ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 436, 1996-05-20 00:00

שבח וייס: חבר הכנסת, אני פותח כנס מיוחד של הכנסת, יום שני, ב' בסיוון התשנ"ו, 20 במאי 1996.

שבח וייס: חברי הכנסת, אודה לכם אם תקומו.

שבח וייס: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

שבח וייס: ) חבר הכנסת לשעבר אמיל חביבי הלך לעולמו ביום חמישי, 2 במאי 1996, י"ג באייר התשנ"ו, והובא למנוחת עולמים בעירו חיפה ביום שישי, 3 במאי 1996, י"ד באייר התשנ"ו.

שבח וייס: אמיל חביבי היה חבר כנסת מטעם סיעת רק"ח וכיהן בכנסות השנייה, השלישית, החמישית, השישית והשביעית.

שבח וייס: היה חבר בוועדת השירותים הציבוריים, בוועדת הפנים ובוועדת הכנסת.

שבח וייס: הכנסת מביעה את תנחומיה לרעייתו, למשפחתו ולתנועתו.

שבח וייס: יהי זכרו ברוך.

שבח וייס: (קריאה שלישית)

שבח וייס: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדר-היום.

שבח וייס: אני רוצה בתוך דקה אחת להבהיר.

שבח וייס: הכינוס הזה מתכנס מכיוון שהיו לנו חתימות של 30 חברי כנסת מסיעת הליכוד, ממפלגת העבודה ומסיעות נוספות.

שבח וייס: על סדר-היום ארבעה נושאים.

שבח וייס: על-פי החלטה של ועדת הכנסת, אנחנו מעלים על כל 30 חתימות שני נושאים ולא יותר.

שבח וייס: עם זאת, מכיוון שהכינוס מתקיים, וסביר להניח שזה הכינוס האחרון בכנסת הזאת, בשבוע הבא אנחנו הולכים לבחירות, על-פי החלטה של ועדת הכנסת, כל הצעת חוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, המגובה ב-30 חתימות ויותר וראש הוועדה מבקש להעלות אותה להצבעה, על-פי החלטת ועדת הכנסת אנחנו מחויבים לעשות זאת.

שבח וייס: אשר על כן עולה גם על סדר-היום הצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, בקריאה שלישית.

שבח וייס: מדוע קריאה שלישית?

שבח וייס: מכיוון שקריאה שנייה כבר היתה.

שבח וייס: היתה אז בקשה של חבר הכנסת פורז בשם סיעתו, סיעת מרצ, להטיל על ההצבעה בקריאה השלישית הצעת אי-אמון, לראות בזה הצעת אמון.

שבח וייס: אשר על כן, לא התקיימה אז הצבעה בקריאה שלישית.

שבח וייס: בינתיים חבר הכנסת פורז וסיעתו הורידו את הצעת האי-אמון, ולכן, מבחינת התקנון והחוק – החוק כשיר עכשיו להצבעה.

שבח וייס: על כן בפתיחת הישיבה נצביע ואחר כך נעבור ליתר הנושאים כפי שאתם רואים אותם.

שבח וייס: כן, אדוני שר המשפטים.

שבח וייס: אני מבקש לעשות את זה מהר כדי שלא תהיה חלילה הרגשה של – – –

קריאה: צריך לצלצל.

שבח וייס: צלצלנו.

שבח וייס: צריך לצלצל עוד הפעם, כי חמש דקות לפני ההצבעה צריך לצלצל.

שבח וייס: אבקש לצלצל.

שבח וייס: אדוני שר המשפטים, בבקשה.

דב שילנסקי: מה הגיוס הגדול פה?

דוד ליבאי: נכבדי היושב-ראש, אנחנו נמצאים באירוע מיוחד מאוד במינו.

דוד ליבאי: נראה לנו שזה היום האחרון להתכנסות הכנסת הזאת.

דוד ליבאי: אנחנו מתבקשים להעביר הצעת חוק בקריאה שלישית.

דוד ליבאי: בקשתי היא לאפשר לי כחבר הממשלה לנמק את ההתנגדות התקיפה שלנו להצעת החוק, בהסתמך על סעיף 50 לתקנון.

דוד ליבאי: אני ער לכך שמדובר בהצעת חוק פרטית.

דוד ליבאי: לגבי הצעות חוק פרטיות חל סעיף 141(א) לתקנון, המפנה אותנו בנושאים מסוימים להליכים לגבי הצעות חוק ממשלתיות.

דוד ליבאי: אני ער לכך שלמכשול לי הוראת סעיף 129 לתקנון, שמדברת על כך שבתום ההצבעה בכל סעיפי החוק תתקיים מייד הקריאה השלישית, שבה תצביע הכנסת ללא דיון נוסף על הנוסח הסופי.

דוד ליבאי: אלא כאן נשתבשו הדברים בלאו הכי משום שהכנסת לא הצביעה מייד בזמנה.

דוד ליבאי: אם כך, אני חושב שמול סעיף 129, כשעומד סעיף 50, אפשר להרשות לחבר הממשלה לדבר בשלב זה.

דוד ליבאי: מכל מקום, אני מבקש את החלטת אדוני יושב-ראש הכנסת.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אדוני השר, מכיוון שהבקשה גם הופנתה קודם, כלומר היתה התעניינות, אני התייעצתי עם מזכיר הכנסת, וניסיונו העשיר היה גם לעזרי, ויש לי יותר מאשר הרגשה, שבין סעיף 129 לבין סעיף 50, כשמדובר על הצבעה בוודאי בקריאה שלישית, בעצם צריכים לעבור להצבעה.

שבח וייס: זו תחושתי התקנונית.

דוד ליבאי: נכבדי היושב-ראש, אני מקבל את תחושתו, מה גם שאני מבין מההרכב שנוכח כרגע באולם, שכנראה אין צורך בהנמקה נוספת.

שבח וייס: זה לא הנימוק שלי.

דוד ליבאי: לא, אבל זה יכול להיות נימוק שלי.

דוד ליבאי: אני מכבד את עמדתו של אדוני, ואני מסיר את בקשתי.

שבח וייס: חברי הכנסת, אם כך, אנחנו עוברים להצבעה.

דן תיכון: מה עושה פה הטלוויזיה?

שבח וייס: אני לא יודע.

שבח וייס: מה שברור הוא שאסור לשדר.

שבח וייס: מה זה מעניין אם יש טלוויזיה?

שבח וייס: אני משער שהם נכנסו כחוק, לפי הכללים שקצין הכנסת מקפיד עליהם מאוד.

שבח וייס: חברים יקרים, הצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, בקריאה שלישית.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: הצבעה מס' 1 בעד החוק – 10 נגד – 19 נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, לא נתקבל.

שבח וייס: התוצאות: עשרה תומכים, 19 מתנגדים, אין נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שהצעת החוק הוסרה.

שבח וייס: הצעת החוק לא אושרה.

שבח וייס: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון לקריאה שלישית.

ש' כרם: לקריאה ראשונה, מטעם ועדת הכנסת:

ש' כרם: הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון מס' 26), התשנ"ו–1996; הצעת חוק שכר חברי הכנסת (תיקון מס' 17), התשנ"ו–1996.

ש' כרם: עוד אודיע

ש' כרם: כם מטעם מערכת רשומות, כי הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 44) (סגירת מרפסות קיימות בקומת קרקע או קירוין), התשנ"ו–1996, שפורסמה בהצעות חוק 2546, מיום י"ב באייר התשנ"ו, 1 במאי 1996, עמוד 836, פורסמה בטעות.

ש' כרם: תודה.

שבח וייס: תודה.

שבח וייס: רבותי, אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

שבח וייס: כישלון מדיניות הביטחון של הממשלה בעקבות הפיגוע הרצחני נגד ישראלים באזור בית-אל ובעקבות התחדשות הפיגועים בדרום-לבנון לאחר מבצע "ענבי זעם" – מטעם הליכוד.

שבח וייס: ינמק את ההצעה חבר הכנסת יוסף אחימאיר.

שבח וייס: ישיב שר החוץ, השר אהוד ברק.

שבח וייס: עשר דקות; בבקשה.

יוסף אחימאיר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח דברי אני רוצה לשלוח תנחומים למשפחת בוים ולבית בית-אל על רצח תלמיד הישיבה דוד בוים בידי מחבלים, בידי אנשי רצח, שמחפשים דם יהודי באשר הינו.

יוסף אחימאיר: אני רוצה לשלוח איחולי רפואה שלמה לפצועים, לכל הפצועים, פצועי ההתקפה הנפשעת בבית-אל, ואיחולי החלמה מהירה לפצועי צה"ל, שנפצעו בימים האחרונים בלבנון והם מאושפזים בבית-החולים "רמב"ם" בחיפה.

שבח וייס: אנחנו מצטרפים לדבריך, גם לדברי התנחומים וגם לאיחולי ההחלמה.

יוסף אחימאיר: תודה רבה.

יוסף אחימאיר: אדוני היושב-ראש, היו כאלה, שמעתי כך בתקשורת, שלא רצו את הדיון הזה, מכל מיני סיבות.

יוסף אחימאיר: אמרו שהדיון הזה נעשה משיקולי בחירות; שהדיון הזה נעשה כאשר ערוץ-33 איננו מצלם; שאנחנו עשרה ימים לפני הבחירות שתקבענה את גורלה ואת עתידה של מדינת ישראל, ולכן בשביל מה לקיים את הדיון הזה.

יוסף אחימאיר: ואני שואל: אז מה?

יוסף אחימאיר: האם לא קורים בינתיים דברים במדינה?

יוסף אחימאיר: האם יהודים לא נרצחים?

יוסף אחימאיר: האם חיילי צה"ל לא נפצעים?

יוסף אחימאיר: האם הכנסת איננה בת-תוקף גם בשעה זו כדי לקיים דיונים?

יוסף אחימאיר: לכן אני חושב, שהדיון הזה הוא בעתו, הוא בזמנו, ובוודאי לאחר שקורים אירועים כל כך קשים וחריפים גם תוך כדי מערכת הבחירות.

יוסף אחימאיר: נוסף על כך, אנחנו שומעים וקוראים בתקשורת, שהרמטכ"ל מדווח על חששות לפיגועים נוספים, יש התרעות שיהיו עוד פיגועים.

יוסף אחימאיר: אני חושב שהדברים האלה מחייבים את תשומת לבה של הכנסת ואת תשומת לבו של הציבור.

יוסף אחימאיר: ואני חושב שכדאי גם בשעה זו וגם מעל במה זו לשלוח ברכת "יישר כוח", ברכת "חזק ואמץ" לחיילי צה"ל ולכל זרועות הביטחון באשר הם, על כך שגם בעצם הימים האלה הם עומדים על משמר הארץ, על משמר המדינה, גם בלבנון, ברצועת הביטחון, גם בחברון, גם ליד בית-אל, בכל אתר ואתר.

יוסף אחימאיר: הם את שלהם עושים כהלכה, הם את שלהם עושים במסירות כתמיד.

יוסף אחימאיר: זה הצבא שלנו, זה הצבא הטוב ביותר, והוא עושה את שלו.

יוסף אחימאיר: לדאבוננו, הממשלה הזאת, שמורידה את הפקודות, את ההנחיות, היא זו שאיננה עושה את שלה.

יוסף אחימאיר: ואנחנו ראינו מה שקרה לפני כמה ימים בחברון, כאשר נתפס רב-מחבלים מאנשי ה"חמאס", הלוא הוא האדון חסן סלאמה.

יוסף אחימאיר: הדבר הזה, תפיסת רב-המחבלים הזה, שתכנן, שרצח עשרות יהודים, עשרות ישראלים, ותכנן עוד ועוד מעשי פיגוע, הדבר הזה לא היה מתאפשר כמובן אילולא היעילות והמסירות והעירנות של חיילי גולני שנמצאים שם.

יוסף אחימאיר: אבל הוא גם התאפשר בזכות עצם נוכחותו של צה"ל בחברון והיכולת שלו לפטרל, לבדוק מה קורה שם, לעצור חשודים ולהניח את ידו גם על מחבלים מהסוג של חסן סלאמה, ולחסוך בכך הרבה דם בעתיד.

יוסף אחימאיר: אני חושב, שהממשלה הזאת, ממשלת השמאל הזאת, היא זו שפועלת אפילו בחברון משיקולי בחירות.

יוסף אחימאיר: הם הודיעו שלא יפנו בינתיים את חברון, עד הבחירות.

יוסף אחימאיר: ומה יהיה אחרי הבחירות?

יוסף אחימאיר: האם אחרי הבחירות אפשר יהיה לפנות ולהפקיר דם יהודים בחברון או בבית-אל?

יוסף אחימאיר: ואני שומע גם משר החוץ שנמצא כאן, ידידי אהוד ברק, שאומר שאנחנו נדאג לכך שהסגר על יהודה ושומרון יהיה עד הבחירות.

יוסף אחימאיר: כלומר, אנחנו, הממשלה, לא רוצים פיגועים עד הבחירות.

יוסף אחימאיר: מה שיהיה אחרי הבחירות – אלוהים גדול.

יוסף אחימאיר: אינני מאשים אותם, חלילה וחס, חס וחלילה, שהם רוצים פיגועים, או שלא אכפת להם ממה שיהיה אחרי הבחירות מבחינת פיגועים.

יוסף אחימאיר: אבל אין ספק, שעצם האמירה הזאת, שאנחנו נדאג שיהיה סגר עד הבחירות, שלא יהיו פיגועים עד הבחירות, היא אמירה חמורה כשלעצמה.

יוסף אחימאיר: ואשר ל"ענבי זעם", המבצע שהתמשך 18 ימים – שוב, אני חושב שאנחנו, האופוזיציה, נתנו תמיכה לממשלה בכל הנושא של הטיפול בטרור ה"חיזבאללה" בדרום-לבנון.

יוסף אחימאיר: אבל שוב, צה"ל עשה את שלו, טייסי חיל האוויר עשו את שלהם, התותחנים עשו את שלהם, כפי שצריך.

יוסף אחימאיר: נכון, היתה תקלה מסוימת, וגם אנחנו משתתפים בצער ובאבל על עשרות הלבנונים שנהרגו על לא עוול בכפם.

יוסף אחימאיר: אבל שוב, איזה מין הנחיה ניתנה לצה"ל?

יוסף אחימאיר: נתנו לצה"ל לכתוש במשך 18 יום את דרום-לבנון, לגרש עשרות אלפי לבנונים חפים מפשע מתחומי כפריהם, ולא פתרו את הבעיה בגבול הצפון.

יוסף אחימאיר: במשך אותם 18 יום, עד דקה אחת לפני 04:00, טילי "קטיושות" הוסיפו ליפול על יישובי הצפון, על קריית-שמונה, על נהרייה, על המושבים, על הקיבוצים, על כל האזור.

יוסף אחימאיר: כל האזור שותק.

יוסף אחימאיר: והפתרון שחיפשו, שרצו להשיגו באמצעות אותו מבצע "ענבי זעם", לא נמצא.

יוסף אחימאיר: ואנחנו ראינו את ההתקפה הנמשכת של ה"חיזבאללה" על אזור הביטחון, על חיילי צה"ל.

יוסף אחימאיר: עשו איזה הסכם הבנות שאיננו פותר את הבעיה, שממשיך בעצם את הלחימה שם, שממשיך את ההתקפה, שממשיך את המשוואה העגומה הזאת: צה"ל מול ה"חיזבאללה", ה"חיזבאללה" מול צה"ל.

יוסף אחימאיר: והפתרון לא נמצא.

יוסף אחימאיר: הייתי מציע לכולנו לבקר גם בימים אלה ביישובי הצפון.

יוסף אחימאיר: קל מאוד לבקר בקריית-שמונה או בנהרייה כשקורים דברים, כשהאירועים האלה מתרחשים, כדי להיות בתקשורת, כדי להצטלם.

יוסף אחימאיר: אני מציע להיות במקומות האלה גם בימים אלה ולראות שהזעם כתוצאה מ"ענבי זעם" נמשך והפתרון לא נמצא.

יוסף אחימאיר: החשש של תושבי הצפון מפני המשך הפיגועים עדיין קיים ומקנן בקרבם.

יוסף אחימאיר: עשו פעולה, פעולה שלא תאמה את המציאות שהיתה בשטח ולא הביאה פתרון, למרות ההבנות ולמרות ההסכם שכביכול נחתם בין ממשלת ישראל לבין סוריה, ובאמצעותה עם ה"חיזבאללה" ויתר הגורמים שעדיין משחקים באש באותו אזור מסוכן.

יוסף אחימאיר: אני גם רוצה בהזדמנות זו להביע את דעתי על המקרה של אותו מחבל שהתפוצץ בירושלים.

יוסף אחימאיר: למזלנו, לאושרנו, הוא התפוצץ, הוא נפצע.

יוסף אחימאיר: אבל אילולא זה קרה, אילולא קרתה לו התקלה הזאת, מי יודע מה הוא היה עושה, מה הוא היה מעולל.

יוסף אחימאיר: היתה פה שרשרת של מחדלים, בזה אחר זה, שהביאה לכך, שהמחבל הגיע דרך שערי הכניסה לישראל, דרך נתב"ג, הגיע דרך שני מלונות לירושלים.

יוסף אחימאיר: ואילולא קרתה לו תאונת עבודה, מי יודע מה הוא היה עושה, מה הוא היה עוד מעולל.

יוסף אחימאיר: ומי יודע כמה עוד מחבלים כאלה בפוטנציה מסתובבים חס וחלילה וזוממים לעשות את מה שהם רוצים לעשות.

יוסף אחימאיר: אני גם שומע את ה"חמאס", את דוברי ה"חמאס" בעזה, אותה עזה שהיא קן צרעות, אותה עזה שהיא אתר ל"בישול" פיגועים, לפעילות ה"חמאס", למעשי זמם נגד אזרחי ישראל.

יוסף אחימאיר: אולי משם לא מתנהלים היום פיגועים, כי שם זה מקום המושב של מה שנקרא הממשלה.

יוסף אחימאיר: כבר יש לו ממשלה לערפאת.

יוסף אחימאיר: כבר יש ממשלה ושרים לאותו ארגון ערפאתי אש"פיסטי.

יוסף אחימאיר: משם אולי לא נעשים פיגועים, אבל משם ניתנות ההנחיות.

יוסף אחימאיר: ואני שומע את הדברים התמוהים שאומר ראש ה"חמאס".

יוסף אחימאיר: הוא נותן כביכול הוראה שלא לעשות פיגועים עד הבחירות – לא כדאי לנו לעשות פיגועים עד הבחירות.

יוסף אחימאיר: אני מקווה, מייחל, מבקש ממש ומתפלל שלא יהיו פיגועים, לא עד הבחירות ולא אחרי הבחירות.

יוסף אחימאיר: חלילה וחס שהדברים האלה יהיו קשורים בבחירות.

יוסף אחימאיר: אבל הדברים האלה שאומר ראש ה"חמאס" בעזה הם דברים מוזרים ביותר, כאילו שגם הוא מרשה לעצמו, משיקולים שלו, לא לפגוע, לא ליזום פיגועים, לתת הוראה, שאגב לא מתקבלת על-ידי כל אנשיו.

יוסף אחימאיר: אינני יודע מי שם נותן הוראות, מי ממלא אחרי הוראות.

יוסף אחימאיר: יש שם ערב רב של מחבלים, של ארגונים, של פלגים שעושים מה שהם רוצים.

יוסף אחימאיר: וכל האמירות בתקשורת או האמירות הפומביות הן רק לצורכי תעמולה, רק לצורכי תעמולה אש"פיסטית.

יוסף אחימאיר: הדברים האלה הם חמורים ביותר.

יוסף אחימאיר: ואני מקווה שב-29 במאי הממשלה הזאת, שלדאבוני איננה יודעת לטפל בביטחון, היא יודעת רק לדבר על ביטחון, אני מקווה שב-29 במאי הממשלה הזאת תרד מעל הבמה ותאפשר לממשלה לאומית, ממשלה אחראית, לקדם גם שלום וגם ביטחון, שבה יהיה שר ביטחון במשרה מלאה שיטפל רק בנושאי ביטחון.

יוסף אחימאיר: אני מקווה, שב-29 במאי אזרחי ישראל ידעו מה צריך לעשות, גם למען ביטחונם.

