ישיבת מליאה, כנסת 13, פרוטוקול מספר 426, 1996-02-26 00:00

שבח וייס: חברי הכנסת, אני פותח את ישיבת הכנסת ביום שני, ו' באדר התשנ"ו, 26 בפברואר 1996.

שבח וייס: חברי הבית, לו רק אפשר היה לשתוק, לשבת בלי לומר דבר, כי שק המלים הולך ואוזל כמו שק הדמעות.

שבח וייס: אך גם את השתיקה יש צורך לבטא במלים, ואני אעשה זאת בקצרה.

שבח וייס: היכן נמצא אותן מלים?

שבח וייס: מה נוכל להביע בעזרתן?

שבח וייס: יגון?

שבח וייס: כאב?

שבח וייס: זעם?

שבח וייס: תסכול?

שבח וייס: ים הדמעות הזה, המקיף אותנו מכל עבר, ספג אתמול לתוכו עוד דמעות רבות, וכנראה גם בשעה זו.

שבח וייס: דמעות על 25 בני אדם, ישראלים, שהצטרפו לרשימה ארוכה של קורבנות הטרור המטורף.

שבח וייס: חיילות וחיילים, אזרחים ואזרחיות, אנשים שפשעם היה שרצו להתחיל את השבוע החדש, אנשים שחזרו לצבא ולעבודה אחרי סוף שבוע חם ומפנק בחיק משפחותיהם האוהבות.

שבח וייס: 25 בני אדם, שטעם ארוחת הבוקר עוד בפיהם, נשיקת פרידה של אם אוהבת עוד על שפתותיהם, מבט דואג של אב לבנו עוד נעוץ בגבם – ובשנייה אחת חרב עולמם של אלה וגם של אלה.

שבח וייס: התסכול גדול אל מול דלות השפה.

שבח וייס: אין מלים לתאר את הקורבן, עוד פחות מכך את רוצחו.

שבח וייס: ונותרה רק תפילה, כמאמר המשוררת רחל: "הם בלבד נותרו לי, רק בהם בלבד/ לא ינעץ המוות סכינו החד.

שבח וייס: / במפנה הדרך, בערוב היום/ יקיפוני חרש, ילווני דום.

שבח וייס: / ברית אמת היא לנו, קשר לא נפרד/ רק אשר אבד לי – קנייני לעד.

שבח וייס: " לנו, החיים, מותר וחיוני לזכור ולומר בכל התוקף: די לטרור.

שבח וייס: בשם הבית כולו, בשם כל אזרחי ישראל, אני שולח מכאן תנחומים למשפחות אבלות, תפילה לשלומם ולהחלמתם של כל הפצועים.

שבח וייס: וגם בשעות קשות אלה נייחל ליום שבו לא יישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה.

שבח וייס: אני מזמין את ראש הממשלה ושר הביטחון למסור הודעה בשם הממשלה.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברגע הזה עדיין נמשך הבירור לגבי האירוע שקרה בגבעת-התחמושת – – –

קריאה: הגבעה-הצרפתית.

שמעון פרס: – – – הגבעה הצרפתית, שם נהג במכונית מסוג "פיאט" אזרח אמריקני ממוצא ערבי; לפי התעודות, שמו אחמד עבד אל-חמידה.

שמעון פרס: הוא נכנס לתוך קהל שחיכה בתחנה, דרס כנראה עד 15 אנשים, יש כנראה שני הרוגים.

שמעון פרס: יכול מאוד להיות שזה מקרה פיגוע.

שמעון פרס: כל העניין נמצא עכשיו בבדיקה, ואנחנו כבר יודעים, שעד אשר מתבררים כל הפרטים, אין מקום לנחש.

שמעון פרס: אנשי הביטחון עוסקים ברגע הזה בנושא הזה בכל הרצינות.

שמעון פרס: זה יממה שלמה מכונס העם בדאבונו על קורבנות שני הפיגועים הנוראיים: בלב ירושלים, פיגוע שבוצע כנראה על-ידי מחבל מתאבד שבא מחברון; ופיגוע בצומת-אשקלון, על-ידי מחבל שהתחזה לחייל צה"ל, נכנס לתוך הטרמפיאדה וביצע את מעשיו.

שמעון פרס: בזה אחר זה אנו מלווים ארונות יקירים מכל שכבות העם למנוחת עולמים.

שמעון פרס: ותפילה נישאת בלבנו לשלומם ולהחלמתם המלאה של הפצועים.

שמעון פרס: הניחומים שבפינו אינם ניחום מלא, כי המלים קטנות מלהכיל את גודל היגון.

שמעון פרס: לבנו עם ההורים השכולים, עם האלמנות, הבעלים, היתומים, שהדבר הזה קפץ עליהם בצורה כל כך אכזרית ופתאומית.

שמעון פרס: לבנו פועם עם לבם ועינינו דומעות עם דמעותיהם.

שמעון פרס: ברגע קשה זה ידע העם להתאחד בכאבו ולהסיר הצדה ויכוחים שבשגרה בעניינים שביום-יום.

שמעון פרס: ירושלים שהיתה, הינה ותישאר לתמיד בירת ישראל המאוחדת, היא היום גם מאוחדת בכאבה.

שמעון פרס: אפשר לפצוע אותה, אבל איש לא יצליח לפצל אותה.

שמעון פרס: הטרור אינו מבחין בינינו.

שמעון פרס: הוא אינו מבדיל בין גבר לבין אשה, בין עולה לבין ותיק – ולצערי הרב, בין הקורבנות יש לפחות תשעה עולים – בין זקן לבין צעיר, בין דתי לבין חילוני, בין אוריינטציה אחת לבין אוריינטציה אחרת.

שמעון פרס: כולנו מטרה ראויה בעיניו.

שמעון פרס: הוא שואף לפגוע בעמנו, לא רק במדיניותנו.

שמעון פרס: ויותר משהוא שואף לפגוע במטרה מסוימת, הפגיעה היא בעצם המטרה שלו.

שמעון פרס: אנחנו בדרך של שלום שטרם הגיע לייעודו המלא.

שמעון פרס: אנחנו במאבק נגד טרור שטרם אמר נואש מדרך האלימות כאסטרטגיה המרכזית.

שמעון פרס: זהו מצב שיש בו סתירה.

שמעון פרס: עלינו לשאת בתקוות השלום, ועלינו לעמוד בנטל אלימות.

שמעון פרס: אבל אני בטוח, שעל אף הכאב הנורא, ננצח.

שמעון פרס: ננצח מפני שאנחנו צודקים.

שמעון פרס: ננצח מפני שאנחנו חזקים.

שמעון פרס: ננצח מפני שאנו נושאים את הברירה הנכונה היחידה לעם שלנו, גם לשכנים שלנו.

שמעון פרס: אנו ננצח, מפני של"חמאס" אין פתרון לסכסוך, ואין בו תוחלת אפילו לעם הפלשתיני.

שמעון פרס: הם יורים בנו, אך הם פוגעים בפלשתינים.

שמעון פרס: הם אחראים לשנאה, להרג, לעוני, לסגר.

שמעון פרס: הם שואפים לחזור על שגיאות העבר, שהביאו את הטרגדיה האמיתית על ראש הפלשתינים.

צחי הנגבי: לא פגעו בשום פלשתיני.

צחי הנגבי: פגעו רק ביהודים.

שמעון פרס: במערכה נגד הטרור חל שינוי חיובי וחל שינוי שלילי.

שמעון פרס: השינוי החיובי מתבטא בכך, שאש"ף החליט להתפרק מנשק הטרור, ובמקרים אחדים הוא גם לוחם בו.

שמעון פרס: השינוי לרעה מתבטא בפיתוי צעירים להתאבד על מזבח האשליות של ה"חמאס".

שמעון פרס: הורי המתאבדים עוד ייווכחו לדעת, שאין אלוהים לרוצחים ואין תגמול למתאבדים.

שמעון פרס: ואשר לנו, אנו משוכנעים שבסופו של דבר תימצאנה השיטות הנכונות להכניעם.

שמעון פרס: כבר היום ברור, שאי-אפשר להילחם במתאבדים בלי להילחם בתומכיהם, במטיפים להם, בתשתית שלהם.

שמעון פרס: תומכיהם מתעטפים באצטלאות דתיות.

שמעון פרס: הם מפתים נשים ואנשים צעירים לשים קץ לחייהם, כדי לפגוע במטרה, שאיננה שבירה.

רחבעם זאבי: רק עכשיו גילית את זה?

רחבעם זאבי: רק עכשיו ידענו שיש להם תשתית?

שמעון פרס: ישראל לא היתה ולא תהיה מטרה הניתנת להכחדה.

שמעון פרס: ישראל ניצחה צבאות, היא גם תנצח טרוריסטים.

שמעון פרס: ואין מה לפחד.

שמעון פרס: ה"חמאס" הקים ארגוני צדקה, כדי להסוות את אופיו האמיתי.

רחבעם זאבי: אין מה לפחד – – –

שבח וייס: חבר הכנסת זאבי, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

רחבעם זאבי: אין מה לפחד – – –

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שבח וייס: סליחה, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

שמעון פרס: ארגוני הצדקה הללו מגייסים כספים בחוץ-לארץ, כדי לסייע כביכול ליתומים, אך למעשה הם משקיעים את התרומות ברכישת חומרי נפץ.

יהושע מצא: מה עם הגיוס שלך?

שמעון פרס: על המדינות שבהן נאספים הכספים לשים קץ למגביות אלה.

קריאה: הוא מגייס.

שמעון פרס: התשתית שלהם מופגנת בהופעות פומביות בשטחים.

שמעון פרס: הם עורכים עצרות זיכרון לרוצחים ומנפנפים בנשקם לאור היום.

שמעון פרס: הם מקיימים תאי טרור בשטחים.

שמעון פרס: תמונה חמורה זאת מעמידה אתגר בפני הרשות הפלשתינית.

שמעון פרס: על הרשות הפלשתינית להחליט האם יש מקום ברצועה ובגדה לארגונים צבאיים למחצה, הרוצים לפגוע בשלום, בהסכם, בישראל, או שיש בהן מקום רק לארגון אחד הרשאי לשאת נשק – המשטרה הפלשתינית.

שמעון פרס: אין ערך לרוב שבו זכה אש"ף, אם מיעוט של אנשים חמושים יכולים לשים לאל את מדיניותו.

שמעון פרס: הרשות הפלשתינית צריכה להחליט – לפרק את נשקם של המחבלים או לסכן את סמכותה.

שמעון פרס: על הרשות הפלשתינית להוציא אל מחוץ לחוק את אלה הפועלים בניגוד לחוק, כפי שההסכם בינינו מחייב.

שמעון פרס: על הרשות הפלשתינית לעשות את שלה.

שמעון פרס: אנחנו נעשה את שלנו.

שמעון פרס: נכון, לא נפסיק את תהליך השלום, נמשיך בו, וננקוט כל אמצעי ראוי כדי להכות במחבלים בכל אתר ואתר, גם לפני ביצוע פשע וגם לאחריו.

שמעון פרס: לא ננוח ולא נשקוט עד אשר כל המטורפים וכל האלימים ייענשו כראוי.

שמעון פרס: בשבילנו זה לא רק עניין של ניצחון.

שמעון פרס: בכל מקרה ננצח אותם, גם אם המאבק יהיה ארוך ותובעני, כפי שהוא היה ארוך ותובעני גם לפני כן.

שמעון פרס: אבל זה עניין של עשיית צדק.

שמעון פרס: אף עם לא עשה כה הרבה, כפי שעשה עמנו, על מנת ליצור הבנת אמת עם הצד השני.

שמעון פרס: עשינו זאת למרות הטרור, ונכה בטרור גם כאשר צריך לעשות שלום.

שמעון פרס: ה"חמאס" לא יפתור את הבעיה הפלשתינית.

שמעון פרס: ה"חמאס" גם לא יפחיד את ישראל.

שמעון פרס: מיטב אנשינו בזרועות הביטחון – הצבא, השב"כ והמשטרה – יעסקו באיתורם ובמיגורם של אנשי ה"חמאס".

שמעון פרס: ואף-על-פי שאיני יכול להבטיח שלא יהיו עוד קורבנות, אני לא יכול להבטיח שלא נדע עוד דאבה, אני בטוח שנביא לקריסתו של ארגון רצחני זה, כפי שקרסו לפניו ארגוני רצח אחרים בהיסטוריה.

שמעון פרס: בתוקף תפקידי כראש הממשלה וכשר הביטחון הנחיתי את כל שירותי הביטחון להעניק עדיפות עליונה למלחמה בטרור בכלל, ובטרור של המתאבדים במיוחד.

שמעון פרס: טרור המתאבדים, שהוא חדש יחסית, מחייב גילוי שיטות מלחמה בהם, שיטות נוספות על אלה העומדות לרשותנו.

שמעון פרס: ייעשה מאמץ עליון לגלות אמצעים נוספים.

שמעון פרס: הסגר בשטחים יימשך כל זמן שהדבר יהיה דרוש מבחינה ביטחונית.

שמעון פרס: מגבלות לא הוטלו ולא תוטלנה על הרדיפה אחרי הטרוריסטים, הענשת שולחיהם, הרס קניהם.

שמעון פרס: פנינו לממשלות שממדינותיהן באים כספים למימון ה"חמאס" לאחוז באמצעים להפסיק את הזרמת הכסף.

דוד מנע: מה באים?

שמעון פרס: דרשתי מערפאת להפעיל את כוחותיו כדי לעצור חשודים בארגון מעשי החבלה שהיו.

שמעון פרס: בהתייעצות עם ראשי הביטחון גיבשנו רשימת תביעות מבצעיות שתוצגנה בפני האחראים לביטחון מטעם הרשות הפלשתינית.

שמעון פרס: מילוי דרישות אלה יהווה מבחן עליון בעינינו ביכולתם לעמוד במחויבותם.

שמעון פרס: הסגר, פעולות המודיעין המוגברות, ייבוש מקורות המימון, ההוצאה אל מחוץ לחוק של הארגונים הטרוריסטיים, מעצר ראשי המחבלים ופעולות מבצעיות אחרות, שלא אפרט, ייתנו גם הם את אותותיהם בפעולה נגד הטרוריסטים.

שמעון פרס: המלחמה עצמה בטרור תישאר שיטתית, ללא הפסקה וללא מורא.

שמעון פרס: גם אם נוסיף להתווכח בבית על הדרך הנכונה שיש ללכת בה לקראת השלום, נתאחד כאיש אחד במלחמה נגד אלה הרוצים לפגוע בנו, בנשותינו, בבנינו, בהורינו.

שמעון פרס: הרי הם פגעו בנו עוד קודם לכן, לפני שהיה תהליך של שלום, ויוסיפו לנסות ולפגוע בנו גם עכשיו, כאשר יש תהליך של שלום.

שמעון פרס: אני יודע שה"חמאס" רוצה שניבהל; לא ניבהל.

שמעון פרס: הוא רוצה שנתפלג; לא נתפלג.

שמעון פרס: עירנות כוחות הביטחון ואחדות העם הן שני צווי השעה היום.

שמעון פרס: אני פונה לפלשתינים הרוצים בשלום, שימנעו מהמיעוט האלים שלהם להרוס את עתידם ואת תקוותם.

שמעון פרס: פתק ולא כדור הוא כרטיס כניסה לשלום ולחירות.

שמעון פרס: הרצח לא ירצח את תהליך השלום.

שמעון פרס: אבל, לא תהיה סלחנות לרוצחים בגלל תהליך השלום.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשם הממשלה ובשם הבית כולו אני שולח את תנחומינו העמוקים ביותר לבני המשפחות של קורבנות הפיגועים בירושלים ובאשקלון.

שמעון פרס: נתפלל לשלומם של הפצועים.

שמעון פרס: נתפלל להחלמתם המהירה.

שמעון פרס: נחזק ידיהם של מפקדי וחיילי צה"ל, של שוטרי ומפקדי מג"ב, של שוטרי ומפקדי משטרת ישראל, של החיילים האלמונים ומפקדיהם בשב"כ, אשר בשם כולנו עושים לילות כימים במרדף הקשה, הארוך והמסוכן אחרי הטרור הקנאי.

שמעון פרס: אדוני היושב-ראש, עם נבחן בכאבו.

שמעון פרס: ודאי שכואב לנו.

שמעון פרס: כואב לכולנו.

שמעון פרס: כאב לכולנו.

שמעון פרס: עוד יכול לכאוב לכולנו.

שמעון פרס: אבל גם בשעת כאב לא נזרוק לים תפילין של ביטחון ושלום.

שמעון פרס: גם בשעת כאב נדע להילחם כראוי ולעמוד ביחד ללא אובדן תקווה.

שמעון פרס: עת מבחן היא, ונעמוד בה.

יהושע מצא: מזרח תיכון חדש.

שבח וייס: אני מודה מאוד לראש הממשלה ולשר הביטחון.

יהושע מצא: מזרח תיכון חדש.

שבח וייס: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה, חבר הכנסת מצא.

שבח וייס: אני מזמין עכשיו את חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת את דברו.

שבח וייס: בבקשה.

שבח וייס: ועדת הכנסת – – –

רון נחמן: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: אני אשמור על כל דובר מפני כל הפרעה.

רון נחמן: אבל נא לא להשתמש בזכות של היושב-ראש יותר מדי.

רון נחמן: מה קרה?

רון נחמן: מה קרה?

רון נחמן: יש לנו משמעת עצמית, אדוני היושב-ראש.

שבח וייס: לרובכם.

רון נחמן: לכולנו.

שבח וייס: חבר הכנסת בנימין נתניהו, בבקשה.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי הבית, ברגעים אלה, בעוד אנו קוברים את מתינו, קיבלנו את הבשורה על אפשרות של פיגוע רצחני נוסף בגבעה-הצרפתית בירושלים.

בנימין נתניהו: אינני יודע אם, אכן, היה זה פיגוע חבלני, אני יודע בוודאות ששני הפיגועים אתמול היו פיגועי רצח מכוונים.

בנימין נתניהו: הלב בוכה, הזעם חונק את הגרון, ואנחנו יודעים שבמשך 100 שנות הציונות מנסה הטרור הערבי לשבור את רוחנו, לפורר את אחדותנו ולשבור את רצוננו להמשיך לחיות בארץ הזאת.

בנימין נתניהו: אני פונה מכאן למרצחים המנוולים הללו ולשולחיהם: לא תצליחו לשבור אותנו, לא תצליחו לפורר אותנו, לא תצליחו לעקור אותנו מכאן.

בנימין נתניהו: עם ישראל חי, עם ישראל חזק, עם ישראל יישאר נטוע באדמתו, ובעזרת השם נמשיך לבנות את ארצנו באדמתנו ובירושלים השלמה כולה.

בנימין נתניהו: אליך, אדוני ראש הממשלה, אני פונה במלים הללו: שמעון, הילחם בהם, הילחם בהם בכל הכוח ובכל העוצמה, ואנחנו נתמוך בך.

בנימין נתניהו: במלחמה הנוראה והחזקה הזאת אנחנו נתמוך בך.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, בימי יגון אלה אין ביטוי הולם יותר לתחושות האבל של העם כולו מאשר דבריו של הנביא ירמיהו: מי ייתן ראשי מים ועיני מקור דמעה, ואבכה יומם ולילה את חללי בת עמי.

בנימין נתניהו: 25 משפחות בישראל מבכות היום את יקיריהן שנרצחו אתמול בשני הפיגועים בירושלים ובאשקלון.

בנימין נתניהו: עשרות רבות של פצועים עדיין נאבקים על חייהם ומתייסרים בבתי-החולים.

בנימין נתניהו: כולנו מאוחדים היום באבל, כולנו שולחים מכאן תנחומים למשפחות השכולות, כולנו מתפללים יחד לשלום הפצועים ולהחלמתם השלמה.

בנימין נתניהו: בשנים האחרונות קיווינו וייחלנו, שאולי הגיע הקץ לשנאתם של אויבינו כלפינו, שאכן נפתח עידן של פיוס ושלום.

בנימין נתניהו: כולנו שותפים לתקווה הזאת של שלום.

בנימין נתניהו: כן גם קיווינו, שנדיבותנו ורוחב ידנו ישקיטו ולו במקצת את תאוות הרצח של אלה מבין שכנינו שמבקשים את נפשנו.

בנימין נתניהו: אבל לצערנו, לצערנו, אדוני היושב-ראש, מתברר לנו שוב ושוב, וכל פעם בצורה כואבת יותר, שאת נדיבותנו הם מפרשים כחולשה ואת רוחב ידנו הם רואים ככניעה.

