את הבנים עוזבים את נחלתם.

שבח וייס: חבר הכנסת בן-צור, אני רוצה לאפשר לך לנאום בנחת.

שבח וייס: השר בגין עושה השלמות עכשיו, אני חושב שהנאום היה ברור ומובהק, לא צריך פרשנות, חברים.

שבח וייס: בבקשה.

שמריהו בן-צור: אצביע נגד בגלל דמעת ילדים וילדות שראינו הערב – –

נואף מסאלחה: אתה מצביע נגד?

שמריהו בן-צור: – – בנים המסולאים מפז, כאשר הם רואים את חיילי צה"ל מפקירים לזרים נחלת אבות ומנגד צהלה ושמחה לאיד.

שמריהו בן-צור: אצביע נגד בגלל מסמך שנמסר לראש הרשות שלא מצוי בידינו, ועל-פי מה שנמסר לנו טמונים בו קשיים ומלכודות לעם ישראל.

שמריהו בן-צור: הלחצים של ארצות-הברית ילכו ויתחזקו.

שמריהו בן-צור: יש שמשלים את עצמם כי נוכל להכתיב ולקבוע את גודל הנסיגה, ולא היא, עד שנגיע להסכם הקבע, השאלה מה יישאר בידינו.

שמריהו בן-צור: אצביע נגד כי בעקבות הסכם זה עלולים לבוא ימים שבהם ייקרעו חלקים מארץ-ישראל.

שמריהו בן-צור: כאשר אנחנו שומעים, קוראים ורואים את דברי ראש הרשות ערפאת וחבר מרעיו, מה הם מתעתדים לעשות, צצות ועולות השאלות שיעמדו בפני כל חברי הכנסת, מהקצה אל הקצה, בדבר הקמת מדינה פלשתינית שתשמש חומר נפץ לכל המדינות המצויות היום והשכנות לנו.

שמריהו בן-צור: צצות ועולות שאלות בדבר זכות השיבה, צצות ועולות שאלות בדבר שלמותה של ירושלים ואחדותה.

שמריהו בן-צור: צהלת מחנה השמאל, שקורא לעצמו מחנה השלום, על פינוים של בנים מאדמת אבותם מאוד הכאיבה לי.

חגי מירום: איפה יש פינוי?

שמריהו בן-צור: פינוי של צה"ל.

חגי מירום: צה"ל זה לא פינוי של תושבים.

שמריהו בן-צור: ההסכם הזה שחתם עליו ראש הממשלה, שכולנו האמנו שילך בדרך האחרת, הסכם זה מאשר ומחזק את הסכם אוסלו.

שמריהו בן-צור: יש חברים טובים, נאמנים ומכובדים אשר טוענים כי ארץ-ישראל היא ארצו של העם היהודי מבחינה היסטורית.

שמריהו בן-צור: אני לא מבין את המשפט הזה, זה משפט ריק, חסר ערך, הוא סתמי, הוא נבוב, אין לו שום משמעות.

שמריהו בן-צור: אנו אמונים על אמת ואמונה, על דיבור ומעשה, על תורה ועבודה; אנחנו הציונות עם הנשמה.

שמריהו בן-צור: כל עוד נשמה באפנו – נעשה למען עמנו וארצנו.

שמריהו בן-צור: הציונות הדתית הלאומית, המיוצגת על-ידי המפד"ל ורק על-ידי המפד"ל, תמשיך לעשות מכל הלב בכל הכוח לחזק את היישוב היהודי בחברון ובשאר חלקי הארץ; לא הקבוצה הקיקיונית שמתקראת "מימד", כי היא לא מבינה באופן המוחלט ביותר מה היא ציונות דתית.

שמריהו בן-צור: על-פי תיאוריית ה-U אנו מצויים היום בתחתית, ובעזרת השם נצא מהתחתית, נטפס מעלה מעלה בכוח האמת והאמונה.

שמריהו בן-צור: אור חדש על ציון יאיר ונזכה כולנו במהרה לאורו.

דוד טל: תודה, חבר הכנסת שמריהו בן-צור.

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד, במסגרת זמן של שש דקות אדוני; אחריו – חבר הכנסת יולי אדלשטיין; אחריו – חבר הכנסת אברהם פורז; אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי; אחריו – חבר הכנסת רפאל פנחסי, ורק אחריו – חבר הכנסת חיים רמון.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תרשה לי, אדוני היושב-ראש, אולי שני משפטים.

האשם מחאמיד: אני בדרך כלל דוגל בדיבור בשפה העברית, אבל בשני משפטים אני אפנה לפלשתינים בשפה הערבית.

דוד טל: אדוני יודע שיש סיכום עם מזכירות הכנסת, שאם רוצים לנאום בערבית צריך לוודא שיהיה מתורגמן נוכח במקום.

האשם מחאמיד: אני יכול לתרגם, אדוני?

האשם מחאמיד: לא על חשבוני – – –

דוד טל: אני חושב שזה לא מכובד, פשוט.

דוד טל: אני לא אמנע זאת ממך, אבל אני חושב שזה לא מכובד.

דוד טל: תשקול שוב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כבוד היושב-ראש, זה כן מכובד.

האשם מחאמיד: אני אתרגם בעצמי אבל לא על חשבוני.

דוד טל: סוכם, חבר הכנסת עבד-אלמאלכ דהאמשה, שבמקרה שכזה מתאמים עם מזכירות הכנסת.

דוד טל: אני סבור שזה לא מכובד.

דוד טל: אמרתי שאני לא אמנע מחבר הכנסת האשם מחאמיד לומר את דברו.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני, אף שאני קצת מוחה על המלים: לא מכובד, אבל אני פשוט רוצה לנצל את הדקות שעומדות לרשותי ולומר.

האשם מחאמיד: (נושא דברים בערבית) שאתרגם, אדוני?

האשם מחאמיד: אם תרצה, אם אתה רוצה.

דוד טל: איך שאדוני מרגיש.

האשם מחאמיד: זה על חשבון – – –

דוד טל: זה על חשבון שש הדקות.

האשם מחאמיד: לא – – –

דוד טל: אז אל תתרגם.

חיים רמון: תגיד כמה מלים בעברית כדי שגם – – –

האשם מחאמיד: אני מוכן לתרגם, אבל אדוני אומר שזה על חשבוני.

חיים רמון: תעשה חצי-חצי.

האשם מחאמיד: אני דיברתי על ברכות לעם הפלשתיני – – –

דוד טל: חבר הכנסת האשם מחאמיד, חבל על הזמן.

דוד טל: אתה רוצה – תתרגם כבר.

חיים רמון: – – –

האשם מחאמיד: הבנת?

האשם מחאמיד: בכוחות השלום בכלל הבנת?

האשם מחאמיד: זה מה שחשוב.

דוד טל: חבר הכנסת מחאמיד, אל תנהל דיאלוג, בבקשה.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שלא צריכים את הילד מהסיפור של הנס כריסטיאן אנדרסן; לא צריכים אותו כדי לגלות לנו כי המלך עירום.

האשם מחאמיד: וכולנו יודעים, כולנו מכירים את הנס כריסטיאן אנדרסן; למי שלא יודע – אני אגיד איך קוראים לו.

האשם מחאמיד: בעצם, הסכם הזה בא להגיד, שבקרב האנשים העצובים ביותר, אלה שקורעים את בגדיהם בגלל ההסכם, ששמים שק על ראשיהם, עפר על פניהם, אנשים אלה וגם אלה שמסכימים – בעצם כולם מגלים היום כמה דברים: שהמיתוס של ארץ-ישראל השלמה מתרסק לרסיסים, ואתו מתנפץ ומתמוטט המיתוס שלא תהיה מדינה פלשתינית.

האשם מחאמיד: אני מצטער, אדוני היושב-ראש, שכל ההסכם הזה, שהבנו את המשמעות שלו בכל קצוות הבית, בא באיחור של חודשים, ואולי אחרי שנים שהלכו לאיבוד, ומשתדלים לדחות עוד יום, עוד חודש, עוד שנה, עד 1998, כאילו ששנת 1998 לא תגיע.

האשם מחאמיד: שנת 1998 כן תגיע.

האשם מחאמיד: אנחנו, אדוני היושב-ראש, רואים את ההסכם בחיוב, על אף חסרונותיו.

האשם מחאמיד: אנחנו רואים אותו בחיוב משום שיש בו עוד נסיגות אחרות, יש בו לינקג' בין כמה נסיגות, ולכן אנחנו רואים בו דברים חיוביים.

האשם מחאמיד: אבל אנחנו רואים בו גם חסרונות.

האשם מחאמיד: אותה התנחלות בלב חברון עם קומץ של גזענים ושליחים של נביאי שנאה ורצח: גולדשטיין, כהנא ומתועבים אחרים, וכל מיני – חבל להגיד: ה"מנים" למיניהם, אבל המנים למיניהם כמו פרידמן – פרידמנים ופדרמנים, ועוד כהנה וכהנה אנשים, אלה ודומיהם בשטחים הכבושים לא יסלדו משום דרך.

האשם מחאמיד: הם עלולים לטבוח בפלשתינים גם הלילה, גם מחר, בכל רגע.

האשם מחאמיד: לכן אני מבהיר, אדוני היושב-ראש, הם מסוגלים לפתוח באש כדי לרצוח.

האשם מחאמיד: אני גם רוצה להזהיר את ראש הממשלה לבל ינסה "לפצות" את המתנחלים, את המתנגדים להסכם, על-ידי בניית התנחלויות חדשות או הרחבת התנחלויות חדשות ועיבוין – –

חיים דיין: משפט מסכם.

האשם מחאמיד: – – שכן, אדוני היושב-ראש, דבר כזה יפוצץ את כל ההסכם.