יוסף אחימאיר: תודה רבה.

שבח וייס: חבר הכנסת אחימאיר, אתה הזכרת בראשית דבריך, שהיה כאילו ניסיון לבטל את הדיון היום.

יוסף אחימאיר: כך קראתי בעיתונים.

שבח וייס: אני רוצה להבהיר מה היה, לא היו סודות.

שבח וייס: נכון שאתמול התקיימו שיחות ביני לבין יושב-ראש סיעת העבודה, ראש הקואליציה, חבר הכנסת רענן כהן, ויושב-ראש סיעת הליכוד, חבר הכנסת קצב, בעקבות פנייה של הרבה מאוד חברי כנסת אלי, מתוך בקשה שלא לקיים את הדיון מכיוון שאנחנו בתוך תוכה של מערכת בחירות, ואנשים בדין ובצדק עסוקים במערכת הבחירות, וגם לא היה תקדים בתולדות הכנסות שהתקיים כינוס של כנסת שמונה ימים לפני הבחירות.

שבח וייס: אני נוטל על עצמי את האחריות.

שבח וייס: אני חשבתי, שאם יש בקשה, אפשר לקיים את הדיון.

יוסף אחימאיר: הנושא הוא כל כך חמור, אדוני היושב-ראש, שהיתה לזה הצדקה.

שבח וייס: קודם כול זה לא קרה, העובדה שיש כינוס, אבל אני לוקח על עצמי את האחריות לפנייה, וראשי הסיעות נטו להיעתר לפנייה שלי.

שבח וייס: רציתי למנוע מצב, שאף שיש 60 חתימות, 30 ו30 – היה לי ברור שכך יהיה – יהיו באולם שישה אנשים, ואז מבחינת הפרלמנטריזם צריך גם לשקול מה עדיף: שישה אנשים כאשר 60 חתמו – – –

יוסף בא-גד: עשרה.

שבח וייס: אתה יודע מה?

שבח וייס: 12.

יוסף אחימאיר: 12 בדיוק.

שבח וייס: זה היה אחד השיקולים, ולמרות הכול הכרענו בצוותא לקיים את הדיון.

שבח וייס: זה כל הסיפור.

יוסף אחימאיר: כבר היו פה דיונים עם שני אנשים, עם איש וחצי.

שבח וייס: לא, סלח לי, לא היה מקרה שהתקיים דיון שמונה ימים לפני בחירות, ואני מתגאה בזה שאני כיושב-ראש הכנסת מאפשר את זה.

שבח וייס: הרי יכולתי לא לאפשר את זה.

יוסף אחימאיר: אתה באמת יכול להיות גאה.

שבח וייס: היתה כוונה טובה, בסוף סוכם שיש דיון, והלוואי שהאנשים שחותמים היו באים.

שבח וייס: אדוני שר החוץ.

שבח וייס: על-פי הכללים, לרשות שר החוץ עשר דקות, אבל מכיוון שלך היו 12 דקות, יהיו גם לשר החוץ 12 דקות.

אהוד ברק: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, לב כולנו עם משפחת בוים, וכולנו מאחלים החלמה מהירה לפצועי הפיגועים בלבנון.

אהוד ברק: זה חודשיים, חבר הכנסת אחימאיר, אנחנו עדים למסע הפחדה שמנוהל על-ידי הליכוד, שמוכן להחליש את כוח העמידה של מדינת ישראל כדי להגדיל את סיכוייו לנצח בבחירות.

אהוד ברק: מה כל העניין שהזכרת שייך למדיניות הביטחון של ממשלת ישראל?

אהוד ברק: כשיאיר מנדלסון נהרג בדרך לדולב, מישהו שאל על מדיניות הביטחון של ממשלת שמיר או ארנס?

אהוד ברק: כאשר רחל דרוק ויצחק רופא נהרגו בצומת-רחלים, מישהו שאל על מדיניות הביטחון של ממשלת שמיר או ארנס?

יוסף אחימאיר: – – –

אהוד ברק: כאשר צבי קליין נהרג בדרך לעופרה, מישהו שאל על מדיניות הביטחון של שמיר או ארנס?

יוסף אחימאיר: איזה שימוש עשיתם ברצח בבת-ים.

אהוד ברק: כשעשרות אזרחים וחיילים ישראלים נהרגו לאורך השנים תחת ממשלות הליכוד, ב-15 שנות שלטונו, איש לא העלה את נושא מדיניות הביטחון של ממשלת שמיר.

אהוד ברק: כאשר קברנו את חללי מכונית הספארי, מישהו שאל על מדיניות הביטחון של הליכוד?

אהוד ברק: כאשר קברנו את החיילים משער פאטמה, מישהו שאל על מדיניות הביטחון של הליכוד?

אהוד ברק: בעשרות אירועים ביטחוניים אחרים, מישהו בכלל העלה את עניין מדיניות הביטחון?

אהוד ברק: זה באמת שייך לממשלה?

משה פלד: אף פעם לא שאלתם, רק הפגנתם.

אהוד ברק: מי עסק אז בכלל בממשלת שמיר?

אהוד ברק: כל הציבור במדינת ישראל וכל הבית התלכדו סביב המאבק המבצעי – – –

יוסף אחימאיר: גם היום.

אהוד ברק: – – – התלכד סביב מפקדיו ולוחמיו, התלכד סביב ההגנה על ביטחון ישראל.

שבח וייס: חבר הכנסת פלד, נא להירגע.

אהוד ברק: אני אגיד לכם מה מרגיז אתכם: מרגיז אתכם שיש לנו מדינה נפלאה.

אהוד ברק: כל העולם מתפעל ממה שהעם הקטן שלנו בנה פה ב-48 שנים.

אהוד ברק: בנינו מדינה חזקה, משגשגת, עם עוצמה כלכלית חברתית וצבאית.

אהוד ברק: שילמנו מחיר כבד במלחמות, בפיגועי טרור, במאבק עיקש על ביטחוננו ועצמאותנו, אבל לא הרמנו ידיים, לא נכנענו בפני הטרור.

אהוד ברק: נלחמנו וידענו שהטרור לא ינצח אותנו.

אהוד ברק: את הטרור לא מנצחים בהופעות קצרות פה מעל הדוכן הזה ואת הטרור לא מנצחים בקטעים של 30 שניות בטלוויזיה.

אהוד ברק: לטיפול בטרור דרוש יותר מססמאות ויותר מתמונות.

אהוד ברק: אסור לתת לטרור לנצח ואסור לתת לו להכתיב את אווירת הדיונים בבית הזה, ואסור לתת לו להכתיב מי יהיה ראש ממשלת ישראל.

אהוד ברק: רק המאבק הנחרץ שלנו בטרור, כפי שכל ממשלה בישראל היתה עושה אותו, כשהוא מנוהל במקביל עם חתירה נמרצת לשלום – שלא כל ממשלה בישראל מנהלת – רק הוא יביא בסופו של דבר לביטחון אישי.

אהוד ברק: האנשים הכי טובים של מדינת ישראל עומדים בראש הגופים שמטרתם לחסל את הטרור, ואני מכיר אותם מקרוב.

אהוד ברק: ביחד לחמנו בטרור.

אהוד ברק: ממשלת ישראל בהנהגת פרס, זאת וזאת שתקום אחרי 29 במאי, חזקות ומנוסות, ואנחנו נכה בטרור ונמגר אותו בכל הכוח, בכל האמצעים, בכל מקום.

אהוד ברק: אבל צריך גם אמון וגם סבלנות.

אהוד ברק: אני רוצה להגיד כמה מלים על דברים אחרים שקשורים ל"ענבי זעם", כמה עניינים שלא ברורים לכם, או שאתם חושבים שהציבור בארץ לא מספיק אינטליגנטי בשביל להבין.

אהוד ברק: למשל, הסכם ההבנות.

אהוד ברק: לכולכם יש ניסיון עשיר בלחימה בטרור.

אהוד ברק: אני מניח שעיינתם גם בספר של ביבי על טרור, ואני בטוח שתבינו את ההסבר הבא.

אהוד ברק: מדינת ישראל יצאה למבצע מוגבל בלבנון שיש לו שתי תכליות: האחת – להפסיק את ירי ה"קטיושות" בגליל; השנייה – לתת לצה"ל חופש פעולה באזור הביטחון.

אהוד ברק: שתי המטרות האלה הושגו.

אהוד ברק: המבצע הזה הניב הסכם כתוב, רחב, מפורטות בו הבנות מחייבות, יש מחויבות אמריקנית לקיומו ויש מערכת שבה מעורבת גם סוריה ושדואגת בסך הכול לכך שההסכם הזה יתקיים.

אהוד ברק: אנחנו לא אמרנו ולא חזרנו לא על תרופות פלא ולא על הבטחות שווא, שאיזו פעולה חד-פעמית תביא ב"זבנג וגמרנו" פתרון לבעיית הטרור.

אהוד ברק: גם חברי הבית וגם הציבור בישראל מכירים את ה"זבנג וגמרנו" שהתחלנו בלבנון ביוני 1982 ואנחנו עדיין נאבקים עם זנבותיו, ולהוותנו לפעמים קוברים את קורבנות תוצאותיו.

אהוד ברק: מר נתניהו מתיימר לדעת דבר או שניים על ארצות-הברית.

אהוד ברק: לנשיא לינקולן מייחסים את האמרה, שאפשר לרמות חלק מהאנשים כל הזמן או את כל האנשים חלק מהזמן, אבל אי-אפשר לרמות את כל האנשים כל הזמן.

יוסף אחימאיר: הוא בטח חשב עליך.

אהוד ברק: אני בטוח, שאפילו אתם, גם עם ארתור, יועץ הסתרים והסקרים, לא מסוגלים לעשות את זה.

משה קצב: נתראה בשבוע הבא, אדוני שר החוץ.

משה קצב: אל יתהלל חוגר כמפתח.

אהוד ברק: אין ביטחון של מאה אחוזים, זה אף פעם לא היה.

יוסף אחימאיר: מה זה שייך ל"ענבי זעם"?

יוסף אחימאיר: מה זה שייך לביטחון?

שבח וייס: חבר הכנסת אחימאיר, אתה לא יכול להכתיב לשר החוץ את נאומו.

שבח וייס: הוא לא הכתיב לך את הנאום.

משה קצב: – – –

אהוד ברק: לא דרך חזרה לג'באליה ולבלאטה.

אהוד ברק: רק בדרך משולבת, של מכות ליתושי הטרור וייבוש הביצה של הסכסוך, טיפול במקורות הפוליטיים של הסכסוך, רק הצירוף של שני הדברים האלה יביא בסופו של דבר גם את חיסול הטרור וגם ביטחון ושלום לישראל.

אהוד ברק: ארגוני הטרור ושולחיהם באירן מנהלים קרב, לדעתי קרב מאסף, נגד תהליך השלום במזרח התיכון.

אהוד ברק: הקרב הזה לא יהיה קל, גם בקרב מאסף יש נפגעים, והם יזכו אולי לעוד חצי שנה, לעוד שנה, לעוד שנתיים של פעילות.

אהוד ברק: בסופו של דבר, בדרך שלנו, לא בדרך שלכם, נביא גם לביטחון ושלום וגם להפסקת הטרור.

משה קצב: בינתיים אין לא ביטחון ולא שלום.

יוסף אחימאיר: ניתן לכם צ'אנס עוד עשרה ימים.

אהוד ברק: אנחנו נמשיך בדרך שלנו.

אהוד ברק: ביטחונה הלאומי של מדינת ישראל לא מבוסס על ספר מתכונים למלחמה בטרור, אלא על עוצמתו של צה"ל, על צמיחה כלכלית, על חיוניות חברתית, על יחסים מיוחדים עם ארצות-הברית, על יכולתנו הכוללת האסטרטגית ועל העובדה שמדינות ערב ושליטי ערב מאמינים שמדינת ישראל היא מדינה עם יכולת גרעינית.

אהוד ברק: ואני אומר: מדינת ישראל הזאת, חזקה, בוטחת בעצמה, היא שתנוע קדימה אל השלום.

אהוד ברק: והציבור יודע את האמת.

אהוד ברק: חבר הכנסת אחימאיר, לא נפנה את חברון.

אהוד ברק: צה"ל אמור להיערך מחדש בחברון.

אהוד ברק: אף יהודי לא יוצא ולא יועבר לא מתל-רומיידה, לא מבית אברהם אבינו, לא מבית-הדסה, לא משניאורסון.

אהוד ברק: צה"ל ייערך במערך הדוק מסביבם, סביב המתחמים היהודיים ולאורך צירי התנועה שמובילים אליהם.

אהוד ברק: ישראלי שירצה לנסוע מהבית הזה עד פתחה של מערת-המכפלה ייסע רצוף דרך כבישים ודרכים שכולם באחזקתו ובשליטתו של צה"ל.

משה פלד: זה בניגוד לתפיסת הביטחון של ראש הממשלה לשעבר, בניגוד מוחלט.

אהוד ברק: אני אומר לכם, זה שבועות ארוכים מתנהל מסע דמגוגי, שקרי, לדעתי גם חסר אחריות, של תנועת הליכוד בנושא ירושלים.

אלי גולדשמידט: הם נותנים לגיטימציה לחלוקת ירושלים.

אהוד ברק: אלמלא ידעתי שכל המטרה היא השגת השלטון, הייתי אומר שזה מבצע הונאה פוליטי חסר תקדים.

אהוד ברק: אנחנו נחלק את ירושלים?

אהוד ברק: מי כבש את ירושלים?

יוסף אחימאיר: עם ישראל.

אהוד ברק: מי הורה על כיבוש ירושלים?

משה קצב: בוודאי, מפלגת העבודה כבשה את ירושלים.

משה קצב: בושה וחרפה.

משה קצב: זה עניין מפלגתי, אדוני שר החוץ?

אהוד ברק: ממשלת אשכול-דיין.

משה קצב: שחרור ירושלים זה עניין מפלגתי?

משה קצב: ממתי שחרור ירושלים זה עניין מפלגתי?

אהוד ברק: מי עמד בראש צה"ל?

משה קצב: מה זה קשור?

משה קצב: בראש צה"ל עמדה מפלגת העבודה?

אהוד ברק: מי פיקד על חטיבת הצנחנים?

משה קצב: שר החוץ, אתה לא מתבייש?

משה קצב: אתה היית רמטכ"ל בצה"ל.

שבח וייס: חבר הכנסת משה קצב, אני אצטרך לקרוא לך לסדר.

אהוד ברק: מי צעד במעלה שער-האריות?

משה קצב: אתה היית רמטכ"ל פוליטי?

משה קצב: אני שואל אותך, מפלגת העבודה מינתה אותך?

שבח וייס: אדוני שר החוץ, סליחה, תאפשר לי לקרוא להם לסדר.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

משה קצב: עוד לא היה דבר כזה.

משה קצב: מי מינה אותך לרמטכ"ל, מפלגת העבודה?

אהוד ברק: מישה ארנס ויצחק שמיר מינו אותי.

משה קצב: ממשלת ישראל מינתה אותך, לא יצחק שמיר.

משה קצב: ממשלת ישראל.

שבח וייס: אדוני שר החוץ, תאפשר לי להרגיע אותם.

משה קצב: בושה וחרפה איך מדבר רמטכ"ל לשעבר.

משה קצב: איך הוא מדבר על שחרור ירושלים?

משה קצב: אתם לא מתביישים?

משה קצב: זה עניין מפלגתי?

שבח וייס: חבר הכנסת משה קצב, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

שבח וייס: זהו, תירגע עכשיו.

יוסף אחימאיר: הוא עושה פוליטיזציה של צה"ל.

שבח וייס: אדוני שר החוץ, סלח לי לרגע.

שבח וייס: חבר הכנסת משה קצב, אתה כראש סיעה רוצה שאני אוציא אותך מן האולם?

משה קצב: אם היה אומר את הדברים האלה חבר הכנסת מן השורה, אבל רמטכ"ל לשעבר?

שבח וייס: חבר הכנסת משה קצב, אני קראתי אותך לסדר פעמיים.

שבח וייס: אתה רוצה שאני אכנס לתוכן של הדברים?

שבח וייס: אתה לא יכול להפריע כך.

משה קצב: אתה יכול לקרוא לי לסדר.

משה קצב: רמטכ"ל לשעבר לא יתבטא כך.

משה קצב: מינוי רמטכ"ל זה עניין מפלגתי?

משה פלד: אדוני היושב-ראש, אתה צריך להילחם על כבודה של ירושלים.

שבח וייס: אדוני שר החוץ, סליחה לשנייה אחת.

משה קצב: נכשלת בלשונך, תחזור בך.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אני קורא לך לסדר.

שבח וייס: זה הכול.

שבח וייס: אתם רוצים שאני אכנס לתוכן של נאומים?

שבח וייס: אני גם לא התערבתי בנאומים שלכם.

משה פלד: אבל הוא שר החוץ, הוא מדבר על ירושלים.

שבח וייס: הוא יגיד מה שהוא רוצה.

שבח וייס: תדונו אותו ציבורית.

שבח וייס: השתקת שרים בכנסת הזאת לא תתקיים.

שבח וייס: כבר היה לנו סיפור כזה.

שבח וייס: סיפור ההשתקה נגמר פה.

אהוד ברק: למה מרגיזות אתכם העובדות?

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אני אצטרך להוציא אותך פעם ראשונה בתולדות הכנסת.

שבח וייס: אתה לא יכול לצעוק כאשר השר נואם.

משה קצב: אני רוצה לדבר עם חבר הכנסת גולדשמידט ואתה מפריע לי.

שבח וייס: סלח לי, אני מפריע לך?

שבח וייס: אני יושב-ראש הישיבה עכשיו וקראתי לך פעמיים לסדר.

משה קצב: כל הכבוד כאשר אתה פונה אלי – – –

שבח וייס: אני פניתי אליך וביקשתי להפסיק להפריע.

שבח וייס: פעמיים פניתי.

שבח וייס: אתה לא יכול לשבש את הישיבה.

שבח וייס: רבותי, סיפור השתקת השרים נגמר.

אהוד ברק: ממשלת ישראל בראשות – – –

משה קצב: אתה פתאום גיבור היום.

שבח וייס: אני לא גיבור פתאום.

שבח וייס: אני כמו שהייתי כל הזמן.

שבח וייס: סלח לי, אתה לא יכול להפריע יותר.

משה קצב: אל תתגרה – – –

שבח וייס: אני לא מתגרה.

שבח וייס: אני יושב-ראש הכנסת ויושב-ראש הישיבה.

שבח וייס: אתה תאפשר לשר לדבר.

אהוד ברק: יושב-ראש סיעת הליכוד, אל תיבהל מהעובדות.

יהושע מצא: אבל אתה מסלף את העובדות.

יהושע מצא: אתה לא מתבייש?

יהושע מצא: מתי ביקרת במזרח-ירושלים?

אהוד ברק: סיעת הליכוד, אל תיבהלו מהעובדות.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני אקרא לך לסדר.

יהושע מצא: למה הוא מציג את שחרור העיר כדבר מפלגתי?

יהושע מצא: בושה וחרפה.

שבח וייס: אני אינני מתערב בתוכן של הנאומים.

שבח וייס: אתם תאפשרו לו לדבר.

אהוד ברק: ככל שאתה צודק פחות, אתה צועק יותר.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יהושע מצא: חובתך להפסיק אותו, הוא לא יכול לסלף.

שבח וייס: חובתי לקרוא לך לסדר, לא להתערב בתוכן של הנאומים.

שבח וייס: אתה רוצה שיושב-ראש הכנסת יתערב בתוכן של הנאומים?

אהוד ברק: ככל שאתה צודק פחות, אתה צועק יותר.

יהושע מצא: תתבייש לך, אתה מבייש את הרמטכ"לות שלך.

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

אהוד ברק: ככל שאתה צודק פחות, אתה צועק יותר.

יהושע מצא: אדוני היושב-ראש, כל כך מהר?

שבח וייס: כן, לפי הצעקות.

יהושע מצא: אתה כבר אחרי הפריימריס.

רן כהן: – – –

שבח וייס: אל תעזור לי.

שבח וייס: לא תהיה בכנסת הזאת יותר השתקה של שרים, השתקה של איש, גם לא של חבר כנסת.