בנימין נתניהו: במקום להקטין את הטרור – הטרור מתגבר, ובמקום להתקרב לשלום ולרגיעה – אין לנו שלום ואין לנו רגיעה.

בנימין נתניהו: על כן עלינו להמשיך את החתירה לשלום, אך מתוך זהירות ואחריות, ומעל לכול – מתוך הכרת המציאות.

בנימין נתניהו: אי-אפשר להפקיד את ביטחון ילדינו בידי צבא פלשתיני.

בנימין נתניהו: מתברר לנו שוב ושוב, וכל פעם בצורה כואבת יותר, שאיש לא ישמור על ביטחוננו מלבד צה"ל, צבא-הגנה לישראל.

בנימין נתניהו: ביום כזה הבה נסכים כולנו, שמכאן ואילך ממשלת ישראל, כל ממשלה שתהיה, לא תשלים עוד עם תשתית הטרור העצומה הנבנית מול עינינו בלבה של ארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: הבה נאפשר לצה"ל, לכוחות הביטחון ולזרועות המודיעין את חופש הפעולה הדרוש להם כדי להבטיח את ביטחוננו.

בנימין נתניהו: שמענו כאן דברים מפי ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אין זה היום המתאים לוויכוחים ולמחלוקות.

בנימין נתניהו: הבה נתאחד היום כולנו, נשלב ידיים מחזקות ותומכות, נתבונן בעיניים פקוחות במציאות הקשה ונבין: הרוצה בשלום ידאג לביטחון.

בנימין נתניהו: כאן בירושלים עמד לפני שנים ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון, והוא אמר את הדברים הבאים: "עם הקמת המדינה נעשה היישוב עם ריבוני הנושא לבדו באחריות המלאה לביטחונו ולקיומו.

בנימין נתניהו: לא זרים הקימו וקיימו את מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: לא צבאות זרים הגנו עליה כשהותקפה מייד עם הקמתה.

בנימין נתניהו: לולא הגנו על עצמנו, לא זו בלבד שמדינת ישראל היתה נהרסת, אלא היישוב היהודי היה נמחה מעל פני האדמה".

בנימין נתניהו: רבותי חברי הכנסת, ראוי שנאזין בימים אלה היטב לדברים החשובים הללו של ראש הממשלה הראשון, שהנחיל לנו את הקשר שאינו ניתן להפרדה בין הביטחון לשלום.

בנימין נתניהו: אסור לנו לזנוח את הקשר הזה, שאיחד את כולנו והוביל את מדינת ישראל לשגשוג, לפריחה ולסף עידן השלום.

בנימין נתניהו: הבה לא נשכח שהשלום יושג רק כשיובטח הביטחון, הביטחון של כל אדם ואדם במדינה, הביטחון של כל אם ואב בישראל, שיוכלו להיפרד מילדיהם בבוקר ללא פחד וללא מורא.

בנימין נתניהו: בבניין ציון וירושלים ננוחם כולנו; בבניין ציון וירושלים ננחם את המשפחות השכולות.

בנימין נתניהו: באנו לומר להם היום: לבנו ורוחנו עמכם.

שבח וייס: אני מודה לחבר הכנסת בנימין נתניהו.

שבח וייס: חברי הכנסת, נפתח עכשיו בדיון.

שבח וייס: ועדת הכנסת עיצבה את מסגרת הדיון; דיון סיעתי.

שבח וייס: הסיעות הגדולות החליטו לפצל את הזמן שלהן לשלוש דקות, כדי להרבות בדוברים, ואנחנו נקבל את כללי המשחק האלה אבל נקפיד מאוד על הזמן.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת משה קצב, ואחריו – חבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: רבותי, אני מבקש מחברי הכנסת להצטרף לדיון ולא להפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת הנגבי, אנא הפנה את פניך לראש סיעתך.

שבח וייס: חבר הכנסת משה קצב, בבקשה.

משה קצב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הייתכן שיש דת, אמונה המקדשת מעשי רצח?

משה קצב: הייתכן שיש בתוך העולם המוסלמי במזרח התיכון קבוצות שמאמינות, שעל-ידי רצח שפל של זקנים, ילדים ונשים תמימים בדרכם השכם בבוקר לבית-הספר, לעבודה, לסידורים משפחתיים, הייתכן שהם מאמינים שעל-ידי ריסוק האיברים הזה הם יוכלו לזכות בחסדי אלוהים ושמים?

משה קצב: איפה העולם המוסלמי, אנחנו שואלים היום; מדוע איננו מתקומם ואיננו – – –

אריאל שרון: הוא תומך בזה; מה יש לו להתקומם?

אריאל שרון: מה אתם – – – בכלל?

אריאל שרון: – – – בעזרת הממשלה, זה פונה לעולם המוסלמי – – –

קריאות: – – –

שבח וייס: רבותי, בואו נאפשר לכל הדוברים היום ליהנות מאווירה של הקשבה.

שבח וייס: זה דיון רציני מאוד, שמתקיים בשעה רצינית מאוד.

שבח וייס: בבקשה.

יהושע מצא: במזרח תיכון חדש – – –

שבח וייס: חבר הכנסת מצא, אנא.

שבח וייס: אני רוצה לאפשר לכל דובר להשמיע את דבריו באווירה של הקשבה.

דוד מנע: נפתחה היום תערוכה לשלום בכנסת.

שבח וייס: חבר הכנסת מנע.

משה קצב: מדוע, אדוני, העולם המוסלמי איננו מתקומם, איננו עוקר את זרע הפורענות?

משה קצב: ישבנו במשך שלוש שנים, חרקנו שן והבלגנו על מעשי רצח שפלים.

משה קצב: הכתובת היתה על הקיר ועדיין הינה על הקיר, אדוני, כי מי שיורה 21 מטחי אש לכבודו של רב-המרצחים יחיא עיאש וקורא לו: גיבור קדוש, אל נתפלא שהוא נותן יד למעשי רצח שפלים כאלה.

משה קצב: עם האיש הזה אפשר לקיים דיאלוג?

משה קצב: עם האיש הזה אפשר לנהל משא-ומתן לשלום?

משה קצב: עם האיש הזה, ששבועות אחדים לאחר פגישתו עם ראש ממשלת ישראל בוושינגטון וחתימת ההסכמים בבית הלבן ולחיצת היד, מכריז שאין שום סיכוי שההסכמים האלה יתממשו והתוקף שלהם כמו ההסכמים עם שבט קורייש – מה מצפים מהאיש הזה?

משה קצב: מה מצפים מאיש, שרק לפני ימים אחדים, בפגישה עם 40 דיפלומטים ערבים בשטוקהולם, הכריז שיעדו, משימת חייו, אמונתו היא, שמדינת ישראל תתפרק?

משה קצב: מה מצפים מאיש, שעם פינוי צה"ל מתוך שכם קם ומכריז: בדם ואש נפדה אותך פלשתין?

משה קצב: וממשלת ישראל שותקת.

משה קצב: אני חוזר בי, אין לי כרגע טענות לממשלת ישראל, יש לי טענות רק כלפיו.

משה קצב: תמחקו את המשפט הזה מהנאום שלי.

משה קצב: מה מצפים מאיש שמכריז: בדם ואש נפדה אותך פלשתין?

משה קצב: איש כזה יכול להיות בר-שיח אתנו?

משה קצב: מה משמעות ההכרזה "בדם ואש נפדה אותך פלשתין"?

משה קצב: מה שקרה אתמול זה ביטוי להכרזותיו של יאסר ערפאת.

משה קצב: מה מצפים מאיש שלא נקף אצבע כדי לעקור את התשתית של החבלנים בתחומים שהוא מופקד עליהם?

משה קצב: הרי מישהו פה ציפה, שעם קבלת סמכויות שם הוא יוכל לדאוג לביטחון של אזרחי ישראל.

משה קצב: הטלנו ספק.

משה קצב: האיש הזה, שבתקופתו התחזקה התשתית החבלנית והוא משתמש בה כדי ללחוץ על ממשלת ישראל לוויתורים נוספים – – –

אריאל שרון: זה פושע מלחמה בלי כל קריטריון.

אריאל שרון: לא תמצא הגדרה אחרת.

אריאל שרון: על איזה איש אתה מדבר?

עמנואל זיסמן: – – –

חגי מירום: – – –

שבח וייס: רבותי, זה היה משפט שהיה אמור להשתזר בנאום, תעזבו.

משה קצב: ברגע זה אין מנוס, אדוני היושב-ראש, זולת הערכה מחודשת האם הדרך הזאת היא הדרך שיכולה להביא לנו שלום וביטחון.

שבח וייס: אני מאוד מודה לחבר הכנסת קצב.

שבח וייס: חבר הכנסת חגי מירום, ואחריו – חבר הכנסת רן כהן.

רן כהן: חבר הכנסת חיים אורון.

שבח וייס: אתם רוצים להתחלף?

שבח וייס: אין בעיה.

שבח וייס: הדיון סיעתי.

שבח וייס: ברצון.

שבח וייס: אחרי חבר הכנסת חגי מירום יבוא חבר הכנסת חיים אורון.

שבח וייס: בבקשה.

חגי מירום: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני מבקש לשלוח מכאן תנחומים למשפחות ההרוגים וברכת החלמה לפצועים באירועים השונים.

חגי מירום: חברי הכנסת, פיגועי ירושלים ואשקלון, אולי גם האירוע הערב כאן בירושלים, בגבעה-הצרפתית, אם יתברר כי היה פיגוע, הם ביטוי לכמיהת ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" לרצוח יהודים ולרצוח את תהליך השלום.

חגי מירום: הבה נשים לב, כל דיבור על עיון מחודש, על בדיקה מחודשת, מן הראוי לשקול אותו; כל מחשבה האם המתווה והדרך שאנחנו הולכים בהם – מן הראוי לחשוב אותה.

חגי מירום: אבל, הבה נשים לב היטב היטב, שלא ליפול אל הפח שטומנים לנו ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי".

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, הפיגועים במהלך השנה האחרונה ירדו במספרם ועלו בקטלניותם.

חגי מירום: הם פיגועים מסוג אחר ושונה ממה שהכרנו בעבר.

חגי מירום: יש בהם מוטיבים נוראיים של קנאות אסלאמית מטורפת, של הטפה דתית עמוקה, של התאבדות בשם הדת ובשם האל כנגד יהודים.

חגי מירום: זה סוג של חראקירי פלשתיני, שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו היטב היטב כיצד אנחנו מתמודדים אתו, ואנחנו יודעים שזו משימה קשה מאוד.

חגי מירום: וביום שכזה, כאשר אנחנו קוברים את מתינו, אני מציע לכולנו, שלא להיכנס אל הוויכוח הפוליטי העמוק בעוצמותיו הפוליטיות המובהקות, אלא לעשות חשבון נפש, האם אנחנו נוהגים נכון, האם אנחנו הולכים בכיוון הנכון, ומה היא הדרך כדי להמשיך.

עמנואל זיסמן: הולכים נכון, לפי דעתך?

חגי מירום: עמדתי, חבר הכנסת עמנואל זיסמן, היא, שהמתווה שהחל בו יצחק רבין, זיכרונו לברכה, וממשיך אותו ראש הממשלה הנוכחי שמעון פרס, הוא מתווה נכון, ועלינו להמשיך את מהלך השלום עם פלשתינים מתונים, אשר מוכנים לחפש אתנו נתיבות לשלום.

עמנואל זיסמן: האם אנחנו צריכים להמשיך לדהור?

עמנואל זיסמן: אנחנו דוהרים.

שבח וייס: חבר הכנסת זיסמן, כל אחד בדרכו.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, בכנסת מותרת קריאת ביניים.

שבח וייס: אני יודע, אבל לא שלוש ברציפות.

שבח וייס: שתיים-שתיים, בסדר.

חגי מירום: באותה עת, חבר הכנסת זיסמן, אנחנו צריכים לטפל בכל הכוח ובכל העוצמה בתשתיות המחבלים והטרור המצויות בכל מקום כאן.

חגי מירום: אנחנו צריכים וחייבים לתבוע מהרשות הפלשתינית ומהעומד בראשה תביעה הרבה יותר נחרצת לקבלת אחריות שהם קיבלו אותה בתהליך השלום, החל מהסכם העקרונות בוושינגטון, המשך דרך הסכמי קהיר, והמשך דרך הסכמי אוסלו ב'.

חגי מירום: אין פה מצב חד-סטרי.

חגי מירום: יש למדינת ישראל האחריות שלה, והיא מקיימת את חלקה בהסכם.

חגי מירום: על ערפאת, על הרשות הפלשתינית ועל אש"ף למלא את חלקם בהסכם ולמנוע פיגועים הבאים משם לעבר מדינת ישראל.

חגי מירום: אין כל ספק בכך.

חגי מירום: עם זאת, אסור לנו לסמוך על איש.

חגי מירום: אני משוכנע שאנחנו צריכים ללכת הלאה למהלך הפרדה בינינו לבין הפלשתינים.

חגי מירום: אינני קונה את הרעיונות המדיניים המדברים על קונפדרטיביות ישראלית ופלשתינית, על הליכה בתוך בניין של משהו משותף.

חגי מירום: יש פה עם שמבקש לעצמו את חירויותיו, יחיה הוא שם ונחיה אנחנו כאן.

חגי מירום: ומדינת ישראל צריכה להיות מדינה שיש לה גבולות ברורים וקווי הפרדה ברורים ואזורי כניסה ויציאה – – –

משה פלד: מדינה פלשתינית?

עמנואל זיסמן: מה עם הפלשתינים?

עמנואל זיסמן: בירושלים?

שבח וייס: ההערות נשמעו.

שבח וייס: הנואם שמע, ואם יחפוץ ישיב.

מיכאל איתן: בגבול הלבנון יש לנו בדיוק מה שאתה מתאר – קו הפרדה, אזורי כניסה ויציאה, ואין לנו שלום.

חגי מירום: חבר הכנסת מיכאל איתן, יהיה לנו שלום גם בגבול הצפון, אם נתמיד בהליך השלום.

חגי מירום: מי שמעלה על דעתו, שאפשר ללכת אל מהלך השלום הזה נקיים מכל ניסיונות, מצד אלה ששוללים אותו בקרב הערבים, לפגע בנו, טועה טעות חמורה.

חגי מירום: אני אומר כאן, הפסקת התהליך מהווה פרס ל"חמאס", פרס ל"חמאס", כי זה מה שהם רוצים שיקרה כאן.

חגי מירום: על כן, התשובה הישראלית צריכה להמשיך במתווה השלום – –

חנן פורת: הם לא רוצים שצה"ל יצא.

חנן פורת: הם רוצים שצה"ל יישאר שם.

חגי מירום: – – אבל גם להמשיך לעסוק בכל עת במיגור קני המרצחים, וזאת נעשה.

חגי מירום: אנחנו יודעים שזה קשה וכואב, ואיש לא יכול לבוא אלינו באשליה או ביצירת אשליה שאפשר לעשות זאת אחרת.

עמנואל זיסמן: – – –

חיים דיין: העם רוצה תשובות איך אתם נלחמים בטרור.

שבח וייס: תאפשרו לו לסיים.

שבח וייס: לא להפריע.

שבח וייס: חבר הכנסת דיין, חבר הכנסת חגי מירום כבר סיים לפני דקה, ואתה עדיין מפריע לו.

חגי מירום: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד כאן משפט של סיום.

חגי מירום: שמעון פרס, ראש הממשלה, אדם שהגה, בעברו, את בניין הכוח הביטחוני של מדינת ישראל, אדם שיזם תעשיות ביטחוניות – – –

קריאות: לא צריך להגזים.

חגי מירום: ואל תגידו לי "לא צריך להגזים" ביום כזה.

חגי מירום: אדם שהגה את רעיונות השלום גם יוכל להגות את הפתרון לטרור ולרצח הזה.

חגי מירום: אני מציע לכולם לא להתקפל כאן, לא להכניס כאן אווירה של חוסר יכולת – עם ישראל ניצח במלחמות, עם ישראל ינצח גם את הטרור.

יוסף אחימאיר: – – –

משה פלד: – – –

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת חגי מירום.

שבח וייס: חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו – חבר הכנסת זבולון המר.

חיים דיין: חבר הכנסת חגי מירום, העם מחפש תשובות איך להילחם בטרור, הוא לא מחפש פוליטיקה גדולה.

משה פלד: איזה חזון, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון, כל הכבוד.

חיים אורון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבים מאתנו שבו לפני דקות מספר מהר-הרצל וראו את שורת הקברים שנכרו הלילה והיום, והלב בוכה ואין יכולת ואין רצון להינחם, וכולנו נושמים יחד עם המשפחות השכולות ומתפללים להחלמתם של הפצועים כולם.

חיים אורון: נדמה לי, שראוי לה לכנסת שהדיון ימשיך כפי שהתנהל בשני הנאומים הראשונים, ולא נעשה חלוקת עבודה כזאת, שהדוברים הראשונים מדברים בטון אחד והממשיכים משנים את הטון.

חיים אורון: מה שקרה אתמול הוא מבחן עליון של הרשות הפלשתינית, ואומר להם זאת מי שבמשך דור לחם ונאבק והפגין וספג במאבק בתוך עמו על ההכרה בזכותו של העם הפלשתיני להגדרה עצמית ועל יכולתו להקים לעצמו מדינה לצדנו.

חיים אורון: זו היתה עמדתי, זו היתה עמדתנו בכל השנים האחרונות.

חיים אורון: והיום המבחן הוא של הפלשתינים, וזכותנו המלאה לתבוע מהם לעמוד במבחן הזה – לא בדיבור כפול, לא בכפל לשון, אלא במאבק נחרץ כנגד מי שמתכוון לעשות כל מה שניתן, את המעשים המתועבים ביותר, כדי לחסל אותו תהליך שעליו נאבקנו זה דור.

חיים אורון: היום המבחן הוא בעיקרו במגרש הפלשתיני.

חיים אורון: לא שאין לי מה לומר כלפי עצמנו, ולא רק משום היום הזה אני לא אומר כלפי עצמנו; אני חושב שבחשבון שבין התנועה הלאומית הציונית לבין התנועה הלאומית הפלשתינית, עכשיו חובתה של התנועה הפלשתינית לפרוע את השטר, קודם כול כלפי עצמה, כי לא תיכון שום ישות אם היא לא תתגבר על הטרור המופנה כלפינו ופוגע בנו, אבל מכוון גם כלפיה.

חנן פורת: ואם הם לא יעמדו במבחן, אם הם לא יפרעו את השטר?

חיים דיין: את זה אמרו בפיגוע הקודם – – –

חיים אורון: חבר הכנסת חנן פורת, אם הם לא יפרעו את השטר, ואם לא תהיה אפשרות לחיות זה בצד זה בחיים של שלום – גם אם התהליך הזה יארך, לא יוכל להיכון שלום.

חיים אורון: לא יוכל להיכון שלום, כי אנחנו נאבקנו על השלום מתוך הכרה באינטרסים שלנו, לא כפי שהאשימו אותנו, שאנחנו מעדיפים אינטרסים של מישהו אחר.

חיים אורון: ויש פה מבחן עליון ליכולת של שני הצדדים להגן כל אחד על האינטרסים של עצמו, שהיא תנאי ליכולת לחיות זה בצד זה.

חיים אורון: אולי פעם האמנו יותר ביכולת לחיות בבית משותף.

חיים אורון: היום אנחנו רוצים יותר לחיות בשכונה שיש בה גדר, שיש בה מסלולי חצייה, שאפשר לעבור את הכביש אבל זה בצד זה.

חיים אורון: והיום המבחן העליון הוא המבחן שלהם.

חיים אורון: מה שקרה אתמול לא מבטל את המחלוקות הפנימיות, לא מחסל אותן, מבחינות רבות – והנושא הזה מבצבץ גם בדיון היחסית שקט הזה – אולי מחריף אותן.

חיים אורון: הדבר היחיד שאני מציע לכולנו היום-מחר – לא לומר שאין מחלוקת, המחלוקת קיימת, נמשיך להתווכח עליה, אולי גם להתעמת עליה, ואני מניח שבשלושת החודשים הקרובים נתעמת עליה קשות; לפחות ביומיים האלה יאמר כל אחד את ה"אני מאמין" שלו, והעם ישפוט במי לבחור.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת חיים אורון.

שבח וייס: חבר הכנסת זבולון המר, ואחריו – חבר הכנסת שלמה בניזרי.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכאב והיגון על ההרוגים ועל הפצועים שלנו עמוקים ומשותפים לכולנו, אנחנו אבלים עם המשפחות ומתפללים על הפצועים.