האשם מחאמיד: אני רוצה להגיד, אדוני היושב-ראש, כי תמיד אמרנו את זה בחד"ש-בל"ד, אמרנו את זה כל הזמן, תמיד קצת מוקדם – לא קצת, המון זמן מוקדם – לפני שכל הבית הזה אמר את הדברים האלה, וגם עכשיו אנחנו נגיד, שאין דרך אלא נסיגה כוללת מהשטחים הפלשתיניים כולם, מהשטחים הסוריים והלבנוניים.

האשם מחאמיד: אדוני היושב-ראש, הערה אחרונה.

האשם מחאמיד: אני לא מבין את אלה, גם בקרב השמאל, שאומרים: יאללה, ניתן להם; ניקח 20% מהפלשתינים, כבשת הרש, ניקח 20% או 10% מהפלשתינים; כאילו שהקונפליקט הוא בין "שלום עכשיו" ל"גוש אמונים" – –

חיים דיין: משפט מסכם, חבר הכנסת מחאמיד.

האשם מחאמיד: – – כאילו שהפלשתינים לא קיימים, אדוני היושב-ראש, כאילו שהם נפקדים.

האשם מחאמיד: ולכן אני בא ואומר, אדוני היושב-ראש: צריך להגיע להסדר קבע, לגבולות קבע, למדינה נורמלית ככל המדינות עם גבולות ככל המדינות, אדוני, כי אי-אפשר – כולם אמרו את זה במשך היום – אי-אפשר לדבר על שלום ולשלוט על עם אחר – –

חיים דיין: תודה רבה.

האשם מחאמיד: – – אלא מדינה ליד מדינה, ואני בטוח שבסופו של דבר גם אלה שלא מסכימים היום יראו שגרירות פלשתינית במערב-ירושלים, בירושלים המערבית.

האשם מחאמיד: תהיה פה שגרירות פלשתינית.

האשם מחאמיד: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת האשם מחאמיד.

חיים דיין: אני מזמין את השר יולי אדלשטיין; נמצא כאן?

חיים דיין: ברשותכם.

חיים דיין: חבר הכנסת האשם מחאמיד, ברשותך.

האשם מחאמיד: הוא שאל שאלה – – –

חיים דיין: תשיב לו בשקט.

חיים דיין: תודה רבה.

חיים דיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יום קשה עבר על כולנו היום, עלי בוודאי, ועל רבים מחברי בממשלה – גם על אלה שהצביעו בסופו של דבר בעד ההסכם, גם על אלה שהתנגדו.

יולי יואל אדלשטיין: יום קשה, אף שידענו, מאותו יום שקיבלנו את הירושה כפי שקיבלנו, שהפריסה מחדש היא רק עניין של זמן.

יולי יואל אדלשטיין: לא היה אפשר להתווכח עם העובדות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא דומה ההבנה, ברמה השכלית, למציאות שנוצרה אתמול, לצעד הזה אל הבלתי-נודע שעושים היום אלפי יהודים בחברון, בקריית-ארבע וביישובים היהודיים מסביב.

יולי יואל אדלשטיין: מה שנותר לנו – לי, לפחות, אישית – במהלך החודשים האחרונים, הוא לראות באילו תנאים תתבצע הפריסה מחדש, מה, בעצם, יהיה ההסכם המעשי שיובא לממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אינני מסכים עם אלה שאמרו אתמול, ואמרו גם היום בכנסת, שלא חלו שום שיפורים בהסכם שהובא לפנינו אתמול.

יולי יואל אדלשטיין: לדעתי חלו שיפורים רבים, אך – – –

אברהם פורז: אז למה לא תמכת בו?

יולי יואל אדלשטיין: לטעמי חלו בו שיפורים רבים, אך נותרו, לצערי הרב, נקודות מספר שמנעו ממני אתמול לתמוך בו בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר, שפחות עניין אותי כל העניין של הפעימות והעניין של 1998 או 1999.

יולי יואל אדלשטיין: ההסכם, לעניות דעתי, הוא לא על 1998 או על 1999 – הוא על ביטחון התושבים בחברון; וזאת משתי סיבות.

יולי יואל אדלשטיין: סיבה אחת ברורה לכולנו: אנחנו ממשלה, וככזאת אנחנו חייבים לתת ביטחון לכל אזרח, בוודאי ובוודאי לאזרחים שנמצאים יום-יום במצב קשה.

יולי יואל אדלשטיין: הסיבה השנייה: אני חושב, שכולנו נסכים, שאם המציאות בחברון לא תהיה כפי שהיינו רוצים לראותה, כלומר אם היישוב היהודי לא יוכל להתקיים שם בשלום, ונגיע, חס ושלום, לתקריות ולדברים – הלוואי שאתבדה – חמורים יותר מתקריות – אז לא ניתן יהיה לדבר כלל על המשך תהליך השלום, על דו-קיום במזרח התיכון.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, המטרה העיקרית שניצבת לפנינו היא, לדעתי, להבטיח את התנאים המקסימליים לביטחון היהודים בחברון.

יולי יואל אדלשטיין: עובדה שהצליחו לעשות שיפורים.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, מיהרו קצת, לטעמי.

יולי יואל אדלשטיין: אולי היו מצליחים אילו המשיכו במשא-ומתן קשוח.

יולי יואל אדלשטיין: אך במשא-ומתן קונסטרוקטיבי עם הצד השני אולי היו מגיעים לנקודות נוספות, חשובות, הן לישראלים והן לצד הפלשתיני, מבחינת שמירת הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה היום, אחרי שההסכם הפך, בעצם, לעובדה, אחרי ההצבעה בממשלה, היא מה עלינו לעשות עם העניין הזה שגם הוא הפך לעובדה.

יולי יואל אדלשטיין: המסקנה שלי, לפחות, באותה גישה שייצגתי גם במהלך החודשים האחרונים וגם אתמול בממשלה, היא שעכשיו עלינו לעשות את המקסימום כדי שגם ההסכם הזה, שאני כן רואה בו ליקויים מסוימים, בכל זאת יעמוד ויצליח ויביא ביטחון, ונוכל להמשיך באותו תהליך שלדעתי קיבלנו מנדט להמשיך אותו – בדרך שונה, בדרך אחרת, עם יותר ביטחון, ובוודאי ובוודאי עם הבטחת קיום וביסוס של היישובים היהודיים ביש"ע.

יולי יואל אדלשטיין: אך מה שמאוד צרם לי כאן היום הוא גישה ששמעתי מחלק מהנואמים.

יולי יואל אדלשטיין: אינני מסכים עם הגישה האפוקליפטית, שמדברת על כך שמחר, בעצם, כבר לא תישאר לא ציונות ולא מדינת ישראל, ומציעה לעשות יום אבל לאומי ביום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי ובוודאי אינני מסכים עם כל אלה שהשמיעו כאן קריאות שמחה וניסו להפוך את יום ז' בשבט לחג לאומי.

יולי יואל אדלשטיין: אין פה שום סיבה למסיבה.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו אכן רוצים להמשיך לחתור לדו-קיום כאן, ואולי אי-פעם גם נגיע לשלום אמיתי, הגישה היחידה שיכולה להבטיח זאת היא גישה של אחדות, לא גישה אפוקליפטית ולא קריאות שמחה על חשבון יהודים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: הגישה הריאליסטית, תוך שמירה הדוקה על ערכי יהדות וערכי ציונות, רק היא תוכל להביא בסופו של דבר שלום, שאני כן מאמין בו, להביא מאות אלפי עולים לארץ הזאת, ולא מאימת פוגרומים אלא מכוח המשיכה של המדינה שאולי נוכל לבנות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אם נוכל לבנות אותה, הדרך היחידה לעשות זאת היא לבנות אותה ביחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לשר יולי אדלשטיין.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם פורז.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת יגאל ביבי, ואחריו – חבר הכנסת רפאל פנחסי.

אברהם פורז: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הימים האחרונים הם ימים חשובים, משום שאלה ימים שבהם מנופץ סופית החלום של ארץ-ישראל השלמה.

אברהם פורז: גם בנימין נתניהו וגם ממשלתו, לפחות הרוב בממשלתו, נחתו סוף סוף על קרקע המציאות.

אברהם פורז: הפרידה מחלקים של ארץ-ישראל איננה מאורע משמח, בוודאי לא מאורע משמח בשבילי.

אברהם פורז: אבל אלפי הרוגים במלחמה, במלחמה מיותרת, זה דבר עוד פחות משמח.

אברהם פורז: שטחי יהודה ושומרון, גם עזה, אינם שטחים ריקים.

אברהם פורז: גרים שם אנשים, גרים שם ערבים.

אברהם פורז: הם אינם רוצים שאנחנו נשלוט בהם, ואנחנו לא צריכים לרצות לשלוט שם.

אברהם פורז: הציונות מתחילת דרכה היתה תנועה פרגמטית, שהיתה נכונה לפשרות מתוך רצון להגיע לשלום.

אברהם פורז: היינו מוכנים לתוכנית החלוקה ב-1947, אף שהגבולות של תוכנית החלוקה היו אפילו גרועים יותר מהגבולות של "הקו הירוק" שלפני 1967.

אברהם פורז: היינו מוכנים לסגת מסיני אחרי מבצע סיני, ב-1957.

אברהם פורז: בגין וממשלתו היו מוכנים לוותר, והם אכן ויתרו על כל סיני.

אברהם פורז: הריאליזם אומר לכולנו, שהדרך היחידה להגיע לשלום היא על-ידי חלוקת הארץ.

אברהם פורז: הלוואי שאפשר היה לעשות שלום בלי חלוקת הארץ.