משה קצב: תפקידך כיושב-ראש הכנסת – – –

משה פלד: – – –

שבח וייס: חבר הכנסת משה פלד, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יהושע מצא: הוא מבייש את הרמטכ"לות שלו.

יהושע מצא: בושה וחרפה.

שבח וייס: אני אצטרך להוציא אותך, חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: אני לא רוצה לעשות זאת, אבל אצטרך.

רן כהן: מה אתם עושים כאן מעשי בריונות?

משה פלד: אתה הבריון.

אהוד ברק: ככל שאתה – – –

שבח וייס: סליחה, אדוני השר, אני לא אאפשר את זה.

משה קצב: עוד לא היה כדבר הזה.

משה קצב: רמטכ"ל לשעבר גורם לפוליטיזציה של צה"ל.

אהוד ברק: ככל שאתה צודק פחות, אתה צועק יותר.

שבח וייס: חברי הכנסת קצב ומצא, אני קראתי אתכם פעמיים לסדר.

יהושע מצא: אולי תספר לנו על צאלים?

אהוד ברק: ככל שאתה צודק פחות, אתה צועק יותר.

משה קצב: אתה צודק.

שבח וייס: לא הייתי רוצה בישיבה האחרונה של הכנסת לחזור לימים לא טובים.

אהוד ברק: חבר הכנסת מצא, ככל שאתה צודק פחות אתה צועק יותר.

יהושע מצא: לך יש רמקול ואתה יכול לדבר.

יהושע מצא: אתה מסלף.

אהוד ברק: ממשלת ישראל בראשות לוי אשכול, זכרו לברכה, כאשר שר הביטחון היה משה דיין, זכרו לברכה, הורתה לצה"ל לשחרר את ירושלים.

משה קצב: היתה ממשלת אחדות, לא ממשלת העבודה.

משה קצב: אם לא ידעת זאת, מותר לך לדעת.

משה קצב: פתאום מפלגת העבודה שחררה את ירושלים, לא חיילי צה"ל.

שבח וייס: חברים, אני אפסיק את הישיבה אם לא תירגעו.

אהוד ברק: עובדות אינן משתנות על-ידי צעקות.

משה קצב: האם לא חיילי צה"ל שחררו את ירושלים?

אהוד ברק: תפסיק לצרוח, אל תדאג לחיילי צה"ל.

אהוד ברק: תאמין לי, חבר הכנסת קצב, שאני מכיר את חיילי צה"ל טוב כמוך וברור שמי שנלחם זה הם.

משה קצב: מה זה נוגע למפלגת העבודה?

שבח וייס: אם לא תירגעו, אני אפסיק את הישיבה.

שבח וייס: אני לא צנזרתי אותך ואני לא אצנזר אותו.

שבח וייס: זה הכול.

שלמה בוחבוט: היושב-ראש צודק, מה הבריונות הזאת?

שבח וייס: אני אצנזר פה אנשים?

שבח וייס: אני צנזרתי את הנאום שלך?

שבח וייס: אני התערבתי בנאום שלך?

שבח וייס: אתה יכול להגיש תלונה לוועדת האתיקה.

אהוד ברק: מי בנה את ירושלים כאשר הליכוד רק דיבר?

אהוד ברק: טדי קולק.

יהושע מצא: ומי מחלק אותה?

יהושע מצא: אתה מחלק אותה.

שבח וייס: רבותי, אני מפסיק את הישיבה לשלוש דקות.

שבח וייס: אדוני שר החוץ, אתה תחזור לנאום.

שבח וייס: אני מפסיק את הישיבה לשלוש דקות ואתה תחזור להשלים את נאומך.

שבח וייס: זה יהיה בסדר, אלא אם אתם מסכימים עכשיו להירגע.

שבח וייס: נעשה עוד ניסיון אחד.

משה קצב: החלטת על שלוש דקות, תכבד את ההחלטה שלך.

שבח וייס: אני לא רוצה שהישיבה האחרונה תזכיר לנו ישיבות איומות שהיו לנו פה.

יהושע מצא: אבל שלא יסלף עובדות.

יהושע מצא: אתה יכול לתבוע אחריות מרמטכ"ל לשעבר.

שבח וייס: אני אאפשר לשר ולחבר כנסת לדבר פה.

שבח וייס: לא בצעקות.

שבח וייס: אני אוציא אותך, חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: יהיה לי מאוד לא נעים.

שבח וייס: לא הייתי רוצה בישיבה האחרונה.

משה קצב: את ירושלים שחררה מפלגת העבודה?

אהוד ברק: אני רוצה להזכיר – – –

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, אתה חבר כנסת ותיק.

שבח וייס: תאפשר לי לנהל את הישיבה.

שבח וייס: אתה מפריע עכשיו.

משה קצב: תרשה לי, אני בכלל מדבר עכשיו עם השר רמון.

שבח וייס: אבל לא בקול רם, אתה מפריע.

משה קצב: אל תתערב, בבקשה.

שבח וייס: מה זה "אל תתערב"?

שבח וייס: סלח לי, אתה לא יכול לדבר בקול רם.

משה קצב: אל תתערב בשיחות בין השר רמון לביני.

משה קצב: אתה חייב להתערב בכל דבר.

שבח וייס: אני אצטרך, לדאבוני, לנקוט את האמצעים העומדים לרשותי.

שבח וייס: אני לא רוצה לעשות זאת.

משה קצב: אני אדבר עם השר רמון בלי שתתערב.

שבח וייס: לא בקול רם, זה הכול.

משה קצב: זה לא תפקידך.

שבח וייס: תפקידי לשמור על כבוד הבית הזה.

משה קצב: תפקידך לשמור על כבוד הבית ועל ירושלים.

שבח וייס: מה זה שייך עכשיו לעניין?

משה קצב: זה שייך.

משה קצב: את ירושלים לא שחררה מפלגת העבודה.

שבח וייס: מספיק עם תרבות הצעקות הזאת.

שבח וייס: מספיק כבר.

אהוד ברק: חבר הכנסת קצב, האמן לי שאני מכיר את חלקם של חיילי צה"ל בכיבוש ירושלים בדיוק כמוך.

יהושע מצא: את צאלים אתה מכיר?

אהוד ברק: אני מכיר הכול יותר טוב ממך, אל תדאג.

שבח וייס: אדוני שר החוץ, בואו נתרום כולנו יחד לסיום הקטע הזה.

אהוד ברק: אמרתי, ואני חוזר ואומר מה שאמרתי, כי זו האמת.

אהוד ברק: ממשלת ישראל בראשות לוי אשכול – – –

יהושע מצא: ממשלת האחדות הלאומית.

אהוד ברק: ממשלת ישראל בראשות לוי אשכול עם שר הביטחון משה דיין הורו לצה"ל לשחרר את ירושלים.

אהוד ברק: טדי קולק בנה את ירושלים כשהליכוד דיבר.

אהוד ברק: אני יודע למה אתם לא רוצים שאני אתקדם הלאה, כי אתם לא רוצים שאני אגיע לפרשה מהחודשים האחרונים – מי רצה להרחיב את השכונות של ירושלים ומי עצר את הבנייה של ירושלים.

יהושע מצא: בושה וחרפה לשמוע אותך.

יהושע מצא: בושה וחרפה להקשיב לך.

אהוד ברק: ממשלת רבין יזמה הרחבת הבנייה בירושלים.

אהוד ברק: ביבי הריח את ריח האפשרות אולי לפגוע בממשלה, ובשיתוף עם חבר הכנסת דראושה הוא טרפד את התוכנית הזאת.

משה קצב: מי קיבל את ההחלטה, ביבי או אתם?

משה קצב: אתם החלטתם על – – – למה ביטלתם את ההפקעה?

אהוד ברק: למה אתה לא רוצה לשמוע את זה?

משה קצב: שקר וכזב.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב.

אהוד ברק: מר נתניהו, ביחד עם מר דראושה, לא לפני 28 שנה, לפני חודשים בודדים, בלם את תוכניתה של ממשלת רבין.

משה קצב: שקר וכזב.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, פעמיים קראתי אותך לסדר.

שבח וייס: אדוני השר, אני מבקש להתחיל לסיים.

שבח וייס: זה לא ייגמר לעולם.

אהוד ברק: מר נתניהו, בשיתוף עם מר דראושה – – –

משה קצב: שקר וכזב.

אהוד ברק: אני יודע למה אתם לא רוצים לשמוע.

יוסף אחימאיר: – – –

שבח וייס: אל תפריע, חבר הכנסת אחימאיר.

אהוד ברק: לא לפני 28 שנה, לפני חודשים בודדים, ממשלת רבין ניסתה להניע תוכנית לבנייה בירושלים, ומר נתניהו, בשיתוף עם חבר הכנסת דראושה, טרפד את התוכנית הזאת.

משה קצב: שקר וכזב.

אהוד ברק: זו האמת, ואתם לא אוהבים לשמוע אותה.

אהוד ברק: באמת, מגן ירושלים.

משה קצב: תלמד את העובדות.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, תן לו לסיים את הנאום.

שבח וייס: מספיק כבר.

משה קצב: שילמד את העובדות.

אהוד ברק: לא דיברתי עדיין עשר דקות.

שבח וייס: אדוני שר החוץ, עם כל הכבוד לך ולכולכם, יש פה מספיק מתח גם בלי ויכוח על הזמן.

אהוד ברק: יש בליכוד אנשים הגונים, וקשה לי לראות אותם מקבלים, מאמינים ופועלים על-פי התעמולה השקרית הזאת.

אהוד ברק: שמעון פרס לא יחלק את ירושלים.

אהוד ברק: נקודה.

אהוד ברק: ואם המשפט הזה לא ברור, אני אנקד אותו שוב: שמעון פרס וממשלת ישראל בראשותו לא יחלקו את ירושלים.

אהוד ברק: נקודה.

אהוד ברק: ירושלים רחבה, מאוחדת, בריבונותנו, בירת ישראל לנצח.

אהוד ברק: נקודה.

אהוד ברק: לדעתי, אם לא הייתם מעלים את הנושא הזה, ספק אם הוא היה עולה בכלל היום על סדר-היום.

שבח וייס: אדוני שר החוץ, יש לנו כללים.

שבח וייס: אני הארכתי מאוד את הזמן כי הפריעו לך כל הזמן, אבל עליך לסיים.

אהוד ברק: אני רוצה הערה אחרונה.

אהוד ברק: אני אומר לכם, בסופו של דבר אני רואה את הליכוד נערך כמו שבשבת סקרים לקראת הבחירות, ואני רואה את הליכוד ממריא כמו יונת שלום קשורה בחוט ניילון למאמץ לעשות הסדרים מדיניים ולהביא ביטחון ושלום לישראל.

אהוד ברק: אני בטוח שלא חזיונות השקר ולא קוסמי הסקרים ישכנעו את הציבור ב-29 במאי.

יוסף אחימאיר: איפה – – –

אהוד ברק: ב-29 במאי הציבור יחליט על-פי תפיסתו את האמת, והאמת תנצח.

אהוד ברק: תודה רבה.

שבח וייס: תודה רבה לשר החוץ.

שבח וייס: רבותי, זו ישיבה אחרונה שלנו, ולי יש החלטה פנימית שאני לא אוציא אנשים בישיבה אחרונה, בוודאי לא ראשי סיעות.

שבח וייס: אל תנצלו את המצב.

שבח וייס: מה הצעתך, אדוני שר החוץ?

שבח וייס: יש לנו אפשרות לקיים דיון במליאה, אבל יש בעיה עם זה, כי זה יהיה בשנת 2000 בערך.

שבח וייס: לא.

שבח וייס: זה לא יהיה, כי כבר לא תהיה לנו מליאה.

שבח וייס: או העברה לוועדה, או להסיר.

שבח וייס: מה הצעתך?

אהוד ברק: דיון בוועדה.

שבח וייס: ועדה.

שבח וייס: האם חבר הכנסת אחימאיר מסכים שזה יהיה בוועדה?

יוסף אחימאיר: – – – הוועדה מתכנסת.

שבח וייס: זה תלוי בנסיבות, ביושב-ראש הוועדה וכן הלאה.

שבח וייס: אם כן, נעבור להצבעה.

שבח וייס: יש הצעה אחרת של חבר הכנסת בא-גד.

שבח וייס: אם הוא איננו, זו זכותך.

שבח וייס: דקה אחת.

שבח וייס: אני מבקש להקפיד על הזמן.

שבח וייס: חבר הכנסת קצב, בבקשה.

משה קצב: אדוני שר החוץ, אתה לא צמחת במערכת המפלגתית הפוליטית.

משה קצב: הציפייה ממך היא לגישה יותר ממלכתית ויותר אחראית ופחות כיתתית וצרת אופקים.

משה קצב: הניסיון שלך לייחס את שחרור ירושלים להחלטה מפלגתית, כדי להפיק תועלת פוליטית ורווחים מפלגתיים למפלגת העבודה, הוא ניסיון בלתי אחראי, נואל.

משה קצב: הפעם יותר מאי-פעם, אדוני שר החוץ, אני מתחזק בעמדה שנקט אחד משרי הממשלה הקודמת, שדרש את פיטוריך מתפקידך כרמטכ"ל.

שבח וייס: מה הצעתך, להסיר?

רן כהן: לפטר – – –

משה קצב: הצעתי, בהחלט להסיר.

משה קצב: כן.

שבח וייס: אם כן, יש לנו כאן הצעה של שר החוץ להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון והצעה של חבר הכנסת קצב להסיר אותו מסדר-היום.

שבח וייס: אם יש רוב, הרוב פירושו להעביר לוועדת החוץ והביטחון.

שבח וייס: אם זה נגד, זה כאילו הסרה מסדר-היום.

שבח וייס: ההצבעה החלה.

שבח וייס: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

שבח וייס: 11 תומכים, מתנגד אחד, אפס נמנעים.

שבח וייס: אני קובע שהנושא יעבור לוועדת החוץ והביטחון.

שבח וייס: תודה רבה.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת גדעון שגיא להביא לפנינו את ההצעה לסדר-היום בנושא: הליכוד משתמש בפיגועי הטרור במערכת הבחירות.

שבח וייס: אני שוב פונה אליכם, רבותי, לאפשר דיון סביר.

שבח וייס: קריאות ביניים אפשריות, אבל לא בהתמדה ובצעקות וכן הלאה.

שבח וייס: זו התכנסות אחרונה של הכנסת הזאת.

שבח וייס: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

שבח וייס: על ההצעה הזאת ישיב השר חיים רמון.

גדעון שגיא: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ייתכן שחייל גולני, סמ"ר מאירי, יוקע כמי שקלקל את התסריט שעליו עמלו יחצ"ני מערכת הבחירות של הליכוד.

גדעון שגיא: ייתכן שכדור אחד שנורה ופגע במרצח ה"חמאס" חסן סלאמה ימנע את הפיגוע שעלול היה להיות ה"קליימקס" של תשדירי הליכוד ולספק את ההוכחה הגדולה בנוסח "אמרנו לכם".

גדעון שגיא: כל כדור שנורה על כוחותינו הוא אבן בבניין התיזה של יחצ"ני הליכוד, שנועד להוכיח, כביכול, שפרס נכשל.

גדעון שגיא: כל פצוע מגויס להוכחה שתהליך אוסלו פשט את הרגל.

גדעון שגיא: לאחר שנדקר חייל בג'נין הודיע הליכוד, ש"הדבר מבטא חוסר יכולת של הממשלה להבטיח את ביטחון אזרחי המדינה".

גדעון שגיא: וכאשר נדקר בשבוע שעבר בחור ישיבה, טענו דוברי הליכוד שזוהי הוכחה שממשלת פרס מפקירה דם יהודי.

גדעון שגיא: לא צריך הרבה דמיון כדי לשער איזה תגובות הכינו לנו יחצ"ני הליכוד אם חלילה יארע פיגוע יותר קשה.

גדעון שגיא: חצי שנה אחרי רצח ראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, שכח כנראה חבר הכנסת ביבי נתניהו את המחיר שגובה עלילת דם, את מחירה של ההסתה נגד רבין, שכביכול הפקיר את ביטחון ישראל.

גדעון שגיא: מעניין אם ביבי נותן את דעתו למרחק הקטן שבין תמונות הדם שהוא מראה בתשדירי הבחירות לבין חידוש מסע ההסתה שהחל בו לאחרונה העיתון החרדי "השבוע", שטען בגיליונו האחרון שפרס שיתף פעולה עם האויב במלחמת לבנון.

גדעון שגיא: האם ייתכן שביבי מתעלם מהמרחק הקטן בין השימוש היומיומי שנעשה בתשדירי הבחירות של הליכוד בדם נפגעי הטרור ובגוויות המוטלות בין שברי האוטובוס, לבין הלגיטימציה שמקבל פעיל ליכוד השולף אקדח נגד פעיל של העבודה ויורה בו?

גדעון שגיא: ואם חלילה יקרה אסון, איך תסביר, חבר הכנסת ביבי נתניהו, שאתה לא נתת יד לשידורי ההסתה?

גדעון שגיא: האם תוכל שוב לברוח מן האחריות באופן שבו ברחת מאחריותך לכנס ההסתה נגד רבין, שנערך – – –

יוסף אחימאיר: איך אתה קבעת שפעיל הליכוד ירה?

יוסף אחימאיר: בית-המשפט עוד לא קבע.

יוסף אחימאיר: איך אתה קובע דבר כזה?

גדעון שגיא: אתם קבעתם ואתם אישרתם את הדבר הזה.

שבח וייס: אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר, כי זו ישיבה אחרונה.

שבח וייס: תסיים את הכנסת הזאת בלי סנקציות.

גדעון שגיא: ביבי נתניהו לא יוכל לברוח שוב מן האחריות לכנס ההסתה שנערך בכיכר-ציון סמוך לרצח ראש הממשלה.

יוסף אחימאיר: מי שהניף את התמונה של רבין תומך היום בפרס.

גדעון שגיא: כי הוא למד את מה שביבי נתניהו לא למד.

יוסף אחימאיר: עוד לא יודעים מי זה – – –

גדעון שגיא: דווקא בימים האלה.

שבח וייס: חבר הכנסת אחמיאיר, למען הסדר – קריאה ראשונה לסדר.

גדעון שגיא: דווקא בימים האלה, שבהם חוזר ומדגיש ביבי נתניהו בכל אספת בחירות שהוא מקיים בקרב החרדים את המחויבות שלו למורשת ישראל, הוא היה צריך להבין את המשמעות של השימוש בעלילת דם.

גדעון שגיא: דווקא ביבי היה צריך להיזהר ולא להידרדר אל התהום שאליה שקעו מסיתים ותועמלנים שעשו שימוש בדם יהודים לקידום מטרותיהם הפוליטיות.

גדעון שגיא: דווקא ביבי היה צריך להיזהר ולא ללבות את השנאה, שהיתה תמיד השמן על גלגלי ההסתה שהולידו הפרעות נגד היהודים בכל הדורות, עד ימינו אלה.

גדעון שגיא: דווקא ביבי היה צריך להיות מודע לכך, שהצירוף הנורא של הסתה ועלילת שווא מולידים שנאה תהומית ואכזריות בלתי אנושית.

יוסף אחימאיר: המחנה שלך הצטיין באלימות.

גדעון שגיא: יהיו המניעים של אבות עלילות הדם כנגד היהודים אשר יהיו.

גדעון שגיא: השימוש הציני שנעשה בתעמולת הבחירות בפיגועים שהיו ובכל נפגע הוא עלילת דם שנועדה לספק תאוות שלטון בלתי מרוסנת.

גדעון שגיא: שימוש כזה לסיפוק תאוות שלטון הוא תופעה שאין לה תקדים במשטרים דמוקרטיים, והוא מהווה סכנה מוחשית למשטר הדמוקרטי.

גדעון שגיא: חבר הכנסת ביבי נתניהו, אם יקרה חלילה מקרה נוסף של פגיעה טרגית, הנובעת מאלימות של יהודי נגד יהודי, בגלל העלילה השפלה של הפקרת ביטחון ישראל על-ידי הממשלה, דמו יהיה בראשך.

גדעון שגיא: לא, לא תינקה ולא תעזור לך התדמית של שוחר שלום, שאתה עוטה על עצמך ערב הבחירות.

גדעון שגיא: בשעתי מחיתי נגד ההכללות שנעשו, אדוני היושב-ראש, בנושא האחריות לרצח רבין.