זבולון המר: כשרצף הפיגועים הוא כמו אצל איוב, עוד זה מדבר וזה בא – אין זו העת לנגח.

זבולון המר: אבל אסור לנו לטמון ראשינו בחול כאילו כלום לא קרה או כאילו זו מכת טבע וגורל שלא ניתנת לשינוי.

זבולון המר: הארץ כולה סוערת, דוויה, כואבת, ואי-אפשר עוד להחשות.

זבולון המר: אנחנו קוראים לממשלה להתבונן ביושר ולפעול כפי שצריך.

זבולון המר: אז היא תאחד ותלכד את העם ותמלא את אחריותה לביטחונו, ואל תסתפק באמירות סרק שאין להן כיסוי, ואל נפטיר כדאשת

זבולון המר: קד כדי שלא נישא באחריות למה שעלול עוד לקרות לנו.

זבולון המר: תפסיק הממשלה לומר, שכל תגובה תקיפה שלנו, שתובעת מהרשות הפלשתינית למלא את חובתה, היא פרס ל"חמאס"; להיפך.

זבולון המר: המשך הצלחת הטרור הוא הפרס ל"חמאס".

זבולון המר: הטרוריסטים הם לא אויבי השלום, הם אויבי ישראל, ואוי לנו אם נימנע מתגובה הולמת ויעילה על אסון נורא שכזה.

זבולון המר: פשוט נאמת שאנחנו משלימים עם כך, חס ושלום, מחולשה.

זבולון המר: הממשלה יודעת, שרק תגובה תקיפה שלה מול הרשות, שמהשטחים שברשותה עכשיו יוצאים המתאבדים – ויתירה מזו, שם מכינים בלי הפרעה את התוכניות, שם מכינים את חומרי החבלה – רק כך תומרץ הרשות למלא את חובתה, רק כך יומרץ ערפאת לקיים את התחייבותו למגר את הטרור.

זבולון המר: חברי הכנסת, אנחנו יצאנו מהערים ואין לנו עוד את תשתית המודיעין וכוח הסיכול וההתרעה וההרתעה.

זבולון המר: ושם בלי מפריע מטיף ה"חמאס" לחיסול ישראל, וערפאת אינו עושה דבר כדי לבלום את התעמולה ואת האינתיפאדה בדרכים ואת תשתית הטרור.

זבולון המר: להשעות את השיחות עד לאחר ההלוויות, לעשות סגר זמני – זה רק מצחיק את הפלשתינים.

זבולון המר: הסיפוח הזוחל שלהם רץ, ואנחנו, כדי להימנע מעימות, מתקפלים.

זבולון המר: בלי קשר לוויכוח אם הסכם אוסלו טוב או רע, בלי קשר לנצים ויונים או ימין ושמאל, כולנו צריכים להיות מאוחדים בדעה, שאין המשך לתהליכים קודם הבחירות, שבהן יכריע העם במה הוא מאמין באמת ורוצה.

זבולון המר: אבל גם לשיטתה של הממשלה – כל עוד לא שונתה, כמובטח, האמנה הפלשתינית, שנותנת תוקף לאידיאולוגיה של השמדת ישראל כיעד פלשתיני, וכל עוד לא הוכיח ערפאת שהוא מתכוון לחיות אתנו בשלום – כלומר, להילחם מלחמת חורמה בטרור, על כל גורמיו ומרכיביו – גם לשיטתה של הממשלה, איזה שיגעון יהיה לדבוק דוגמטית בתאריך של היציאה מחברון, העיר מלאת ה"חמאס".

זבולון המר: יהיה בכך חוסר אחריות להוסיף את חברון כבסיס טרור נוסף בלי שערפאת מוכיח באמת שהוא לוחם, לוחם, לוחם בטרור.

זבולון המר: אדוני היושב-ראש, הסגר הוא תקופה של אשליה.

זבולון המר: אין סגר אמיתי ביהודה ושומרון, זו זריית חול בעיניים.

זבולון המר: העדר כושר ההרתעה והסיכול והמודיעין הוא מחלה קשה שמזמינה טרור.

זבולון המר: כל עוד ערפאת משחק משחק כפול בינינו לבין ה"חמאס", כל עוד נוח לו שיש ברקע "חמאס" עם פוטנציאל פיגוע ואיום כלפינו, כל עוד אין ערפאת מוכיח בעליל שהוא מתכוון לשלום ומסוגל למלחמה בטרור – אל נתמסר חד-צדדית.

זבולון המר: חברי הכנסת, קודם אוסלו היו פיגועים גם כן, נכון.

זבולון המר: אבל איך אמר אתמול עמוס עוז, בייאוש, בטענה ובהתרסה?

זבולון המר: הוא אמר: הרי כבר איננו שולטים על כל הפלשתינים, והם ממשיכים להרוג בנו.

זבולון המר: חתמנו אתם הסכם.

זבולון המר: אנחנו לא שולטים בהם, והם כן הורגים בנו.

זבולון המר: אם הם לא יכולים, הוא אומר, לספק את מה שהתחייבו, להסכם אין ערך והוא לא יחזיק.

זבולון המר: הקול הזה, אומר עוז, צריך לצאת דווקא ממחנה היונים.

זבולון המר: חברי הכנסת, אם ההסכם שכרתנו לא קוצץ את הטרור, הרי ההסכם עצמו הוא רע ומסוכן ויסכן יותר לעתיד לבוא.

זבולון המר: הרשות הפלשתינית נתנה לגיטימציה למאורות המפלצת, שפועלות בגלוי.

זבולון המר: יש קו מחבר בין האוטובוס בקו 5 – בקלקיליה, בחסות הרשות – לבין האוטובוס בקו 18 בירושלים.

זבולון המר: דבר זה מוכרח להיפסק.

זבולון המר: סביב דבר זה צריך ליצור קונסנסוס.

זבולון המר: לא מפני שאנחנו מתנגדים להסכם אוסלו.

זבולון המר: אנחנו תובעים הקפאת התהליך עד שהפרטנרים ישכנעו את ציבור נוסעי האוטובוסים שלנו, שהם כל ישראל, שהעולה על קו 18, קו ח"י, לא יורד ממנו מת.

זבולון המר: מפני שהממשלה בעד הסכם אוסלו, כפי שהיא ציפתה שהוא יהיה, עליה להקפיא את התהליך עד שערפאת יעמוד בהתחייבותו.

זבולון המר: האופוזיציה והממשלה כאחת, באורח אחראי, יקפיאו את התהליך, מפני שתהליך כזה לא יביא שלום.

זבולון המר: תהיה זו אמנה כלל-ישראלית על מהות, על תוכן ועל הנפש.

שבח וייס: אני מודה מאוד לחבר הכנסת המר.

דב שילנסקי: אני יכול לשאול את היושב-ראש שאלה?

שבח וייס: אותי?

דב שילנסקי: כן.

שבח וייס: בבקשה, אבל לא נבזבז זמנם של אחרים.

שבח וייס: לכבוד לי, אפילו אם זו שאלה מביכה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, זו לא שאלה מביכה, זו שאלה עם הצעה.

דב שילנסקי: אני זוכר, שאחרי הרצח הנורא של ראש הממשלה יצחק רבין אדוני היושב-ראש דיבר בזכות הנוער שהדליק נרות.

דב שילנסקי: אתמול הייתי במקום וראיתי בטלוויזיה: יש גם שם צעירים שמדליקים נרות, אבל רובם ככולם, המאסה הגדולה, הם נוער דתי, כיפות סרוגות, ונוער חרדי.

דב שילנסקי: מתעוררת השאלה בלבי: איפה אותם ילדים צעירים שהדליקו נרות אחרי רצח רבין?

דב שילנסקי: לכן אני פונה לכבודו, מכיוון שאדוני דיבר בזכותם – ובזכותם כולנו דיברנו – שהוא יפנה, עם הפרסטיז'ה של יושב-ראש הכנסת, לאותו נוער שהדליק נרות אחרי רצח רבין, שיבוא וייתן לכולנו את ההרגשה שאנחנו עם אחד.

דב שילנסקי: 52 קורבנות.

דב שילנסקי: אם כבודו יעשה זאת – ואני יודע שכבודו בוודאי יעשה זאת – הוא יעשה שירות טוב לאחדות, לאהבת ישראל ולאיחוד העם.

שבח וייס: לא ידעתי מה ידידי יושב-ראש הכנסת לשעבר רצה לומר.

שבח וייס: דבריו נאמרו בכבוד ובהקשבה, ואני מתאר לעצמי שרבים מאוד שמעו אותו בשעה זאת.

שבח וייס: אנחנו כמובן מברכים על כל ביטוי של הזדהות עם הכאב ועם היגון, ומשאירים זאת באופן חופשי, כל אחד כאשר ידבנו לבו.

שבח וייס: אבל הנה השמעת, ואני בטוח שיהיה הד לבקשה שלך.

שבח וייס: אני מזמין את חבר הכנסת שלמה בניזרי, ואחריו – חבר הכנסת רפאל איתן.

שבח וייס: יש כאן סיעות שחילקו את הזמן לשתי דקות וחצי ושתי דקות וחצי.

שבח וייס: לך יש כל חמש הדקות.

רחבעם זאבי: רק סיעה אחת.

רחבעם זאבי: ועדת הכנסת התירה זאת רק לסיעה אחת.

שבח וייס: בסדר, אבל מה אני אעשה עם החצי, חבר הכנסת זאבי?

שבח וייס: נעגל לשלוש דקות.

שלמה בניזרי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפרשת השבוע אנחנו נקרא השבוע את פרשת "זכור": "זכור את אשר עשה לך עמלק בדרך בצאתכם ממצרים".

שלמה בניזרי: ושם נאמר: "אשר קרך בדרך ויזנב בך את כל הנחשלים אחריך ואתה עיף ויגע ולא ירא אלוקים".

שלמה בניזרי: רבותי, אמר פה ראש הממשלה: ישראל ניצחה צבאות, היא תנצח גם טרוריסטים.

שלמה בניזרי: בסדר, כשאנחנו עומדים במלחמה צבא מול צבא, צה"ל שלנו חזק מאוד והוכיח את עצמו, בעזרת השם יתברך, שהוא יכול לנצח צבאות.

שלמה בניזרי: אבל המלחמה החדשה שאנחנו נמצאים בה בשנים האחרונות היא לא מלחמה של צבא מול צבא, זו מלחמה של עם שרוצה שלום, עם שיודע באמת להתנהג בדרך אנושית, נגד עם שלקח את תפקידו של עמלק, שבא ומזנב בנו את כל הנחשלים, שבא ופוגע באותם אנשים חפים מפשע, שלא יכולים אפילו להתמודד ולהגן על עצמם.

שלמה בניזרי: כמה סימבולי, זה בפרשת השבוע.

שלמה בניזרי: רבותי, עמנו רוצה בתהליך השלום.

שלמה בניזרי: אף שבהתחלה היתה התנגדות רחבה מאוד בעם לתהליך השלום – אנחנו מסתובבים בתוך העם ורואים שהעם כבר השלים עם המציאות של תהליך אוסלו, ואפילו הליכוד הודיע שהוא אכן מקבל במובנים רבים את תהליך אוסלו.

שלמה בניזרי: העם באמת הבין שהוא רוצה את תהליך השלום.

שלמה בניזרי: השאלה היא באמת, האם הצד השני רוצה בתהליך השלום?

שלמה בניזרי: כשאנחנו הולכים לישון בלילה, אנחנו הולכים לישון בתקווה של שלום.

שלמה בניזרי: איך אמרה בזמנה נכדתו של ראש הממשלה המנוח?

שלמה בניזרי: היא אמרה, שכל פעם היא מתעוררת מתוך סיוט, אבל הפעם היא מתעוררת לתוך סיוט.

שלמה בניזרי: בלילה אנחנו הולכים לישון מתוך רצון לשלום, אבל אתמול שוב קמנו, לצערי הרב, לתוך סיוט.

שלמה בניזרי: והסיוטים הללו לא נפסקים.

שלמה בניזרי: חשבנו: הנה חודשיים-שלושה היו פחות או יותר שקטים; פחות או יותר.

שלמה בניזרי: אז ההרוגים לא היו במאסות שמדברים עליהם היום, אם כי היו פיגועים, איש לא יכול להתעלם מכך.

שלמה בניזרי: אבל, רבותי, לאן אנחנו מובילים את עצמנו?

שלמה בניזרי: אני שומע פה את חבר הכנסת חגי מירום אומר: פרס פיתח ועשה והגה רעיונות.

שלמה בניזרי: פרס, הוא אומר לנו, יהגה רעיון כיצד לדכא את הטרור ואת ה"חמאס".

שלמה בניזרי: מה זה "יהגה"?

שלמה בניזרי: יש לו פתרונות קסם?

שלמה בניזרי: מדוע הוא לא הגה אותם עד עכשיו?

שלמה בניזרי: ואם כן, מה הוא תאריך היעד?

שלמה בניזרי: האם מישהו יכול לבוא ולהגיד לנו – רבותי, תתאפקו עוד פיגוע או שניים, ואז יבוא פתרון הקסם שפרס מדבר עליו?

שלמה בניזרי: רבותי, פרס לא יכול להגות רעיונות.

שלמה בניזרי: הרעיונות כבר קיימים, הם מציאותיים, רק צריך ליישם אותם.

שלמה בניזרי: מתחילת תהליך השלום כבר זעקו על כך כל אנשי הביטחון.

שלמה בניזרי: אחת הסיבות לכך שלא נשארנו בקואליציה היתה שראינו שמצב הביטחון ילך ויופקר כתוצאה מתהליך השלום.

שלמה בניזרי: אנחנו בעד תהליך השלום, אנחנו היינו בעד הכול, אבל לא בהפקרת ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל.

שלמה בניזרי: ידענו שתהיה בעיה ברגע שצה"ל יצא ממרכזי הערים, כשיצא מעזה, ידענו שהמודיעין שלנו ילך וייחלש.

שלמה בניזרי: הבטיחו לנו כל מיני הבטחות – שבמקום בקדוש-ברוך-הוא נבטח ונסמוך על מי?

שלמה בניזרי: על יושב-ראש אש"ף, ערפאת.

שלמה בניזרי: אנחנו רואים שכל הדברים הללו לא מתקיימים.

שלמה בניזרי: פרס אומר: לא הוטלו מגבלות על רדיפת המחבלים.

שלמה בניזרי: אם לא הוטלו, איך מערכת הביטחון שלנו קלושה כל כך?

שלמה בניזרי: הייתי מציע לראש הממשלה ולכל דובריו, שיתאמו את הנאומים שלהם לפני כן עם הדוברים בתקשורת.

שלמה בניזרי: אנחנו שומעים את השר לביטחון פנים מגמגם לגבי ביטול הסגר, ידע – לא ידע.

שלמה בניזרי: אנחנו שומעים את כרמי גילון, ראש השב"כ לשעבר, שהוא בכלל לא כל כך בעד ביטול הסגר.

שלמה בניזרי: אנחנו שומעים כל מיני גורמים, שהאחד סותר את האחר.

שלמה בניזרי: הגיע הזמן, אדוני ראש הממשלה – השרה שולמית אלוני הצליחה להרגיז אתמול את כולם, להעלות לכולם את ה"פיוזים".

שלמה בניזרי: כולם מתאבלים, כולם בוכים, וכאשר מדברים על הטלת סגר היא אומרת: לא ייתכן, זה עונש קולקטיבי, מה חטאו שאר העם?

שלמה בניזרי: ריבונו של עולם, באים ורוצחים בנו, מזנבים בנו, ממשיכים את מעשהו של עמלק, והיא באה ואומרת: מה זה עונש קולקטיבי?

שלמה בניזרי: אז מה את רוצה שנעשה, ריבונו של עולם?

שלמה בניזרי: שנמשיך לקבור את מתינו ואת תמשיכי לדאוג לאותם אנשים?

שלמה בניזרי: ראש הממשלה צריך להבין דבר אחד: אם לא תהיה פה יד נחושה ויד תקיפה למגר – פירושו של דבר, אולטימטום חד-משמעי לערפאת, שאם הוא לא יטפל, צה"ל ייאלץ להיכנס שוב לתוך מרכזי הערים ולעשות את הסדר.

שלמה בניזרי: אבל מכיוון שבאמונתי אני רב בישראל, אני יודע דבר אחד: בן-אדם אינו נוקף אצבע מלמטה, אלא אם כן מכריזים עליו מלמעלה.

שלמה בניזרי: אנחנו מחויבים בימים כאלה של אסונות שפוקדים את עם ישראל – והפנייה היא לכל עם ישראל – לחזק אותנו באמונתנו שהכול הוא משמים.

שלמה בניזרי: מחד גיסא, מבחינת הממשלה, אנחנו צריכים לעשות את ההשתדלות שיהיה ביטחון מקסימלי, אבל מאידך גיסא, אנחנו צריכים לשאת תפילה לבורא עולם, שישמור ויגן על עם ישראל מכל צרה וצוקה.

שלמה בניזרי: אבל, כדי שנזכה לאותה הגנה, אנחנו זקוקים וצריכים להתחזק בתורה, במצוות ובמעשים טובים.

שלמה בניזרי: תודה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת שלמה בניזרי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת רפאל איתן, ואחריו – חבר הכנסת אברהם רביץ.

רפאל איתן: היושבת-ראש, חברי הכנסת, כל שעה בחיי האומה היא שעה קשה.

רפאל איתן: בתפוצות רדף אותנו גורל קשה, עקוב מדם, לפני הגלות, וביתר שאת אחרי חורבן בית שני.

רפאל איתן: במשך שנות אלפיים, עד להגשמת חלום העצמאות, ובעקבות שיבת ציון והתחדשות היישוב היהודי במולדתי ארץ-ישראל, מאז ועד היום נמשך מאבק הדמים ללא הרף, ללא פשרה, ולעתים קרובות ללא רחמים.

רפאל איתן: שואפים להשמידנו כאן, את החזון ואת האנשים כאחד.

רפאל איתן: אל תיתנו בהם אמון, באלה הניצבים מולנו.

רפאל איתן: אל תפקירו את קיומנו בידיהם.

רפאל איתן: אל תאמינו להם, בדברי חנופתם, בכזביהם ובהעמדת פניהם.

רפאל איתן: הם לא יכולים להשלים עם קיומנו כאן.

רפאל איתן: הם לא רוצים להילחם בטרור, כי הטרור משרת גם אותם, את אלה שנשאו וממשיכים לשאת את חרב הטרור ולא הרפו ממנה.

רפאל איתן: ה"שלום" אינו שווה בעיניהם כקליפת השום.

רחבעם זאבי: רפול, אל תמשיך לדבר עד שיהיה כאן שר מהממשלה.

רפאל איתן: בסדר.

רחבעם זאבי: שיבואו הנה.

רפאל איתן: בסדר, הממשלה הבאה תשב פה.

רחבעם זאבי: שישב כאן מישהו מהם, האם זה עונש?

שאול גוטמן: בשבילם זה עונש.

רפאל איתן: ה"שלום" אינו שווה בעיניהם כקליפת שום, הדיבורים על "רצח השלום" מעלים גיחוך על פניהם של הרוצחים ומעודדים אותם להמשיך בשפך דם.

רפאל איתן: אלה, רק שפה אחת יבינו – שפת הכוח.

רפאל איתן: הגיע הזמן שגם אצלנו יבינו את השפה הזאת.

רפאל איתן: שר אחד בממשלה צוטט כאומר: חוואתמה?

רפאל איתן: יבוא-יחזור לארץ-ישראל, לשטחים, למל"פ, כדי לקרוע את האמנה הפלשתינית לגזרים.

רפאל איתן: את זאת אמר שר בממשלה.

רפאל איתן: שמעתם?

רפאל איתן: ראיתם?

רפאל איתן: האמנתם באיוולת הזאת?

רפאל איתן: להכות בהם בכל מקום, בכל זמן ובכל שיטה.

רפאל איתן: קיומנו חשוב יותר מפיסת נייר מזויפת ושקרית, המהווה הונאה מחוכמת וערמומית.

רפאל איתן: אתם מאמינים שהם רוצים שלום על-פי ההיגיון שלנו?

רפאל איתן: אתם חושבים שהם יכולים להעניק לנו שלום כזה?

רפאל איתן: אתם בטוחים שהם שינו מדרכם, דרך הרצח והאלימות?

רפאל איתן: אתם מעריכים נכון את יחסי הכוחות?

רפאל איתן: אתם מעריכים שאין לנו כוח להילחם בטרור הזה?

רפאל איתן: אתם מאבדים את כושר ההרתעה, המחסום האחרון מפני מלחמה.