אברהם פורז: אך מי שמאמין שאפשר להגיע גם לשלום וגם להחזיק את כל שטחי ארץ-ישראל איננו, לדעתי, ריאליסט.

אברהם פורז: אנחנו צריכים לעשות שלום עם שכנינו, עם השכנים שיש לנו, ואין אחרים.

אברהם פורז: הציונות החליטה ובחרה לחזור לארץ-ישראל, ולא לאוגנדה ולא לקנדה.

אברהם פורז: ברגע שקיבלה את ההחלטה הזאת, היא גם קיבלה את ההחלטה מי הם השכנים, ואתם צריך לעשות שלום.

אברהם פורז: מלה אחרונה – אני יודע שכל הזמן מדברים פה על הטרור הערבי.

אברהם פורז: אני רוצה להזכיר, שטרוריסטים יש משני הצדדים.

אברהם פורז: גם לנו יש, למרבה הצער, אנשי המחתרת היהודית, ברוך גולדשטיין, נועם פרידמן, עמי פופר, שקולניק ואחרים.

אברהם פורז: אסור לנו, לשני הצדדים, לאותו חלק מתון, לאותו חלק שרוצה שלום, לתת לקיצונים ולטרוריסטים להכתיב לנו את חיינו, ולתת לנו את המנה המרה הזאת של פיצוץ העניין.

אברהם פורז: שהרי מה רוצים הטרוריסטים משני הצדדים?

אברהם פורז: גם אלה וגם אלה רוצים שהתהליך הזה ייפסק.

אברהם פורז: גם אלה וגם אלה חושבים שאפשר להשיג הכול, שלא צריך להתפשר על שום דבר.

אברהם פורז: והמאבק נגד כל אלה צריך להיות מאבק עיקש ומתמיד.

אברהם פורז: תודה רבה.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם פורז.

חיים דיין: אני מזמין את חבר הכנסת יגאל ביבי.

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת רפאל פנחסי.

יגאל ביבי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מסופר על הרב יצחק הרצוג, הרב הראשי, זכר צדיק לברכה, שבמלחמת העולם השנייה היה באמריקה ורצה לבוא לארץ באמצע המלחמה.

יגאל ביבי: אמרו לו: חיילי רומל נמצאים בפתח, ומה אתה בא לארץ-ישראל, שתיכף הגרמנים יכבשו אותה?

יגאל ביבי: אמר הרב הרצוג בלהט גדול: אני בא לארץ למרות הצוללות הגרמניות שמסכנות כל ספינה שעוברת, אני בטוח שחורבן בית שלישי לא יהיה, והגאולה שאנו עדים לה תימשך לעולם.

יגאל ביבי: דבריו המרגשים של הרב יצחק הרצוג גרמו לכך שאחד היישובים בגוש-עציון, משואות-יצחק, נקרא על שמו בעודו בחיים, דבר שלא היה נהוג, כאות הוקרה לעידוד שהוא נתן.

יגאל ביבי: בראשית דברי אני רוצה לומר: יש כל מיני מנבאי שחורות, ואכן יש דברים שאנחנו לא שלמים אתם, אנחנו פוחדים וחוששים, אבל אנחנו, כיהודים מאמינים, בטוחים שהבית השלישי – כמו הגאולה של עם ישראל, שאנחנו רואים שהיא קמעה קמעה, למרות ממשלה זו, ממשלה אחרת, ראש ממשלה זה, ראש ממשלה אחר – ייכון לעולם בעזרת השם.

נסים דהן: איפה הבית השלישי?

יגאל ביבי: יקום.

יגאל ביבי: אנחנו מאמינים בדברי חז"ל, בדברי התנאים של טבריה, שהיו מטיילים בבקעת ארבל, ראו את הזריחה על הכינרת ואמרו: כך היא גאולתם של ישראל, קמעה קמעה.

יגאל ביבי: אנחנו מאמינים בעוד יישוב, בעוד מפעל, בעוד תעשייה, בעוד יהדות, בעוד רוחניות.

יגאל ביבי: יש לנו זמן, לא צריך למהר.

יגאל ביבי: אני שמעתי את נאום ראש הממשלה היום והתאכזבתי.

יגאל ביבי: שמעתי אותו פעמים רבות, כשהוא היה יותר במיטבו.

יגאל ביבי: ביום היסטורי כזה, ביום שחלק מהעם יש לו עוגמת נפש, ביום שאת השטרות שהוא הבטיח לעם הוא לא כיבד, הייתי מצפה מראש הממשלה קצת הקדמה על זכותנו על ארץ-ישראל, לפחות כמו אחמד טיבי, שאתמול שמעתי אותו בטלוויזיה, כשאמר שגם יפו היא המולדת שלו.

יגאל ביבי: אם אחמד טיבי אומר שיפו היא המולדת שלו – פרופסור בן-עמי היה מולו אתמול – הייתי מצפה מראש הממשלה שידבר קצת על ארץ-ישראל, על אהבת ישראל, על עם ישראל; משהו, קצת לחמם את הלבבות, חלק מהלבבות שהתקררו, חלק מהלבבות הדואבים.

יגאל ביבי: שמעתי את הוויכוח של ראש הממשלה עם דליה, אבל הוא לא היה שמשון הגיבור ביום הזה.

חיים רמון: היא גם לא דלילה.

יגאל ביבי: דומה.

חיים רמון: אני רוצה להגן על כבודה.

חיים דיין: גם לא דבורה הצדיקה.

חיים רמון: היא דליה, לא דלילה.

יגאל ביבי: בסיפור המרגלים שעלו לחברון, אחד המשפטים שתמיד צריכים להיות לנגד עינינו הוא: "ונהי בעינינו כחגבים וכן היינו בעיניהם".

יגאל ביבי: החטא הכפול של המרגלים, שהם מרגישים את עצמם חלשים, שהם מרגישים את עצמם חסרי אונים, אבל גם: ונהי בעיניהם כחגבים.

יגאל ביבי: איך אתם יודעים שאתם נראים בעיניהם כחגבים?

יגאל ביבי: זאת ההרגשה של חוסר ביטחון.

יגאל ביבי: אבל, רבותי, המיעוט אז צדק, שניים נגד עשרה אמרו: עלה נעלה ויכולנו לה.

יגאל ביבי: אנחנו רוצים שלום, אבל נראה לי שעושים עוול גדול לפלשתינים שלא אומרים את האמת, שלא מדברים על דברים נכונים, ויש לי הרגשה שמנסים לומר: אתה יודע מה?

יגאל ביבי: עוד שנה נראה, יהיו קצת מהומות, נראה איך זה, נסבן פה, מכתב פה, מכתב לערפאת כזה, מכתב לנו כזה.

יגאל ביבי: אני חושב שאם הממשלה היתה אומרת את האמת: רבותי, על הנושאים האלה אנחנו נוותר, על הנושאים האלה לא נוותר, היתה אומרת את זה בצורה כזאת לעולם, בלי כל המחשבות האלה של התרגילים, בלי כל הסיבונים, היה יותר טוב גם לפלשתינים וגם לנו.

חיים רמון: הבעיה היא שלא אומרים למפד"ל את האמת.

יגאל ביבי: גם למפד"ל לא אומרים את האמת.

חיים רמון: המפד"ל לא רוצה לשמוע את האמת.

חיים דיין: משפט מסכם.

יגאל ביבי: אומר את האמת:

יגאל ביבי: עבדתי כדי שהממשלה הזאת תקום, עבדנו קשות כדי שהממשלה הזאת תקום, אבל דרך קבלת ההחלטות, העובדה שימים ספורים לפני ההסכם השרים לא יודעים מה מחליטים – שיטת קבלת ההחלטות מדאיגה אותי לא רק בתחום המדיני אלא גם בתחומים אחרים.

חיים דיין: תודה רבה לחבר הכנסת יגאל ביבי.

קריאה: סגן השר.

חיים דיין: סגן השר יגאל ביבי.

חיים דיין: אני מודה לך.

חיים רמון: אתה לא טועה בהרבה, כי היום הם נואמים בתוקף היותם חברי כנסת.

חיים דיין: לא משנה, העיקר לציין את השם נכון.

חיים דיין: בבקשה, חבר הכנסת רפאל פנחסי.

שאול יהלום: מי אחריו?

חיים דיין: אחריו – חבר הכנסת המקצר בדבריו, חבר הכנסת חיים רמון.

רפאל פנחסי: כמה דקות יש לי, אדוני היושב-ראש?

חיים דיין: יש לך 12 דקות.

חיים דיין: אתה יכול להלוות שלוש דקות לחיים רמון.

רפאל פנחסי: אתה יודע מה?

רפאל פנחסי: אני מעביר שלוש דקות לחיים רמון.

חיים דיין: בסדר.

רפאל פנחסי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום אנחנו עוסקים באישור הסכם, והוא למעשה יום היסטורי.

רפאל פנחסי: אי-אפשר לדעת מה יהיו ההתפתחויות, אבל בוודאי ובוודאי זה אירוע חשוב.

רפאל פנחסי: ידוע לכולנו, שסיעת ש"ס תמכה בתהליך השלום לפי פסיקתו של מרן הרב עובדיה יוסף שליט"א.

רפאל פנחסי: כמובן, בראש דאגותיו ומעייניו, מבחינת פיקוח נפש, למנוע שפיכות דמים, ולכן כשהשתתפנו בממשלה הקודמת במצב ששפיכות הדמים הלכה וגברה, ציווה עלינו לפרוש מהממשלה הזאת, אבל כל הזמן דבק ברצונו שתהליך השלום יימשך.