גדעון שגיא: אני דחיתי את הזיקה ואת החיבור שעשה אברהם בורג בין אוניברסיטת בר-אילן לטהרן.

גדעון שגיא: עשיתי זאת מתוך אמונה, שלאחר הרצח דרושות לעם הזה הידברות ופתיחות במקום ניכור ושנאה.

גדעון שגיא: אבל מנהיג הליכוד, אדוני היושב-ראש, יצא כנראה מדעתו אם שישה חודשים לאחר הרצח הוא מבקש להחזיר את הגלגל לאחור.

גדעון שגיא: אני חייב להזהיר, שזהו מרשם לשנאת אחים, לשפיכות דמים ולסכנה למשטר הדמוקרטי.

גדעון שגיא: לא פחות חמור הוא השקר, שהוא היסוד לתעמולת הבחירות שלכם.

גדעון שגיא: ביבי נתניהו מבטיח שנים ללא פיגועים תחת שלטון הליכוד.

גדעון שגיא: ביבי נתניהו הטיף מעל לבמה הזאת עשרות פעמים להמשך השלטון בשכם, בג'נין ובעזה.

גדעון שגיא: הוא שכח שכבר היינו בעזה והוא שכח כנראה כמה חיילים נפגעו בעזה ב-15 שנות שלטון הליכוד.

גדעון שגיא: הוא שכח כיצד הוא הפחיד את כולנו בסכנה הצפויה לנו אם חלילה ניסוג מעזה.

גדעון שגיא: אם צדקת אז, חבר הכנסת ביבי נתניהו, כיצד אתה מוכן היום להשלים עם אוסלו?

גדעון שגיא: ואם טעית, ושלטוננו בעזה אכן עלה לנו בעשרות רבות של קורבנות חינם, אתה לא חייב להתנצל, כי ממילא איש לא יבקש ממך להתנצל.

גדעון שגיא: אבל אל תשקר את העם במצח נחושה, שיש לך כאילו מרשם בטוח לשלום בטוח.

גדעון שגיא: אין לכם מרשם לשלום בטוח, אלא לחזרה לעימות ולמלחמה.

גדעון שגיא: אין לכם פתרון בטוח, אלא מרשם בטוח לחזור חזרה לבידודה המדיני של ישראל ולחידוש חזית של אלימות מצד כל השכנים שלנו.

גדעון שגיא: חברי הכנסת, הציבור שרוצה שלום איננו מטומטם.

גדעון שגיא: הוא יודע שהמרשם שלכם הוא אחיזת עיניים.

גדעון שגיא: תודה רבה, אדוני.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת שגיא.

שבח וייס: השר רמון ישיב בשם הממשלה.

שבח וייס: לפי הרכב הנוכחות אפשר עוד מעט להעביר את הדיון, ואם יוסי אחימאיר לא היה פה, הייתי אומר שאפשר להעביר את הדיון ללשכת מפלגת העבודה.

חיים רמון: חבר הכנסת בא-גד בא לעזור.

חיים רמון: חבר הכנסת בא-גד, לא הראית אותי בתשדירים שלך.

חיים רמון: מאוד נעלבתי מהעניין הזה.

יוסף בא-גד: דווקא אתה ביקשת לשמוע דברי תורה ממני.

שבח וייס: אבל הוא יתפלל למענך בתשדירים שלו.

חיים רמון: רצוי.

חיים רמון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, פעם בארבע שנים כל אחד מאזרחי ואזרחיות מדינת ישראל הולך לקלפי והוא אמור לבחור באופן חופשי, על-פי השקפת עולמו, בעד איזו מפלגה הוא בוחר, בעד איזה מועמד הוא רוצה לבחור ומי הוא רוצה שיהיה ראש ממשלה.

חיים רמון: אני מכבד את הבחירה של כל אחד מהאזרחים בישראל.

חיים רמון: כל אחד, על-פי השקפתו, חושב, שמה שהוא עושה הוא לטובת המדינה, שזוהי הדרך הנכונה, והוא מקווה שבחירתו אכן תזכה לרוב והמועמד שהוא מצביע עבורו יזכה בבחירות וישרת את המדינה באמונה.

חיים רמון: כל מי שרוצה לבחור בליכוד או בביבי נתניהו – זוהי זכותו המלאה.

חיים רמון: אני, כמובן, חושב שזו טעות.

חיים רמון: אבל אם הוא הגיע למסקנה הזאת בדרך חופשית, ללא לחצים – זה דבר לגיטימי, זה חלק מהחיים הדמוקרטיים במדינת ישראל.

חיים רמון: אם הוא החליט לבחור בשמעון פרס, במפלגת העבודה, והגיע לכך באופן חופשי – אני חושב שזוהי גם בחירה נכונה, וודאי שכולנו מכבדים זאת.

חיים רמון: אבל בבחירות הללו החליטו להשתתף ארגוני טרור.

חיים רמון: בבחירות הללו החליטו בטהרן לקבוע מי יהיה ראש ממשלת ישראל.

חיים רמון: טהרן עושה מאמץ אדיר ומפעילה את ה"חיזבאללה", את ה"חמאס" ואת "הג'יהאד", כדי לקבוע מי יהיה ראש ממשלת ישראל בארבע השנים הבאות.

חיים רמון: הדברים הללו ידועים, הם חד-משמעיים.

חיים רמון: ראש אמ"ן אמר זאת.

חיים רמון: מפכ"ל המשטרה אמר זאת.

חיים רמון: יש בידינו כל הידיעות, שאי-אפשר, כמובן, לחשוף אותן בפני הציבור, אבל בהחלט ניתן לחשוף אותן בפני חברי ועדת החוץ והביטחון, לרבות החברים מהליכוד.

חיים רמון: וכל אחד יוכל להיווכח, שבימים אלה נעשה מאמץ גדול לבצע מעשי טרור שמטרתם קודם כול לפגוע באזרחי מדינת ישראל ולהשפיע על דעת הקהל בישראל כיצד הם יצביעו.

חיים רמון: כלומר, זהו צל שמאיים על הדמוקרטיה בישראל.

חיים רמון: מעולם לא ניסו ארגוני טרור באופן מתוכנן, כמדיניות, לבוא ולשים קץ לממשלה בראשות שמעון פרס.

חיים רמון: הם חוששים, שהמשך תהליך השלום יביא להכחדתם של ארגוני הטרור, יביא לכך שהם ייעלמו, יביא לכך שאותם 80% מהעם הפלשתיני שרוצים לחיות אתנו בשלום, שהולכים אתנו בתהליך השלום, יהפכו 100%, ולא תהיה להם תקומה.

חיים רמון: מכך חוששים ארגוני הטרור, והם רוצים להחזיר אותנו לימים שהיתה פה אינתיפאדה של טרור, שתהליך השלום ייקטע, שתהליך השלום לא יימשך, וברגע שהוא לא יימשך, הטרור יגבר.

חיים רמון: הוא לא יקיף רק אותם ארגונים קטנים של כמה עשרות, כמה מאות, אלא הוא יקיף חזרה את כל העם הפלשתיני, את כל אלה שיצאו ממעגל הטרור.

חיים רמון: זוהי המטרה שלהם.

חיים רמון: הם יודעים, שככל שהם יפגעו יותר, דעת הקהל בארץ תיטה יותר נגד עושי השלום.

חיים רמון: ואני אומר לכולנו, לחברי הכנסת ולבוחרים, שאין כניעה מבישה יותר לטרור מאשר לעשות את רצונם, לשנות את דרך ההצבעה שלנו כתוצאה מפעילותם.

חיים רמון: זו כוונתם המוצהרת.

חיים רמון: הם לא מסתירים זאת.

חיים רמון: אני אומר לכל אחד מאתנו: אתה רוצה לבחור ביבי, תבחר ביבי.

חיים רמון: אתה רוצה לבחור שמעון פרס, תבחר שמעון פרס.

חיים רמון: אבל, אל תקבל החלטות כתוצאה מפיגועים של ארגוני הטרור, כי זו המטרה שלהם.

חיים רמון: וברגע שתשנה את הצבעתך כתוצאה מפיגוע, עשית את מה שהם רוצים.

חיים רמון: וכאשר עושים את רצון ארגוני הטרור, נכנעים להם.

חיים רמון: אני קורא לליכוד ליצור קונסנסוס סביב הנוסחה הזאת, כאשר כולנו נאמר: לא ניכנע לטרור, אנחנו ננצח אותו, והוא לא יקבע לנו, הוא לא יקבע לנו דבר, ובוודאי לא יקבע לנו מי יהיה ראש הממשלה שלנו.

חיים רמון: אני מצטער לומר לחברי מהליכוד, שבימים אלה, עוד בטרם נחת ההליקופטר שנשא פצועים מקרב חיילי צה"ל בבית-החולים "רמב"ם", ההליקופטר הזה כבר כיכב בתשדירי התעמולה – – –

מיכאל איתן: בחייך, חיים.

מיכאל איתן: אתה עושה צחוק?

מיכאל איתן: פואד אמר ב-1992 שארנס מזמין התקפות טרור, כך אמר ראש מטה הבחירות שלך.

מיכאל איתן: את המקרה בבת-ים כולנו עוד זוכרים, כאשר פעם אחרי פעם הקרנתם – – –

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, חבר הכנסת איתן.

מיכאל איתן: מה אתה עושה צחוק?

מיכאל איתן: אתה חושב שלאנשים יש זיכרון קצר?

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, זו היתה הערה שלך ועכשיו נמשיך.

מיכאל איתן: זה פתטי מה שאתה, חיים, אמרת כאן.

חיים רמון: עוד בטרם מגיע הפצוע לבית-החולים, הוא כבר הוכחה לכול.

חיים רמון: ומי שעושה את זה, ומי שמשחק בעניין הזה, משחק – מדעת או שלא מדעת – לידיהם של מתכנני ארגוני הטרור.

מיכאל איתן: אתם עשיתם את זה?

מיכאל איתן: עשיתם את זה.

יוסף אחימאיר: בהסכם האומלל שלכם עם ה"חיזבאללה" אפשרתם התקפות על חיילי צה"ל – – –

חיים רמון: אני רוצה לומר לך משהו, חבר הכנסת איתן.

חיים רמון: נניח שעשינו את זה, ונניח שחשבת שזה מעשה לא נכון ותקפת אותנו בזמננו, אז זה אומר שגם אתם עושים דבר לא נכון.

חיים רמון: אתה אומר שאנחנו עשינו לא נכון ואתם עושים לא נכון.

חיים רמון: אלא שמאז השתנה דבר מרכזי אחד – שאז זה לא היה מתוכנן.

חיים רמון: אתה לא היית באולם כשדיברתי ולא שמעת את דברי בעניין זה.

חיים רמון: כיום זו מדיניות, מדיניות שמטרתה להשפיע על תוצאות הבחירות אצלנו.

חיים רמון: מתכנן הפיגועים היושב במקום מסוים אומר שמוכרחים לפעול לפני הבחירות, לא אחרי הבחירות, מוכרחים לעשות מאמץ וללחוץ על אנשים.

חיים רמון: למה?

חיים רמון: כי אנחנו יודעים שזה ישפיע על תוצאות הבחירות בישראל.

חיים רמון: ולאיזה כיוון – – –

יוסף אחימאיר: – – – נתן הוראה להפסיק את הפיגועים עד לבחירות.

שבח וייס: חבר הכנסת אחימאיר.

מיכאל איתן: כאשר הליכוד יהיה בשלטון לא יהיו יותר פיגועים, לפי דבריך.

מיכאל איתן: ה"חיזבאללה" עושה פיגועים, אבל כאשר הליכוד יהיה בשלטון לא יהיו פיגועים.

מיכאל איתן: גמרנו.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, עכשיו אתה תאפשר לשר להמשיך.

מיכאל איתן: זו המשמעות של הדברים שהשר אמר.

חיים רמון: חבר הכנסת איתן, גם את זה אני אמרתי, גם את זה הסברתי לפני שנכנסת לאולם.

חיים רמון: אני בטוח שחבר הכנסת יוסי אחימאיר יסביר לך.

חיים רמון: כאשר אתה תהיו הטרור לא יהיה מוגבל ל"חיזבאללה" ול"חמאס" ול"ג'יהאד".

חיים רמון: הוא יחזיר את "נצי הפתח".

חיים רמון: תהיה אינתיפאדה של טרור כאשר תחזרו לשלטון.

מיכאל איתן: ומה יהיה כאשר אתם – – –

שבח וייס: אחרי שהשר יסיים אאפשר אולי לשאול אותו שאלה.

חיים רמון: כבר היה ראש ממשלה שלכם, יצחק שמיר, וכאשר שאלו אותו מה הוא עושה עם הטרור, הוא אמר: אין פתרון לטרור.

חיים רמון: ואני אומר לך, חבר הכנסת איתן, שיש פתרון לטרור.

חיים רמון: והפתרון לטרור הוא בדיוק מה שאנחנו עושים – –

מיכאל איתן: למסור את ירושלים.

חיים רמון: – – מצד אחד נלחמים בכל העוצמה ובכל הכוח נגד הטרור, ועדות לכך מה שקרה בימים האחרונים – –

מיכאל איתן: למסור את ירושלים.

חיים רמון: – – ומהצד השני להמשיך בתהליך של שלום, למרות כל הקשיים, אשר מנטרלים חלק גדול מהעם הפלשתיני שמסתייג מהטרור.

חיים רמון: אתה יודע, חבר הכנסת איתן, שכיום גוש-קטיף יותר בטוח משהיה לפני שנה ושנתיים, כאשר אנחנו היינו שם.

חיים רמון: אתה יודע את זה.

חיים רמון: אתה בקיא בנתונים.

חיים רמון: ואם לא, אמציא לך אותם.

מיכאל איתן: אבל בבית-ליד פחות בטוח.

חיים רמון: לא.

חיים רמון: גם שם יותר בטוח היום משהיה בתקופה שלכם.

יוסף אחימאיר: זה לא נכון.

חיים רמון: אתם אומרים, כמו שאמר חבר הכנסת בני בגין וכמו שאמר ראש הממשלה, שמבחינת

חיים רמון: כם אין פתרון לטרור, וצריך להשלים עם האלימות, כי כך זה היה 100 שנים.

חיים רמון: אמר זאת ראש הממשלה שלכם ב-1992; כאשר שאלו אותו בעימות בעניין זה, הוא אמר: ככה זה.

חיים רמון: זה מה שאתם אומרים.

חיים רמון: אין לכם פתרון לטרור.

חיים רמון: במשך 15 שנה לחמו בטרור כל המומחים שלכם, כל אותם מומחים שהיום יש להם פתאום פתרון – –

יוסף אחימאיר: ומי היה אז שר הביטחון?

חיים רמון: – – וראינו מה קרה בתקופה שלכם.

חיים רמון: אבל לא על זה אני רוצה לדבר.

חיים רמון: אני רוצה לחזור ולומר לכם ולכולנו: בואו נגיע להסכמה אחת, ואני משוכנע שגם אתם שותפים לה, או לפחות אתם מחויבים לה על-פי הדיבור.

מיכאל איתן: אנחנו נגיע להסכמה עם יוסי ביילין, אחרי הבחירות.

מיכאל איתן: הוא יצטרף לממשלה שלנו.

מיכאל איתן: את המצע שלו הוא כבר הקצין.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, תן לשר לסיים.

יוסי ביילין: – – –

מיכאל איתן: תוכל לבוא אלינו.

מיכאל איתן: תהיה שותף טוב, רצוי, אם רק תבדוק בדברים שאמרת.

חיים רמון: אני לא יודע, ביילין, יום אחד אתה מחלק אצלם את ירושלים, ויום אחד אתה שותף רצוי.

חיים רמון: כולכם הפכתם להיות מפלגה של זיגזג.

חיים רמון: חבר הכנסת איתן, שחבר הכנסת ביבי הוא זיגזג, מילא, הבנתי.

חיים רמון: אבל אתה, איש עקבי, איש רציני, איך אתה עושה את זה.

מיכאל איתן: אנחנו נמצא שפה משותפת – – – אתה הרגע אמרת שגם אנחנו מסוגלים להגיע אתכם להבנה.

מיכאל איתן: אני אומר שזה נכון.

מיכאל איתן: אנחנו שמענו את ביילין, ועל בסיס זה אני מוכן להגיע להבנה.

מיכאל איתן: קצת קצת הוא משנה את דעותיו – – –

חיים רמון: זו חדשה מאוד מעניינת – – –

שבח וייס: חבר הכנסת איתן.

חיים רמון: אני רואה ערב ערב את השר יוסי ביילין מופיע בתשדירי התעמולה אצלכם, ואתם רואים בו, מובן שלא היה ולא נברא וזה שקר וכזב, את אדריכל חלוקת ירושלים.

חיים רמון: ועם אדריכל חלוקת ירושלים, לטעמכם, אתם רוצים להגיע להבנה.

חיים רמון: זאת אומרת, שאתם רוצים לחלק את ירושלים.

חיים רמון: זה נכון – – –

מיכאל איתן: אנחנו נשמור על ירושלים.

מיכאל איתן: אנחנו נשמור על ירושלים, ויוסי ביילין יעזור לנו.

מיכאל איתן: הוא יעזור לנו לשמור על המתנחלים.

מיכאל איתן: כל הזמן הוא אומר: אני שומר על המתנחלים – – –

שבח וייס: אני רואה שאתם מאוד נהנים כאן.

שבח וייס: חבר הכנסת איתן, אתה יכול להגיד זאת אפילו בשקט, תאמין לי.

שבח וייס: אנחנו כל כך מעטים כאן היום.

שבח וייס: אפשר לעשות זאת אינטימי.

מיכאל איתן: אין לי מיקרופון.

שבח וייס: יש לך "רמקול", חביבי.

מיכאל איתן: חוץ מזה, אדוני היושב-ראש, היתה פגרה כל כך ארוכה והצטברו אצלי המון קריאות ביניים – – –

שבח וייס: עכשיו תפרק את המרץ אצל היושב-ראש הבא.

חיים רמון: חבר הכנסת איתן, אני מבקש שתי דקות סולו, לבד, כדי לסיים את דברי.

חיים רמון: עשה לי טובה.

חיים רמון: אני מבקש מכל חברי הבית, ובמיוחד מחברי הכנסת של הליכוד, דבר אחד.

חיים רמון: בואו ונצא ביחד בקריאה אל הציבור, שהטרור לא יקבע אצלנו.

חיים רמון: ידעו אלה שמתכננים את הפיגועים, שאנחנו פה חזקים.

חיים רמון: לא נכנענו להם אף פעם, ואל ניכנע להם בדבר הכי חשוב שעומד להכרעה.

חיים רמון: נאמר להם, שלא בטהרן, לא ה"חמאס", לא ה"חיזבאללה" ולא "הג'יהאד" יקבעו מי יהיה ראש ממשלת ישראל.

חיים רמון: בואו נסכים על הדבר הזה.

חיים רמון: בואו נקרא לציבור כולו, שמה שלא יקרה כאן עד הבחירות ולאחר הבחירות, לא פיגועי הטרור המתועבים שלהם יקבעו את אורחות חיינו, ובוודאי לא יקבעו מי ימשול במדינת ישראל.

יוסף אחימאיר: למה לא אמרת זאת ב-1992?

חיים רמון: זה הדבר שאני מבקש, ואני מאוד מקווה שאתם תיענו לאתגר הזה, ושאנחנו נראה גם מצדכם הפסקת הניצול והמשחק לידי אותם ארגוני טרור, שזו המטרה המרכזית שלהם בימים אלה.

חיים רמון: בואו לא נשרת את מטרתם.

חיים רמון: בואו ביחד להיאבק נגדם.

חיים רמון: תודה רבה.

דב שילנסקי: כשעליתי לכאן אמרו לי שזמנך תם.

חיים רמון: איך שראיתי אותך ידעתי שיש לי עוד שלוש דקות, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: והנה גמרת בשתי דקות.

חיים רמון: תודה רבה.

יוסף בא-גד: יש לי הצעה אחרת.

דב שילנסקי: בבקשה.

יוסף בא-גד: אנחנו נמצאים בשלושת ימי ההגבלה לקראת חג מתן תורה.

יוסף בא-גד: בחג מתן תורה נאמר: וינועו כל העם יחדיו.