רפאל איתן: אתם נותנים אמון בערפאת?

רפאל איתן: על סמך מה?

רפאל איתן: להפסיק עכשיו כל מגע ולהילחם בטרור.

רפאל איתן: זה לא הולך ביחד, להמשיך בתהליך וללכת ללוויות.

רפאל איתן: להכות בהם, במארגנים, בפעילים, במנהיגים, בכל מקום, בכל זמן ובכל שיטה.

רפאל איתן: לחזק יישובים קיימים ולהעלות נוספים, על כל גרגר של אדמה פנויה.

רפאל איתן: הם, היישובים והתושבים, הם נושאי דגל ההמשכיות, החלוציות והציונות.

רפאל איתן: אחר כך נדבר.

אסתר סלמוביץ: תודה לחבר הכנסת רפאל איתן.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת אברהם רביץ.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת האשם מחאמיד, ואחריו, אם ירצה השם ואם יהיה לי מחליף, אנוכי.

רחבעם זאבי: גברתי היושבת-ראש, אני חוזר על הטענה שלי, שלא יכול להיות דיון מדיני בלי השתתפות שר.

אסתר סלמוביץ: אני מסכימה אתך, חבר הכנסת זאבי.

אסתר סלמוביץ: אנחנו ננסה להעביר אליהם את המסר, אם יהיה למי.

משה פלד: מה זה מעניין אותם, בחייך.

משה פלד: הם שילמו מס ונאמו את הנאומים שלהם.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת פלד, אני מבקשת לא להפריע.

אסתר סלמוביץ: עומד כאן נואם על הדוכן.

משה פלד: תסלח לי, חבר הכנסת רביץ.

אברהם רביץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, לפני כ-3,300 שנה קם עלינו עמלק לכלותנו.

אברהם רביץ: זה היה הארגון הראשון של שנאת ישראל, והוא זרע את זרע השנאה, שליווה אותנו במשך שנות קיומנו כעם.

אברהם רביץ: מאז ועד היום, בכל דור ודור קמים עלינו לכלותנו, והקדוש-ברוך-הוא מצילנו מידם.

אברהם רביץ: מלחמות היו בין עמים, וכנראה גם יהיו, אבל הדלק של העמלקיזם הוא השנאה, והמאפיין את מעשיהם של העמלקים בכל דור ודור הוא רצח ללא הבחנה, לא במלחמה; רצח של אנשים, נשים, זקנים וטף.

אברהם רביץ: היו ארכי-רוצחים של יהודים במשך כל תקופות ההיסטוריה שלנו, מאז נהיינו לעם.

אברהם רביץ: המן הרשע, חמילניצקי, היטלר, יימח שמם – הצד השווה להם הוא שנאת יהודים ורצח נשים וילדים.

אברהם רביץ: רוצחי ה"חמאס", גברתי היושבת-ראש, ממשיכים את שרשרת השטנה של העמלקים ובניהם, והם רוצים להתאחד במעשיהם עם המן הרשע, ולהפוך את החודש שנהפך לנו מיגון לשמחה בימים ההם, חס וחלילה משמחה ליגון.

אברהם רביץ: אנחנו שולחים את תנחומינו למשפחות האבלות וברכת רפואה שלמה לפצועים.

אברהם רביץ: אנחנו צריכים לומר לעצמנו, חברי הכנסת, אם השם לא ישמור עיר, שווא שקד שומר.

אברהם רביץ: כדי להמשיך לחיות ולהתקיים בדור הזה ובדורות הבאים, אנחנו חייבים להתחזק באמונתנו, לדעת שזכותנו על ארצנו מיוסדת על ההבטחה האלוקית, ואנחנו חייבים להיות ראויים, כאנשים מאמינים ובטוחים, לחיות בארץ הזאת.

אברהם רביץ: ומכיוון שאינני רוצה להיכנס לפוליטיקה, המסר הזה, במלה ראויים, הוא מסר רוחני בראש ובראשונה, אבל הוא גם מעשי בשטח.

אברהם רביץ: תודה, גברתי.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת רביץ.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת האשם מחאמיד.

חיים דיין: אין כאן אף אחד מהקואליציה.

חיים דיין: מה שאנחנו אומרים, לא מעניין אף אחד מהם.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להביע תנחומים ואיחולי החלמה לפצועים בשם סיעת חד"ש ובשם חבריה היהודים והערבים; אני יכול גם לומר בשם כלל האוכלוסייה הערבית בארץ.

האשם מחאמיד: אנחנו מגנים את מעשי הפשע כנגד אוכלוסייה, כנגד אנשים חפים מפשע.

האשם מחאמיד: אני רוצה לומר בסוגריים לחבר הכנסת קצב, שדיבר על האסלאם, שאין שום קשר בין רצח לבין אסלאם.

האשם מחאמיד: אין קשר בין אלוהים לבין רצח.

האשם מחאמיד: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר, שדווקא בימים אלה צריכים יותר מאי-פעם להחזיק את הראש בידיים, להיות חזקים מאי-פעם, שפויים יותר מאי-פעם, על אף הכאב, או דווקא כגודל הכאב צריכים להיות גודל השפיות וגודל האחריות.

האשם מחאמיד: יש לזכור, שהמטרה של מבצעי הפיגועים האלה היא לטרפד את תהליך השלום, לעצור את התהליך, לקטול אותו, לרצוח אותו על-ידי רצח אזרחים.

האשם מחאמיד: היריות, הרצח והפיצוצים ומכוניות התופת באו כדי להרוס את תהליך השלום על-ידי רצח אנשים חפים מפשע.

האשם מחאמיד: וכאן באה השאלה, האם על הממשלה לתת לרוצחים אלה פרס?

האשם מחאמיד: אנחנו יודעים, שהמעשים האלה פוגעים קודם כול בעם הפלשתיני ובאינטרסים שלו.

האשם מחאמיד: האם התשובה היא סגר?

האשם מחאמיד: למה זה יביא?

האשם מחאמיד: הסגר בוודאי יחליש את הרשות הפלשתינית.

האשם מחאמיד: הסגר יביא למצב של הרעבה, של ייאוש ושל שנאה מיותרת.

האשם מחאמיד: וכי לא היו פיגועים בזמן סגר?

האשם מחאמיד: בטרור, אדוני היושב-ראש, לא מטפלים בפגיעה בתהליך השלום.

האשם מחאמיד: נותנים פרס לטרור על-ידי עצירת תהליך השלום.

האשם מחאמיד: לא במחנק, בסגר ובהרעבה, ובוודאי לא במעשי נקם אשר עלולים להביא להמשך מעגל הנקם.

האשם מחאמיד: על מעשי הנקם התשובה צריכה להיות פוליטית.

האשם מחאמיד: אין זה הזמן להיגרר לרגשות, אין זה הזמן להיגרר למערכות בחירות, אין זה הזמן גם לשחק פריימריס ומשחקי שלטון על חשבון הקורבנות.

האשם מחאמיד: אין לערב קורבנות בגורל העמים ובחייהם.

האשם מחאמיד: שמענו, אדוני היושב-ראש, מלים כמו טרנספר, הפרדה, פתרון, כל מיני פתרונות גזעניים שעלו על רקע המעשה הנפשע הזה.

האשם מחאמיד: הפתרון, אדוני היושב-ראש, חייב להיות, דווקא בגלל המעשה הזה, זירוז התהליך והליכה לקראת פתרון של קבע, פתרון בר-קיימא וצודק, על-ידי הכרה בזכותו של העם הפלשתיני למדינה עצמאית לצדה של מדינת ישראל, מדינה על-יד מדינה, כאשר ירושלים היא עיר השלום, ירושלים המזרחית בירה למדינה הפלשתינית והמערבית בירה למדינת ישראל.

האשם מחאמיד: שלום הוא הערובה לקטיעת ידיהם של הטרוריסטים ושונאי השלום בכל מקום.

משה פלד: הוא התחיל טוב.

משה פלד: חיכיתי מתי הוא יגיד את זה.

האשם מחאמיד: בכל מקום, אדוני, זוהי התשובה, לקטוע ולגדוע את ידיהם של שונאי השלום ומחרחרי המלחמות.

האשם מחאמיד: תודה, אדוני.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת האשם מחאמיד.

רפאל אדרי: אני מזמין את חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

רפאל אדרי: אחריה – חבר הכנסת רחבעם זאבי.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח דברי רוצה אני לשלוח את תנחומי למשפחות ההרוגים ששכלו את יקיריהן אתמול בשני הפיגועים בירושלים ובאשקלון, ולאחל איחולי החלמה מהירה ומלאה לפצועים שנפגעו בפיגועים אלה.

אסתר סלמוביץ: ומובן שגם לנפגעי הגבעה-הצרפתית, גם אם יתברר שלא נפגעו בפיגוע טרור.

אסתר סלמוביץ: פיגועים אלה, כמו גם הפיגועים הרבים שקדמו להם, מהווים את הפן המעשי לקריאתו של ה"חמאס" להמשך הג'יהאד על ישראל.

אסתר סלמוביץ: ה"חמאס" פועל באופן שאינו עולה בקנה אחד עם כל מה שאדם סביר ונבון היה רואה כתהליך שלום.

אסתר סלמוביץ: פיגועים אלה, כמו גם אלה שקדמו להם, הם המבטאים את מצב העניינים לאשורו.

אסתר סלמוביץ: זה היה מצב העניינים קודם לתהליך השלום, זה מצב העניינים במהלך תהליך השלום, ולצערי זה, ואולי גרוע מכך, יהיה מצב העניינים לכשיושלמו הקמתה וכינונה של המדינה הפלשתינית.

אסתר סלמוביץ: מול הפרות בוטות חוזרות ונשנות של הסכמי אוסלו מצד הפלשתינים, ניצבת לה ממשלת ישראל, המגוננת על ההסכם באופן פאתטי ומעורר רחמים.

אסתר סלמוביץ: רשימת "קורבנות השלום" מתארכת והולכת, אך ממשלת ישראל מסרבת להכיר בעובדה, שהיא חתומה על הסכם עם מי שאינו יכול, ואולי אף אינו רוצה, לכפות בשטחי האוטונומיה חוק, סדר ומשמעת.

אסתר סלמוביץ: יתירה מכך, כדברי רב-המרצחים ערפאת, מיום 22 בפברואר 1996, רק ביום חמישי האחרון באוזני דיפלומטים ערבים שנפגשו עמו בשטוקהולם, דברים שעליהם חזר בפעם המי-יודע-כמה, יש כאן טקטיקה מכוונת מראש ומתוכננת היטב.

אסתר סלמוביץ: לדבריו: "אנחנו באש"ף נרכז מעתה את כל מאמצינו להעמקת הפילוג בחברה הישראלית.

אסתר סלמוביץ: תוך חמש שנים יחיו בפלשתין 7–5 מיליונים מבני אחינו.

אסתר סלמוביץ: בכוונתנו ליצור תנאים שבהם חיי היהודים בפלשתין הכבושה יהיו בלתי נסבלים".

אסתר סלמוביץ: את הדברים האלה הוא אמר רק ביום חמישי האחרון.

אסתר סלמוביץ: הדברים מדברים בעד עצמם, וכל פרשנות מיותרת בעניין זה.

אסתר סלמוביץ: מה שבטוח הוא, שערפאת לא סר מדרכו כהוא-זה, וכוונתו המפורשת היא ליישם שלב אחר שלב את תורת השלבים, שבאמצעותה הוא מתכוון להשתלט על כל חלקי מדינת ישראל.

אסתר סלמוביץ: לחיזוק כוונותיו אלה יכולים לשמש גם דברי ההספד שנשא לזכרו של ה"מהנדס", המרצח יחיא אבו-עיאש, אשר כונה על-ידו שהיד, ולדברי המפגעים-המרצחים את חיסולו נקמו הם זה עתה תחת חסותו של ערפאת.

אסתר סלמוביץ: הניסוי שעורכת ממשלת ישראל באמצעות הסכמי אוסלו נכשל.

אסתר סלמוביץ: זאת ניתן לקבוע על-פי כל אמת מידה.

אסתר סלמוביץ: רציחתם של חפים מפשע, כמעט מדי יום, מהווה תזכורת נוספת לכישלון תהליך השלום עם הפלשתינים ולעובדה שמי שכרת עם ממשלת ישראל את הסכם השלום משולל למעשה יכולת להתחייב בשם הפלשתינים.

אסתר סלמוביץ: ממשלת ישראל היא זו שאפשרה לפלשתינים להתחמש והיא זו שמסרה לידיהם ערי מקלט.

אסתר סלמוביץ: ממשלת ישראל היא זו ששחררה אלפי מרצחים פלשתינים ושילחה אותם לרחובות, כדי שאלה יוכלו לשוב ולתרום את חלקם במלחמת הג'יהאד שהכריזו אויבינו.

אסתר סלמוביץ: כמובן, ההכרזות של ערפאת, וגם של ממשלת ישראל, על ביצוע מעצרים בקרב אנשי ה"חמאס" הן חסרות כל ערך, בה בשעה שכולנו יודעים שאין זו אלא אחיזת עיניים לשמה, כשממילא הכוונה היא לשחררם לחופשי על מנת שיוכלו לחזור ולרצוח יהודים ביתר מיומנות וביתר הצלחה.

אסתר סלמוביץ: אולם, מדברי ראש ממשלת ישראל, שמעון פרס לאחר הרצח משתמע, שחרף כל אירועי הדמים המזוויעים, אין בדעת הממשלה לעצור את ההתקדמות ביישום ההסכם עם הפלשתינים ויהי מה.

אסתר סלמוביץ: ממשלת ישראל הבהירה לפלשתינים באופן פעולתה ובגישתה, שכל דאלים גבר.

אסתר סלמוביץ: לפלשתינים לא נותר אלא לכלכל את צעדיהם על-פי עיקרון זה, שהרי הניסיון מלמדם, שדרך הטרור היא זו שהניבה להם את שללם והיא זו שככל הנראה תקנה להם בעתיד את מדינתם ואת ירושלים כבירתם.

אסתר סלמוביץ: קורבנות אירועי הדמים מאתמול מהווים, לצערי, אך חוליה נוספת בשרשרת הארוכה, שבמצב העניינים הנוכחי תוליך אותה לכינונה של המדינה הפלשתינית ולגוויעתם של הרעיון הציוני ושל מדינת ישראל.

אסתר סלמוביץ: בהזדמנות זו רוצה אני לקרוא לחברי הבית הזה להתנער מן האשליה שמכרה ממשלת ישראל לעמה ולעצור את כדור השלג המידרדר בטרם נאחר את המועד.

אסתר סלמוביץ: ומי שבכל זאת חש מחויבות כלשהי לפלשתינים, שלא ישכח, ולו לרגע, את מחויבותו הקודמת לבני ביתו, לילדיו ולאזרחי מדינת ישראל, שדמם הותר.

אסתר סלמוביץ: אנו, חברי הבית הזה, צריכים למנוע את מחול השדים הזה ואת מעשי ההתאבדות של ממשלת ישראל, המתעקשת באופן תמוה לקיים את הסכמי אוסלו בצורה חד-צדדית, המסכנת את שלומם וביטחונם של אזרחי מדינת ישראל.

אסתר סלמוביץ: לא ייתכן שנשלים עם מצב, שממשלת ישראל תבין ללבו ולמצבו המיוחד של ראש הרשות הפלשתינית, ובה בשעה תתעלם מצורכי עמה, משלומו ומביטחונו.

אסתר סלמוביץ: לא ייתכן, שנניח לממשלה הזאת לזרות חול בעיני הציבור, להתעלם מן הכתובת שעל הקיר ולהמשיך להצעיד את עם ישראל לאבדון.

אסתר סלמוביץ: אין ספק, אדוני היושב-ראש, כי זה הזמן לעצור את התהליך ההרסני הזה, ויפה שעה אחת קודם.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי, חברת הכנסת אסתר סלמוביץ.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת רחבעם זאבי באותו נושא שעומד על סדר-היום: הודעת הממשלה בענייני מדיניות וביטחון, וכל זאת עקב הרצח המתועב של אתמול.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רחבעם זאבי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת הנוכחים, שוב מתפוצצים אוטובוסים בערי ישראל.

רחבעם זאבי: שוב התמונות המחרידות של גופות מרוטשות וחרוכות, אלונקות גונחות, שלד חרוך של אוטובוס.

רחבעם זאבי: שוב ראש הממשלה מכריז שנרדוף את הטרור.

רחבעם זאבי: שוב "גל פתוח" ברדיו, ושוב יצאו שליחו של ביילין לנהל משא-ומתן לחלוקת ירושלים.

רחבעם זאבי: מי שהחליט על הסרת הסגר של ערביי יש"ע ביום שישי הזמין בכך את הפיגועים ביום ראשון.

רחבעם זאבי: מי שהחליט להסיר את הסגר הזה ביום הזה חי באשליה המתוקה, שערפאת ימנע פיגועים בישראל עד לאחר הבחירות אצלנו.

רחבעם זאבי: זה גם כן מוסרי מאוד לנסות להציע לו, והציע את זה שר מהממשלה שלכם, שעד אחרי הבחירות לא יהיו פיגועים.

רחבעם זאבי: אחרי הבחירות אנחנו מועדים להיות קורבנות, כי זה מוסרי מאוד, אליבא דמפלגת העבודה.

משה פלד: וזה תמורת כסף.

רחבעם זאבי: אבל ערפאת לא יכול, אפילו היה רוצה, למנוע זאת.

רחבעם זאבי: איך התקבלה ההחלטה על הסרת הסגר?

רחבעם זאבי: כלאחר יד, בשיחת רל"שים, בלי להתחשב בהמלצת השב"כ להמשיך בסגר.

רחבעם זאבי: ביטול הסגר בא אולי כדי להקל כלכלית על הערבים ביש"ע, אבל זה על חשבון חיי יהודים.

רחבעם זאבי: הממשלה הזאת הרי הבטיחה בעלותה לשלטון לתת ביטחון אישי ליהודים.

רחבעם זאבי: אז היום יותר חשוב לתת להם עבודה, לתת להם פרנסה, ושאנחנו ניכנס לארונות.

רחבעם זאבי: פרס הפסיק את כל השיחות הגלויות עם הפלשתינים.

רחבעם זאבי: הוא עשה זאת כדי להפגין שרירים ולרצות את הציבור בישראל.

רחבעם זאבי: בעוד כמה זמן הוא יחדש את השיחות, ועד אז הוא ידבר אתם בחשאי.

רחבעם זאבי: היום הבטיח פרס מעל הבמה הזאת להמשיך בסגר כל זמן שנזדקק לו.

רחבעם זאבי: אנחנו זקוקים לו תמיד.

רחבעם זאבי: אנחנו זקוקים לסגר תמידי, כדי שהמוות והשכול לא יהלכו ברחובותינו, בערינו ובכפרינו.

רחבעם זאבי: היה גם מחדל מודיעיני בפיגועים האלה ביום ראשון.

רחבעם זאבי: לא קיבלנו התרעה, או שאת ההתרעות שהיו לא קישרו לזה.

רחבעם זאבי: אני זוקף את המחדל המודיעיני הזה לטיפול האומלל שלנו בסייענים, כשאנחנו הפקרנו אותם, תחילה ליריות בברכיים ואחר כך ליריות בראש מצד הרשות הפלשתינית.

רחבעם זאבי: שום ערבי עם שכל לא יעבוד עם שירותי המודיעין שלנו, ואז אין לנו מודיעין, ואז מתפוצצים אצלנו אוטובוסים.

רחבעם זאבי: יש רק דרך אחת להפסיק את הטרור הפלשתיני וגם להביא שלום אמיתי, והיא הדרך של היפרדות העמים.

רחבעם זאבי: כאשר הערבים לא יהיו פה – לא יהיה כאן טרור.

רחבעם זאבי: כל עוד הם כאן – יבואו מתוכם הרוצחים והמפגעים.

רחבעם זאבי: חללי ירושלים ואשקלון מצטרפים לשורה הארוכה של "קורבנות השלום", כפי שקוראים להם בציניות מנהיגי השמאל בישראל, שרקדו על הדם של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, במשך חודשים והאשימו בתועבה הזאת את מחצית העם, ועכשיו הם יקראו לנו להתאפק על הדם השפוך של יהודים ויהודיות, וראש האופוזיציה גם נעתר להם.

רחבעם זאבי: האם יפי הנפש של מרצ והעבודה ידליקו כעת נרות בכיכרות?

רחבעם זאבי: האם אביב גפן ישיר שיר באזכרות שלהם?