רפאל פנחסי: גם היום, כשבאו ההסכמים לאישור, ידידי יושב-ראש התנועה הרב דרעי היה בקשר מתמיד עם השרים, עם ראש הממשלה, ודאג שאכן ייכנסו להחלטות הממשלה נושאים שיישמרו מבחינת ביטחון היהודים, במיוחד הגרים בחברון.

רפאל פנחסי: כמובן, אחד ההישגים שהתבשרנו עליהם אתמול בהחלטה שקיבלה הממשלה הוא מבחינת ההדדיות, שההסכם יישמר בשני הצדדים, שאותם דברים שקיבל על עצמו ערפאת, שאכן ימנע את הטרור, ימנע שפיכות דמים, יישמרו גם על-ידו.

רפאל פנחסי: אי-אפשר לדרוש רק דרישות חד-צדדיות.

שאול יהלום: מי ראה את המשפט של הדדיות בהסכם הזה?

רפאל פנחסי: בהחלטת הממשלה.

שאול יהלום: זו הדדיות שצריך לראות אותה.

רפאל פנחסי: סליחה, הממשלה קיבלה אתמול החלטה מיוחדת בנושא הזה.

חיים רמון: יש לי עצה בשבילך, אל תחתום עם מישהו על הסכם, אם אתה לא חושב שהוא יקיים אותו.

רפאל פנחסי: בזה המבחן שלו.

חיים דיין: עוד לא ראית את הסעיפים שלו.

שאול יהלום: – – –

רפאל פנחסי: גם אנחנו מקווים ומתפללים שיקיים.

רפאל פנחסי: לכן השלב הבא הוא הסדר הקבע.

נסים דהן: אם אתה חושב שלא יקיים, שים עליו סנדלים.

רפאל פנחסי: לכן, אחת ההחלטות שהממשלה קיבלה היא, שמייד תיגש גם להסדרי הקבע.

רפאל פנחסי: פה נוכל לבחון אם הוא מקיים את ההסכם, אם הוא יכול לעמוד ולשלוט על העם שהוא מופקד עליו.

רפאל פנחסי: לכן אנחנו בוודאי תומכים היום בהסכם, אבל אני חושב שהנושא באמת רציני, וצריך לבקש מאלה המופקדים על הביטחון את הדברים שהם הבטיחו לתושבים בחברון, שאכן שלומם וטובתם יישמרו.

רפאל פנחסי: אחד הדברים שביקשתי, וגם העליתי כאן אתמול במליאת הכנסת ובדיונים בוועדת הכנסת:

רפאל פנחסי: אין לי ספק שהכנסת תאשר את ההסכם ברוב גדול, אבל החשש הגדול שלי אתמול היה, שהצבא אולי לא יספיק לסיים את הפינוי לפני כניסת השבת.

רפאל פנחסי: לכן אני פונה כאן מעל הבמה הזאת ואומר, מאחר שקיבלנו הבטחה מגורמי הביטחון, ששעות מספר מספיקות להם כדי להשלים את הפינוי והם יסיימו אותו לפני כניסת השבת, שאכן יעמדו בהבטחתם, ולא שחס וחלילה הפריסה מחדש וההיערכות מחדש יפגעו בקדושת השבת.

רפאל פנחסי: השבת היא אחד הדברים המקודשים לנו.

חיים דיין: בהסכם יש להם אפשרות לפנות עד עשרה ימים מיום חתימת ההסכם.

רפאל פנחסי: נכון שיש להם עשרה ימים, אבל מכיוון שיש חששות שמשני הצדדים, הקיצונים שבינינו וביניהם, עלולים לפעול, נאמר לנו שככל שיעשו זאת מהר יותר, הדבר יהיה טוב יותר לשני הצדדים.

רפאל פנחסי: יש אולי קיצונים גם מהמחנה הערבי, וגם חס וחלילה מהמחנה היהודי, שעלולים לבצע פעולות שלא תקלנה עלינו את התהליך.

רפאל פנחסי: לכן אני מבין שממשלת ישראל רוצה לעשות זאת בהקדם.

רפאל פנחסי: משום כך, כאשר ביקשנו להביא את ההסכם לאישור הכנסת ביום שני הקרוב, בימי הכנסת הרגילים ולא ביום מיוחד כמו היום, יום חמישי, נאמר לנו שצריך לעשות זאת בהקדם, עוד לפני כניסת השבת.

רפאל פנחסי: לכן, שר הביטחון בשיחה אישית שהיתה לו אתי ועם חברי אתמול אמר שהם יתחילו את הפריסה עם אישור הכנסת.

רפאל פנחסי: אני מבין שזה בשעה הקרובה, ואז ישתדלו לסיים את הפריסה כמה שעות לפני כניסת השבת.

רפאל פנחסי: מה שלא יספיקו, יהיה רק אחרי השבת.

רפאל פנחסי: אני אכן מקווה שהוא יקיים את הבטחתו.

רפאל פנחסי: אני פונה כאן אל אותם קיצונים: כאשר ישבנו בממשלה הקודמת, בממשלה היוצאת, עשו הפגנות, אותו מחנה ימין שחשב שאסור לקדם את הסכמי אוסלו, או הסכמי השלום.

רפאל פנחסי: היום ממשלת הימין תומכת בהסכם.

רפאל פנחסי: אני חושב שהם צריכים להרהר על הרדיפות שרדפו אותנו, על אותן הפגנות שעשו ליד הבתים שלנו.

רפאל פנחסי: אני עוד זוכר אותו דבר אחר – את החזיר שהעמידו ליד הבית שלי בזמן ההפגנה על כך שאנחנו יושבים בממשלת השמאל, כך קראו לה.

רפאל פנחסי: היום אני רואה שכולם הגיעו למסקנה שזו הדרך כדי להשיג את השלום, כדי שנוכל לחיות זה לצד זה בשלום ובשלווה, עד ביאת גואל צדק במהרה בימינו.

רפאל פנחסי: אמן.

חיים דיין: תודה לחבר הכנסת רפאל פנחסי.

חיים דיין: חבר הכנסת חיים רמון, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל איתן, אחרון חביב.

חיים דיין: חבר הכנסת רמון, אני נותן לך חמש דקות, פלוס שלוש דקות מהרזרבה.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שמעתי את חבר הכנסת סגן השר יגאל ביבי מייחל להקמתו של הבית השלישי, ואני יכול להגיד לך, שהיום האופוזיציה תורמת לכך תרומה נכבדה.

חיים רמון: נאמר כי בגלל שנאת חינם חרב הבית ובגלל אהבת חינם הבית יקום.

חיים רמון: היום זוכה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו מצד האופוזיציה להרבה מאוד אהבת חינם, שאינני בטוח שהוא ראוי לה.

שמריהו בן-צור: אהבה על תנאי.

חיים רמון: אבל אנחנו נותנים את אהבת החינם הזו, מכיוון שאנחנו מאמינים שהיום חל שינוי משמעותי, משמעותי מאוד, בתולדות הציונות.

חיים רמון: לכן היום גם לא נבוא חשבון, ונכבוש בגבורה את היצר, ואפילו את הזיכרון של ימים לא רחוקים.

מיכאל איתן: אתה צריך באמת הרבה גבורה בשביל זה.

רענן כהן: עוד מעט תדבר.

חיים רמון: – – – על ימים לא פשוטים שבהם הטיח ראש הממשלה הנוכחי דברים קשים, דברים נוראים באחד מבכירי בניה של האומה, שעמד בראש הממשלה וסלל את הדרך שבה הולך עכשיו ראש הממשלה, מרצונו או שלא מרצונו.

חיים רמון: יצחק רבין, זכרו לברכה, שילם בחייו על הדרך שבה היום, בעוד דקות ספורות, אני מעריך ש-90 עד 100 חברי כנסת המייצגים את הרוב המכריע של העם, ירימו יד בעדה.

חיים רמון: ראש הממשלה זוכה לכל אהבת החינם הזאת, כי היום בא לידי סיום אחד הוויכוחים המרים ביותר בתולדות העם היהודי, בוודאי בתולדות הציונות, על גבולות הארץ.

חיים רמון: היו שתי תנועות מרכזיות בעם, שבעשרות השנים האחרונות ניהלו ויכוח מר, אמיתי ונוקב.

חיים רמון: לכל אחד מהצדדים היו נימוקים אמיתיים, נימוקים רציונליים ורגשיים.

חיים רמון: אני יכול לומר, שבתוך תנועת העבודה היו במשך שנים רבות רבים שתמכו ברעיון ארץ-ישראל השלמה.

חיים רמון: הרעיון הזה היה בו הרבה צדק היסטורי, אבל הוא התנפץ אל סלעי המציאות, שהם בסופו של דבר קובעים את הקיום שלנו.

חיים רמון: במשך שנים התווכחנו.

חיים רמון: המחלוקת הזו באה בפעם הראשונה לידי ביטוי בעת שקמה המדינה, ואנחנו, רוב העם היהודי היושב בציון, קיבל את תוכנית החלוקה.

חיים רמון: הוא קיבל את תוכנית החלוקה לא מכיוון שהוא חשב שאין לנו זכות על כל ארץ-ישראל, אלא מפני שהוא עמד בפני ברירה היסטורית, הוא עמד בפני הכרעה קשה: האם החזון הציוני משמעותו מדינה עם רוב יהודי יציב, או ארץ-ישראל השלמה, שבה מדינת ישראל לא תהיה מדינה יהודית, והרוב היהודי לא יהיה מובטח.

רחבעם זאבי: לבן-גוריון היתה דרך להשאיר רוב יהודי על כל שטח.

חיים רמון: לבן-גוריון, חבר הכנסת זאבי, היה אולי הנאום הכי חשוב פה, כאשר הוא סיכם את דרכו הפוליטית.