יוסף בא-גד: צריך לזכור שאנחנו יחדיו נגד כל השונאים.

יוסף בא-גד: אני משבח את ראש הממשלה שמעון פרס, שחזר בו מהחלטתו בעניין חברון.

יוסף בא-גד: אני חושב שצריך לשבח אותו, לא להתבייש, אף שזה אולי יקלקל.

יוסף בא-גד: אני פונה אל השר רמון, אם כנים דבריך שאמרת, ואני מקבל את זה מעומק הלב, תשנו את הוראות הפתיחה באש.

יוסף בא-גד: לא ייתכן שהמחדל של בית-אל, שבא ג'יפ צבאי וכאילו מטפל בחולים ולא רץ אחרי אף אחד, אלה הוראות.

יוסף בא-גד: יש משהו לקוי בהוראות הפתיחה באש.

יוסף בא-גד: אתה צודק, אסור להשתמש בדם, חלילה, ובפיגועים, אבל שנו את הוראות הפתיחה באש, שהמתנחלים וכל עם ישראל ירגישו בטוחים.

יוסף בא-גד: אם זאת תעשו, בוודאי תזכו לאהדה מצד כולם.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בא-גד, אומנם ערוץ-33 לא פועל היום ועם ישראל לא שומע מה שאומרים פה, אבל למען אלה שנמצאים פה התבקשתי להפנות את תשומת לבך, ואתה כרב בוודאי יודע, ששלושת ימי ההגבלה מתחילים רק מחר.

יוסף בא-גד: אמרתי, אנחנו מתקרבים.

דב שילנסקי: בפליטת-פה אמרת: אנחנו נמצאים.

דב שילנסקי: התכוונת לומר שמתקרבים.

דב שילנסקי: מה אנחנו עושים בהצעה הזאת?

חיים רמון: דיון במליאה.

דב שילנסקי: באמת – – –

חיים רמון: אני מבקש דיון במליאה, ביום רביעי הבא.

דב שילנסקי: אין הצעה אחרת.

דב שילנסקי: יש רק הצעה לקיים דיון במליאה.

דב שילנסקי: נצביע.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 4 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

דב שילנסקי: יושב-ראש הכנסת צריך לזמן עוד ישיבה לשם דיון במליאה.

מיכאל איתן: עוד הרבה ישיבות.

מיכאל איתן: יש עוד הרבה נושאים לדיון.

מיכאל איתן: תקין של משרדי הממשלה

דב שילנסקי: אנחנו ניגשים לסעיף הבא בסדר-היום: הדוח החריף של מבקרת המדינה, המעיד על ליקויים חמורים ועל תפקוד לקוי ובלתי תקין של משרדי הממשלה.

דב שילנסקי: ינמק חבר הכנסת דן תיכון מהליכוד.

דב שילנסקי: חבר הכנסת תיכון אינו נוכח.

דב שילנסקי: ההצעה היא סיעתית.

דב שילנסקי: אם יש מי מסיעת הליכוד שרוצה לנמק, הוא מוזמן.

דב שילנסקי: אחרת אני אבקש שמישהו יחליף אותי ואני אנמק.

דב שילנסקי: אולי חבר הכנסת יוסי אחימאיר ינמק.

דב שילנסקי: אני לא יכול לנמק כי אני מנהל את הישיבה, וחבר הכנסת דן תיכון איננו.

רן כהן: יושב-ראש סיעה צריך להודיע מראש – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן.

מיכאל איתן: אם אין ברירה, אני מקבל את דין התנועה.

דב שילנסקי: הגיע חבר הכנסת דן תיכון.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון בדרך כלל יושב הרבה מאוד במליאה וגם מדייק.

דב שילנסקי: עכשיו אפשר כבר לדבר בשבחו של חבר, הפריימריס נגמרו.

דב שילנסקי: לפני הפריימריס אסור היה לשבח חבר, אם כי גם אז עשיתי זאת למי שבאמת הגיע להם – ולחבר הכנסת דן תיכון תמיד הגיע.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, בבקשה.

דב שילנסקי: יש לך עשר דקות.

דב שילנסקי: לפני כן כשעליתי לדוכן דיבר השר רמון, וגם אצלו עברו את עשר הדקות; אם אתה תעבור בדקה או בשתיים – לא נרעיש עולמות.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשפרסמה מבקרת המדינה את הדוח שלה, הזדרזו ראש הממשלה וכמה מחברי הכנסת לציין, כי הדוח הוא דוח חיובי, הוא מציין לשבח כמה מפעולות הממשלה.

דן תיכון: תמהתי אם מישהו מבין אלה שהתבטאו טרח לקרוא את הדוח.

דן תיכון: אין דוח ביקורת מדינה חיובי.

דן תיכון: אין דבר כזה.

דן תיכון: שהרי במהות המבקרת תפקידה לבקר, המבקרת איננה מחלקת מדליות לממשלה.

דן תיכון: לכן בכל הדוחות ללא יוצא מהכלל אין דבר כזה, אין דוח חיובי.

דן תיכון: אם אני צריך לצטט את הפתיח של מבקרת המדינה בדוח שלה, אומר רק שהמבקרת מציינת, כי בדוח זה פרקים נוספים, החושפים תופעות שמוטב לעוקרן משורש, ויפה שעה אחת קודם, כגון הקצאת כספים לרשויות המקומיות בניגוד לכללים המקובלים, שלא על דעת הגורמים המקצועיים ובנסיבות האומרות דורשני, מינויים משיקולים זרים ועוד.

דן תיכון: וכאן העיקר: מי ייתן ובדוח הבא יחול שיפור ניכר בתקינותו של המינהל.

דן תיכון: אדוני השר ללא תיק יוסי ביילין, אני מתייחס אליך.

דן תיכון: אין דוח חיובי, אין דבר כזה.

דן תיכון: המבקרת אומרת שזה אחד הדוחות הגרועים ביותר שפורסמו אי-פעם, והיא מקווה שבדוח שיפורסם בשנה הבאה יחול שיפור במינהל הציבורי.

דן תיכון: ואתה מספר לנו, כתרגיל במערכת הבחירות, שהכול שפיר.

דן תיכון: אני רוצה להתייחס לכמה מן הנושאים שביקרה מבקרת המדינה.

דן תיכון: אני יוצא עכשיו מחדר הוועדה לאחר דיון בדוח על משרד התחבורה.

דן תיכון: דוח קשה ביותר.

דן תיכון: המבקרת מציגה בדוח הזה טבלה, שמוכיחה איך ציבור בעלי המכוניות במדינת ישראל, באמצעות ביטוח רכב חובה, סבסד את מפלגת העבודה.

דן תיכון: המבקרת אומרת, שמשרד התחבורה לקח כספים מהקרן לבטיחות והשקיע את הכסף הזה על-פי שיקולים פוליטיים, בניגוד לחוות הדעת של אנשי המקצוע במשרד התחבורה.

דן תיכון: ראיתי את שר התחבורה יושב על כיסאו ואמרתי לעצמי: איך השר המכובד הזה, שמילא שרשרת של תפקידים ברמה הגבוהה ביותר, מידרדר באחרית ימיו כשר לדרגה הזאת, שהמבקרת אומרת:

דן תיכון: שקלת שלא כהלכה ואתה מקצה כספים על-פי שיקולים פוליטיים, מקדם את החברים שלך למפלגה.

דן תיכון: ואחר כך היא מספרת על צעדה בנס-ציונה.

דן תיכון: מה לצעדה ולמשרד התחבורה מלבד העובדה שאלה הולכים ברגל ואלה נוסעים?

דן תיכון: האם משרד התחבורה ממונה גם על הרגליים של תושבי מדינת ישראל?

דן תיכון: אבל, בשל שיגעונות גדלות החליט משרד התחבורה לממן, באמצעות משלם המסים, את הצעדה בנס-ציונה.

דן תיכון: אבל ראה זה פלא, הצעדה הזאת, שמתקיימת כל פעם באביב, קודמה והתקיימה הפעם בסתיו.

דן תיכון: למה?

דן תיכון: כי היו בחירות לרשויות המקומיות, והמועמד לראשות העיר נס-ציונה היה חברו ומקורבו של שר התחבורה, והם החליטו לעזור אחד לשני, בבחינת חברים מסייעים לחברים.

דן תיכון: אני אומר לך, אתם לא לומדים דבר.

דן תיכון: חברים שלכם עומדים לדין על שימוש בכספי ההסתדרות ובמתקניה, ואתם חוזרים על זה כאילו לא יהיה יום לאחר הבחירות, כאילו אנחנו לא נהיה כאן, כאילו מבקרת המדינה לא תהיה כאן.

דן תיכון: אתם חושבים שהכול מותר כדי להשיג את המטרה ב-29 במאי.

דן תיכון: אבל אתם תופתעו פעם נוספת.

דן תיכון: זה לא אכפת לכם.

דן תיכון: זה לא משנה מי יושב בהסתדרות, המנגינה נמשכת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, ברשותך, אפסיק אותך ואעשה דבר שהוא לא מקובל, ואני בטוח שאתה תסכים אתי.

דב שילנסקי: אנחנו פה מעטים מאוד, גם ביציע אין הרבה אנשים, אבל תשומת לבי הופנתה לכך שיושבת שם אמו של החייל הקדוש, דוד בוים, השם ייקום דמו, שנפל במערכות ישראל, והוא עדיין מונח לפנינו.

דב שילנסקי: כל עם ישראל מתאבל על החיים הצעירים שעולים בקדושה לשמים בידי מרצחים אויבי עמנו.

דב שילנסקי: יש לי הרבה מה לומר בנושא זה בכלל ובנושא הספציפי, אלא שהיום הרבה דברים מתפרשים כאילו הם פוליטיקה.

דב שילנסקי: השכול הוא לא פוליטי.

דב שילנסקי: השכול הוא משותף לכולם.

דב שילנסקי: האויב לא מבחין בין איש ליכוד לבין איש מרצ, בין איש עבודה לבין איש מפד"ל.

דב שילנסקי: כולנו יהודים.

דב שילנסקי: הילדים של כולנו משרתים בצה"ל.

דב שילנסקי: הכאב והשכול מאחדים את כולנו.

דב שילנסקי: רציתי, בשם כל חברי הכנסת הנמצאים פה, ואני בטוח שאני יכול לעשות זאת על דעת הכנסת כולה, להביע תפילה ליושב במרומים, שלא נדע שכול עוד.

דב שילנסקי: אני רוצה גם להביע תנחומים למשפחה השכולה ולאמא, שבשבילה אין תחליף.

דב שילנסקי: אני יודע שלא רק עכשיו, לא רק בתקופה הראשונה והכאובה היא חיה כל שנייה עם הכאב, אלא זה ילווה אותה כל ימי חייה.

דב שילנסקי: אולי התנחומים היחידים שאפשר לומר לה הם, שהבן היקר נפל למען דבר גדול ונשגב: מדינת היהודים בארץ-ישראל, והיושב במרומים ישלח לכם תנחומים.

דב שילנסקי: לא הכרתי את הבן אישית, רק קראתי ושמעתי דברים גדולים ונפלאים, אבל חברנו, יצחק לוי, מקורב המשפחה, ביקש להוסיף כמה מלים על הדברים שאמרתי, ואני מאפשר לו.

דב שילנסקי: אני בטוח, דן, שאתה תסכים לחכות עוד דקה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יצחק לוי, בבקשה.

יצחק לוי: אדוני היושב-ראש, אנחנו עושים דבר לא מקובל, אבל אמו של דוד בוים הגיעה באיחור לדיון הקודם, וקשה להם לשבת פה ולשמוע דיונים בנושאים אחרים, בעיקר כיוון שהם עדיין נמצאים באבל כבד מאוד.

יצחק לוי: משפחת בוים היא משפחה שעלתה ארצה מארצות-הברית ושלחה, כרגיל, את ילדיה ללימודים.

יצחק לוי: דוד בוים למד בבית-אל ונפל שם מכדורי מרצחים, ליד שער היישוב, בדרכו ללימודים.

יצחק לוי: אני מצטרף, אדוני היושב-ראש, למה שאמרת בשם הכנסת.

יצחק לוי: רצינו רק להביע תנחומים כנים לאם היושבת כאן אתנו ולכל המשפחה.

יצחק לוי: אנחנו מתפללים ומייחלים לבורא עולם, שלא נוסיף לדאבה עוד ושצעירינו יזכו לחיות לבטח בארץ-ישראל.

יצחק לוי: תודה רבה, אדוני.

דב שילנסקי: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק לוי.

דב שילנסקי: ועכשיו אנחנו נעשה מעבר קשה.

דב שילנסקי: חברי דן, אנחנו רגילים למצבים קשים ולמעברים קשים.

דב שילנסקי: החיים נמשכים הלאה וחיי היום-יום גם הם נמשכים הלאה.

מאשה לובלסקי: אני מבקשת שיירשם שגם אני מצטרפת למה שנאמר למשפחת בוים.

דב שילנסקי: בבקשה, אם את רוצה, אני מאפשר לך לומר כמה מלים במיקרופון.

מאשה לובלסקי: אינני רוצה שיתקבל חלילה הרושם, שהדברים נאמרו רק מצד סיעות מסוימות.

מאשה לובלסקי: הבנתי שאתה מדבר בשם כולנו.

מאשה לובלסקי: היות שדיברו חברי כנסת מסיעות אחרות, אני מצרפת את דברי לדבריהם.

דב שילנסקי: חבר הכנסת יצחק לוי לא דיבר בשם סיעה.

דב שילנסקי: את יודעת, הכאב הוא של כולנו, ועם ישראל הוא אחד.

דב שילנסקי: אבל בכל זאת, אם זה בן משפחה – על אחת כמה וכמה וגם אם זה ידיד המשפחה או חבר שמכיר, זה באופן טבעי, הרי כולנו יצורי אנוש.

דב שילנסקי: אני אומר לך, יישר כוח על שהצטרפת.

דב שילנסקי: אני רוצה שתביני שלא היתה לי כל מחשבה על סיעה זו או אחרת ולא חשבתי על הסיעה של חבר הכנסת יצחק לוי בנושא הזה.

דב שילנסקי: יישר כוחך שהצטרפת.

דב שילנסקי: התכוונתי לדברים בשם כולם וגם חבר הכנסת יצחק לוי התכוון בשם כולם.

דב שילנסקי: תקין של משרד הממשלה

דב שילנסקי: זו היתה הפסקה שעשינו.

דב שילנסקי: דן, אתה סוס קרבות ותיק ויודע לעבור ממצב למצב, יש לך שבע דקות.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שזו הישיבה האחרונה של הכנסת השלוש-עשרה; בהזדמנות זו אני מאחל לך שתיבחר.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דן תיכון: אני מאחל לך, תיבחר בגדול.

דן תיכון: אבל אם לא תיבחר – אני מקווה שתיבחר – אני מבקש לומר בהזדמנות זו, שאני חושב שהקריירה שלך כאן היא לתפארת מדינת ישראל ועם ישראל.

דן תיכון: אנחנו עומדים בפני נעלם, והנעלם גדול יותר מאי פעם, ובעצם כל הבחירות הללו נערכות סביב בחירת עשרה חברי כנסת בלבד, ואתה ביניהם.

דן תיכון: אני מאחל לך שתיבחר פעם נוספת.

דב שילנסקי: תודה רבה לך.

דן תיכון: אני חוזר, ברשותך, לענייני הדוח.

דן תיכון: כבר אמרתי שאין דבר כזה שנקרא דוח חיובי, שיש בו אלמנטים חיוביים, אם כי אני מוכרח לומר שהמבקרת מכבדת מאוד את השר לקליטת העלייה ומשבחת באופן יוצא מן הכלל את פועלו כשר.

דן תיכון: כבר אמרתי לפני כמה דקות, שהמבקרת אמרה, שאילו היה הדבר תלוי בה, את כל עניין צעדת נס-ציונה ודרכי המימון היא היתה מעבירה ליועץ המשפטי לממשלה, והוא, על-פי דעתה, צריך היה להעביר מייד את הנושא לחקירת המשטרה.

דן תיכון: אבל מאחר שזמני קצר, אני רוצה לעבור למשרד השני.

דן תיכון: וכאמור, זה מבחר מהקטעים שמופיעים בדוח.

דן תיכון: אני מדבר על משרד הבינוי והשיכון.

דן תיכון: אני לא רוצה לדבר על חוות הדעת של היועץ המשפטי באשר לפועלו של שר הבינוי והשיכון בדוח הקודם, משהיועץ המשפטי לממשלה מעלה ומחזק ואומר שכל דברי הביקורת היו נכונים, ואכן כספים הועברו שלא על-פי אמות מידה שוויוניות ואחידות, וכספים חולקו על-פי שיקולים פוליטיים ובכסף ציבורי קנו את השלטון במרכז השלטון המקומי, והמבקרת מפרטת את הדברים הללו.

דן תיכון: ואומר היועץ המשפטי: הכול נכון.

דן תיכון: זו היתה תופעה שיש לעקור אותה מן השורש בתחום המינהל הציבורי, אבל לא הוכח שהשר לקח את הכסף הזה לכיסו.

דן תיכון: לכן הוא החליט שלא לפתוח בחקירה משטרתית.

דן תיכון: על כך אומרת המבקרת: אינני מבינה את ההחלטה הזאת, היא עומדת בניגוד לפסיקה המשפטית.

דן תיכון: לפי דעתה, ולא רק לפי דעתה, כל מי שקורא את חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה מגיע למסקנה, שאי-אפשר לעבור לסדר-היום על חוות הדעת הזאת.

דן תיכון: אבל בואו ונראה מה יש בדוח הנוכחי על משרד הבינוי והשיכון.

דן תיכון: אחד הדברים שלא זכו לתהודה הוא – איך וכיצד הלכו לאיבוד כ-3.7 מיליארדי שקלים מתקציב משרד הבינוי והשיכון בנושא פיתוח שכונות חדשות.

דן תיכון: שואלת המבקרת, איך יכלו לתת את הסכום הזה כמתנה לקבלנים ואיך איש לא קרא לכסף הזה בחזרה ואיש לא מנהל מעקב אחר הכספים האלה שהועברו לידי גופים מקורבים לשר?

דן תיכון: בסעיף נוסף היא מבקרת את התוכנית המהפכנית, שבאה להוזיל את מחירי הדירות ונקראת "בנה דירתך", ואומרת: תוכנית שבאה לעקר את מרכיב הקרקע ממחיר הדירה הפכה לתוכנית שבה בעלי חזקה, מקורבים, זכו לדירות במחירים זולים בעשרות אחוזים, אם לא למעלה מזה.

דן תיכון: והיא שואלת: איך יכול לקרות דבר כזה?

דן תיכון: שלא לדבר על מרכז הבנייה.

דן תיכון: אנחנו עוד זוכרים מן הדוח הקודם – ואדוני השר, אל תאמר לי שאנחנו בוקרנו קשות על-ידי המבקרת.

דן תיכון: אני יודע זאת.

דן תיכון: לכן שילחו אותנו לאופוזיציה; לכן אתם באתם ואמרתם, תנו לנו לנסות ארבע שנים – אנחנו יותר טובים מכם.

דן תיכון: על-פי הדוח הזה, לא רק שאתם לא יותר טובים מאתנו, אתם הרבה יותר גרועים.

דן תיכון: מרכז הבנייה, סיפור שהיה כך היה.

דן תיכון: מוסד שאין בו צורך.

דן תיכון: לשם הוכנסו מקורבי השר, אנשי מפלגתו.

דן תיכון: המוסד הוכרז כחדל פירעון, פשט את הרגל.

דן תיכון: אבל זה לא הפריע לחבר להכניס חבר ולקנות מכוניות ולבזבז את כספי הציבור.

דן תיכון: לשם מה, איש לא יודע.

דן תיכון: אני עובר למשרד לענייני דתות.

דן תיכון: ראיתי את השר שמעון שטרית יושב על כיסאו לשמאלו של יושב-ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה, ולא ראיתי אדם במצוקה רבה יותר מהשר שמעון שטרית באותו רגע.

דן תיכון: אני מכבד את השר הזה על הטיפול שעשה במה שנקרא "הכספים הייחודיים" וההקצבות של המשרד לענייני דתות.

דן תיכון: אבל יש שם נושאים קשים ביותר.