רחבעם זאבי: אשליית השלום המתוקה התפוצצה בירושלים ובאשקלון, וגם אם ירדימו אותנו מחדש בהבטחות ובהסכמים, תבואנה תזכורות נוספות, עד שלא ייוותרו יהודים בארץ, או עד שתבוא היפרדות העמים.

רחבעם זאבי: כמה אוטובוסים צריכים עוד להתפוצץ כדי שנבין את האמת הזאת?

רחבעם זאבי: הממשלה צריכה להילחם בטרור ברצינות, גם להיכנס עם כוחות לשטחי האוטונומיה אם יש צורך מבצעי, להפסיק את שחרור המחבלים, להפסיק את פינוי שטחי המולדת ומסירתם לאש"ף, לבטל את הכוונה לפנות את צה"ל מחברון, להפסיק את המגעים הגלויים והחשאיים על עתיד ירושלים, לתת הגנה מרבית לסייענים.

רחבעם זאבי: אנחנו דורשים את התפטרותו של ראש הממשלה ושר הביטחון שמעון פרס, שצריך לתת בכך את הדין על מחדל הפיגועים ביום ראשון.

רחבעם זאבי: אני כבר יודע שיגידו לי מחר או עוד הערב – הסתה, המסית.

רחבעם זאבי: הוא הפקיר את היהודים, ואני אהיה המסית.

רחבעם זאבי: קבלת ההחלטה על הסרת הסגר נעשתה בצורה שטחית ובלתי אחראית.

רחבעם זאבי: משום מה לא נשקלה ולא נדונה המלצת השב"כ להשאיר את הסגר בתוקפו.

רחבעם זאבי: מי שביטל את הסגר ביום שישי, כבר אמרתי, כאילו הזמין את הפיגועים ביום ראשון, והאחריות הכוללת לכך היא על ראש הממשלה, שלא מצא זמן וחשק לעסוק בכך ברצינות.

רחבעם זאבי: לפיכך, על ראש הממשלה פרס להתפטר לאלתר מתפקידו, ואל לה למפלגת העבודה להציגו בראשה בבחירות הקרובות.

רחבעם זאבי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע לי מי הנציג של מד"ע שייטול את רשות הדיבור כפי שרשום.

רפאל אדרי: הם אינם.

רפאל אדרי: הם לא ייטלו את רשות הדיבור בנושא שעל סדר-היום.

רפאל אדרי: אני גם מבקש להודיעני מי הנציג של יעוד שיישא דברים.

רפאל אדרי: כנ"ל.

רפאל אדרי: לא ידברו ולא ישתתפו בדיון היום מאחר שהם לא נוכחים במקום.

רפאל אדרי: אזמין כעת את חבר הכנסת שאול גוטמן.

משה פלד: השר שגב מתלבט.

רפאל אדרי: האם ליטול את רשות הדיבור או לא?

משה פלד: לא, הוא מתלבט איזו עמדה לנקוט.

רפאל אדרי: אני מודה לך.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

שאול גוטמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כדאי לומר את האמת.

שאול גוטמן: אתמול בוצעו שני פיגועים נוספים מיותרים.

שאול גוטמן: מי זוכר את מה שהתרחש לפני ארבע שנים, ערב הבחירות לכנסת?

שאול גוטמן: אז עברו מאבנים לסכינים.

שאול גוטמן: אמרנו אז: אם יפתחו המחבלים באש, נפגע בהם קשות.

שאול גוטמן: אחד מרבי המדינה, ולא אזכיר את שמו, נתפס בציתות כשהוא מעביר לערפאת שבתוניס שדר שלא לעבור לאש חיה עד אחרי הבחירות שמא יחזור הליכוד לשלטון.

שאול גוטמן: גם עתה יש בינינו שמתפללים שלא יהיו פיגועים לפחות עד אחרי הבחירות.

שאול גוטמן: ואני שואל, מה קרה לנו?

שאול גוטמן: פעם, בשנות ה-50, כשהיינו מתי-מעט עם צבא פרימיטיבי, לא חששנו להגן על חיינו, ואילו עתה, עם צבא ענק, עם טנקים, מטוסים וטילים, ויש אומרים פצצות אטום, איננו מסוגלים להעניק ביטחון לאזרחינו.

שאול גוטמן: רבותי חברי הכנסת, כדאי להזכיר: בתקופה זו, המקום המסוכן ביותר ליהודים הוא מדינת ישראל.

שאול גוטמן: זוהי האמת, ואין לטייח.

שאול גוטמן: זוהי התפתחות מסוכנת, ועלינו להגיב באופן חד-משמעי.

שאול גוטמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אזרחי ישראל, צאו וראו, רשימות המפגעים נמצאות בידי רשויות הביטחון בישראל.

שאול גוטמן: כתובותיהם ידועות, הסביבה המפנקת מוכרת, וממשלת ישראל מצפה – ממי?

שאול גוטמן: מערפאת, שיעשה את העבודה.

שאול גוטמן: מדוע מצפים זאת ממנו, אחרי ככלות הכול הוא ערבי כמו שאר המחבלים, עם מאוויים לאומיים כמו שלהם.

שאול גוטמן: את העבודה של חיסול הטרור עלינו לעשות בעצמנו, שכן אף אחד לא יעשה זאת במקומנו, בוודאי לא מי שעל-פי החלטת הממשלה עומד בראש ארגון טרור שחרת על דגלו חיסולה של מדינת ישראל; בוודאי לא מי שהאמנה הפלשתינית היא ההמנון הלאומי שלו.

שאול גוטמן: כל מדינה נאורה היתה מושיבה אותו על כיסא חשמלי, ורק אצלנו תנחומיו מתקבלים בדמעות וילדינו ונכדינו מרכינים ראש לליטופיו ולחיבוקיו.

שאול גוטמן: ממשלת ישראל מאשימה את ערפאת כי לא עשה די בלוחמה בטרור.

שאול גוטמן: אני מאשים כי ממשלת ישראל אינה עושה די; במקום לעשות היא מתרועעת עם רב-מרצחים, משתפת פעולה עם טרוריסט המשתף פעולה עם ה"חמאס".

שאול גוטמן: אדוני היושב-ראש, במקום כל זאת על הממשלה להפעיל את צה"ל כנגד קני המרצחים ברצועת-עזה, בחברון, בקלקיליה ובכל מקום אחר.

שאול גוטמן: יש להכות במחבלים, במשפחותיהם, בסביבות מגוריהם ובעריהם.

שאול גוטמן: יש להטיל סגר מוחלט וקבוע על רצועת-עזה.

שאול גוטמן: יש להטיל עוצר מוחלט על כל עיר וכפר ביהודה ובשומרון ולא לאפשר לערביי יש"ע לעבוד בישראל.

שאול גוטמן: יגידו – זה לא הומני, זה יפגע בכלכלת האוטונומיה?

שאול גוטמן: ובכן, למי שיתקשה כלכלית יש להעניק סיוע כדי להגר מארץ-ישראל לכל מקום שיחפוץ.

שאול גוטמן: את הסביבה התומכת בטרור יש לגרש באופן מיידי.

שאול גוטמן: רבותי חברי הכנסת, אם לא נעשה זאת, לא נוכל לומר בכנות כי עשינו כל אשר לאל ידנו.

שאול גוטמן: שכן פיגוע מוצלח מבחינת המחבלים מגייס מייד את המתאבדים הבאים.

שאול גוטמן: ניתן לומר, כי היום נפתחה הספירה לאחור לקראת הפיגוע הבא.

שאול גוטמן: בל נשגה שוב באשליות.

שאול גוטמן: אנחנו נמצאים במלחמה, ויש להסיר את הכפפות.

שאול גוטמן: הדבר החמור מכול הוא המסע של שרי ממשלה, כי "אין מה לעשות".

שאול גוטמן: תפיסה זו הופכת את הציבור לאפתי ולאדיש והופכת את צה"ל לגוף גדול, מסורבל, ללא רצון להילחם.

שאול גוטמן: אדוני ראש הממשלה, מה עוד צריך לקרות כדי שתיתן פקודה חד-משמעית לצה"ל להיכנס לרצועת-עזה ולערי יהודה ושומרון כדי לחסל את תשתית ה"חמאס"?

שאול גוטמן: הרי אין מדובר כאן בהפגנות, כאן מדובר במלחמה.

שאול גוטמן: עד מתי תשליך יהבך על בעל בריתך רב-המחבלים, ראש ארגון הטרור, ערפאת?

שאול גוטמן: הרי בסתר לבו חברך החדש לועג לך ורואה במו עיניו – לא בדור הבא – כיצד כנופיות ה"חמאס" משתקות צבא שלם ומרדימות בחזיונות שווא את ממשלת ישראל וראשה.

שאול גוטמן: הוא קורא לג'יהאד, ואתה מפרשן – "ג'יהאד של שלום".

שאול גוטמן: מעורר חלחלה.

שאול גוטמן: מר שמעון פרס, מדינת ישראל קמה כבית לאומי לעם היהודי, לא כבית-קברות.

שאול גוטמן: כראש הממשלה ושר הביטחון מוטלת עליך אחריות אישית למצב הביטחון, ועליך להתפטר לאלתר.

שאול גוטמן: במלחמה בטרור אין פשרות.

שאול גוטמן: יש רק שתי אפשרויות.

שאול גוטמן: אפשרות ראשונה – הפעל את צה"ל וזרועות הביטחון באופנסיבה קבועה ובלתי נלאית כנגד ארגוני הטרור, שולחיהם וסייעניהם, לא לתקופה מוגבלת, כי אם כתפיסת עולם.

שאול גוטמן: גרש את הערבים, ולא יהיה טרור.

שאול גוטמן: אז תוכל לומר, עשיתי כל אשר לאל ידי.

שאול גוטמן: ובמקביל, אסור לשכוח את החזית הסורית, שבה מצוי ארסנל מרשים של טילי קרקע-קרקע עם ראשים כימיים.

שאול גוטמן: אל לטרור להסיח דעתנו מכך, ועליך להטיל על צה"ל חיסול מערך זה בהקדם.

שאול גוטמן: אפשרות שנייה – תמשיך לתרץ מדוע מאות קורבנות הם קורבנות שלום וכי אין מה לעשות.

שאול גוטמן: הטרור יגבר, אנחנו נקבור את מתינו, ואתה תסביר כי זהו תהליך שלום.

שאול גוטמן: או-אז, כשיימאס לעם, הוא יעיף אותך מהשלטון.

שאול גוטמן: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שאול גוטמן.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת אברהם ורדיגר באותו נושא שעומד על סדר-היום: הודעת הממשלה בענייני מדיניות וביטחון.

רפאל אדרי: אחריו – חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

אברהם ורדיגר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית כול, קשה מאוד להסביר את האי-נוכחות של שר משרי הממשלה בדיון כה רציני.

אברהם ורדיגר: כנראה הדיון הוא לא כל כך רציני בעיניהם, אחרת – אני לא יכול להבין.

רפאל אדרי: אדוני, אני חושב שהצדק עמך.

אברהם ורדיגר: אני חושב שזה דבר בלתי אחראי.

אברהם ורדיגר: אין שום תירוץ.

רפאל אדרי: אדוני, ברשותך, אני חושב שההערה שלך רצינית ואני מתייחס בכבוד למה שאמרת.

רפאל אדרי: גברתי סגנית מזכיר הכנסת, מאחר שהנושא שאנחנו דנים בו חשוב, הנושא הוא הודעת ממשלה בענייני מדיניות וביטחון, מן הראוי, כפי שציין חבר הכנסת ורדיגר, שהשרים, אחד השרים או שני שרים יהיו נוכחים באולם על מנת להקשיב לדברים הנאמרים כאן על-ידי חברי הכנסת.

רפאל אדרי: אבקש מייד ששר או שרים יהיו נוכחים באולם המליאה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, על שהסבת את שימת לבי.

רפאל אדרי: אני מקווה שבתוך זמן קצר יהיו כאן שרים.

אברהם ורדיגר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מדינת ישראל כולה שרויה באבל – כולנו ללא יוצא מן הכלל; אבל ויגון קשים.

אברהם ורדיגר: ימים רבים לא יוכלו לעקור את תחושתו של העם היהודי, את כאבו וסבלו.

אברהם ורדיגר: מאז נחתמו הסכמי אוסלו, אשר זיכו את עושי השלום בפרסי נובל, הגיע מספר הנרצחים היהודים בפיגועי התאבדות ליותר מ-100.

אברהם ורדיגר: והנה, עדיין מתינו מונחים לפנינו, התבשרנו על פיגוע קטלני בצומת הגבעה-הצרפתית, כאשר ממכונית עם לוחית זהות ישראלית נורו יריות וקטלו שני יהודים ופצעו רבים; פיגוע רצחני נוסף של יד זדונית פלשתינית-ערבית.

אברהם ורדיגר: בני ירושלים רואים זו לא הפעם הראשונה אוטובוסים מרוסקים, שרופים, תמונות זוועה של קורבנות השלום המדומה.

אברהם ורדיגר: אבל נדמה לי שהפעם נשברנו כולנו בראותנו עשרות הרוגים ופצועים שותתים דם, נאנקים או שותקים מבין הריסות הברזל של אוטובוס המוות.

אברהם ורדיגר: כי עד כמה ניתן לסבול ולשתוק?

אברהם ורדיגר: לא נשכח את תמונות הזוועה הנוראות.

אברהם ורדיגר: מטרת שונאינו לעקור אותנו מארצנו, ממולדתנו, כאילו גוף זר אנו באזור זה, שאין לו קשר עם ארץ הקודש – ארץ-ישראל, שניתנה לנו ורק לנו, לעם ישראל, מאת הקדוש-ברוך-הוא כמורשה לנחלת עולם.

אברהם ורדיגר: והנה בא עם המרצחים, אשר מצטיין בשפיכות דמים גם נגד אחיהם שלהם, עם שאינו רוצה בשלום, אינו מכיר בשלום ואינו רוצה להתייחס ליד הישראלית המושטת לשלום, ואינו מפסיק לתכנן לרצוח, להרוס ולפגוע באנשים חפים מפשע.

אברהם ורדיגר: כדאי שמנהיגינו, השואפים כל כך לשלום המדומה עם טרוריסטים, יפקחו את עיניהם ו"יעשו חושבים" טרם יעזבו את הערים ביש"ע, ובמיוחד את חברון, עיר האבות.

אברהם ורדיגר: אל ימשיכו להשתחרר מאדמות ארצנו הקטנטונת ולמוסרן לשונאינו ומבקשי נפשנו.

אברהם ורדיגר: ואומנם מתעוררת השאלה, אדוני היושב-ראש, מדוע ומי נתן את ההוראה להסיר את הסגר מעל יש"ע, אשר משם זורמים הרוצחים והמתאבדים?

אברהם ורדיגר: הלוא הידיעות המוסמכות על פיגועים בדרך הדהדו בקרב קהיליית המודיעין, אם עקב הריגתו של ה"מהנדס" אם מכל סיבה אחרת, סתם כך, להרוג כל יהודי שייתקלו בו בדרך.

אברהם ורדיגר: האם האחראים לביטחוננו לא ידעו שעלול להתחולל פיצוץ אדיר, זה שנחת עלינו אתמול?

אברהם ורדיגר: האם עד כדי כך קצרה בינתם?

אברהם ורדיגר: האם עלינו לדאוג לפרנסתם של רוצחים, ריבונו של עולם, או לרווחתם של טרוריסטים?

אברהם ורדיגר: ראינו אותם אתמול בעריהם, רוקדים וצוהלים, זקנים וצעירים, שורפים את דגלי ישראל, שמחים על ההרג ועל ההרס, על שיברון הלב בבתי ישראל.

אברהם ורדיגר: צפינו בתמונות האלה שהציגה הטלוויזיה הישראלית.

אברהם ורדיגר: הם אמרו גלויות: אנחנו שמחים.

אברהם ורדיגר: טוב שנהרגו יהודים.

אברהם ורדיגר: טוב שנרצחו יהודים.

אברהם ורדיגר: וגם ערפאת, בעל הברית, אינו עושה כלום כדי לעקור את התשתית של הטרור האש"פי, ה"חמאסי" והאסלאמי מקרב עמו, שבתוכו הוא יושב.

אברהם ורדיגר: יש להפסיק את המשך הביצוע של הסכמי אוסלו, ומייד.

אברהם ורדיגר: ירושלים תיתן קולה ותישא הספד ונהי, ועיני עם ישראל נשואות לשמים בזעקה גדולה: אנא השם, שמור על עמך ישראל משונאיו וממרצחיו.

אברהם ורדיגר: תנחומינו למשפחות השכולות.

אברהם ורדיגר: ברכת רפואה לפצועים.

אברהם ורדיגר: ברכה אנו שולחים מכאן, מהבית הזה, לאנשי חסד של אמת על פעילותם במסירות נפש לזיהוי הנרצחים ולהבאתם לקבר ישראל.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני, חבר הכנסת אברהם ורדיגר.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת עמנואל זיסמן, באותו נושא:

רפאל אדרי: הודעת הממשלה בענייני מדיניות וביטחון ודיון – כתוצאה מהפיגועים אתמול.

רפאל אדרי: בבקשה.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שולחן ממשלה ריק, אנחנו ביום עצוב, קודר וכואב מאוד.

רפאל אדרי: סליחה, אדוני.

רפאל אדרי: ביקשתי שייכנסו שרים.

רפאל אדרי: אם לא, אני איאלץ להפסיק את הדיון עד שיגיעו לכאן שרים.

רפאל אדרי: אני חושב שהדיון הוא חשוב.

רפאל אדרי: את הדיון הזה יזמה הממשלה, ומן הראוי שתהיה כאן נוכחות של חברי הממשלה.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע לשרים, לראש הממשלה: אם תוך שתיים-שלוש דקות לא תהיה כאן נוכחות של השרים, אני אפסיק את הדיון.

רפאל אדרי: אני אומר כעת בקול רם לכולם, ולא רק לסגן מזכיר הכנסת.

רפאל אדרי: נמצא כאן המצליף של סיעת העבודה, ביקשתי בפעם השנייה ששרים יהיו נוכחים בדיון, דיון שיזמה אותו הממשלה, בנושא מדיניות חוץ וביטחון.

רפאל אדרי: אנא מכם, אם תוך שתיים-שלוש דקות זה לא יהיה – אני איאלץ להפסיק את הדיון.

עמנואל זיסמן: האם לחכות למישהו מהם שיבוא?

רפאל אדרי: צריך לכבד את הכנסת.

רפאל אדרי: אני מבקש, אדוני, וגם גברתי סגנית המזכיר, להסב את שימת לב הממשלה.

אברהם יחזקאל: גם חברי כנסת.

רפאל אדרי: אני לא יכול לעשות דבר נגד חברי הכנסת.

רפאל אדרי: אבל בדיון שיזמה הממשלה – לפחות שהיא תהיה נוכחת בו.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה יום עצוב, קודר וכואב.

עמנואל זיסמן: הייתי אחר-הצהריים בהלוויה של יונתן, זיכרונו לברכה, ובמהלך הלוויה ולאחריה שוחחו אתי גם אזרחים ירושלמים שמאמינים בתהליך בשלום ונמנים עם החלק היוני של החברה הירושלמית.

עמנואל זיסמן: אמר לי אחד מהם: מדוע כשקורית פעולה טרוריסטית שפלה בדרום-לבנון או בצפון הארץ, אנחנו כואבים את הכאב אבל לא מוחים, מקבלים את זה כמובן מאליו, אף שאנחנו מוכנים לסגת נסיגה מלאה, אם יובטח שלום ויוצאו כל הכוחות הזרים, גם הסוריים, מלבנון, ויהיה הסכם שלום עם לבנון; לעומת זה, אנחנו עכשיו בזעם עצור ולא מקבלים, לא מקבלים את המדיניות של הממשלה.

עמנואל זיסמן: ראש הממשלה דיבר היום כאן, ואני אצטט מדבריו.

עמנואל זיסמן: מה הוא אמר?

עמנואל זיסמן: הוא אמר, שאין ערך לרוב של אש"ף.

עמנואל זיסמן: היום הרשות הפלשתינית ואש"ף הם אחרי תהליך דמוקרטי, יש להם רוב, יש להם אוטונומיה, יש להם מוסדות, אבל הם לא מפעילים את סמכותם ולא עושים כל מה שנדרש כדי להדביר את הטרור של ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי".

עמנואל זיסמן: כל פעם שקורה אירוע אני מתמלא זעם בגלל התגובות.

עמנואל זיסמן: התגובות הן של קצינים בכירים של צה"ל.

עמנואל זיסמן: התגובות הן של פוליטיקאים.