חיים רמון: בנאום הזה הוא בא ואמר לאביו של השר המתפטר: אנחנו עומדים היום בפני הכרעה – זה היה בנאום בכנסת – בפני ברירה, אין יותר דרך אחרת.

חיים רמון: זוהי ההכרעה, וזוהי ההכרעה לא מכיוון שחברון איננה עיר אבות, אלא מכיוון שאם יושבים בחברון 150,000 או 200,000 פלשתינים, ואנחנו נספח אותם, לא נהיה כאן מדינה יהודית, ובאנו לכאן בראש ובראשונה ומעל כל דבר אחר, כדי להיות מדינה עם רוב יהודי יציב, כדי שבבית הזה יהיה בדרך כלל ובאופן קבוע רוב יהודי.

חיים רמון: לכן, באנו לכאן, ולכן בכאב, לא בשמחה אנחנו באים ואומרים: אנחנו יוצאים מחברון.

חיים רמון: לא בשמחה יצאנו מבית-לחם, שחשובה כמו חברון, אלא אמרנו שסלע המציאות, קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית הוא זה שמנחה אותנו.

חיים רמון: בוויכוח הזה נפלה הכרעה, הכרעה שאין אחרת ממנה.

חיים רמון: אני אומר לחבר הכנסת בני בגין, שאני מעריך את עמדתו:

חיים רמון: אני מבין שאתה הולך וממשיך ודבק בדרך אשר לא תאפשר לנו – לא בגלל הפלשתינים, לא בגלל אש"ף, אלא בגללנו, במו-ידינו נביא על עצמנו את הכליה על ארצנו כמדינה עם רוב יהודי יציב.

חיים רמון: זה הדבר החשוב ביותר, ולמען קיומה אנחנו מקבלים על עצמנו סיכונים, ולבי איננו גס בסיכונים, אם כי אני חושב שיש הפרזה נוראה בקואליציה, אשר מתארת מה שיקרה לנו מכוחות אש"ף הגדולים המצוידים בנשק אטומי, בתותחים ובטנקים וכדומה – כמובן הכול בלשון סגי נהור.

חיים רמון: היום בא ראש התנועה של חרות, מי שכתב את הספר "מקום תחת השמש", ואומר: את הספר הזה אני שולח לגנזך, אין לו עוד מקום בפוליטיקה הישראלית, אין לו עוד מקום באידיאולוגיה הישראלית.

חיים רמון: הספר הזה איננו משקף את המציאות עוד.

חיים רמון: ומרגע זה, רבותי, במדינת ישראל אין יותר ויכוח על ארץ-ישראל השלמה לעומת חלוקת הארץ בין יהודים לבין ריבונות פלשתינית מוגבלת.

חיים רמון: אין יותר ויכוח.

חיים רמון: כל הוויכוח בין התנועות היום הופף להיות ויכוח טקטי, מי ינהל משא-ומתן יותר טוב, מי יצליח יותר, ואינני בטוח שאפילו תומכיו של נתניהו חושבים שהוא אמן בנושא הזה, ושבעת החודשים האחרונים הוכיחו.

חיים רמון: חברים, זהו מפץ אידיאולוגי שלא היה כדוגמתו שנים רבות.

חיים רמון: אני אומר לראש הממשלה: אל תשלה את עצמך שתוכל לברוח מההכרעה הזאת.

חיים רמון: הכרעת הכרעה היסטורית.

חיים רמון: כל ניסיון להתחמק ממנה יסתיים בשפיכות דמים נוראה.

חיים רמון: מצווה אתה ללכת בדרך הזאת.

חיים רמון: אתה הלכת לשרי הממשלה ואמרת להם: תראו איזו תוכנית טובה אני עושה.

חיים רמון: 50% מהשטח אנחנו נמסור לפלשתינים.

חיים רמון: אומר מישהו שאפילו מטר, אינץ', שנמסר בעבר נראה בעיניו בגידה.

חיים רמון: 50% מהשטח – חברי מהמפד"ל, תקשיבו היטב – 50% מהשטח, אומר בנימין נתניהו, הוא יראה בכך הישג, אם הוא ימסור רק את ה-50% לפלשתינים.

חיים רמון: אני אומר לו שלא ישתעשע באשליות שווא, שאת הפעימה הראשונה הוא יסיים ב-2%, את השנייה עוד ב-2% ואת השלישית ב-3%.

חיים רמון: זו אשליה.

חיים רמון: זה עוד ניסיון להוליך שולל אולי את הציבור שעדיין חושב שהוא לא רימה אותו פעם אחת.

חיים רמון: זה עדיין ניסיון אולי להוליך שולל את עצמו.

חיים רמון: אבל, אני מציע לו, מכיוון שהוא חצה את הרוביקון, אם הוא יודה בכך ואם הוא לא יודה בכך, מכיוון שהוא חצה את הרוביקון הזה, רוביקון היסטורי, רוביקון שאין ממנו דרך חזרה, שהוא איננו יכול לחזור – מכיוון שהוא הלך בדרך הזאת, אני קורא לו להמשיך וללכת בדרך הזאת.

חיים רמון: רק מכיוון שהוא אימץ את הדרך הזאת, הצד הזה של המפה, שהאמין בכך כבר הרבה שנים, שקיבל את התזה הזאת כבר לפני הרבה שנים, הצד הזה של המפה מצביע היום אמון בדרך הזאת, לאו דווקא בראש הממשלה, בבנימין נתניהו, אלא בדרך אשר היא היום נחלת הרוב המכריע של הציבור בישראל.

חיים רמון: אני מקווה שבדרך הזאת נוכל יחד להשיג את ההישגים המקסימליים, שיביאו אותנו למדינה עם רוב יהודי יציב, מדינה אשר חיה גם בשלום וגם בביטחון לצדה של ישות פלשתינית מוגבלת בריבונותה, וזו הדרך היחידה בסופו של דבר שיהיה בה שלום בינינו ובין שכנינו.

חיים רמון: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת מיכאל איתן, אחרון חברי הכנסת, בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אכן יום חשוב בתולדות מדינת ישראל, יום קשה, יום של חשבון נפש, שאותו ערכו כאן עשרות חברי כנסת במצעד מרתוני, יום שבא לאחר ישיבת ממשלה שבה שרים ישבו שעות אין-ספור, הביעו את עמדותיהם, חידדו, התווכחו, ובעיקר הסתכלו אל פני העתיד.

מיכאל איתן: בוויכוח הארוך הזה היו סממנים של הטחת האשמות באשר לעבר.

מיכאל איתן: היו ניסיונות לבדוק מי יותר פיקח ומי יותר חכם, מי השיג את זה ומי השיג את זה.

מיכאל איתן: כולנו, כל הצדדים לקינו בפגם הזה, ב"בום" הזה, בצורה שבה בחלק מהוויכוח התייחסנו לדברים.

מיכאל איתן: אבל, ידידי היקרים, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, הוויכוח האמיתי צריך להיות באשר לעתיד, מה יקרה ממחר בבוקר.

מיכאל איתן: בוויכוח הזה אנחנו, אנשי המחנה הלאומי, צריכים להישיר מבט ולהודות על האמת:

מיכאל איתן: אנחנו איננו מוכנים למחר מהבחינה האידיאולוגית, מבחינת התורה שינקנו.

מיכאל איתן: המחר הפוליטי הוא הסדרי הקבע.

מיכאל איתן: המחר הפוליטי הוא עמדת ממשלת ישראל, מה תהיה עמדת הממשלה הנוכחית בטווח של החודשים הקרובים, כיצד היא תנהיג את העם הזה למשא-ומתן גורלי, שיש בו סיכונים וסיכויים, משא-ומתן בדבר הסדרי הקבע.

מיכאל איתן: ומדוע אני טוען שאנחנו, אנשי התנועה הלאומית, איננו מוכנים?

מיכאל איתן: משום שהגענו לרגע הזה עם אידיאולוגיה שאומרת, שלקראת משא-ומתן להסדר הקבע תופיע ממשלת ישראל במשא-ומתן ותתבע החלת הריבונות על יהודה, שומרון וחבל עזה וסיפוח השטחים הללו תוך הענקת אזרחות לתושביהם והחלת החוק הישראלי.

מיכאל איתן: העמדה הזו, שנקבעה לפני שנים רבות, היא עמדה שכל אדם שרואה את המציאות של היום יודע שאי-אפשר לנהל אתה את החיים המדיניים, היא עמדה שאי-אפשר להגשים אותה בטווחים של חודשים, היא עמדה לא ריאלית, לא מציאותית.

מיכאל איתן: נכון, עברו שנים רבות מאז קיבלה העמדה הזאת את ביטויה, אבל לא היה אומץ, למרות המציאות המשתנה, לעדכן, לחשוב, לראות מה כן ניתן לעשות, ונשארנו עם אותה עמדה אידיאולוגית, עם קיבעון מהעבר.

מיכאל איתן: הקיבעון הזה אינו משרת את ההווה.

מיכאל איתן: הקיבעון הזה אינו תחליף למדיניות ריאלית, והוא עלול להוביל אותנו למצב שאנשים בתוך המחנה שלנו, מתוך חוסר נכונות להתפשר עם המציאות, מסכנים את הקיים, מפלגים את המחנה.

מיכאל איתן: במקום להתאחד סביב המטרות הריאליות, אנחנו מכלים את כוחותינו בוויכוחים תיאורטיים, בבדיקת נאמנויות, באיזה מודד על-טבעי שבודק מי יותר נאמן לאותה אידיאולוגיה, כאשר באותה אידיאולוגיה היום, צריך להודות על האמת, אין אנו מסוגלים לבצע מדיניות.