דן תיכון: קשים ביותר.

דן תיכון: השר שיקר.

דן תיכון: המלה היא שלי.

דן תיכון: המבקרת קוראת לזה "הסווה".

דן תיכון: פשוט מסר דיווח לא נכון, לא אמיתי, לנציב שירות המדינה.

דן תיכון: הוא צפצף על נציב שירות המדינה, ונציב שירות המדינה לא יודע כלל, וגם הוא מכסה על השר ואומר: ביקשו להעסיק עובדים בתפקיד מסוים והעסיקו אותו בתפקידים אחרים, פוליטיים.

דן תיכון: הסיפור האיום ביותר, או הטרגי ביותר, מצוי בקטע שמדבר על העסקת מורידת הגשם; זו שצריכה לדווח לשר על עננים שמגיעים מכיוון הים התיכון או מן המדבר.

דן תיכון: שהרי חשוב מאוד שבמשרד לענייני דתות תהיה מורידת גשם, חזאית שתאמר לו מתי ירד גשם.

דן תיכון: את זאת צריך לממן משלם המסים של מדינת ישראל.

דן תיכון: אם אתה תבוא לכאן, אדוני השר, ותאמר שהדוח הזה הוא חיובי, אומר לך: לא קראת את הדוח הזה, גם אם תאמר שקראת אותו מן המלה הראשונה ועד האחרונה.

דן תיכון: כי כל אדם הגון יאמר לעצמו: אי-אפשר לומר על הדוח הזה שהוא חיובי.

דן תיכון: תאמין לי, אני רואה את סרטי התעמולה של מפלגתי ואני לא מבין במה הם עוסקים כשיש להם חומר כזה.

דן תיכון: אני לא מבין במה הם עוסקים.

דן תיכון: אני רוצה לדבר על קטע נוסף – עובדים זרים.

דן תיכון: במדינה הזאת יש 200,000 עובדים זרים – 100,000 ברשיון ו-100,000 ללא רשיון.

דן תיכון: איך הם נכנסו למדינה הזאת?

דן תיכון: מדוע אין מעקב, אומרת מבקרת המדינה.

דן תיכון: אחר כך אנחנו מתפלאים על אותו מחבל שהגיע והתפוצץ במלון "לורנס" במזרח-ירושלים.

דן תיכון: 100,000 איש כאלה יש ללא רשיון, ולממשלה הזאת לא אכפת.

דן תיכון: אין לה מדיניות באשר לעבודה זרה.

דן תיכון: בעוד עשר שנים יקרה כאן מה שקורה בבלגיה, בגרמניה, בצרפת ובספרד, שבהן קמות מפלגות על רקע גזעני בדרישה לסלק את הזרים.

דן תיכון: בהתחלה זה נוח לכולם, כי כולם מרוויחים, כי זו עבודה זולה וקלה – קלה מבחינת המעסיק; וכולם רוצים היום יותר ויותר, והממשלה מתעלמת.

דן תיכון: אומר מפקד מחוז תל-אביב, ניצב לסט: בקרוב מאוד לא תוכלו להיכנס לתחנה המרכזית הישנה, שהרי היא כבר נשלטת על-ידי עובדים זרים, ואנחנו לא יודעים.

דן תיכון: ואומר חבר הכנסת גדליה גל על כך, שייקחו שלושה קרוונים וישימו אותם בצפון תל-אביב וימלאו אותם בעובדים זרים, רק אז נבין את הבעיה הזאת.

דן תיכון: כי כל אחד מאתנו רוצה עובדת זרה, כי זה נוח לנו.

דן תיכון: אבל זה בעוכרינו.

דן תיכון: זה יתנקם בנו, כי אין מדיניות לאומית בנושא.

דן תיכון: אומרת מבקרת המדינה: ומה קרה לקופות הגמל?

דן תיכון: 2 מיליוני אזרחים חוסכים לעת זיקנה באמצעות קופות הגמל, ומפלים אותם לעומת קרנות הפנסיה.

דן תיכון: הניהול לא ניהול, והבנקים חוטאים בניגוד אינטרסים, והחוסכים מאבדים מכספם.

דן תיכון: מה הפלא שחלק גדול מהם מושכים את הכספים והצבירה הולכת וקטנה?

דן תיכון: היא שואלת מה עם דוח-בייסקי; חברך, השופט בייסקי.

דן תיכון: כולנו שכחנו.

דן תיכון: רק ב-1986–1985 פורסם הדוח הזה.

דן תיכון: נכנס חבר הכנסת רן כהן, שגם הוא שיבח את הדוח הזה.

דן תיכון: אבל הוא לא קרא את הקטע שעוסק בביקורת על המשרד לאיכות הסביבה ושואל מה השר עושה שם מלבד הצגות ופרסומת.

דן תיכון: מה קרה בתחום הזה?

דן תיכון: והיא סוקרת אחד לאחד את כל הענפים ואומרת: המזבלות – סכנה.

דן תיכון: "מדמנות" הוא קורא לזה.

דן תיכון: מהחוק לסילוק פסולת לא יצא דבר.

דן תיכון: המים במדינת ישראל מורעלים ואסור לשתות אותם.

דן תיכון: וכולם אומרים, הדוח לא חיובי, לא היה כדוח הזה בתולדות מדינת ישראל.

דן תיכון: הגיעה העת לסכם.

דב שילנסקי: הוספתי לך שתי דקות.

דב שילנסקי: יש לך חצי דקה.

דן תיכון: אני כבר מסכם.

דן תיכון: לצערי הרב, אני עסוק היום בכעשרה נושאים שונים ומגוונים.

דן תיכון: אדוני השר, אמור לחבריך בשמי – אני עולה עכשיו מוועדת הכספים – בקשות רבות שריח פוליטי נודף מהן עוברות בעצם הימים הללו ומאושרות; סיוע ללא אמות מידה, ללא כללים, בניגוד לחוק.

דן תיכון: חבריך לא מתביישים.

דן תיכון: השר שמעון פרס, ראש הממשלה, השר ברעם, שר התיירות, וחבר הכנסת מירום ביקרו בנצרת ואמרו: 10 מיליוני שקלים העברנו לכם אתמול-שלשום, תקבלו אותם כמתנת בחירות מאתנו.

דן תיכון: אני אומר לך: אישרנו את 10 המיליונים הללו, והוליכו אותנו שולל.

דן תיכון: אני אומר לך, מה שאתם עושים היום בנושא הבחירות, אתם צריכים להניח את ההסכמים הללו על השולחן, בין שהם נעשו בכתב ובין שנעשו בעל-פה.

דן תיכון: על נושאים כאלה עומדים לדין.

דן תיכון: שאל את חבר הכנסת יחזקאל, אם זה כדאי בסופו של דבר, כי יום הדין מגיע.

דן תיכון: אתם חושבים שהכול מותר.

דן תיכון: אנחנו ירדנו מן השלטון, בין השאר, משום דוח כזה.

דן תיכון: לשיא החוצפה הגיע איש משרד התחבורה, שלפני כמה דקות האשים את מבקרת המדינה בפוליטיזציה בכל מה שקשור בו.

דן תיכון: הוא בוודאי אמר שהיא חברת הליכוד.

דן תיכון: אנחנו לפני כארבע שנים ירדנו מן השלטון, בין השאר, בגלל דוח מבקר המדינה.

דן תיכון: אתם הפסקתם את תעמולת הבחירות שלכם באותה תקופה והפכתם אותנו למושחתים.

דן תיכון: זכורה הססמה: "מושחתים, נמאסתם".

דב שילנסקי: עליך לסיים.

דן תיכון: אני כבר גומר.

דן תיכון: אני אומר לך, אדוני השר, כחבר כנסת שאכפת לו איך וכיצד נראה המינהל הציבורי – אני מודאג מאוד ללא קשר עם מערכת הבחירות הזאת.

דן תיכון: הדוח הזה הוא קשה ביותר.

דן תיכון: שלושה שרים יעברו הליך לא בריא, לא טוב לגביהם.

דן תיכון: לא היה כדבר הזה בתולדות מדינת ישראל.

דן תיכון: אתם אומרים: הדוח הוא חיובי.

דן תיכון: אני לא רוצה לסיים ולומר "מושחתים, נמאסתם", אבל נתנו לכם ארבע שנים.

דן תיכון: הגיע לנו לרדת לפני ארבע שנים.

דן תיכון: הדוח אז היה קשה.

דן תיכון: גם אם יש לי ביקורת פה ושם, כי מפלגה ששוהה בשלטון, עוסקת בענייני שלטון במשך 15 שנה, סביר להניח שקורה לה משהו.

דן תיכון: באתם ואמרתם: תנו לנו לנסות ארבע שנים ותבדקו אותנו לאחר ארבע שנים.

דן תיכון: בדק אתכם מבקר המדינה.

דן תיכון: ארבעה דוחות.

דן תיכון: שלושה מהם קטלניים ביותר, ואתם באים ומבקשים את המנדט פעם נוספת.

דב שילנסקי: השר יוסי ביילין, אותה ליברליות שיש כל היום היום תימשך גם לגביך, ואני כבר מעמיד את השעון במקום על עשר דקות על 12 דקות.

דב שילנסקי: את המנה הראשונה, התוספת, אתה כבר מקבל ככה.

רן כהן: אין טלוויזיה.

דב שילנסקי: אין טלוויזיה, אבל יש פרוטוקול.

דב שילנסקי: לפני שהיה ערוץ-33, היינו מדברים לפרוטוקול.

דב שילנסקי: בבקשה.

יוסי ביילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מוכרח לומר, שעם אחד הנושאים המרכזיים בדבריו של חבר הכנסת דן תיכון אני הסכמתי בכל לבי, וזה העניין, שאין איש באופוזיציה שמייחס את מה שהוא מייחס לדוח מבקרת המדינה; שאם לא כן הרי הוא צודק.

יוסי ביילין: הרי אם זה היה מין דוח, כפי שהוא כאן – – –

דן תיכון: הכול כתוב.

יוסי ביילין: חבר הכנסת תיכון, אני לא הפרעתי לך.

יוסי ביילין: כיוון שאתה כמעט חבר הכנסת היחיד כאן, אל תפריע לי.

יוסי ביילין: אתה לא חייב לשמוע אותי.

דב שילנסקי: בדרך כלל, אתה לא קורא קריאות ביניים.

יוסי ביילין: הוא לא קורא?

דב שילנסקי: אתה, בדרך כלל, לא זכור לי שאתה קורא קריאות ביניים.

יוסי ביילין: אני אף פעם לא קורא קריאות ביניים.

יוסי ביילין: אני אשאר בכנסת עד קריאת הביניים הראשונה שלי.

יוסי ביילין: אני חושב, שלא בהכרח הקול הרם והצעקות של חבר הכנסת תיכון מייצגים כאן משהו.

יוסי ביילין: הליכוד מעדיף, במקום להתייחס לדוח מבקר המדינה, להציג את ערפאת בכל מיני פוזות ולטעון שאלה הסכמים חשאיים, וזו זכותו.

יוסי ביילין: נראה שהדוח הזה הוא באמת הדוח המתון ביותר שפורסם אי-פעם מאז קמה המדינה.

יוסי ביילין: אני לא אמרתי שהוא חיובי דווקא.

יוסי ביילין: ביקורת, על-פי דרכה, היא לא ביקורת של מחמאות, אם כי גם מחמאות יש בדוח הזה.

יוסי ביילין: יש כאן, בהחלט, ביקורת, ולא פעם היא גם ביקורת לא פשוטה.

יוסי ביילין: ממשלה, אסור לה, חלילה, להתעלם מביקורת כזו.

יוסי ביילין: מעבר לשאלה אם יש כאן ביקורת, וודאי שהיא ישנה, השאלה היא, אם ממשלה לוקחת לתשומת לבה את הדברים שנאמרים כאן, אם היא עושה עם זה משהו, אם היא מתקנת דברים ואם היא מתיחסת לדברים – זו השאלה האמיתית.

יוסי ביילין: אם אני יכול להתבונן בממשלה וגם במינהל הציבורי בעיני דוח הביקורת – ואולי בניגוד לכמה מאלה שהשתמשו בפסוקים כאן ושם, אני קראתי אותו – אני בהחלט יכול לומר, שזה אחד מהדוחות שמציגים את הממשלה כממשלה ישרה, את המינהל כמינהל יעיל.

יוסי ביילין: הוא מציג ליקויים, ואת הליקויים האלה באמת צריך לתקן.

יוסי ביילין: יש דברים שמעוררים מחשבות יותר עמוקות לגבי דרך התיקון שלהם, ואתייחס לכמה מהדברים, ברשותך, אדוני יושב-הראש.

יוסי ביילין: יש הנושא שמאוד מעסיק אותי אישית, ובוודאי לא רק אותי, אלא את כל מי שאמור לנהל מערכות בתוך הממשלה, וזה הנושא שנקרא: מינויים פוליטיים.

יוסי ביילין: זה חוזר על עצמו בכל דוח בחריפות כזו או אחרת.

יוסי ביילין: לדעתי, אנו מוכרחים להתייחס לנושא הזה באופן מאוד יסודי וגם בטיפול שורש.

יוסי ביילין: קשה מאוד לקבל את המכסה הזאת של עוזר, מזכירה ונהג שמוקצית לשרים ולסגני שרים במשרדים שלהם, בעיקר – – –

דן תיכון: תשנה את החוק.

יוסי ביילין: כן.

יוסי ביילין: אני התחלתי להגיד זה, ואולי פשוט לא האזנת לי, וגם זו זכותך.

יוסי ביילין: זה קשה, בעיקר כאשר אתה עומד ערב רפורמה במשרד.

יוסי ביילין: קורה לא פעם, שמגיע שר למערכת משרדית – ואני מתייחס כרגע לשר שאליו התייחס חבר הכנסת דן תיכון, לשר הדתות – והוא רוצה לעשות שינויים – והשינויים שם הם שינויים מרחיקי לכת – והוא נתקל באנשים טובים מאוד, שלא שלמים עם השינויים האלה.

יוסי ביילין: ואז השאלה היא, איך הוא יכול באמת להשפיע ולהחיל שינוי, כאשר כל המערכת שעומדת מולו אומרת לו: אדוני השר, עם כל הכבוד לך, אנו לא מוכנים לשתף פעולה עם השינוי שאתה מדבר עליו.

יוסי ביילין: יש כאן בעיה אמיתית, והיא מתוארת בספרות של המינהל הציבורי הרבה שנים.

יוסי ביילין: לכן הוקמה ועדת השופט בן-דרור, שמציעה לטפל בשאלה של משרות אמון באופן מסודר, ולא על-ידי זה שימנו מישהו באופן לא מסודר, או שימנו מישהו לתפקיד אחד וייעזרו בו לתפקיד שני, אלא להגדיר בכל משרד, על-פי גודלו ועל-פי מטרותיו, מה הוא מספר משרות האמון שהשר רשאי להביא אתו.

יוסי ביילין: יש מקומות בעולם, כמו בארצות-הברית, שהדבר הזה, שנקרא SPOILS SYSTEM, מקובל מאוד.

יוסי ביילין: אנו אף פעם לא השתמשנו בשיטה, אלא הלכנו לשיטה הבריטית.

יוסי ביילין: אבל אם לא תוכל להביא אתך אנשים במשרות אמון, שבאים אתך וגם הולכים אתך, והם לא בהכרח מה שנקרא "מסמר בלי ראש" במשרד שלך – לדעתי, זה יהיה הפתרון הנכון.

יוסי ביילין: הוועדה הגישה את ההמלצות שלה לממשלה.

יוסי ביילין: ועדת השרים לתיאום ומינהל החלה לדון בנושא הזה.

יוסי ביילין: לא רצינו לקבל החלטות לפני הבחירות, בגלל אותה בעיה של מינויים פוליטיים, שהיא באמת בעיה מרכזית בהרבה דוחות.

יוסי ביילין: אבל אחרי הבחירות אני מקווה שנוכל להגיע להמלצות סופיות, שגם יקלו על דרך השלטון בלי ליצור תמיד את החשש, שמא אתה עובר פה איזו עבירה נורמטיבית בכך שהמינויים הם מינויים כביכול פוליטיים.

דב שילנסקי: הרשה לי.

דב שילנסקי: הרי זה לא פוליטי.

יוסי ביילין: כן.

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד לך, שפעם תמכתי, בכל הלב, במורי ורבי וראש תנועתי מנחם בגין, זיכרונו לברכה, שתמיד הטיף ודיבר על CIVIL SERVICE.

דב שילנסקי: אבל אני, במשך הניסיון בחיים ובפוליטיקה – –

יוסי ביילין: היית גם סגן שר.

דב שילנסקי: – – למדתי שפה זה לא עובד כך.

דב שילנסקי: אתן לך דוגמה, וזה לא עניין פוליטי ולא עניין מפלגתי.

דב שילנסקי: נניח, שיש שר שיכון שהוא תומך נלהב של התנחלויות.

דב שילנסקי: והנה, השלטון התחלף – –

יוסי ביילין: נכון.

דב שילנסקי: – – ומגיע שר אחר, שהוא נגד יישוב ארץ-ישראל.

דב שילנסקי: ואז עומד פקיד ואומר: כל ימי חיי לחמתי.

דב שילנסקי: זה בנשמתי.

דב שילנסקי: זו האמונה.

דב שילנסקי: אני לא מסוגל למלא את זה.

דב שילנסקי: גם אני, למשל, לו הייתי באותו מקום והיו אומרים לי: עכשיו תתחיל פעולה לייבש את ההתנחלויות, הייתי אומר משהו כמו: תיבש ידי, ואני לא אעשה את זה.

דב שילנסקי: לכן בהמלצה של השופט יש היגיון, ובממשלה הבאה, מי שלא תהיה, יהיה צורך למצוא לזה פתרון.

יוסי ביילין: אין ספק.

יוסי ביילין: זו בעיה מרכזית.

דב שילנסקי: אני מחזיר לך שתי דקות.

יוסי ביילין: אתה חוזר לביקורת מדינה קודמת וקודמת לה, ואתה רואה שזו בעיה שחוזרת על עצמה, ויש כאן השאלה: האם לא ניתן לטפל בה?

יוסי ביילין: נושא שני הוא נושא העובדים הזרים.

יוסי ביילין: בעיית העובדים הזרים היא תוצאה של הסגר.

יוסי ביילין: אני לא חושב, שחבר הכנסת דן תיכון מציע להיות הרבה יותר ליברלי בנושא הסגר.

יוסי ביילין: ברגע שהסגר ישנו ואין לך עובדים פלשתינים, אתה זקוק לעובדים אחרים.

יוסי ביילין: אין כאן פתרון קל.

יוסי ביילין: חלק מהעובדים האלה מגיעים לעבודה בבניין ואיכשהו מגיעים לשירותים אחרי זה; שם יותר קל, למשל במסעדות וכיוצא בזה.

יוסי ביילין: ואז, שוב, ענף הבניין רוצה עוד עובדים.

יוסי ביילין: יש כאן בהחלט בעיה חדשה, שלא היתה לפני שנה ושנתיים.

יוסי ביילין: לפתע זה 200,000 איש, והשאלה היא, איך מטפלים בזה.

דב שילנסקי: אני מוכרח להגיד, שבמה שאמרתי לא התכוונתי לדרג הנמוך.

דב שילנסקי: התכוונתי לדרג הבכיר.

יוסי ביילין: כן, ודאי.

יוסי ביילין: על זה מדובר.

יוסי ביילין: הרי אתה לא ממנה את הפקיד באשנב.

יוסי ביילין: מדובר כאן באנשים שהם ראשי אגפים או דברים מהסוג הזה, שלא פעם עומדים מולך ואומרים לך: אדוני הנכבד, את זה אתה לא יכול לעשות; או שהם לא אומרים לך את זה, אבל מטרפדים אותך.

דב שילנסקי: הוא צריך להגיד לבד: אני לא מסוגל.

יוסי ביילין: כן, אבל הוא לא יגיד לך את זה, כי הוא עובד קבוע ועל זה פרנסתו.

יוסי ביילין: הוא לא עובד פוליטי.

יוסי ביילין: לפעמים, המניע הוא לא פוליטי ביורוקרטי, כשהוא אומר:

יוסי ביילין: אני לא מאמין שאת הרפורמה הזו ניתן לעשות; אני כבר אראה לשר שזה לא קורה, שזה לא יכול לקרות – והוא מראה לשר.