עמנואל זיסמן: התגובות הן של שרי הממשלה.

עמנואל זיסמן: התגובות הן של ראש הממשלה, שצריך לעשות יותר.

עמנואל זיסמן: נדרש ממנו לעשות יותר, אבל אין לזה סוף.

עמנואל זיסמן: זה מפני שהוא איננו רוצה לעשות את כל מה שמוטל עליו.

עמנואל זיסמן: יש לנו תחושה שזה הסכם חד-צדדי: יש צד אחד שבדבקות, בקפדנות וביושר מנסה למלא אחרי ההסכמים, ואילו הצד השני מתחמק, מתעתע, משלה, לא עושה את המוטל עליו.

עמנואל זיסמן: הוא איננו מדביר את התשתית הצבאית של ה"חמאס" ושל "הג'יהאד האסלאמי", לא בעזה ולא ביהודה ובשומרון, ואנחנו צריכים, בעוד כמה שבועות, למסור לו גם את חברון.

עמנואל זיסמן: לפי תפיסת העולם שלי, לפי אמונתי, אני חושב שחברון צריכה להיות בידי הפלשתינים.

עמנואל זיסמן: אדוני היושב-ראש, אתה מפעיל את השעון?

עמנואל זיסמן: אתה צריך לתת לי שלוש דקות נטו.

רפאל אדרי: אדוני, נתתי לך ארבע דקות ו-20 שניות.

רפאל אדרי: הנושא חשוב.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

עמנואל זיסמן: אני רוצה לסיים, מה עוד שהצטרף אלינו השר יוסי ביילין, ולומר: אדוני השר יוסי ביילין, יש ערעור באמון גם של אלה המאמינים בתהליך השלום.

עמנואל זיסמן: די לאמרות ולהתבטאויות שהצד השני צריך לעשות יותר.

עמנואל זיסמן: המבחן שלכם, המבחן של תהליך השלום הוא, שהצד השני חייב להרוס במהרה את התשתית הצבאית של ה"חמאס", של "הג'יהאד האסלאמי" ושל כל ארגוני הטרור שהם נגד תהליך השלום.

עמנואל זיסמן: הצד השני צריך להוכיח שהוא באמת פרטנר להמשך תהליך השלום.

עמנואל זיסמן: והדבר האחרון: גם בתקופת האינתיפאדה עשינו את הכול כדי שירושלים המאוחדת, בירת ישראל, לא תהיה מוקד ומרכז של האינתיפאדה.

עמנואל זיסמן: אבל הנה אנחנו מרגישים יותר ויותר, שרוצים לחולל בירושלים אינתיפאדה חדשה.

עמנואל זיסמן: אני מזהיר אתכם: אם לא תהיה נחישות ונחרצות מצדכם – גם המשותף, במידה שיש לנו משותף, יתערער ויתרסק.

עמנואל זיסמן: מוטב לעשות את הכול שעה אחת קודם.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת עמנואל זיסמן.

רפאל אדרי: אני מזמין כעת את חבר הכנסת דוד לוי.

רפאל אדרי: כזכור, חברי הכנסת, הנושא הוא הודעת הממשלה בענייני מדיניות וביטחון ודיון – כתוצאה מהפיגועים שהיו אתמול.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

דוד לוי: תודה רבה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, ביום זה אנחנו יכולים לומר ביגון ובעצבות, בכאב ובאבל: ירושלים אבלה, ועמה כל העם היושב בציון.

דוד לוי: כולנו מאוחדים בכאב הזה.

דוד לוי: בכל פינה בארץ הזאת בוכים אנשים, נשים וילדים על קציר הדמים הנורא שידענו בימים אלה, שבו קיפחו את חייהם ברצח נתעב אנשים שלווים היוצאים לעבודתם, נשים, ילדים, גברים וחיילים החוזרים לבסיסיהם.

דוד לוי: והנה, נפל עלינו דבר, ואנחנו מצווים כאילו אנחנו במצור, עם החרד, חלילה, שבהבעת דעתו, בהתקוממותו על האסון שאיננו אסון טבע, שבא עלינו – לעמוד כולנו ולבכות איש על כתף רעהו כדי להמחיש כי מאוחדים אנו.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, עם כל האחריות, יש להשתחרר מן הגל הזה ולא לעבור מקיצוניות לקיצוניות.

דוד לוי: אני הרי מוכר כמי שבימים האלה מבקש איפוק, מתוך אחריות.

דוד לוי: אבל, האם זוהי אחריות שלנו לא לדעת?

דוד לוי: לא לשאול?

דוד לוי: לא לקבל תשובות איך זה קרה?

דוד לוי: מה צפוי?

דוד לוי: מה עוד מחכה לנו?

דוד לוי: אנה אנו באים ובשם מה?

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, כפי שציינת, ובצדק, נושא הדיון היום הוא הודעת הממשלה בענייני מדיניות וביטחון.

דוד לוי: עם כל הכאב, עם כל הזעם ועם כל האיפוק, עם הכול-הכול ביחד, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו: האם אנחנו עושים את חובתנו?

דוד לוי: האם אנחנו באמת מלבנים את הסוגיה הזאת על-פי הדיון שנקבע על-ידי הממשלה עצמה בענייני מדיניות וביטחון?

דוד לוי: האם אפשר לבלום את פרץ הדמים הזה?

דוד לוי: או שנאמר כאילו דבר לא קרה ואנחנו ממשיכים, והכול לפי המחויבות שלנו, אנו, שלנו, הכול לפי המועדים, שום דבר לא השתבש מצדנו, אנו מקבלים את המכה וממשיכים, אנו חורקים שן וקוברים את מתינו, אנו בוכים ואנחנו חולמים?

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, אני חושב, שהגישה הזאת שייכת לאלה שבאים להשתתף, ולצערי הרב, לכאבי ולכאב כולנו, בלוויות.

דוד לוי: אבל האם אנחנו בכנסת בבית-הלוויות, שאנחנו משתתפים בהספדים?

דוד לוי: הכאב הוא כאב של כולנו ואנחנו עם המשפחות אשר איבדו את יקיריהן, חלק מעולמן.

דוד לוי: אין ניחומים למכה הנוראה הזאת.

דוד לוי: אבל יש לנו פרטנר, אדוני היושב-ראש.

דוד לוי: על הפרטנר הזה נאמר מעל דוכן זה: הוא יטפל בהם, הוא ידע לטפל בהם.

דוד לוי: שם, נאמר מעל במה זו, אין בג"ץ.

דוד לוי: הדברים רשומים.

דוד לוי: האם הוא מטפל בהם?

דוד לוי: האם הוא עושה את המוטל עליו?

דוד לוי: האם אנחנו מציבים את התביעה הזאת, החד-משמעית?

דוד לוי: אלה השאלות.

דוד לוי: אם הוא לא יכול – עם מי עשינו עסק?

דוד לוי: אם הוא יכול ולא עושה – זה חמור שבעתיים.

דוד לוי: והרי יש כל המידע, ויש כל ההערכות המוסמכות ביותר כי הוא יכול לעשות יותר ולא עושה; הוא יכול לחסל את התשתית.

דוד לוי: הרי מה זה מתאבד?

דוד לוי: הוא ישן, וקם לפתע פתאום בלילה, והוא מארגן את הכול לבד.

דוד לוי: הוא יודע בדיוק איפה.

דוד לוי: הוא מארגן לו את חומר הנפץ.

דוד לוי: הוא נשלח על-ידי איזו רוח?

דוד לוי: הוא מאורגן על-ידי אנשים מאורגנים, שמתדרכים אותו.

דוד לוי: הם השולחים אותו.

דוד לוי: זוהי התשתית.

דוד לוי: האם הפרטנר שלנו לא יודע על קיומה?

דוד לוי: הוא יודע על קיומה.

דוד לוי: הוא איננו עושה.

דוד לוי: מנין לדעת אם אפילו זה לא משרת אותו לימים שיבואו?

דוד לוי: והרי עוד מעט יהיה הדיון על הסדרי הקבע.

דוד לוי: לא הכול ילך שם בקלות.

דוד לוי: תהיינה בעיות.

דוד לוי: האם הוא לא יתנהג אתנו בשוט דמים ובחרב דמים עם הפנים לשלום?

דוד לוי: האם אנחנו משוכנעים כי האיש באמת נוהג לפי הכללים שעליהם הוא התחייב?

דוד לוי: אינני משוכנע בכך.

דוד לוי: הרי כל השירותים שלנו אומרים שהוא יכול, והוא לא עושה.

דוד לוי: יש אפילו היום כאלה הקמים ומסבירים לנו: האם אתם מצפים שהוא יילחם באחיו?

דוד לוי: האם הוא ייכנס בהם?

דוד לוי: והדברים נאמרים, והם נאמרים באמצעי התקשורת שלנו, על-ידי דוברו המוסמך, אחמד טיבי.

דוד לוי: אתם באמת מצפים שהוא ייכנס בהם, שהוא יילחם בהם?

דוד לוי: אלא למה אנחנו מצפים, שהוא ייתן להם את האפשרות ואת החופשיות לשפוך את דמנו ואנחנו נאמר שזה שלום, ואנחנו נלך כבת יענה ונקיים כל חלק וכל תג במחויבות שלנו?

דוד לוי: אני כבר לא תופס.

דוד לוי: אינני מבין.

דוד לוי: ולא רק אני לא מבין.

דוד לוי: מסתבר שהמון אנשים בארץ הזאת לא מבינים.

דוד לוי: האם אנחנו צריכים לבכות את מתינו הנרצחים ולומר שזה מחיר השלום?

דוד לוי: יש דבר אחד בסיסי, אדוני היושב-ראש, והוא מתחייב מן האחריות של הממשלה לנוכח קציר הדמים הזה, שצריך לשים לו קץ.

דוד לוי: אם יש פרטנר – צריך להציב בפניו את התביעה חד-משמעית.

דוד לוי: וישאל מאן דהוא – כאולטימטום?

דוד לוי: כן, כתביעה.

דוד לוי: לא תעשה את המוטל עליך – אין לך פרטנר.

דוד לוי: לא השתגענו שדמנו נשפך בלב בירתנו ואנחנו ננהג כאילו דבר לא קרה.

דוד לוי: יש לנו פרטנר.

דוד לוי: מה הפרטנר הזה עושה כדי לקיים את חלקו?

דוד לוי: איך אפשר לאלץ אותו?

דוד לוי: על-ידי עמדה איתנה, לא מגומגמת, חד-משמעית: לא תעשה את המוטל עליך, לא תילחם בהם, לא תפרק את התשתית שלהם – אין לך פרטנר.

דוד לוי: העולם כולו יבין זאת, ואנחנו מנסים להסביר אותו ואת הקשיים שלו בעוד דמנו נשפך ואנחנו באבל הזה כולנו מאוחדים.

דוד לוי: אז מה?

דוד לוי: אז נבכה במדינתנו איש על כתף רעהו ונאמר: מכת טבע, אסון משמים?

דוד לוי: או לעשות את המוטל, את המתחייב מן האחריות להפסיק היום כמי שרוצה שלום כן – אינני מקבל שכדי להמחיש שלא לתת לטרוריסטים להצליח, כי הם רוצים להכשיל את תהליך השלום, אנחנו נמשיך לשלם מחיר דמים כבד, שאין כבד ממנו.

דוד לוי: מי שם אותנו לנהוג כך?

דוד לוי: איפה האחריות?

דוד לוי: היא חד-סטרית.

דוד לוי: נכון, זה לא יום לפולמוס, זה יום להתקוממות כנגד המשך הדרך הזאת, שדמנו נשפך ופרטנר שיכול לעשות כדי לגדוע את היד המרצחת איננו עושה והוא שולח לנו את תנחומיו.

דוד לוי: תודה רבה, אבל זה לא במקום אחריותנו.

דוד לוי: אנחנו מצווים, אדוני היושב-ראש – אם לא נעשה זאת היום, אינני יודע מה ילד יום, והעם הזה יכול לעמוד במלחמות כאשר הוא יודע שהוא נלחם באויביו.

דוד לוי: הוא לא יכול, לא יכול להמשיך לשפוך את דמו בשל מחיר השלום.

דוד לוי: הוא לא יכול לראות איך בניו ובנותיו נרצחים, ופרטנר שצריך ומחויב לעשות כפי שהוא התחייב אינו עושה זאת ואנחנו נטייח.

דוד לוי: לדבר זה אין טיוח.

דוד לוי: לדבר זה מתחייבת מדיניות ברורה, חד-משמעית, היודעת להציב את התביעה, ולא – אין התקדמות.

דוד לוי: התקדמות במחיר כזה היא התקדמות לתהום, לשבירת המורל של העם הזה.

דוד לוי: אדוני היושב-ראש, הדיון היום היה בענייני מדיניות וביטחון, מדיניות וביטחון.

דוד לוי: מדיניות וביטחון מחייבים הם שהממשלה תעשה כדי לשכנע אותנו ואת העם, כי במדיניותה היא יודעת לעמוד על ביטחון אזרחיה, להדביר סכנה ולא לתת בשם השלום שדם אזרחים חפים מפשע יישפך בחוצות ערינו.

דוד לוי: ככל שהיא תעשה, ומוקדם יותר – שמעתי שאנחנו נעשה מעבר ונגיע אל הקנים של הטרוריסטים.

דוד לוי: איך תעשו זאת?

דוד לוי: הרי אחר כך תגידו שהואשמנו על-ידי זה שהפרנו את – – –

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת דוד לוי, אפשרתי לך מעבר לזמן.

דוד לוי: אני מסיים במשפט אחד – – –

רפאל אדרי: אני מודה לך.

דוד לוי: – – – כי שם זה לא אוטונומיה, זאת ריבונות לכל דבר.

דוד לוי: כאשר הדם שלנו נשפך, אדוני היושב-ראש, אם רוצים שאופוזיציה וקואליציה יתייצבו – צריכים להתייצב על מדיניות אמיתית, איתנה, שיש בה הביטוי של האחריות המוטלת על ממשלה להפסיק את ההרג, את הרצח ואת שפיכות הדמים.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דוד לוי.

רפאל אדרי: אני מזמין את אחרון הדוברים, חבר הכנסת אברהם יחזקאל, בנושא שעומד על סדר-היום: הודעת הממשלה בענייני מדיניות וביטחון.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש – – –

רפאל אדרי: אני רק מבקש להסב את שימת לבכם, חברי הכנסת, ברשותנו שתי הצעות החלטה, ומייד לאחר סיום הדברים אנחנו נבקש מהדוברים שיעלו את הצעות ההחלטה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

אברהם יחזקאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכאן, מעל דוכן זה, יש לפנות לאבו-עמאר, יאסר ערפאת, ולשאול אותו, עוד כמה אוטובוסים צריך שיהיו, שגם אנשים חזקים כמו שמעון פרס וגם תנועה נחושה כמו תנועת העבודה ומפלגת העבודה עלולים להרים ידיים מול רפיון ידיך?

משה פלד: – – –

אברהם יחזקאל: האם אתה, יאסר ערפאת, אינך מבין, שבאותו רפיון ידיים אתה כורה קבר לתהליך השלום?

אברהם יחזקאל: האם אין לנו הזכות לבוא ולבקש ממך יתר נחישות כדי לשמור על תהליך השלום?

אברהם יחזקאל: האם היד המושטת שלנו, של מפלגת העבודה ושל ממשלה בראשותו של שמעון פרס, לעתים לא נותרת תלויה באוויר, לאחר פיגוע של אתמול?

דב שילנסקי: תמיד היא נשארת תלויה באוויר.

אברהם יחזקאל: אני חושב שמן הראוי להבהיר, שבעיניים דומעות ובלב כואב כדאי שהציבור ידע, שתנועת העבודה, ממשלת העבודה תמשיך בתהליך השלום.

אברהם יחזקאל: היא לא תישבר.

אברהם יחזקאל: העגלה הזאת שעולה במעלה ההר לא תיעצר, היא אולי תאט במירוץ שלה, אבל צריך שגם יאסר ערפאת ינהיג את עגלת השלום שלו.

אברהם יחזקאל: בסופו של דבר, הפיגוע של אתמול אינו מוסיף, הוא גורע בביטחון האוכלוסייה בתהליך השלום, צריך לומר את האמת, אבל גם תנועת העבודה וגם אנחנו כנאמניה עומדים פה היום נחושים קבל עם ועדה ואומרים: עם כל הצער, עם כל הכאב, עם כל הבכי, עברנו את התהליך שממנו אפשר יהיה לחזור.

אברהם יחזקאל: לא יהיה אפשר לחזור.

אברהם יחזקאל: במקביל אנחנו אומרים לאנשי ה"חמאס": יד אחת מושטת לשלום, אבל ביד השנייה נכה בכם בכל מקום.

אברהם יחזקאל: ואם נגיע למצב ולמסקנה, שיאסר ערפאת אינו מצליח להשליט את רצונו, מן הראוי יהיה לשקול תהליכים נגד אנשי ה"חמאס" – – –

אריאל ויינשטיין: כמה אוטובוסים – – –

אברהם יחזקאל: אל תנקוב במחיר האוטובוסים, אל תדבר באוטובוסים – – –

שאול גוטמן: – – –

רחבעם זאבי: – – –

שאול גוטמן: – – –

אברהם יחזקאל: אל תסחרו פה בדם.

קריאות: – – –

אברהם יחזקאל: אני מבקש לבוא ולהבהיר – – –

רפאל אדרי: סליחה, אדוני, סליחה.

רפאל אדרי: הנושא חשוב לכולנו – – –

שאול גוטמן: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת גוטמן.

שאול גוטמן: – – –

רפאל אדרי: חבר הכנסת גוטמן, אף אחד לא מקשיב לך.

שאול גוטמן: – – –

רפאל אדרי: אדוני, אני מבקש ממך, אנא ממך – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

רפאל אדרי: אנא מכם.

רפאל אדרי: הנושא חשוב, נוגע לכולנו, והוא כואב.

רפאל אדרי: אבקשכם שנסיים את הדיון בצורה הראויה, ולא בדרך הזאת.

רפאל אדרי: אני מודה לכם.

דב שילנסקי: יש לי פנייה ליושב-ראש.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

דב שילנסקי: היו קריאות ביניים, טובות או לא טובות אבל לגיטימיות.

דב שילנסקי: הנואם התייחס לזה ואמר: אל תסחרו בדם.

דב שילנסקי: זאת אומרת, הוא האשים אותנו שאנחנו סוחרים בדם.

אברהם יחזקאל: לא אליך התכוונתי.

דב שילנסקי: אני מציע ליושב-ראש לבקש מהנואם שימחק וייקח את דבריו בחזרה.

אברהם יחזקאל: אני מוחק את דברי מהפרוטוקול.

רפאל אדרי: אני מבקש למחוק מהפרוטוקול את המשפט שנאמר בכל מה שקשור למסחר בדם.

אברהם יחזקאל: ברצוני להבהיר במשפט סיכום: ממשלת העבודה באה לציבור ואומרת באומץ לב, אנחנו נמשיך בתהליך השלום – –

שאול גוטמן: אתם תמשיכו ואנחנו נמות.

אברהם יחזקאל: – – אנחנו יודעים שהתהליך הזה לא יהיה קל, אבל אנחנו נחושים ואתם תגבו אותנו, ואני מקווה שזה יהיה עדיין במצב שאתם שומרים על תרבות דיבור ושומרים על כללי התנהגות, כי באותו יום שהיתה ההפגנה הראשונה אמרו פה לשמעון פרס ליד האוטובוס: שמעון פרס רוצח ובוגד.

אברהם יחזקאל: את זה לא גיניתם.

אברהם יחזקאל: מדוע לא תגנו את זה, רבותי?

אברהם יחזקאל: האם אתם מכשירים את הלבבות, חס וחלילה, לעניין הזה?

אברהם יחזקאל: לכן אני מציע, למען אחדות העם, בואו נלך בתהליך שלקראת הבחירות הקרובות אנחנו שומרים על דרך ארץ.

אברהם יחזקאל: תודה רבה לכם.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת אברהם יחזקאל.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, שתי הודעות סיכום לפנינו.

רפאל אדרי: אבקש מחבר הכנסת רענן כהן להציג הצעת החלטה בשם סיעות העבודה, הליכוד, מרצ, מפד"ל, ש"ס ויהדות התורה.

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, כנסת נכבדה, אני מתכבד להגיש הצעת החלטה בשם סיעות העבודה, הליכוד, מרצ, מפד"ל, ש"ס ויהדות התורה.

משה פלד: גם צומת.

רענן כהן: אני מבקש סליחה ומתנצל.