מיכאל איתן: לכן, כאשר אנחנו ניצבים היום, ממשלת הליכוד שמשלימה עם קיומה של רשות פלשתינית בעזה, בתחומי יהודה ושומרון, ממשלת ליכוד שמבצעת הסכם עם אנשי הרשות הפלשתינית, ממשלת ליכוד שבלית-ברירה, בגלל הסיטואציה שבה היא נמצאת, צריכה לסגת מחברון – וזאת האמת – אנחנו, עם כל הכאב, צריכים להסתכל אל הקיים, אל ההתיישבות ביש"ע, אל התושבים היהודים בחברון ולומר להם: אנחנו עדיין מחויבים ואנחנו נעשה הכול על מנת שההתיישבות תמשיך להתקיים, על מנת שיישובים יהודיים לא ייעקרו ביש"ע או בכל מקום אחר בארץ-ישראל המערבית.

מיכאל איתן: אנחנו נעשה הכול על מנת שירושלים תישאר בירתה המאוחדת של מדינת ישראל.

מיכאל איתן: אנחנו נעשה הכול על מנת למנוע את זכות השיבה ואת חיסולה של מדינת ישראל בדרך זו.

מיכאל איתן: אנחנו נעשה הכול על מנת שלא יקומו סיכונים ביטחוניים, לא ממזרח, לא מצפון, לא ממערב, לא מדרום וגם לא מלב הארץ.

מיכאל איתן: אנחנו נעשה הכול שצבא זר לא יהיה בתחומי ארץ-ישראל המערבית.

מיכאל איתן: איך עושים זאת?

מיכאל איתן: לא עם חלומות על העבר, לא עם התרפקות על זיכרונות העבר, לא עם היצמדות לאותיות מתות – עם אומץ לב ציבורי, עם יכולת להתפשר עם המציאות, עם איחוד הכוחות.

מיכאל איתן: מכאן, ברגעים הקשים האלה אני קורא לכל ידידי וחברי, אנשי ההתיישבות, אנשי המחנה הלאומי: אנא, שימו הצדה את הוויכוחים, בואו נתלכד, נמשיך בהגנה ובביצור מפעל ההתיישבות בארץ-ישראל.

מיכאל איתן: אני פונה גם אל ספסלי האופוזיציה, ואני אומר להם: בשעה הזאת, כאשר אנחנו ניצבים בפני הכרעות גורליות, יש לעשות כל מאמץ להסכמה לאומית רחבה.

מיכאל איתן: יש לעשות כל מאמץ על מנת להתעלות מעט מעל הפוליטיקה הקטנה, להתעלות ולנסות ולחפש אותו קונסנסוס.

מיכאל איתן: שמעתי פה את אחד המועמדים של מפלגת העבודה לתפקיד יושב-ראש המפלגה.

מיכאל איתן: הוא דיבר במלים יפות.

מיכאל איתן: הוא אמר שחשובה אחדות הלבבות, שחשוב למנוע קיטוב בעם.

מיכאל איתן: אתם יכולים לא רק לדבר במלים יפות אלא להוכיח זאת במעשים.

מיכאל איתן: מדוע?

מיכאל איתן: עמד כאן לפני חבר הכנסת חיים רמון ואמר – – –

רענן כהן: מיקי, שלוש דקות.

מיכאל איתן: מייד אני מסיים.

מיכאל איתן: עמד כאן לפני חבר הכנסת חיים רמון ודיבר על מה צריך להיות מהיום והלאה.

מיכאל איתן: הוא יודע יפה מאוד שאנחנו לא יכולים להגיע לשולחן המשא-ומתן להסדר הקבע כאשר מסרנו את כל מה שאפשר לתת.

מיכאל איתן: הוא אמר כאן, נכון, צריך לבצע שלוש פעימות – ואני אומר, מותר להגיד גם נסיגות – אבל גם לאחר שלוש הפעימות הללו אנחנו צריכים להישאר עם נכסים מספיקים וקלפי מיקוח, על מנת שנוכל להשיג את יעדי המינימום של הציונות בארץ-ישראל בעת המשא-ומתן על הסדר הקבע.

מיכאל איתן: לכן, אני אומר כאן אולי דברים בשם עצמי בלבד, אני סבור שיפה יעשה המחנה הזה אם יאמר את מה שמתבקש מהדברים שהם אומרים לנו באוזן: על ממשלת ישראל להימנע מלמסור למעלה מ-50% משטחי ארץ-ישראל המערבית בעת הסדר הביניים.

מיכאל איתן: על ממשלת ישראל לגרום לכך שלא ייעקר שום יישוב יהודי בארץ-ישראל.

מיכאל איתן: על ממשלת ישראל לדאוג שירושלים לא תחולק.

מיכאל איתן: על ממשלת ישראל לדאוג שמרבית המתיישבים על יישוביהם יחיו בתחומי מדינת ישראל הריבונית.

מיכאל איתן: אלה דברים שיכולים להיות בסיס להתחלה.

מיכאל איתן: יש לנו הרבה משותף.

מיכאל איתן: גם במה שלא משותף הפערים אינם גדולים.

מיכאל איתן: תמיד צריך לזכור, האויב האמיתי, היריב הגדול הוא לא הליכוד, הוא לא העבודה.

מיכאל איתן: היריב של שנינו הוא מי שעדיין מאיים עם האמנה, עם ארגונים קיצוניים, להשמיד אותנו.

מיכאל איתן: אני רוצה מכאן לסיים באותה הבעת תקווה בדבר היכולת של הממשלה, אדוני ראש הממשלה, להמשיך להוביל את מדינת ישראל, כפי שהתחייבת בבחירות וכפי שאתה מחויב לעם ישראל, למסלול של שלום עם ביטחון, למסלול שבו נמשיך לצעוד לשלום, אבל לא במחיר ויתורים חד-צדדים, לא במחיר ויתור על אינטרסים חיוניים, אלא תוך כדי עמידה בכל הללו.

דן תיכון: תודה לחבר הכנסת איתן.

דן תיכון: נא להכין הצעת סיכום.

דן תיכון: יסכם את הדיון ראש הממשלה.

דן תיכון: בבקשה.

דן תיכון: נא לשבת, רבותי.

דן תיכון: אדוני שר המשפטים, נא לשבת.

דן תיכון: יושב-ראש ועדת הכנסת, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת סאלח טריף, אתה נותן לי להבין שלא היית בבוקר אבל חזרת לפנות ערב?

סאלח טריף: שמעתי אותך ברדיו.

דן תיכון: אני יודע.

דן תיכון: חסרת לי.

דן תיכון: בטח היית קופץ כמה פעמים.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת מחאמיד.

דן תיכון: חברת הכנסת גוז'נסקי.

דן תיכון: חבר הכנסת פנחסי.

דן תיכון: חבר הכנסת בן-מנחם.

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו.

דן תיכון: חבר הכנסת רביץ, דווקא עכשיו אתה צריך לדבר עם שר האוצר.

דן תיכון: אדוני שר המשפטים, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת בוים, נא לשבת.

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו, חבר הכנסת רביץ.

דן תיכון: חבר הכנסת לנדאו.

דן תיכון: בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הבית, עברנו יום ארוך של דיונים.

בנימין נתניהו: אתמול עברנו יום ולילה ארוך של דיונים בממשלה.

בנימין נתניהו: רק טבעי הדבר שבנושא כל כך מרכזי, נושא שנוגע גם במורשת ישראל וגם בעתיד מדינת ישראל, יתגלעו חילוקי דעות.

בנימין נתניהו: הייתי אומר שזה היה בלתי טבעי אילולא היו מתגלעים חילוקי דעות גם בין האנשים שמסכימים לדרך, ובכל זאת שוקלים ודנים באמצעים להשגתה.

בנימין נתניהו: אני יודע שבדיון אחר בכנסת, בדיון על הסכם השלום עם מצרים, נתגלו אותן מחלוקות, גם בתוך הממשלה וגם בתוך הקואליציה, ובכל זאת התברר שההחלטה ההיא היתה החלטה נכונה.

בנימין נתניהו: אני מאמין שההחלטה היום – שהכנסת, כך אני מאמין, תאשר ברוב קולות – היא החלטה נכונה.

בנימין נתניהו: היא החלטה שבתנאי המציאות שבה אנחנו נמצאים היא הטובה ביותר לקידום מדינת ישראל לשלום ולביטחון בינינו לבין הפלשתינים.

בנימין נתניהו: אני רוצה להודות לחברי הכנסת משני צדי הבית, גם לאלה שתומכים, גם אלה שמתנגדים, על הרצינות, על המחשבה והרגש שהם משקיעים בעניין הלאומי הזה ובאתגר הלאומי הגדול שניצב בפנינו.

בנימין נתניהו: אני מקווה שאנחנו יכולים להתאחד היום בתקווה לשלום, שלום עם יסודות מוצקים של ביטחון והדדיות, שלום שכל ממשלות ישראל רוצות להשיגו, ושאנחנו, בעזרת השם, נשיג אותו.

בנימין נתניהו: אני משוכנע שגם נתאחד בדאגה ובהבעת מחשבתנו לביטחונם של כל אזרחי ישראל, ובכללם גם תושבי חברון.

בנימין נתניהו: אני מודה לחברים, חברי הבית, ואני מקווה שבעתיד, עוד בקדנציה של הממשלה הנוכחית, נוכל להביא הסכמי שלום שלמים עם הפלשתינים ואולי עם מדינות ערב נוספות על אלה שחתמנו אתן עד היום.

בנימין נתניהו: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, הצעות סיכום.

דן תיכון: לא קיבלתי הצעת סיכום.

דן תיכון: חבר הכנסת רענן כהן, הצעת הסיכום שלכם מוכנה?