יוסי ביילין: לגבי עובדים זרים – הוקם מטה בין-משרדי.

יוסי ביילין: יש היום הצעה להקים רשות מיוחדת לטיפול בנושא העובדים הזרים.

יוסי ביילין: זה בהחלט נושא שהוא על סדר-יומנו.

יוסי ביילין: זה בהחלט נושא חדש, שצריך להדאיג אותנו.

יוסי ביילין: אני חושב, שוב, שבתקופה הבאה זה יהיה אחד הנושאים שנצטרך לדון בהם גם נורמטיבית וגם אידיאולוגית: מה אומר מספר כל כך גדול של עובדים זרים?

יוסי ביילין: אם באמת נאמר הדבר הזה לגבי התחנה המרכזית הישנה – מה שאמר קודם חבר הכנסת דן תיכון – זה בהחלט דבר מדאיג ביותר.

יוסי ביילין: אני אומר, שכבר הוקם מטה במשרדי.

יוסי ביילין: ייתכן מאוד שיקום דבר מעבר לזה.

יוסי ביילין: בשורה של נושאים, כתוצאה מביקורת המבקרת – אני לא מתבייש לומר את זה, אני אפילו גאה לומר את זה – נעשו בהחלט שינויים, כמו קיצור טווח זמן בשיפוט של עבירות תעבורה, כמו בנטל המילואים, למשל, שהועמד השירות השנתי של בני 40 פלוס על 26 ימים בשנה, שגיל הפטור בשירות מילואים לחיילי דרג א' הוקדם לגיל 45, ועוד.

יוסי ביילין: יש כמה דברים מעניינים בתחום הפלילי.

יוסי ביילין: למשל, שכל מי שנפתח לגביו רישום פלילי בשבע השנים האחרונות, יקבל על כך הודעה ממשטרת ישראל.

יוסי ביילין: בהחלט היתה בעיה שאנשים לא ידעו על הרישום הפלילי שלהם.

יוסי ביילין: מדובר ברפורמה במעצרים, שעל-פיה מעצר חשוד יהיה ל-24 שעות בלבד.

יוסי ביילין: נושא המחשוב בצה"ל, שעלה בדוח מבקר המדינה, זכה לייצור של תוכנית רב-שנתית.

יוסי ביילין: יש צמצום דרסטי מאוד בצורך להתייצב בפני מינהל האוכלוסין במשרד הפנים; גם זה נזכר בדוח הביקורת.

יוסי ביילין: יש נושא בריאותי, למשל, של בדיקה ממוגרפית לגילוי סרטן השד לנשים בנות 50 עד 74.

יוסי ביילין: היתה אבחנה בין נשים לנשים.

יוסי ביילין: כאן יש החלטה לקיים בדיקה לגבי כל הנשים מעל גיל 50 עד גיל 74.

יוסי ביילין: כתוצאה מהביקורת הוקמה יחידה ממשלתית לאבטחת מידע ממשלתי רגיש וכו'.

יוסי ביילין: אני בהחלט שמח על מה שציין חבר הכנסת תיכון לגבי ההערכות החיוביות בדוח הזה, בעיקר בתחום של הקליטה, על גידול משמעותי בתעסוקת עולים.

יוסי ביילין: כל העניין של צמצום האבטלה הוא באמת אחד ההישגים הגדולים ביותר של הממשלה הזאת.

יוסי ביילין: על גידול משמעותי במספר העולים שיש להם דיור קבוע ועל תחושת שביעות רצון גדלה בקרב העולים – זה לא אומר שכולם מאושרים, אבל יש כאן בהחלט שיפור גדול מאוד לטובה כתוצאה מתהליך מוצלח של קליטה.

יוסי ביילין: אני רוצה לסכם ולומר, כמובן כמה ימים לפני בחירות כל דיון כזה צבוע בצבע הבחירות, לרבות הטונים ולרבות הדציבלים.

יוסי ביילין: העובדה שאין כאן חברי אופוזיציה מלבד חבר הכנסת תיכון, בנושא שלכאורה הוא כל כך חמור, אומרת את הכול.

יוסי ביילין: היא אומרת, שגם האופוזיציה מבינה, שהנושא הזה הוא לא נושא שניתן היה "לעלות עליו" על הממשלה.

יוסי ביילין: זה לא אומר שאין ביקורת.

יוסי ביילין: זה לא אומר שהביקורת לא מוצדקת.

יוסי ביילין: אבל המבחן הגדול הוא: האם זאת ממשלה ישרה, האם זאת ממשלה שמבינה את הביקורת, שלומדת את הלקח ועושה שינויים בעקבות זאת?

יוסי ביילין: ואני מאוד גאה, שהממשלה אכן לומדת את הלקח, לוקחת ברצינות את הדברים, לא מזלזלת בשום ביקורת.

יוסי ביילין: יש דברים שהיא יכולה להתווכח אתם, להציע הצעות; יש דברים שהיא מקבלת כפשוטם ומשנה, וזאת תהיה דרכה גם בקדנציה הבאה.

יוסי ביילין: אין לי התנגדות לקיום דיון במליאה בנושא הזה.

דב שילנסקי: תודה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, חבר הכנסת דן תיכון מבקש הצעה אחרת.

דב שילנסקי: סגנית מזכיר הכנסת, שהיא גם בקיאה בתקנון, הגיעה למסקנה שזה גבולי אם יכול חבר הכנסת המציע להיות גם בעל הצעה אחרת.

דב שילנסקי: אני גם בדקתי את זה לפי סעיף 88(ג), ההסבר באותיות הקטנות בסעיף קטן (2), וזה מאוד גבולי.

דב שילנסקי: אבל מאחר שאנחנו הולכים היום לקולא, והאווירה היא פה לא כל כך פורמלית, נאפשר לו את זה.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, המקרה הוא לא גבולי.

דן תיכון: מותר לכל אחד מחברי הכנסת להציע הצעה אחרת, אבל לא זה העניין.

רן כהן: אבל לא לחבר הכנסת המציע.

דן תיכון: תאמין לי שכן.

דן תיכון: כבר היו דברים מעולם, ולא פעם אחת.

דב שילנסקי: אני רוצה להגיד לך משהו, אני ראיתי שהשר שחל נכנס, ואני מכיר את בקיאותו בתקנון; כאשר ראיתי אותו, בדקתי עוד פעם, ולכן כל כך נזהרתי שלא תהיה לי טעות.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד, מי שמציע הצעה לסדר-היום כמוהו כמי שמציע הצעה לדון בנושא במליאה.

רן כהן: הוא לא יכול להציע הצעה אחרת מאשר לדון במליאה.

דן תיכון: לא, אני יכול אחר כך לשנות את הצעתי ולבקש דיון במליאה.

דן תיכון: אדוני היושב-ראש, תרשה לי, אני מבין, על סמך התקדימים – – –

משה שחל: אדוני היושב-ראש – – –

דן תיכון: רק רגע, אני מדבר.

דב שילנסקי: השר שחל, עוד רגע.

דן תיכון: רק רגע, תעיר לאחר שאני אגמור, ברשותך.

דן תיכון: לאחר שאגמור, הדברים יתבהרו.

דן תיכון: תאמין לי, אדוני היושב-ראש.

דן תיכון: זו הישיבה האחרונה של הכנסת השלוש-עשרה.

אברהם שפירא: אתה לא יכול לדעת.

דן תיכון: כך אני סבור.

דן תיכון: הוועדות יתכנסו לאחר הבחירות עד ה-17 ביוני.

דן תיכון: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהיפרד מכמה מטובי חברי שנוכחים כאן.

דן תיכון: חבר הכנסת אברהם שפירא, שנבחר לכנסת אתי ב-1981, חבר הכנסת אברהם ורדיגר שקדם לי בכנסת, חברת הכנסת מאשה לובלסקי שהיתה כאן והנה היא חזרה, חבר הכנסת אלכס גולדפרב, שגם הוא עוזב את הכנסת, וחבר הכנסת כ"ץ-עוז – לכל אלה מחברי שהחליטו שלא להיבחר פעם נוספת אני מאחל בריאות טובה ואריכות ימים, ותודה רבה לכם בשם חברי שאינם כאן ושלא מצאו לנכון לאחל לכם בריאות טובה ואריכות ימים.

אברהם ורדיגר: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אתה רואה, חבר הכנסת רן כהן, שהחלטתי נכון?

דב שילנסקי: למלה טובה תמיד יש מקום.

רן כהן: האמן לי, אני חושב שהטעות היחידה שהוא עשה היא, שהוא לא המתין עוד שעה והיה מאחל לכולם ולא רק לאלה שנוכחים.

דן תיכון: אני מאחל רק למי שנוכח כאן.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רן כהן, הוא איחל לאלה שבאופן מפורש בכלל לא מועמדים, והוא לא הבחין בין מפלגה למפלגה.

אברהם שפירא: הוא שכח את חבר הכנסת גדעון פת ואת חבר הכנסת משה נסים.

דן תיכון: בירכתי רק את אלה שנוכחים כאן.

דב שילנסקי: אתה תברך אותו, אתה תאחל לו הצלחה.

דב שילנסקי: אדוני השר, בבקשה.

משה שחל: אני רוצה לומר לחבר הכנסת רן כהן, שחבר הכנסת דן תיכון דיבר דברי חיוב במליאת הכנסת.

רן כהן: בסוף ימיה לכנסת יש השפעה בכל זאת.

דב שילנסקי: תראו איך בחוץ, ברחוב, יש מלחמות יהודים ופה בכל אופן אפשר להתבטא בניחותא וברוח טובה ואפילו ללחוץ על השעון להצבעה.

דב שילנסקי: אדוני השר, מאחר שהוחלט על דיון במליאה, זו תהיה סיבה ליושב-ראש הכנסת לכנס עוד ישיבה.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

דב שילנסקי: שישה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע, שהצעתו של חבר הכנסת דן תיכון, בנושא הדוח החריף של מבקרת המדינה, המעיד על ליקויים חמורים ותפקוד לקוי ובלתי תקין של משרדי הממשלה, עובר לדיון במליאת הכנסת.

דב שילנסקי: ועתה, חבר הכנסת רן כהן מוזמן להעלות את הנושא: שימוש בנשק והתגברות האלימות במערכת הבחירות.

דב שילנסקי: בבקשה.

דב שילנסקי: בהתאם לליברליות שיש היום, אני כבר מעמיד את השעון על 12 דקות.

דוד צוקר: לא.

דוד צוקר: צריך ללכת.

דב שילנסקי: אתה רוצה לקפח דווקא את החבר שלך?

דב שילנסקי: אם הוא יהיה זקוק לדקה נוספת, גם כן לא נלך לרב.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אמש בשעה 18:00, לפנות ערב, בצומת עמק-המצלבה בירושלים, איישו את הצומת נערות ונערים ממרצ ומהעבודה.

רן כהן: לפתע הגיעו ועצרו שתי מכוניות; האחת מסוג טנדר "יונדאי" לבן שמספרה 67–853–04, והשנייה ג'י.

רן כהן: אם.סי.

רן כהן: חומה, שמספרה 66–972–06.

רן כהן: אדוני השר, מתוך המכוניות יצאו כ-15 צעירים אנשי הליכוד מצוידים באלות, בסכינים ובמכשירי קשר.

רן כהן: תוך שניות הם השחיתו את כל השלטים בצומת, כשהם צועקים ומאיימים על הנערות והנערים שמיהרו להתקשר למשטרה, אך המשטרה לא הגיעה.

רן כהן: בערב הוגשה תלונה במשטרת ירושלים, ושם הסתבר, שמספרי המכוניות האלה נמסרו בעבר למשטרה פעמים מספר כמכוניות שמשרתות בריונים שמתנכלים לפעילי מרצ והעבודה, ומאומה לא נעשה.

רן כהן: מספר התלונה מאמש, אדוני השר, הוא 041.

רן כהן: ועתה נשאר לי ולכולנו רק לראות אם הפעם המשטרה תעשה משהו.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, יריות האקדח ברגליו של פעיל העבודה בהרצלייה וההצתות של סניפי מרצ בהוד-השרון, בכפר-סבא, ואמש גם בבת-ים, הן תופעות מסוכנות ביותר, אבל במידה מסוימת גם מוזרות.

רן כהן: מדוע הן מוזרות?

רן כהן: הלוא מערכת הבחירות הזאת נחשבת רגועה ואנמית, לפחות מאז שינה יושב-ראש הליכוד, ביבי נתניהו, את מנהגיו לאחר רצח ראש הממשלה רבין, זכרו לברכה, ב-4 בנובמבר, ומאז הוא מציג פוזה לאומית דמוקרטית ורגועה.

רן כהן: מערכת הבחירות איננה מתלהמת.

רן כהן: אז איך זה בכל זאת קורה שמשתמשים בנשק חם ויורים בפעילים של מפלגות אחרות?

רן כהן: על מה?

רן כהן: בהתקוטטות על הדבקת כרזות ופלקטים, דברים שהם באמת חסרי כל עוצמה מסעירה מבחינת הפעילים.

רן כהן: אני רואה כאן שתי תופעות שמסבירות את העניין.

רן כהן: התופעה הראשונה, אדוני השר, היא שכירי הבחירות, שחלקם עובדים זרים, שמשמשים היום את שלטי העבודה או הליכוד: רומנים תומכי השלום הבטוח של ביבי נתניהו, טורקים תומכי הביטחון הבטוח של שמעון פרס, או תאילנדים שמטפסים על עמודי חשמל או גדרות וגשרים ותולים או מסירים שלטים של העבודה והליכוד.

רן כהן: תופעה מחרידה, מגעילה, של עובדים שתמורת 13 שקלים לשעה עושים היום את מערכת הבחירות של מדינת ישראל.

רן כהן: זה מראה על כמעט מותה של האידיאולוגיה ושל הפוליטיקה, בשעה שהארגון והכסף והכוח הם שעושים את הדברים.

רן כהן: אז מה הפלא כאשר משתמשים באלה, שתהיינה תופעות קיצוניות ונוראות כמו אלימות שמשמשת במערכת הבחירות?

רן כהן: אבל יש לי עוד הסבר לעניין, ואני מדבר כרגע על הדבר מאוד מאוד בזהירות ומאוד מאוד בדיוק.

רן כהן: אין ספק, שמי שאשם בבריונות הזאת, בירי, בהשחתה, בשרפה, הם אלה שעושים את הפעולה הזאת, הם עצמם.

רן כהן: הם הבריונים, והם צריכים להיתפס ולעמוד לדין.

רן כהן: ואת זה צריכה לעשות המשטרה.

רן כהן: אבל יש גם אחריות נוספת, והאחריות היא פוליטית ומוסרית, של מי שמעסיק את האנשים האלה, מי ששולח אותם, כמו את אלה בטנדרים אתמול בעמק-המצלבה בירושלים.

רן כהן: כי למישהו צריכה להיות אחריות כאשר הוא מממן ומשלם ונותן רכב ומכשירי קשר, וקונה סכינים, ושולח אותם לעבודה.

רן כהן: את זה, לדאבוני הרב, עושה הליכוד.

רן כהן: ברור לחלוטין.

רן כהן: לא תמצאו את זה בצד של מרצ, אף פעם.

רן כהן: ובכן, יש גם אחריות נוספת, לא רק אחריות ניהולית וארגונית של מי שמשלח, אלא גם אחריות פוליטית.

רן כהן: משום שמה אני קורא ומה אני שומע יום יום, ארבע פעמים ביום בארבע מהדורות, 50 פעם אותן סיסמאות: פרס יחלק את ירושלים.

רן כהן: נו, אני באמת שואל: מה, האם אנשי הליכוד לא יודעים שזה שקר גס, מטונף ונתעב?

רן כהן: אבל מה המטרה?

רן כהן: מה משיג מי שאומר את זה?

רן כהן: הוא מנסה להשיג כמה קולות, אבל תוך כדי השגת הקולות האלה הוא יודע, שמי שאומר שפרס יחלק את ירושלים שולח אנשים חמומי מוח, שלחץ הדם שלהם עולה לרמה של אלף, כי בתנאים מסוימים משתמשים באקדחים.

רן כהן: ומה עוד אומרים?

רן כהן: אומרים: הממשלה מעבירה את הביטחון לידי ערפאת.

רן כהן: מה, באמת, האם אלה שכותבים את הססמאות בליכוד לא יודעים איזה שקר נבזי זה?

רן כהן: הרי רק בימים האחרונים אנחנו רואים את ההצלחות של כוחות הביטחון, ואנחנו רואים מה נעשה באמת על-ידי הרשות הפלשתינית, שיחד עובדים נגד הטרור.

רן כהן: האם זו העברת הביטחון לידי ערפאת?

רן כהן: אלא מה זה בא לעשות?

רן כהן: שוב, להסעיר את הדם, להרתיח אותו.

רן כהן: ובאמצע הלילה, ב-03:00–02:00, לפנות בוקר, נמצא בריון ששולף אקדח ויורה.

רן כהן: ועוד אומרים: הכסף יהיה לשכונות, ולא לרשות הפלשתינית.

רן כהן: שוב, אנשים יודעים את האמת לאמיתה.

רן כהן: מדינת ישראל לא מחזירה לפלשתינים יותר מ-80% מהכספים שאנחנו גובים מהפלשתינים עצמם בתור מכס ומסים.

רן כהן: כלומר, בעצם אנחנו בכלל מרוויחים עליהם.

רן כהן: אבל אין בעיה לומר בטלוויזיה וברדיו, שהממשלה הזאת, ממשלת העבודה ומרצ, מעבירה כספים מהשכונות לרשות הפלשתינית.

רן כהן: שקר גס, נבזי.

רן כהן: אבל מה?

רן כהן: מסית, פועל על עקרון השיסוי וההסתה.

רן כהן: ולאחר מכן נמצא מישהו, שהוא המוציא לפועל, שלוקח את האקדח ויורה.

רן כהן: ובכלל, אחרי ששמעתי אתמול את ביבי נתניהו שהוא מתעתד להעביר מיליארד דולר בשנה, כל שנה, להתנחלויות, הייתי שואל אותו: מאין בדיוק הוא מתכוון להוציא את זה?

רן כהן: מהשכונות?

רן כהן: מהכבישים?

רן כהן: מהמחלפים?

רן כהן: מהחינוך?

רן כהן: מהבריאות?

רן כהן: מיצירת מקומות עבודה חדשים?

רן כהן: מאין הוא הולך להוציא את זה?

רן כהן: אולי יגיד לנו?

יוסף אחימאיר: מה, אלה לא יהודים?

יוסף אחימאיר: לא אזרחי ארץ-ישראל?

רן כהן: כולם אזרחי מדינת ישראל.

יוסף אחימאיר: אז מה הדיבורים המסיתים האלה?

רן כהן: דרך אגב, זה מותר.

רן כהן: מותר לממשלה שלנו להפסיק את ההזרמות להתנחלויות משום שנבחרה ממשלה אחת, ויהיה מותר לממשלה אחרת, בשנת 2040, להיבחר ולהזרים את הכסף להתנחלויות.

רן כהן: מי שייבחר בצורה דמוקרטית, יהיה מותר לו.

יוסף אחימאיר: ב-1996.

רן כהן: ב-1996 אנחנו נמשיך לשלוט, אתם תישארו באופוזיציה.

רן כהן: אדוני השר, בלתי אפשרי שהממשלה לא תתחיל לפעול בעניין הזה, אם אנחנו לא רוצים מערכת בחירות אלימה.

רן כהן: ואני פונה לחברי בליכוד: שימו לב, איך כל הזמן, אבל כל הזמן, הבריונים יוצאים מהצד שלכם, ואתם צריכים להיות המתנצלים.

רן כהן: תודה רבה.

יוסף אחימאיר: אם אתה חי מפי כלי התקשורת, אז זה כך.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אדוני השר, בבקשה.

רן כהן: עובדה שאני אף פעם לא צריך להתנצל, כי לי אין בריונים.

דן תיכון: ככה אתה חושב.

דב שילנסקי: הנה עכשיו תשמע את השר חולק על דעתך.

דב שילנסקי: כי כך יוצא – חבר כנסת מדבר, השר חולק על דעתו.