רענן כהן: גם צומת.

רפאל אדרי: כן, אנחנו נוסיף לפרוטוקול שגם צומת מצטרפת להודעה.

רענן כהן: כן, נכון, תיאמתי אתם.

רענן כהן: 1.

רענן כהן: הכנסת מאוחדת בהבעת כאב והשתתפות באבל על הירצחם האכזרי של כ"ה מבניה ובנותיה בפיגועים הנפשעים בירושלים ובצומת אשקלון.

רענן כהן: 2.

רענן כהן: הכנסת מאחלת החלמה מהירה ושלמה לפצועים.

רענן כהן: 3.

רענן כהן: הכנסת קוראת לממשלה להילחם בנחישות בארגוני הטרור של ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" בכל מקום ובכל זמן ולנקוט את כל הצעדים לחיסול תשתית הטרור של ארגונים אלה ואחרים הדורשים את נפשה של ישראל.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש מכל חברי הכנסת והשרים העומדים לאפשר לחבר הכנסת רענן כהן למסור הצעת החלטה בשם רוב הבית.

רפאל אדרי: אני מבקש לשבת ולהקשיב.

רפאל אדרי: תודה רבה לכם.

רפאל אדרי: אנא מכם.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רענן כהן: אני רוצה לחזור על סעיף 3: הכנסת קוראת לממשלה להילחם בנחישות בארגוני הטרור של ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי" בכל מקום ובכל זמן ולנקוט את כל הצעדים לחיסול תשתית הטרור של ארגונים אלה ואחרים הדורשים את נפשה של ישראל.

רענן כהן: 4.

רענן כהן: הכנסת פונה לקהילה הבין-לאומית להתגייס למלחמה בארגוני הטרור האלה, למנוע מהם סיוע ועזרה מכל סוג.

רענן כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת רענן כהן, אשר מסר הצעת החלטה בשם סיעות העבודה, הליכוד, מרצ, מפד"ל, ש"ס, יהדות התורה וצומת.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: אני מזמין כעת את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אשר תמסור הצעת סיכום של סיעת חד"ש על הודעת הממשלה.

רפאל אדרי: אחריה – חבר הכנסת רחבעם זאבי, אשר ימסור הודעה בשם סיעות מולדת וימין ישראל.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת סיכום של סיעת חד"ש לדיון על הודעת הממשלה: 1.

תמר גוז'נסקי: הכנסת שולחת את תנחומיה למשפחות השכולות ומאחלת החלמה מהירה לפצועים.

תמר גוז'נסקי: 2.

תמר גוז'נסקי: הכנסת מביעה זעזוע נוכח הפיגועים הנפשעים שהפילו קורבנות חפים מפשע.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנא מכם, הנושא שעומד על סדר-היום הוא חשוב.

רפאל אדרי: אודה לכם אם תואילו להקשיב.

רפאל אדרי: תודה לכם.

רפאל אדרי: בבקשה, גברתי.

תמר גוז'נסקי: 2.

תמר גוז'נסקי: הכנסת מביעה זעזוע נוכח הפיגועים הנפשעים שהפילו קורבנות חפים מפשע.

תמר גוז'נסקי: כוונת מבצעי הפיגועים איננה רק הרג אזרחים, כי אם קעקוע התהליך המדיני.

תמר גוז'נסקי: 3.

תמר גוז'נסקי: הכנסת קוראת לממשלה לגלות דווקא בימים קשים אלה אחריות מדינית ולא להעניק פרס למבצעי הפיגוע ולכלל אויבי השלום.

תמר גוז'נסקי: לכן קוראת הכנסת לממשלה לבטל את הסגר, שמשמעותו הרעבה קולקטיבית של אוכלוסייה חפה מפשע.

תמר גוז'נסקי: הכנסת קוראת לממשלה להימנע מהקפאת התהליך המדיני והמשא-ומתן עם הפלשתינים, ותחת זאת להאיצו.

תמר גוז'נסקי: אנו יכולים וחייבים להגיע לשלום המיוחל והצודק בין העמים הפלשתיני והישראלי, שבמרכזו הקמת מדינה פלשתינית בצד מדינת ישראל והפיכת ירושלים לעיר שלום ובה שתי בירות, ישראלית ופלשתינית.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, גברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, אשר מסרה הצעת סיכום של סיעת חד"ש לדיון על הודעת הממשלה.

רפאל אדרי: הצעת ההחלטה האחרונה בשם מולדת וימין ישראל ימסור חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: זו הצעת ההחלטה האחרונה ומייד נצביע.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אודה לכם אם תואילו להיענות לבקשתי לשבת ולהקשיב להצעת ההחלטה האחרונה, ולאחר מכן נצביע.

רפאל אדרי: אנא מכם.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

רחבעם זאבי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת הנוכחים, להלן הצעת סיכום לדיון הכנסת על הודעת ראש הממשלה מטעם סיעות מולדת וימין ישראל.

רחבעם זאבי: א.

רחבעם זאבי: הכנסת מבכה ביחד עם כל בית ישראל והמשפחות את מותם של בניה ובנותיה בפיגועי הטרור.

רחבעם זאבי: ב.

רחבעם זאבי: הכנסת שולחת ברכות להחלמה מהירה לפצועים ומתפללת לשלומם.

רחבעם זאבי: ג.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לנקוט את כל הצעדים הנדרשים להדברת הטרור הערבי, לרבות פעילות מבצעית בשטחי הרשות הפלשתינית.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנא מכם, לכבד – – – אני מבקש מחברי הכנסת העומדים – – –

רחבעם זאבי: זה כולל את יושב-ראש הכנסת שמפריע.

רפאל אדרי: לא, הוא לא מפריע.

רחבעם זאבי: הוא מפריע.

רחבעם זאבי: הוא מדבר.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנא מכם.

רפאל אדרי: אני לא נוהג לקרוא בשמות.

רפאל אדרי: תודה.

רחבעם זאבי: ד.

רחבעם זאבי: הכנסת רואה כשגיאה חמורה את הסרת הסגר מערביי יש"ע, שנעשתה בחוסר אחריות ובהפקרות.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת להמשיך את הסגר לתמיד.

רחבעם זאבי: ה.

רחבעם זאבי: הכנסת דורשת להפסיק את שחרור המחבלים.

רחבעם זאבי: ו.

רחבעם זאבי: הכנסת מתנגדת לפינוי צה"ל מהעיר חברון.

רחבעם זאבי: ז.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת להפסיק את כל המגעים הגלויים והחשאיים בדבר מעמדה של ירושלים.

רחבעם זאבי: ח.

רחבעם זאבי: הכנסת תובעת מהממשלה לתת את כל ההגנה הנדרשת לסייענים ולחייב את הרשות הפלשתינית לשמור על ביטחונם.

רחבעם זאבי: ט.

רחבעם זאבי: הכנסת מביעה אי-אמון במר שמעון פרס ותובעת את התפטרותו לאלתר מתפקיד ראש הממשלה ושר הביטחון.

רחבעם זאבי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

רפאל אדרי: מי להצעת הסיכום של סיעות מולדת וימין ישראל, כפי שנמסרה על-ידי חבר הכנסת זאבי, יצביע.

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: מי בעד?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: הצבעה מס' 1 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי – 7 נגד – 46 נמנעים – 1 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת ר' זאבי לא נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 7, נגד – 46, אחד נמנע.

רפאל אדרי: הצעת הסיכום לא נתקבלה.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצעת הסיכום של סיעת חד"ש לדיון על הודעת הממשלה, כפי שנמסרה על-ידי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: מי בעד ומי נגד?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 2 בעד הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי – 3 נגד – 48 נמנעים – 8 הצעת הסיכום שהביאה חברת הכנסת ת' גוז'נסקי לא נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 3, נגד – 48, נמנעים – 8.

רפאל אדרי: הצעת הסיכום של סיעת חד"ש לא נתקבלה.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצעת ההחלטה האחרונה, בשם סיעות העבודה, הליכוד, מרצ, מפד"ל, צומת, ש"ס ויהדות התורה, כפי שנמסרה על-ידי חבר הכנסת רענן כהן.

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: מי בעד ומי נגד?

רפאל אדרי: הצבעה מס' 3 בעד הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת רע' כהן – 57 נגד – 2 נמנעים – 2 הצעת הסיכום שהביא חבר הכנסת רע' כהן נתקבלה.

רפאל אדרי: בעד – 57, נגד – 2, נמנעים – 2.

רפאל אדרי: נתקבלה הצעת ההחלטה בשם סיעות העבודה, הליכוד, מרצ, מפד"ל, צומת, ש"ס ויהדות התורה, בדבר הודעת הממשלה בענייני מדיניות וביטחון ודיון, עקב הפיגועים שהיו אתמול.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא, ולפני כן – הודעה לסגנית מזכיר הכנסת.

ש' כרם: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבדת להודיע, כי הונחו היום על שולחן הכנסת: הצעת חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה, התשנ"ו–1996; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 19) – שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' כרם: הצעת חוק העובדים הסוציאליים, התשנ"ו–1996; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה) (תיקון מס' 2), התשנ"ו–1996; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 8), התשנ"ו–1996; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 7), התשנ"ו–1996 – שהחזירה ועדת העבודה והרווחה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ש' כרם: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה – הצעת חוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון מס' 3); הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 11) (תיקון מס' 3), התשנ"ו–1996.

ש' כרם: לדיון מוקדם – הצעת חוק דחיית הפריסה מחדש בחברון עד אחרי הבחירות, התשנ"ו–1996, מאת חבר הכנסת יוסף בא-גד; הצעת חוק מוצרי תעבורה משומשים (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, מאת חבר הכנסת גדעון שגיא; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת לידה בלידת תאומים), התשנ"ו–1996, מאת חברת הכנסת נעמי חזן; הצעת חוק הנכים (תגמולים ושיקום) (תיקון – זכויות לפי חוק הביטוח הלאומי), התשנ"ו–1996, מאת חברת הכנסת אסתר סלמוביץ; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – הרחבת הפיצויים על בסיס שכר מינימום), התשנ"ו–1996, מאת חבר הכנסת יוסי כץ.

ש' כרם: מסקנות ועדת העלייה והקליטה בנושאים: עליית לא-יהודים לישראל במסווה של יהודים; סכנת כניסת לא-יהודים לישראל; עליית לא-יהודים למדינת ישראל כיהודים.

ש' כרם: ועוד הונחו, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3); הצעת חוק הבחירות לכנסת הארבע-עשרה ולראש הממשלה (הוראת שעה), התשנ"ו–1996; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 20) – שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ש' כרם: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 29), התשנ"ו–1996; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 30), התשנ"ו–1996 – שהחזירה הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

ש' כרם: עוד הונח, מטעם ועדת הכנסת – נוסח לתיקון התקנון לסעיפים אלה: סעיפים 70, 71א, 72, 73, 74, 103ה, 103ו וכן סעיפים 47 ו-85 וסעיף 104 לתקנון הכנסת.

ש' כרם: ועוד הונחה, לקריאה ראשונה – הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון מס' 7) (מספר תלמידים בכיתה), התשנ"ו–1996, מטעם ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, הצעתו של חבר הכנסת אלי דיין.

ש' כרם: תודה.

שבח וייס: אני מודה לסגנית מזכיר הכנסת.

שבח וייס: רבותי, אני רוצה בשם הבית לנחם את מזכיר הכנסת הוותיק שלנו, שאמו נפטרה בשיבה טובה לפני ימים אחדים.

שבח וייס: בשם הבית אני מעביר את תנחומינו אליו.

שבח וייס: (קריאה ראשונה)

שבח וייס: חברי הכנסת, תהיינה כאן הצבעות שבהן אנחנו זקוקים לתמיכה של 61 חברי כנסת לפחות.

שבח וייס: לפיכך, היו דרוכים ותהיו במליאה או סמוכים למליאה.

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, בבקשה.

שבח וייס: כמה חוקים אתה מציג בבת אחת?

שבח וייס: חברי הכנסת, תישארו אתנו, צריכים 61 קולות לפחות.

שבח וייס: בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, בשלב הזה מה שאני מבקש להציג אלו שלושה תיקונים לחוק-יסוד: הממשלה ולחוק-יסוד: הכנסת.

דוד צוקר: על אחד מהם כבר התקיים הדיון – – –

שבח וייס: רבותי, חברי הכנסת טמקין, איתן, רן כהן.

דוד צוקר: אני עוד לא התחלתי, אני רק רוצה להגיד על מה מצביעים.

שבח וייס: אבל הם לא שומעים אותך.

שבח וייס: אולי הסדרנים יפזרו את ההפגנה, הפגנת האהדה.

שבח וייס: בבקשה.

דוד צוקר: ההצעה הראשונה היא תיקון לחוק-יסוד: הממשלה, הקובע מחדש את מועד הבחירות החוזרות.

דוד צוקר: אם אין מועמד שמשיג 50%, התיקון לחוק-יסוד: הממשלה קובע, שהבחירות ייערכו 14 ימים אחרי הסיבוב הראשון, ולא 14 ימים אחרי הפרסום ברשומות.

דוד צוקר: כלומר, אם מישהו רוצה קונקרטיזציה לבחירות הללו – הסיבוב החוזר, אם יהיו בחירות חוזרות, ייערך ב-11 ביוני 1996.

דוד צוקר: על-פי חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה, את התיקון הזה אנחנו צריכים להעביר ב-61 חברים.

דוד צוקר: מדובר בחוק-יסוד: הממשלה החדש.

דוד צוקר: שני התיקונים הבאים הם לחוק-יסוד: הכנסת ולחוק-יסוד: הממשלה, אך הם דנים בדבר אחד – יש כאן הצעת חוק של חבר הכנסת זאבי וועדת החוקה.

דוד צוקר: עניינן של הצעות אלה הוא בסוגיה הבאה: כל מי שיהיה מועמד ונמצא ברשימת המועמדים לא יצטרך לוותר על אזרחותו הכפולה, אם יש לו אזרחות כפולה, כקבוע היום בחוק.

דוד צוקר: היום, על-פי החוק, צריך אדם לוותר על אזרחותו גם אם הוא במקום ה-120 וגם אם אזרחותו היא חלק מזהותו ומאישיותו.

דוד צוקר: הצעת החוק הזאת, שהיא ביוזמתו של חבר הכנסת זאבי, אומרת: מועמד לא יצטרך לוותר על אזרחותו הכפולה; רק משעה שהוא נבחר לחבר כנסת – ולכן תיקון בחוק-יסוד: הכנסת – או לשר – ולכן תיקון בחוק-יסוד: הממשלה – הוא יצטרך לעשות את כל מה שנדרש ממנו כדי לוותר על האזרחות הכפולה.

דוד צוקר: זוהי המהות של שלוש ההצעות.

דוד צוקר: שלושתן זקוקות, כפי שאמרתי – על-פי חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה – לרוב של 61 חברים בבית.

שבח וייס: עכשיו, חברים, נא להתקבץ כאן להצבעה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: מייד אאפשר לך.

שבח וייס: רבותי, תקשיבו לי; אחר כך נעשה טעויות.

שבח וייס: חבר הכנסת רענן כהן, תעביר את ההפגנה כל אחד למושב שלו.

שבח וייס: רבותי, הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5), קריאה ראשונה – הדיון כבר התקיים, ולכן תהיה רק הצבעה.

שבח וייס: לעומת זה – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) (סייג למינוי שר) והצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31) (מועמד בעל אזרחות כפולה) – הדיון עוד לא התקיים.

שבח וייס: אחרי ההצבעה על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5), אנחנו נקיים את הדיון, ובסופו נערוך את ההצבעה.

דוד צוקר: לא, על שלושתן צריך להצביע עכשיו.

שבח וייס: סליחה, על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) ועל הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31) עוד לא היה דיון.

דוד צוקר: – – – צריך להצביע עכשיו – שני תיקונים לחוק-יסוד: הממשלה ותיקון אחד לחוק-יסוד: הכנסת.

שבח וייס: סליחה, הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5) – הצבעה.

שבח וייס: הלאה.

שבח וייס: הצעת חוק – – –

אלי בן-מנחם: אדוני היושב-ראש – – –

שבח וייס: רק שנייה, אני עוד לא מצביע.

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, גש למיקרופון, תסביר בדיוק, כי פה יש איזו אי-הבנה.

שבח וייס: תבהיר את העניינים.

שבח וייס: מייד, חבר הכנסת מיכאל איתן.

שבח וייס: נא להקשיב, חברים, כאילו הוא דובר מן הדוכן.

דוד צוקר: יש להצביע על מה שהצגתי.

שבח וייס: אנחנו נעשה ניסיון.

קריאה: הצבעה ניסיונית.

שבח וייס: בבקשה, נעשה.

דוד צוקר: צריך להצביע ולזכות ברוב של 61 על שני תיקונים לחוק-יסוד: הממשלה ותיקון אחד לחוק יסוד: הכנסת.

דוד צוקר: המספרים, כדי שיהיה לך נוח – חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5), חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) וחוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31).

שבח וייס: עכשיו יש לי כאן בעיה, כי על חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) וחוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31) עוד לא התקיים דיון.

דוד צוקר: אבל לא נרשמו אליהם לדיון, אז צריך להצביע.

ש' כרם: נרשמו רבים.

שבח וייס: נרשמו ככה – לדיון אחד 25 דוברים, לדיון שני 24 דוברים.

שבח וייס: לכן, קודם כול נעשה הצבעה – – –

דוד צוקר: תצביע על מה שהתקיים דיון, ואם הכנסת רוצה להתפזר – שהיא תחליט שהיא גם מתאספת ובאה עם 61 חברים.

שבח וייס: בסדר, אני אנסה לשכנע את – – – קודם כול, תן לי להעביר עניין אחד.

דוד צוקר: את הראשון, כן.

שבח וייס: אנחנו עושים הצבעה ניסיונית עכשיו, רבותי.

דוד צוקר: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5).

שבח וייס: חבר הכנסת מיכאל איתן, דבר.

שבח וייס: בבקשה.

קריאה: – – –

שבח וייס: מייד, קודם כול חבר הכנסת מיכאל איתן, שביקש הצעה לסדר.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, יש כאן מתח מסוים וקצת עצבנות.

מיכאל איתן: עד עכשיו מיצינו את יכולת השכנוע ההדדי והלכנו לגבי שינויים בחקיקה בהסכמה.

מיכאל איתן: אני לא חושב שיש טעם להעלות כרגע, כשיש הצעות שהן במחלוקת, ולא מוצו כל הדרכים על מנת להגיע להסכמה.

מיכאל איתן: מה קורה כתוצאה מכך?

מיכאל איתן: לא שאני מבקש בקשה ללא היגיון.

מיכאל איתן: אם אין הסכמה, אני לא בטוח שללא עזרת הליכוד תקבלו 61.

מיכאל איתן: אם אתם רוצים את עזרת הליכוד, אני מבקש לשבת ולדעת בדיוק על מה מצביעים הערב.

מיכאל איתן: לא שיגידו לנו: בואו תצביעו אתנו במה שצריך 61, ואז נעשה הסכמה, ובמה שלא צריך 61, נסדר אתכם, כי יש לנו כאן רוב רגיל.

מיכאל איתן: אם יש הסכמה, נלך ביחד להסכמה על חוקי הבחירות.

מיכאל איתן: אני חושב, שההסכמה דרושה לא רק מפני שצריך את הליכוד לעניין הזה, אלא מפני שלא הולכים לבחירות בצורה כזאת ללא הסכמה.

שבח וייס: חבר הכנסת צוקר, תתייחס בשלב זה, כדי שאוכל לנוע קדימה.

דוד צוקר: אני רוצה להבהיר: מובאות כאן שלוש הצעות חוק בקריאה ראשונה.

דוד צוקר: בקריאה ראשונה אין הסתייגויות, ככל שידיעתי מגעת, וצריך להצביע בעד או נגד.

דוד צוקר: אחר כך יש סדרת חוקים שבלעדיהם אין בחירות – אני מבין שהכנסת התאחדה מאחורי הרעיון שיהיו בחירות מוקדמות – ויש בהם שתיים, שלוש או ארבע הסתייגויות, אינני יודע כמה.

דוד צוקר: כמקובל, הן מובאות למליאה.

דוד צוקר: הכנסת תצביע בכל זמן שהיא רוצה בעד או נגד ההסתייגויות.

דוד צוקר: זה הכול, ואני לא מבין שמץ של טענה.

שבח וייס: רבותי, בשלב ראשון אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5), בקריאה ראשונה, אבל עכשיו הצבעה ניסיונית.