רענן כהן: מוכנה.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת, עד שתהיה מוכנה הצעת הסיכום של הסיעות הגדולות.

דן תיכון: טוב, רבותי, מוכנה?

דן תיכון: אם לא, נעבור להצעות סיכום של סיעות קטנות יותר.

דן תיכון: בבקשה.

מיכאל איתן: אתה רוצה שאני אקרא אותה?

דן תיכון: בוודאי.

דן תיכון: רבותי, נא לשבת.

מיכאל איתן: בדקה האחרונה התעוררה שאלה משפטית, והיועץ המשפטי התבקש לבדוק כיצד היא הוכרעה בפעמים שעברו, לכן חל עיכוב קצר.

מיכאל איתן: הסוגיה המשפטית נגעה לשאלה האם הכנסת היא עצמה מאשרת את ההסכם, כאשר מדובר בסוג כזה של הסכמים, אבל מאחר שאני מבין שיש הסכמה כללית – – –

אברהם רביץ: – – – לאשר את הודעתו של ראש הממשלה.

דן תיכון: רבותי, להיות סבלניים – יש כאן בעיות.

קריאה: לא, לא, לא.

מיכאל איתן: אני חושב שבשלב זה נסכים על הנוסח הבא: הכנסת מאשרת את ההסכם בין ממשלת ישראל לרשות הפלשתינית.

שאול יהלום: של איזה סיעות זה?

דן תיכון: רק רגע, הוא יאמר לאחר מכן.

דן תיכון: בסדר, בסדר, רבותי, סבלנות.

דן תיכון: כשהוא יסיים, הכול יוסדר.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, זאת גם בעיה משפטית, בשם מי זה?

מיכאל איתן: הכנסת מאשרת את ההסכם שנחתם בין ממשלת ישראל לרשות הפלשתינית ביום ז' בשבט התשנ"ז, 15 בינואר 1997, על-פי המסמכים ומכתבי הלוואי שהונחו על שולחנה.

מיכאל איתן: ההצעה הזאת מוגשת בשם סיעת העבודה, סיעת הליכוד-גשר-צומת, סיעת ש"ס – –

קריאה: מרצ, מרצ.

מיכאל איתן: אני חושב שש"ס היא סיעה יותר גדולה.

דן תיכון: רק רגע, רק רגע, ש"ס קודם.

דן תיכון: ש"ס היא לפני מרצ, מה לעשות?

מיכאל איתן: ש"ס יותר גדולה.

מיכאל איתן: אולי יש להם קצת פחות מרץ, אז הם לא קפצו, אבל הם סיעה יותר גדולה.

מיכאל איתן: – – סיעת מרצ, סיעת ישראל בעלייה; אם יש סיעה שאינה רוצה להשתתף אני – – –

אלי גולדשמידט: אם לפי הגודל, תתחיל מהעבודה ולא מהליכוד.

מיכאל איתן: רבותי, רבותי, סיעת ישראל בעלייה, סיעת הדרך השלישית.

מיכאל איתן: כן, חבר הכנסת האשם מחאמיד, אתם מצטרפים?

האשם מחאמיד: כן.

האשם מחאמיד: סיעת חד"ש.

טלב אלסאנע: סיעת מד"ע-רע"ם.

מיכאל איתן: וסיעות בל"ד–מד"ע.

דן תיכון: מה עם חד"ש?

מיכאל איתן: חד"ש ומד"ע-רע"ם.

דן תיכון: טוב, רבותי, הצעת סיכום של סיעת המפד"ל; מי קורא אותה?

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום, בוא.

דן תיכון: בבקשה, חבר הכנסת חנן פורת, בוא.

עמיר פרץ: אנחנו רוצים ששר החינוך יקרא אותה.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, הנני מתכבד להביא את הצעת הסיכום מטעם סיעת המפד"ל לנושא הסכם חברון.

חנן פורת: 1.

חנן פורת: סיעת המפד"ל מתנגדת להסכם הנסיגה מחברון ומחלקים נרחבים מיהודה ושומרון מהטעמים הבאים: א.

חנן פורת: הסכם זה מהווה סיכון קיומי וביטחוני למתיישבי חברון; ב.

חנן פורת: הסכם זה מביא לנסיגת ישראל מחברון, אשר אליה שבנו לא ככובשים אלא כבנים השבים לעיר האבות.

שאול יהלום: אני חושב שאתה צריך להגיד: הכנסת מתנגדת.

דן תיכון: חבר הכנסת יהלום, זו הודעת סיכום שלך.

רענן כהן: למה אתם יושבים בממשלה הזאת?

דן תיכון: רבותי, רבותי.

חנן פורת: ג.

חנן פורת: הזיקה בין ההסכם בחברון לבין שלוש הנסיגות הנוספות עלולה להביא אותנו, חלילה, למסירת מרבית חבלי יהודה ושומרון לשלטון זר ולהכשיר את כל התנאים להקמת מדינה פלשתינית בלב ארץ-ישראל.

אלי גולדשמידט: סיבה טובה להישאר בממשלה.

חנן פורת: 2.

חנן פורת: סיעת המפד"ל תמשיך להיות שותפה בקואליציה מתוך ציפייה ותקווה – – –

קריאה: – – –

דן תיכון: רבותי, רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת אורי אור, הרי אתה כבר צרוד.

אלי גולדשמידט: איזה חוט שדרה.

דן תיכון: חבר הכנסת גולדשמידט.

רענן כהן: דבר והיפוכו.

דן תיכון: רבותי, אנחנו רוצים לגמור בצורה מכובדת.

רן כהן: זה לא סיכום, זה תסביכים של המפד"ל.

רן כהן: זאת לא הצעת סיכום.

דן תיכון: רבותי.

דן תיכון: חבר הכנסת רן כהן.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: חבר הכנסת רפי אלול, יש לנו זמן.

דן תיכון: הואל לשבת, חבר הכנסת עמיר פרץ, לאחר ההצבעה תוכל לומר מה שאתה רוצה.

דן תיכון: חבר הכנסת פרץ, לא באמצע, לא עכשיו.

עמיר פרץ: שאלה.

דן תיכון: לא עכשיו.

דן תיכון: גם בכנסת של ההסתדרות לא נוהגים כך.

דן תיכון: רבותי, להירגע.

דן תיכון: אנא המשך.

יוסי שריד: אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: לא, לא עכשיו.

דן תיכון: הרי אני לא נתתי לרן כהן.

חיים רמון: אנחנו רוצים שיהיה דיוק בניסוח.

חיים רמון: יש שגיאה בניסוח.

יוסי שריד: צריך לנסח זאת אחרת.

יוסי שריד: צריך לומר: הכנסת תובעת מהמפד"ל להישאר בממשלה.

תמר גוז'נסקי: קול ענות חלושה.

יוסי שריד: או: הכנסת מפצירה בחברי המפד"ל להישאר בממשלה.

דן תיכון: רבותי, תודה רבה.

דן תיכון: חבר הכנסת יוסי שריד.

דן תיכון: אנא המשך.

רן כהן: יש לי הרושם שהוא תקוע – – –

דן תיכון: רבותי, אנחנו הרי צריכים להתקדם.

דן תיכון: בבקשה.

טלב אלסאנע: זה יעכב את הנסיגה מחברון.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, כיוון שביקשנו לנסח את הדברים כהודעה מטעם סיעת המפד"ל, אני עושה את ההבחנה.

דוד צוקר: האם אפשר להתחיל מההתחלה?

דוד צוקר: אני לא זוכר.

דן תיכון: רבותי, חבר הכנסת דדי צוקר, אנחנו חייבים להתקדם.

דן תיכון: נא להמשיך.

דוד צוקר: שהוא יתחיל מההתחלה.

דוד צוקר: אני לא זוכר מה הוא אמר בהתחלה.

דן תיכון: אדוני חבר הכנסת בן-צור, אנא.

דן תיכון: רבותי.

רן כהן: נהגי המשאיות קובעים.

חנן פורת: אדוני היושב-ראש, מאחר שנשמעה כאן הערה, ובצדק, שמעבר להודעה של סיעת המפד"ל מדובר פה על הצבעה של הכנסת – אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, לשוב ולקרוא את הדברים הרלוונטיים רק להחלטת הכנסת.

חגי מירום: אבל עוד מעט זה חילול שבת.

קריאות: – – –

דן תיכון: רבותי, אני מוכן לעשות הפסקה.

קריאות: לא, לא, לא.

דן תיכון: אם כך, חבר הכנסת אורון, תארגן את כוחותיך, את רן כהן, את חברת הכנסת גוז'נסקי.

דן תיכון: יש להם זמן.

דן תיכון: גם לנו.

דן תיכון: גם לי.

יוסי שריד: שיקרא את זה מההתחלה.

דן תיכון: אתם שניכם, האם אתם רוצים לשבת בבקשה?

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, השבת מתקרבת.

סאלח טריף: אנחנו בעד הפסקה.

דן תיכון: חבר הכנסת טריף, חסרת לי הבוקר.

דן תיכון: נא לשבת.

דן תיכון: אני מבקש לשבת.

קריאה: זה מעכב את הפריסה, את הפינוי.

דן תיכון: רבותי.

חנן פורת: אני חוזר על הצעת הסיכום של סיעת המפד"ל: 1.

חנן פורת: הכנסת מתנגדת להסכם הנסיגה מחברון ומחלקים נרחבים מיהודה ושומרון מהטעמים הבאים: א.

חנן פורת: הסכם זה מהווה סיכון קיומי וביטחוני למתיישבי חברון; ב.

חנן פורת: הסכם זה מביא לנסיגת ישראל מחברון, אשר אליה שבנו לא ככובשים אלא כבנים השבים לעיר האבות; ג.