יוסף אחימאיר: – – –

דב שילנסקי: אני רוצה, כמובן, לציין לפרוטוקול, שזה נאמר בהומור.

דב שילנסקי: בבקשה, אדוני השר.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, מעולם לא חלקתי על דעה, אלא תמיד ניסיתי להגיד את האמת.

משה שחל: וגם במקרה זה אני רוצה להתחיל בציטוט מדוח צח"מ, מרחב דן, שהובא אלי היום, על תיק פלילי 1414/96, של תחנת הרצלייה.

משה שחל: אני מצטט מדוח של צוות החקירה של מרחב דן במשטרת ישראל, שהעביר ללשכתי סיכום ביניים של חקירת התיק הזה, מתחנת הרצלייה של משטרת ישראל, ושעניינו פציעת פעיל של מפלגת העבודה מירי שבוצע על-ידי פעיל מפלגה אחרת.

משה שחל: אני מבקש לקרוא לכם מתוך הדוח המשטרתי: בתאריך 15 למאי 1996, סמוך לשעה 04:30, ברחוב הרב קוק פינת בר-כוכבא בהרצלייה, נורו יריות מאקדח לעבר פעיל מפלגת העבודה ארתור ירוסקי, על-ידי פעיל מפלגת הליכוד שהיה יחד עם חבריו.

משה שחל: הרקע למעשה הוא סכסוך בין הצדדים בקשר להדבקת מודעות תעמולה על לוחות המודעות ושמירה עליהם.

משה שחל: כתוצאה מהירי נפגע פעיל העבודה ברגלו משני קליעים ונזקק לטיפול רפואי בבית-חולים.

משה שחל: הרכב שבו היו פעילי המפלגה האחרת נמלט מהמקום.

משה שחל: הרכב מסוג "פיאט" לבן נמצא, והוברר כי אכן הושכר לליכוד.

משה שחל: ברכב נמצאה, בין השאר, סכין יפנית.

משה שחל: עד כאן הדוח המשטרתי.

משה שחל: את המשכו אני מעדיף שלא לקרוא בפומבי, מאחר שהוא מפרט את כיווני החקירה ושיטות החקירה וכן את פרטי העצורים.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, הירייה הבאה היתה רק שאלה של זמן.

משה שחל: במקום שיורים בראש ממשלה, יורים גם באזרחים פשוטים.

משה שחל: עוד לא נדמו הדי היריות ההן בכיכר מלכי-ישראל, עוד לא יבשו הדמעות, וכבר קרב רחוב בדרג נמוך יותר – – – רבותי, נציגי יהדות התורה.

אברהם רביץ: המאוחדת.

רן כהן: סוף סוף היא מאוחדת.

אברהם שפירא: רן כהן גורם לזה שנהיה מאוחדים.

משה שחל: אני שמח שהוא מביא תועלת חיובית באיזה תחום.

רן כהן: אני חושב שמי שגורם לזה הוא מפלגת העבודה.

משה שחל: – – – סביב פעילי העבודה בהרצלייה באותו ערב, שלא חשבו לסמן שטח סטרילי.

משה שחל: לא ניתן להלביש את המדינה כולה בשכפ"צים, אבל השיעור הגדול שחשבנו שנלמד במסע מכיכר מלכי-ישראל אל הר-המנוחות, הר-הרצל, לא נלמד.

משה שחל: חשבתי לתומי, שבחדר הטראומה של בית-החולים "איכילוב", לפני חצי שנה בדיוק, למול ראש ממשלתנו המונח מת, נוסדה מדינת ישראל החדשה, זו שמדברים בה וצועקים בה ומתווכחים בה אבל האלימות אינה נכנסת לתחומה.

משה שחל: שלוש יריות אקדח קבעו את מועד הבחירות, שינו מהלך ההיסטוריה.

משה שחל: מישהו עוד עלול לחשוב, שזו הדרך; מישהו יכול להאמין, שקולות הירי נשמעים יותר מקולות הוויכוח הדמוקרטי והאמירות הענייניות, שהאקדח הוא כלי ההצבעה וההכרעה שלנו.

משה שחל: מי שברא את האווירה הזאת והכשיר את המטווח הפוליטי, צריך גם לסלק אותו אל מעבר לים, אל המדינות החשוכות והפרימיטיביות ביותר ביקום, לא אל מדינה המשגרת לוויין לחלל, ובאותו שבוע גם מתנהל בה קרב יריות כחלק ממערכת בחירות.

משה שחל: וזו לא ליבריה, חברי – ישראל, מעצמת ההיי-טק והטכנולוגיה.

משה שחל: כשר המשטרה אני חרד לא רק מהאלימות הפוליטית המפילה קורבנות, אלא גם מהאלימות הגואה כלפי נשים בבתיהן, כלפי חיות העוברות התעללויות ברחובותינו, כלפי ילדים מוכים, כלפי מורים מאוימים, כלפי נהגים אלימים מול עמיתיהם בכבישים.

משה שחל: הצעקה והיד המאוגרפת כבשו יותר מדי חלקות במדינה הזאת.

משה שחל: ולא די לומר שהחום הגובר הוא הסיבה; משהו רע קורה לנו.

משה שחל: אסור שבכל חצי שנה נערוך חשבון נפש מחדש.

משה שחל: רבותי חברי הכנסת, אני לא מחפש היום וכאן את האשמים.

משה שחל: האשמים יודעים בדיוק מי הם, וגם העם מבחין, כשזה קרה בפעם הראשונה, כשזה קרה בפעם השנייה, כשזה קרה בפעם השלישית, ובכל הפעמים האלה שזה כמעט קרה.

משה שחל: בכל פעם שמתעורר המושג הזה, אלימות פוליטית, אני נזכר בנערים המשחרים לבואו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, אל ביתו בירושלים.

משה שחל: הם היו עומדים שם, עיניהם מלאות שנאה, והאש בעיניהם הדליקה בובות ודגלים.

משה שחל: וכבר נאמר בהיסטוריה ונלמד בה, כי במקום שבו שורפים ניירות שורפים גם בני אדם, ושרפו.

משה שחל: מי שהדליק את השנאה בעיני הילדים – –

דן תיכון: אתה לא חושב שאתה מגזים?

משה שחל: – – צריך לכבות אותה.

משה שחל: היא פוגעת בכולנו.

משה שחל: לפני חצי שנה היא יצאה משליטה ולא חזרה, כך מסתבר.

משה שחל: לחבר הכנסת דן תיכון: אני אינני מגזים.

משה שחל: הגזמה היא כשאתה אומר דבר והוא לא קורה, לא מתרחש.

משה שחל: אין שום הגזמה באמירה, כאשר הדברים שקורים בפועל גרועים פי כמה מכל התרעה שהיתה בבית הזה, ועל-ידי, עוד ביולי 1995.

דב שילנסקי: השר שחל, תסלח לי, ובאמת אל תקבל את זה פוליטית – – –

משה שחל: אני לא מקבל את זה פוליטית, אני מדבר מתמצית לבי.

דב שילנסקי: מה שאני רוצה להגיד לך – אל תקבל פוליטית – אבל הדוגמה שהבאת בקשר לכך שבמקום ששורפים ספרים שורפים אחר כך גופות, הרי היא מיוחסת לגרמניה בראשית עלות הנאציזם, וזו השוואה עם מה שקרה בגרמניה.

דב שילנסקי: אני בטוח שאתה לא התכוונת, אבל יכול להיות שאנשים יקבלו את זה כאילו אתה משווה, שהנה הגענו פה למצב עד כדי כך קיצוני.

דב שילנסקי: הייתי מציע לך: הרי השואה היא ייחודית, על-מפלגתית, ועל מנת שלא יבינו אותך לא נכון, אולי תחזור בך מן הדוגמה הזאת.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, שרפו ספרים לא רק בתקופה הנאצית.

משה שחל: שרפו אותם גם בתקופת האינקוויזיציה, שרפו אותם גם בצ'ילה, שרפו אותם גם באמריקה הלטינית, ושם הרגו אנשים.

משה שחל: לכן הבאתי את הדוגמה, לאו דווקא הדוגמה הידועה של שרפת הספרים בברלין.

משה שחל: אני מביא אותה כתופעה שהיתה, והיתה צריכה לחייב את כולנו להתייחס אחרת.

דב שילנסקי: האמרה המיוחסת להיינריך היינה, ואוריגינלית היא מתכוונת לנושא גרמניה.

דב שילנסקי: אני פשוט הצעתי לך הצעה ידידותית, למען לא יבינו אותך לא נכון.

משה שחל: אני אומר לך במונחים הכי פשוטים: מעולם לא האמנתי שבמדינת ישראל יכול להתרחש רצח פוליטי של ראש ממשלה.

משה שחל: אני התרעתי בין הראשונים בבית הזה, בנאום ביולי 1995, וכאן פניתי לחברים וביקשתי ריסון, כי חששתי שהדבר הזה יגיע לפגיעה בנפש.

משה שחל: איש מאתנו לא האמין ולא העלה על דעתו שבישראל יקרה מה שקורה במדינות אחרות, שבגלל ויכוח בין פעילי מפלגות יוציאו אקדח ויירו, או שבמכונית שבה נוסעים יש סכין יפנית.

משה שחל: לשם מה?

משה שחל: לאיזה צורך?

דן תיכון: מגרדים את השלטים.

משה שחל: אני אינני יודע, חבר הכנסת דן תיכון, אני רק יכול לומר לך כשר המשטרה: ביום הבחירות, אולי בפעם הראשונה, נהיה עם כוח אדם של 30,000 שוטרים, כי החשש הזה קיים.

דן תיכון: זה לא מספיק.

משה שחל: יכול להיות.

משה שחל: תן תקציב יותר גדול.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, משטרת ישראל שאני מופקד עליה, ועם ישראל, שעליו מופקדים כולנו, כל יושבי הבית הזה, צריכים לעשות את הכול כדי לסלק את התופעות הללו מהחיים הפוליטיים ומהחיים הישראליים בכלל.

משה שחל: את המתים אי-אפשר, לצערי, להשיב אל הבית הזה, אבל את הדרה ותפארתה של מדינת ישראל אולי עוד אפשר, וזה תלוי בכולנו, במסרים שלנו, אפילו בקריצות שלנו.

משה שחל: כל אחד מאתנו יהיה אשם בירייה הבאה, והאשמים יהיו אשמים יותר.

משה שחל: אני מבקש לסיים בשיר מתוך ספרו החדש של המשורר נתן זך: "כיוון שאני בסביבה".

משה שחל: הוא כותב על מנוחה: "הים הזה מלא/ הים ההוא ריק/ העצים האלה ירוקים/ אין צבע מתאים לעצים ההם/ כמה יפה המקום הזה/ במקום ההוא אין מקום/ כמה צבעוני העולם הזה/ העולם ההוא נפלא וחיוור/ לא מסנוור/ כמה זמן היינו בדרך/ הנה הגענו, אנחנו פורקים/ מעלינו את שלא ניתן לפרוק/ אנחנו נחים עכשיו/ היינו בכל מקום/ נותר עוד מקום אחד שבו לא היינו/ הבה נקום ונהיה".

משה שחל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, טוב עשה חבר הכנסת רן כהן שהעלה את ההצעה והתריע על תופעה.

משה שחל: אני השתדלתי כאן לבוא ולהגיד את תמצית לבי על הכאב שאני באמת כואב כשאני רואה את הבית הזה ריק מכיסא אחד, מיותם מאדם אחד, שנרצח בגלל עמידה על דרכו.

משה שחל: ראינו את הסימנים לפני כן, ואף אחד מאתנו שלא יבוא ויגלגל עיניים לשמים.

משה שחל: ראינו אותם בהסתה, באמירות, בשימוש במונחים שלא היה אפשר לעבור עליהם לסדר-היום כלפי מצביא ומנהיג בישראל.

משה שחל: והנה מערכת הבחירות הזאת, שהיא לא מתחממת – ואולי טוב כך – מחוממת על-ידי שליחים, שרואים כאילו בשליפת האקדח נורמה לחיסול ויכוחים.

משה שחל: על זה צריך להתריע, ועל הבחור שמכבה סיגריה על צווארו של נער אחר שעומד שם ומחלק פתקים.

משה שחל: אני בא ואומר את הדברים האלה מטעם כולם, בפני כולם.

משה שחל: אני אומר זאת, מפני שהשימוש בדיבורים שיש בהם אמירה חורגת מהמקובל יש בו בעיה.

משה שחל: אני לא אדבר דברי נימוסין בלבד.

משה שחל: אדוני היושב-ראש, אתה הערת לי הערה, ואני אעיר לך הערה אחרת.

משה שחל: דבר אחד מקומם אותי מאז תחילת שנות ה-80 ועד היום – החלוקה הזאת למחנה לאומי ולמחנה לא-לאומי.

משה שחל: בעיני יש בכך קונוטציה של אבי כל אבות ההסתה שהיתה והתחוללה.

משה שחל: מי שיזם וטיפח את המונח הזה זרע את זרע הפירוד בעם בחלוקה בין נאמנים ללא-נאמנים.

משה שחל: לחלוקה הזאת היתה ויש משמעות.

יוסף אחימאיר: ויש נאמנים לשלום ואחרים שלא נאמנים לשלום?

משה שחל: באחת הישיבות האחרונות של הבית הזה אני אומר את הדברים בכאב רב.

משה שחל: אם אכן רואים את הדברים האלה בחומרה, תנסו להתנער גם ממונחים שהושאלו לצורך רווח פוליטי מסוים ברגע מסוים ומשאירים צלקות לאורך זמן בעיקר בלבותיהם של האנשים הצעירים.

משה שחל: אני מציע לחבר הכנסת רן כהן להסתפק בתשובתי.

משה שחל: זה רעיון פרלמנטרי מצוין לסיים בו את הכנסת הזאת, בתקווה שהכנסת הבאה תלמד ותפיק לקחים ממה שנאמר גם בהצעה זו.

דן תיכון: אתה ממש חכם.

דן תיכון: נהגת כעסקן פוליטי זעיר.

דן תיכון: תתבייש לך.

דן תיכון: אפילו כאן לא יכולת להתעלות?

דב שילנסקי: חבר הכנסת רן כהן, אתה מסכים להצעת השר?

רן כהן: אני מסכים, אבל מבקש שהמשטרה אכן תפעל.

דן תיכון: שר המשטרה אפילו לא מבקש שיענו לו ויתייחסו לדבריו.

דן תיכון: חבל.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דן תיכון, אתה ביקשת להציע להסיר את ההצעה מסדר-היום, אבל יש משחק פרלמנטרי בבניין הזה.

דן תיכון: אני אראה לכם כמה עשרות תלונות אני מקבל עליכם מדי יום ביומו.

דב שילנסקי: אני ראיתי איך דן תיכון כותב ומכין את הטיעון שלו, והנה הוא נשאר עם הטיעון.

דן תיכון: נכון.

דב שילנסקי: בזה סיימנו את הנושא הזה.

דב שילנסקי: הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בעניין הקובלנה שהוגשה על-ידי יושב-ראש הכנסת נגד חבר הכנסת טלב אלסאנע.

ש' כרם: תודה.

ש' כרם: (קריאה שלישית)

דב שילנסקי: יש לנו עוד סעיף על סדר-היום, אבל אינני בטוח שאנשים ידעו על מה מדובר.

דב שילנסקי: צריך רק להצביע, ואינני בטוח שידעו על מה מצביעים.

רן כהן: הצעת חוק השיפוט הצבאי.

דב שילנסקי: כתוב פה: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996, קריאה שלישית.

דן תיכון: אבל מה הבעיה?

דן תיכון: אולי מישהו יציג את הנושא?

דן תיכון: הרי לא יעלה על הדעת שבקריאה שלישית פתאום נצביע בלי לדעת על מה.

דב שילנסקי: אני מתלבט איך לנהוג.

משה שחל: אפשר להצביע.

משה שחל: מדובר על תיקון טכני, וזה לפי דרישת הממשלה.

דב שילנסקי: בכנות, אני עומד בפני מצב מאוד משונה.

דב שילנסקי: מדובר על הצבעה בקריאה שלישית, אבל אני למשל אינני יודע במה מדובר.

משה שחל: הבוקר היתה הצבעה על חוק המושבים, היה בדיוק אותו דבר ולא שמעתי שמישהו העיר.

דן תיכון: זה לא כך.

דן תיכון: אתה יודע כמה מאמרים נכתבו על הנושא הזה?

דב שילנסקי: עוד רגע, ניתי ספר ונחזי.

דן תיכון: יש עוד סעיף על סדר-היום?

דב שילנסקי: לא, זה הנושא האחרון.

דן תיכון: כך חולפת לה תהילת הכנסת.

דב שילנסקי: סעיף 129 לתקנון אומר: "כתום ההצבעה בכל סעיפי החוק תתקיים מייד הקריאה השלישית, בה תצביע הכנסת, ללא דיון נוסף, על הנוסח הסופי של החוק כולו כפי שנתקבל בקריאה השנייה; והוא כשלא נתקבלה הסתייגות בקריאה השנייה ולא הוצבע בה על גרסאות שונות לסעיף אחד".

משה שחל: אלה רק תיקונים טכניים.

דן תיכון: לא משנה.

דן תיכון: אתה לא יודע על מה מדובר ואני לא יודע על מה מדובר ואתה רוצה שיכבדו אותנו כמחוקקים.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אני לוקח דוגמה ממני עצמי, אני לא יודע מה להצביע ולכן אינני נוהג כאן בלב שלם.

דב שילנסקי: יש לי ברירה לא להצביע ואותה ברירה יש לכל אחד שלא יודע על מה להצביע.

דב שילנסקי: בהתאם לתקנון ובהתאם למה שמוסבר לי, ואני הגעתי לסוף הדיון הבוקר, בחוק הנקרא חוק המושבים רצה שר המשפטים לדבר, אבל היושב-ראש ומזכיר הכנסת קבעו ופסקו שהוא לא יכול לדבר.

דב שילנסקי: לכן אפשר לגשת רק להצבעה.

אברהם ורדיגר: אבל הוא דיבר.

דב שילנסקי: שר המשפטים לא דיבר.

דן תיכון: יושב-ראש הוועדה דיבר.

דן תיכון: אני אסביר מה הבעיה.

דן תיכון: החוק הורד לוועדה לצורך תיקונים.

דן תיכון: מן הדין שיושב-ראש הוועדה יעלה ויסביר במה מדובר, כדי שאנשים יוכלו להצביע.

דן תיכון: הרי לא סתם העבירה הכנסת את החוק בחזרה לוועדה.

דב שילנסקי: לאור ההסבר שלך, אני מקבל זאת ומבקש מחבר הכנסת דדי צוקר לעלות ולהסביר.

דב שילנסקי: אני לא מבין למה נכתב פה רק "הצבעה".

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעה זו הובאה לבית לפני כשבועיים.

דוד צוקר: היא עוסקת בקיצור תקופת המעצר עד הבאה בפני שופט צבאי מ-24 ימים לארבעה ימים.

דוד צוקר: בקריאה השנייה עברה הסתייגות שלי, שאמרה: לא רק שהתקופה תקוצר לארבעה ימים, אלא בעוד שנתיים עד הבאה בפני שופט צבאי יוכלו לעבור רק 48 שעות.

דוד צוקר: במקביל, גם במשפט האזרחי קיצרנו מ-48 שעות ל-24 שעות.

דוד צוקר: הנושא הועבר לוועדת החוץ והביטחון, ושם הצטרפו נציגי צה"ל להסתייגות ולא התנגדו לה.

דוד צוקר: נעשו התיקונים הניסוחיים הדרושים, ועתה מובא החוק הזה להצבעה בהסכמת צה"ל, משרד הביטחון וועדת החוץ והביטחון וכל מי שעסק בו.

דב שילנסקי: תודה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה, השעון מופעל.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 6 נגד – אין נמנעים – אין חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996, נתקבל.

דב שילנסקי: שישה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע, שחוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996, נתקבל בקריאה שלישית.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אינני יכול להכריז שזו הישיבה האחרונה של הכנסת.

דב שילנסקי: תיאורטית יכולה עוד להיות ישיבה נוספת.

דב שילנסקי: לכן אני מכריז רק שמיצינו את סדר-היום, ועם המכה בפטיש תמה ישיבה זו.

דן תיכון: כך חולפת לה תהילת הכנסת.