חנן פורת: הזיקה בין הסכם בחברון לבין שלוש הנסיגות הנוספות עלולה להביא אותנו, חלילה, למסירת מרבית חבלי יהודה ושומרון לשלטון זר ולהכשיר את כל התנאים להקמת מדינה פלשתינית בלב ארץ-ישראל.

טלב אלסאנע: מה רע בזה?

חנן פורת: 2.

חנן פורת: הכנסת שולחת ברכת חזק ואמץ למחדשי היישוב היהודי בחברון ולכל המתיישבים ברחבי יש"ע, העומדים במבחן קשה בימים אלה, וקוראת להם להמשיך את מלאכת הקודש שבה הם עושים במסירות ובאמונה.

חנן פורת: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, נעבור להצעת הסיכום של סיעת מולדת.

דן תיכון: חבר הכנסת רחבעם זאבי.

דן תיכון: רבותי, אנחנו מתקרבים להצבעות.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציע בזאת הצעת סיכום דיון הכנסת על הודעת ראש הממשלה: א.

רחבעם זאבי: הכנסת דוחה את הצעת ראש הממשלה.

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: הכנסת רואה ביישוב היהודי בחברון נכס לאומי עליון ומורה את הממשלה לנקוט כל הצעדים המתבקשים, לתת הבטחה מרבית למתיישבים, להרחיב את ההתיישבות שם ולבסס אותה.

רחבעם זאבי: ג.

רחבעם זאבי: הכנסת רואה באחיזת צה"ל בחברון ובבנותיה תנאי לקיום הביטחון בחברון.

רחבעם זאבי: ד.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת את הפסקת התהליך שנקרא בטעות ובשקר בשם תהליך השלום.

רחבעם זאבי: ה.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לנקוט את כל הצעדים הנדרשים כדי לחסל את נוכחות צבא המחבלים הפלשתיני ממערב לנהר הירדן.

רחבעם זאבי: ו.

רחבעם זאבי: הכנסת מתנגדת לשחרור מחבלים רוצחים.

רחבעם זאבי: תודה.

דן תיכון: תודה.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעות.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש הצבעה אישית.

דן תיכון: חכה, חכה.

דן תיכון: יש קודם שתי הצבעות אחרות.

דן תיכון: האם גם על הצעת הסיכום של מולדת אתה רוצה הצבעה אישית?

רענן כהן: לא.

דן תיכון: רבותי, אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת מולדת.

דן תיכון: אפשר להצביע בעד, נגד, להימנע.

דן תיכון: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – 7 נגד – 85 נמנעים – 5 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 7, נגד – 85, נמנעים – 5.

דן תיכון: הצעת הסיכום של סיעת מולדת לא נתקבלה.

דן תיכון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעת המפד"ל.

דן תיכון: אפשר להצביע בעד, נגד, נמנעים.

דן תיכון: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ח' פורת – 13 נגד – 85 נמנעים – 4 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ח' פורת לא נתקבלה.

דן תיכון: בעד – 13, נגד – 85, נמנעים – 4.

דן תיכון: הצעת הסיכום של סיעת המפד"ל לא נתקבלה.

דן תיכון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הסיכום של סיעות העבודה, ליכוד-גשר-צומת, ש"ס, מרצ, ישראל בעלייה, חד"ש-בל"ד, יהדות התורה, הדרך השלישית.

אברהם רביץ: אנחנו לא הצטרפנו לזה.

דן תיכון: בסדר.

דן תיכון: אני מוחק אתכם.

דן תיכון: לא יהדות התורה.

דן תיכון: לא שמעתי, אבל חשבתי שנרדמתם.

דן תיכון: מד"ע-רע"ם.

דן תיכון: אפשר להתחיל לקרוא – – –

רפאל פנחסי: גם ש"ס לא.

דן תיכון: אמרתי: חד"ש-בל"ד ומד"ע-רע"ם.

רחבעם זאבי: רגע, רגע, ש"ס לא.

דן תיכון: ש"ס?

דן תיכון: אני קורא את שמות הסיעות: העבודה, ליכוד-גשר-צומת, מרצ, ישראל בעלייה, חד"ש-בל"ד, הדרך השלישית, מד"ע-רע"ם.

דן תיכון: אדוני המזכיר, אנא התחל בהצבעה.

א' האן: יולי-יואל אדלשטיין – בעד רפאל אדרי – בעד אהוד אולמרט – אינו נוכח אורי אור – בעד חיים אורון – בעד אפי אושעיה – אינו נוכח דוד אזולאי – בעד דליה איציק – בעד מיכאל איתן – בעד רפאל איתן – בעד רפאל אלול – בעד בנימין אלון – נגד טלב אלסאנע – בעד זאב בנימין בגין – נגד פיני בדש – בעד זאב בוים – בעד יגאל ביבי – נגד יוסף ביילין – בעד נעמי בלומנטל – אינה נוכחת בנימין בן-אליעזר – בעד אליהו בן-מנחם – בעד שלמה בן-עמי – בעד שמריהו בן-צור – נגד שלמה בניזרי – בעד רומן ברונפמן – אינו נוכח עוזי ברעם – בעד אהוד ברק – בעד עזמי בשארה – בעד תמר גוז'נסקי – בעד מיכה גולדמן – בעד אלי גולדשמידט – בעד אריה גמליאל – בעד משה גפני – בעד עבד-אלמאלכ דהאמשה – בעד נסים דהן – בעד חיים דיין – נגד יעל דיין – אינה נוכחת עבד-אלוהב דראושה – אינו נוכח

יוסי שריד: הוא אמר לי שהוא בעד.

קריאות: לא, הוא איננו פה.

דן תיכון: אתה יודע, פעם זה נרשם.

א' האן: אריה דרעי – בעד אברהם הירשזון – בעד שמואל הלפרט – נמנע זבולון המר – אינו נוכח

קריאה: איפה הוא התחבא?

א' האן: צחי הנגבי – בעד צבי הנדל – נגד יהודה הראל – בעד צבי ויינברג – בעד שבח וייס – בעד יצחק וקנין – בעד רחב

א' האן: עם זאבי –

רחבעם זאבי: בכל ישותי נגד.

א' האן: נסים זוילי – בעד עמנואל זיסמן – בעד אליעזר זנדברג – בעד נעמי חזן – בעד תאופיק חטיב – בעד דוד טל – בעד סאלח טריף – בעד יונה יהב – בעד שאול יהלום – נגד אברהם יחזקאל – בעד אליהו ישי – בעד איתן כבל – בעד יצחק כהן – בעד רן כהן – בעד רענן כהן – בעד יוסי כץ – בעד לימור לבנת – בעד אלכסנדר לובוצקי – בעד דוד לוי – בעד יצחק לוי – אינו נוכח מקסים לוי – בעד עוזי לנדאו – נגד סופה לנדבר – בעד יהודה לנקרי – בעד ענת מאור – בעד אדיסו מאסלה – אינו נוכח דוד מגן – בעד האשם מחאמיד – בעד חגי מירום – בעד נואף מסאלחה – בעד יהושע מצא – בעד יצחק מרדכי – בעד דן מרידור – בעד מיכאל נודלמן – נגד בנימין נתניהו – בעד מרינה סולודקין – בעד סאלח סלים – בעד אפרים סנה – בעד אחמד סעד – בעד גדעון עזרא – בעד שאול עמור – בעד אברהם פורז – בעד חנן פורת – נגד אופיר פינס-פז – בעד משה פלד – נגד רפאל פנחסי – בעד מאיר פרוש – אינו נוכח שמעון פרס – אינו נוכח עמיר פרץ – בעד וליד צאדק חאג'-יחיא – בעד דוד צוקר – בעד אביג

א' האן: דור קהלני – אינו נוכח מיכאל קליינר – נגד משה קצב – בעד דוד ראם – נגד אברהם רביץ –

אברהם רביץ: בחצי ישותי בעד.

א' האן: אמנון רובינשטיין – בעד ראובן ריבלין – נגד חיים רמון – בעד אבנר חי שאקי – נגד אברהם שוחט – בעד משה שחל – אינו נוכח מאיר שטרית – בעד אברהם שטרן – אינו נוכח יורי שטרן – נגד סילבן שלום – בעד שלום שמחון – בעד אריאל שרון – אינו נוכח

ענת מאור: הם מתביישים.

א' האן: יוסי שריד – בעד נתן שרנסקי – בעד דן תיכון – בעד

דן תיכון: יש מישהו שלא קראו בשמו?

קריאות: שרון, שרון.

דן תיכון: יש מישהו שלא הצביע?

חיים רמון: אריאל שרון.

דן תיכון: יש מישהו שלא הצביע והוא נוכח?

חיים רמון: יש כאלה שלא – – –

רענן כהן: אפשר לקבל הסבר איפה אלה שלא נוכחים?

קריאה: זבולון המר.

דליה איציק: השר זבולון המר לא פה.

דליה איציק: את השר יצחק לוי שכחת.

רענן כהן: האמת מנצחת.

רענן כהן: המדע מנצח, האמת והמדע מנצחים.

דן תיכון: רבותי, להלן התוצאות, נא לשבת.

דן תיכון: בעד – 87, נגד – 17, נמנע אחד.

רענן כהן: האמת ניצחה.

דן תיכון: הכנסת אישרה את ההסכם בין ממשלת ישראל לבין הרשות הפלשתינית על-פי המסמכים ומכתבי הלוואי שהונחו על שולחנה.

דן תיכון: רבותי, תודה.

דן תיכון: ישיבת הכנסת נעולה.

דן תיכון: הישיבה הבאה – ביום שני הבא, בשעה 16:00.

דן תיכון: סוף שבוע טוב.