שבח וייס: שימו לב, זו לא הצבעה, שלא תהיינה אי-הבנות.

שבח וייס: עכשיו זו הצבעה ניסיונית, שלא תירשם בפרוטוקול.

שבח וייס: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 נגד – אין נמנעים – אין

שבח וייס: 49 בעד.

שבח וייס: אין רוב.

שבח וייס: מכיוון שאין רוב, יעוץ לי חברי יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט מה לעשות.

שבח וייס: הולכים לדיון על שתי הצעות?

שבח וייס: יש דיון.

שבח וייס: דיון משולב – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) והצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31).

שבח וייס: כאן נוצר מצב מוזר: חברי כנסת נטשו את הבית בשביל הפריימריס שלהם, ולא יהיה לזה טעם, כי לא יהיו בחירות.

שבח וייס: תראו עד איזה טירוף הפריימריס מעבירים את חברי הכנסת.

שבח וייס: הם יצאו לשדה, מה שנקרא – לשטח, לעם, והפקירו את שדה ההכרעה.

שבח וייס: נא להציג עכשיו את שני החוקים האחרים.

שבח וייס: אני מבקש דיון משולב, קריאה ראשונה.

שבח וייס: בבקשה, ידידי יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) (סייג למינוי שר), קריאה ראשונה; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31) – – –

דוד צוקר: על זה לא הצבענו.

דוד צוקר: את זה הצגתי ולא הצבענו.

דוד צוקר: אני עובר עכשיו רק לקריאה שנייה ושלישית.

שבח וייס: לא, זה רשום פה בסדר-היום.

דוד צוקר: שבח, כבר הצגתי אותן.

שבח וייס: אם כך, אני צריך להזמין את האנשים לדיון, אין מה לעשות.

דוד צוקר: טוב, תזמין אותם.

שבח וייס: חשבתי שאתה רוצה לפתוח את הדיון.

דוד צוקר: פתחתי אותו.

שבח וייס: רבותי, דיון משולב.

שבח וייס: חבר הכנסת אלי גולדשמידט.

שבח וייס: חבר הכנסת יוסף בא-גד, ואחריו – חבר הכנסת יורם לס.

שבח וייס: שלוש דקות לכל נואם.

שבח וייס: יש פנייה נרגשת של חברי הכנסת, שמי שנרשם היום לדיון יואיל בטובו לוותר.

יוסף בא-גד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא יכול לעבור לסדר-היום בלי להגיב על האירועים, על הפיגוע הטרגי שקרה לנו אתמול ואולי היום.

יוסף בא-גד: אני רוצה את תשומת לבכם לעניין אחד מעניין.

יוסף בא-גד: אומרים לנו: ערפאת הבטיח שלא יהיו פיגועים.

יוסף בא-גד: גם סדאם חוסיין הבטיח לחתניו, שאם הם יחזרו יהיה הכול בסדר.

יוסף בא-גד: כמו שערפאת מבטיח כך סדאם חוסיין מבטיח, רק הבעיה שחס וחלילה אנחנו חתניו של סדאם חוסיין.

יוסף בא-גד: התוצאה היא, שהוא מצליח להכניס אותנו, ערפאת, למלכודת, והשם ישמור.

יוסף בא-גד: הבטיחו לנו: כשנעזוב את עזה לא יהיו עוד קורבנות.

יוסף בא-גד: התפרסם היום בעיתון "הארץ": מעל 100 הרוגים בשנתיים.

יוסף בא-גד: מאז עזיבת עזה, מעל 100 הרוגים.

יוסף בא-גד: לכן, נפסיק להיות תמימים, נפסיק להכניס את הראש ללוע הארי, נפסיק להאמין לערפאת.

יוסף בא-גד: ולעניין הצעת החוק: לא הצלחתי להבין למה כנסת שמכבדת את עצמה צריכה להסכים, שאדם שלא רוצה לבטל את אזרחותו יהיה חבר כנסת שלנו.

יוסף בא-גד: אני לא תופס את ההיגיון.

יוסף בא-גד: אתה רוצה להיות חבר הכנסת של מדינת ישראל, תהיה אזרח מדינת ישראל.

יוסף בא-גד: אתה לא רוצה, שב בבית ואל תהיה חבר כנסת.

יוסף בא-גד: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת יוסף בא-גד.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת יורם לס באותו נושא – הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31) (מועמד בעל אזרחות כפולה), קריאה ראשונה.

רפאל אדרי: בבקשה, אדוני.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש להתייחס ביום הזה לאירוע שקרה לפני שעות מספר ולמה שאנחנו צריכים ללמוד ממנו.

יורם לס: על-פי מה שנמסר ברדיו, מדובר בתאונת דרכים.

יורם לס: היו שם סימני בלימה, והנהג, שעשה דבר נורא ודרס 15 אנשים וניסה לבלום – ואולי היתה תקלה טכנית ברכב – הנהג הזה, רבותי חברי הכנסת, נורה ונהרג.

יורם לס: אם אנחנו נגיע בארץ שלנו למצב, שכאשר מישהו עושה תאונת דרכים, גם אם הוא ערבי עם אזרחות אמריקנית, נשלוף את האקדח – ויושב פה חבר הכנסת גנדי, שמסתובב עם אקדחים – ונתחיל להרוג פה אנשים שעושים תאונות דרכים, זו תהיה מדינה של המערב הפרוע וזאת לא תהיה מדינת ישראל.

רחבעם זאבי: בשביל מה הזכרת אותי?

יורם לס: אני הזכרתי אותך, כי אתה מצטלם, חבר הכנסת גנדי – – –

רחבעם זאבי: נו, אז מה?

יורם לס: – – – ביחד עם איציק מרדכי – – –

רחבעם זאבי: מה זה קשור למה שהיה היום?

יורם לס: זה קשור לזה – – –

רחבעם זאבי: מה זה קשור למה שהיה היום, חוץ מזה שאתה רוצה להשיג כותרת מטומטמת?

יורם לס: זה קשור לזה שהגענו למצב במדינה שלנו, שבגלל ההסתה שלך – – –

רחבעם זאבי: מה זה קשור למה שקרה היום?

רחבעם זאבי: תענה על השאלה מה זה קשור, או שתחזור בך.

יורם לס: אני עונה לך, חבר הכנסת גנדי: בגלל התמונות – – –

רחבעם זאבי: קשקשן.

רחבעם זאבי: לא במקרה לא בוחרים בך בפריימריס.

רחבעם זאבי: אתה מסכן מאוד.

רחבעם זאבי: קשקשן.

יורם לס: בגלל התמונות של רמבו שאתה ואיציק מרדכי מסתובבים עם כלי נשק – – –

רחבעם זאבי: היושב-ראש, תבקש ממנו שיחזור בו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת זאבי, אפשרתי לך כמה קריאות ביניים.

רחבעם זאבי: אבל הוא מקשקש.

יורם לס: אנחנו הגענו למצב, שיורים במי שמבצע תאונת דרכים.

רחבעם זאבי: לא במקרה לא בוחרים בו.

רפאל אדרי: חבר הכנסת רחבעם זאבי, אני מבקש ממך, אדוני.

רפאל אדרי: אפשרתי לך כמה קריאות ביניים.

רפאל אדרי: אנא ממך.

רחבעם זאבי: תפקידך כיושב-ראש להגן עלי.

רפאל אדרי: אבל אף אחד לא שומע.

רפאל אדרי: אני לא שומע מה אתה אומר.

רחבעם זאבי: הוא מקשר אותי לחיסולו של נהג בגבעה-הצרפתית.

רחבעם זאבי: מה הקשר שלי לזה חוץ מאשר הטמטום של הדובר?

רפאל אדרי: אדוני, זה לא במקום, וגם מה שנאמר לא במקום.

וליד צאדק חאג'-יחיא: אתה גם כן נושא נשק כל הזמן.

רחבעם זאבי: ולך יש איבר שעושים אתו אונס, אז צריך להוריד לך את האיבר הזה?

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני חושב שמה שאתם אומרים והדברים שאתם מחליפים ביניכם לא מכובדים.

רפאל אדרי: כך לא מתנהגים במליאה.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, אני מבקש במשפט אחרון מכולנו, עם כל הכאב הנורא, לשמוע את הדברים שאמר היום נחום ברנע בהלוויה של בנו: לחזור לשפיות, להיות מדינה עד כמה שאפשר נורמלית, לכאוב, ומותר לנו לכאוב עד שהנשמה נקרעת, אבל לא יותר מזה.

יורם לס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רפאל אדרי: תודה רבה לאדוני חבר הכנסת יורם לס.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחבר הכנסת פיני בדש; איננו באולם.

רפאל אדרי: חברי הכנסת חגי מירום, מיכאל איתן, רון נחמן, בנימין טמקין, דוד מנע, עוזי לנדאו – אינם באולם.

רפאל אדרי: אני מזמין את חבר הכנסת דוד צוקר באותו נושא.

דוד צוקר: לא, אני הצעתי.

רפאל אדרי: הצעת.

רפאל אדרי: אני מודה לך.

רפאל אדרי: חברי הכנסת נעמי בלומנטל, סילבן שלום, אברהם הירשזון, ענת מאור, נעמי חזן, יהושע מצא, אריאל ויינשטיין, נאוה ארד – אינם באולם.

רפאל אדרי: רשות הדיבור לחברת הכנסת תמר גוז'נסקי, בנושא: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) (סייג למינוי שר) והצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31) (מועמד בעל אזרחות כפולה).

רפאל אדרי: שלוש דקות לרשותך.

תמר גוז'נסקי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא מתנגדת להצעות החוק שהונחו לפנינו, אבל אני רוצה להוסיף מחשבה לגבי הבחירות העומדות לפתחנו.

תמר גוז'נסקי: כצפוי, תקופת בחירות היא תקופה של הרבה מתח, הרבה רצון להשפיע על דעת הקהל.

תמר גוז'נסקי: כל הדברים האלה הם דברים חוקיים במערכת בחירות, וטוב שלפחות אחת לארבע שנים כל אזרח במדינת ישראל נדרש להכריע באיזו רשימה הוא יתמוך בבחירות לכנסת.

תמר גוז'נסקי: אבל אני רוצה לקרוא לכל הרשימות המתמודדות, שלא לתת לקיצונים שמעוניינים להפוך את התקופה הזאת לתקופה של שכול, יגון וכאב – לא לתת להם להיות במרכז העימות הפוליטי.

תמר גוז'נסקי: אני רוצה להביע פליאה על כך, שהיום הקואליציה הממשלתית, בנושא שנדון לפני כן, הגישה הצעת סיכום משותפת עם הליכוד, צומת וסיעות נוספות.

תמר גוז'נסקי: מה שאמרתי קודם נכון מבחינתי, מנקודת הראות שלי, שלא צריך לתת לקיצונים בשני הצדדים להכתיב את סדר-היום הפוליטי.

תמר גוז'נסקי: אבל, אני חושבת, שזו תהיה שגיאה פטאלית לטשטש את ההבדלים.

תמר גוז'נסקי: אם היום מפלגת העבודה יחד עם מרצ וצומת וכו' הגישו הצעת סיכום, שבעצם התבססה על המכנה המשותף הנמוך ביותר, כי אחרת אין הצעת סיכום משותפת – היא היתה מוכרחה להיות מקובלת גם על הליכוד וגם על צומת, אחרת היא לא היתה הצעת סיכום משותפת – פירוש הדבר שמפלגת העבודה הלכה בהצעת סיכום שבעצם הליכוד יכול היה להגיש אותה בשמו.

תמר גוז'נסקי: ואני שואלת: מה הטעם?

תמר גוז'נסקי: מה הטעם למפלגת העבודה, מה הטעם למרצ, מה הטעם לכל אלה שתומכים בתהליך המדיני לטשטש את הייחודיות שלהם?

תמר גוז'נסקי: מה הטעם לדבר על הפיגוע הנורא, להביע את הכאב, ולא להגיד מלה על החובה של הממשלה ועל המחויבות שלה להמשיך בתהליך המדיני ברוח הדברים שאמר ראש הממשלה שמעון פרס בדבריו היום?

תמר גוז'נסקי: במלים אחרות, סיעת העבודה, יחד עם הסיעות האחרות, הגישה הצעת החלטה שאינה תואמת אפילו את מה שאמר ראש הממשלה שמעון פרס.

תמר גוז'נסקי: אני חושבת, שזו יריית פתיחה גרועה מאוד למערכת הבחירות, שחייבת לחדד את ההבדלים בין הרשימות, כדי שכל אזרח ידע שהוא לא מצביע בעד משהו מטושטש אלא בעד משהו ברור מאוד.

תמר גוז'נסקי: וחד"ש, בהצעת הסיכום שלה, את זה בדיוק עשתה.

תמר גוז'נסקי: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לגברתי חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

רפאל אדרי: חברי הכנסת רפאל אלול, יגאל ביבי, משה גפני, עובדיה עלי – אינם באולם.

רפאל אדרי: תם הדיון המשולב בשתי הצעות חוק-יסוד – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 4) (סייג למינוי שר) והצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 31) (מועמד בעל אזרחות כפולה), של חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: ההצבעה תתקיים במועד אחר.

רפאל אדרי: אני מודה למציע, חבר הכנסת רחבעם זאבי.

רפאל אדרי: אני מודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

רפאל אדרי: אני מודה לכל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון.

רפאל אדרי: על מועד ההצבעה תבוא הודעה בנפרד במועד אחר.

רפאל אדרי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אנו עוברים לנושא הבא:

רפאל אדרי: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 19), קריאה שנייה וקריאה שלישית; הצעת חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה, התשנ"ו–1996, קריאה שנייה וקריאה שלישית; והצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 30), התשנ"ו–1996, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רפאל אדרי: יגיש את שלוש הצעות החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד צוקר.

רפאל אדרי: אנא הצג אותן ולאחר מכן נצביע על כל הצעת חוק בנפרד.

רפאל אדרי: חבר הכנסת צוקר, בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, להצעת החוק הראשונה, שנדונה רבות בכנסת ובציבור והיא מוכרת וידועה לכולם, הצעת חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה, שני סעיפים קצרים: "1.

דוד צוקר: הכנסת השלוש-עשרה תתפזר לפני גמר תקופת כהונתה; 2.

דוד צוקר: הבחירות לכנסת הארבע-עשרה יתקיימו ביום ד', י"א בסיוון התשנ"ו (29 במאי 1996)".

דוד צוקר: זו הצעת חוק אחת, ידועה לכולם, מועד הבחירות המוקדמות.

דוד צוקר: הצעת החוק השנייה עניינה הוראות שעה, הוראות טכניות רבות שנובעות מהקדמת התאריך, אבל יש בהן עיקרון אחד, שוב, שנדון רבות כבר בבית, והוא בחירות בבתי-חולים.

דוד צוקר: לראשונה נאפשר הצבעה בבתי-חולים למי שמאושפזים באותו יום, על-פי הסידורים וההסדרים שבין משרד הבריאות לוועדת הבחירות המרכזית, כמפורט בהצעת החוק.

דוד צוקר: עניין זה גם הוא מוכר לבית, עבר דיון נרחב בוועדת החוקה, ואף הוא מוצג כאן.

דוד צוקר: עד כאן הצעת החוק השנייה.

רפאל אדרי: אדוני, מאחר שמדובר בהצעת חוק-יסוד, אנא ממך, נצביע על הצעת החוק הראשונה בקשר לתיקון מס' 19, ואחר כך נעבור לנושא השני.

דוד צוקר: אני אציג קודם את תיקון מס' 19.

רפאל אדרי: הצגת את תיקון מס' 19.

דוד צוקר: לא, הצגתי רק את חוק התפזרות הכנסת.

דוד צוקר: עכשיו אני אציג את תיקון מס' 19 בקצרה.

רפאל אדרי: הואל בטובך להציג את תיקון מס' 19.

דוד צוקר: העיקרון פה הוא עיקרון שנקבע על-ידי חוק המפלגות.

דוד צוקר: כלומר, רק מי שהיא מפלגה רשומה כמפלגה ואושרה בכנסת תוכל להתמודד בבחירות לכנסת.

דוד צוקר: מזה תנבע שורת תיקונים בחוקים אחרים.

דוד צוקר: העיקרון השני – אנחנו אוסרים, זה לא היה אסור עד היום, על שוטרים וסוהרים להיות נמנים עם מועמדים ברשימה מהרשימות המתמודדות לכנסת.

דוד צוקר: כלומר, שוטר או סוהר לא יוכל להיות מועמד – עד היום הוא יכול היה להיות מועמד – בגלל טיבו, מהותו של השירות, המשטרה ושירות בתי-הסוהר, שאנחנו רוצים שיהיו נקי מכל פנייה מפלגתית ולא יהיו בו מועמדים לכנסת.

דוד צוקר: אנחנו יכולים להצביע על תיקון מס' 19 לחוק-יסוד: הכנסת, והצגתי גם את חוק התפזרות הכנסת.

רפאל אדרי: נעשה את זה בנפרד, אדוני, על מנת למנוע אי-הבנות.

רפאל אדרי: נעבור להצבעה על חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 19), בקריאה שנייה.

רפאל אדרי: אני מבין שאין הסתייגויות.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לדעת באילו חוקים אנחנו מטפלים.

רפאל אדרי: אדוני חבר הכנסת מיכאל איתן, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט עשה את זה בצורה כל כך יעילה וטובה והקשבנו.

רפאל אדרי: זה מונח לפניך, אדוני.

רפאל אדרי: תיקון מס' 19.

דוד צוקר: אין פה שום סוד.

רפאל אדרי: ודאי שאין שום סוד.

רפאל אדרי: הצעת החוק הוצגה.

מיכאל איתן: איפה התיקון?

מיכאל איתן: אני רוצה לראות על מה אנחנו מצביעים.

רפאל אדרי: אדוני, היה לך כל הזמן לעיין בהצעת החוק.

רפאל אדרי: אדוני, הצעת החוק מונחת לפניך.

רפאל אדרי: תעיין בהצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 19).

רפאל אדרי: ועדת החוקה, חוק ומשפט דנה על כך.

רון נחמן: איפה תיקון מס' 19?

מיכאל איתן: זה התיקון שמצביעים עליו?

רפאל אדרי: כן.

רפאל אדרי: אנחנו מצביעים אך ורק על תיקון מס' 19.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, נצביע.

רפאל אדרי: מי להצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 19) בקריאה שנייה?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: אנחנו מצביעים מסעיפים 1 עד 3 כהצעת הוועדה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 3–1 – 15 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 3–1 נתקבלו.

רון נחמן: אין פה החוק.

רון נחמן: לא הניחו אותו.

מיכאל איתן: אנחנו לא יודעים על מה מצביעים.

רפאל אדרי: נמסור לך, אדוני, לא להתרגז.

רפאל אדרי: חבל על הבריאות.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, תוצאות ההצבעה הן כדלקמן: בעד – 15, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 19), סעיפים 1 עד 3 נתקבלו בקריאה שנייה.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

רפאל אדרי: מי בעד ומי נגד?

רפאל אדרי: ההצבעה החלה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 13 נגד – אין נמנעים – אין

רפאל אדרי: בעד הצעת החוק – 13, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 19) עבר בקריאה שלישית.

רפאל אדרי: החוק נתקבל.

רפאל אדרי: אני מודה לוועדת החוקה, חוק ומשפט וליושב-ראש.

רפאל אדרי: אנו עוברים לסעיף הבא: הצעת חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה, התשנ"ו–1996, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דוד צוקר: כבר הצגתי את הצעת החוק.

רפאל אדרי: אדוני, על מנת למנוע אי-הבנות, אנא ממך, תציג את הצעת החוק.

רפאל אדרי: זה חוק-יסוד.

דוד צוקר: עכשיו זה לא חוק-יסוד, זה חוק התפזרות הכנסת.

דוד צוקר: בחוק שני סעיפים קצרים, והוא אומר: "1.

דוד צוקר: הכנסת השלוש-עשרה תתפזר לפני גמר תקופת כהונתה; 2.

דוד צוקר: הבחירות לכנסת הארבע-עשרה יתקיימו ביום ד', י"א בסיוון התשנ"ו (29 במאי 1996)".

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דדי צוקר, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

רפאל אדרי: יש לנו הסתייגות אחת.

רפאל אדרי: האם אדוני חבר הכנסת שלמה בוחבוט חפץ להציג את ההסתייגות?

רפאל אדרי: בבקשה.

רפאל אדרי: חבר הכנסת בוחבוט, יש לך הסתייגות לסעיף 2.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, אני לא מבין מה המהירות, מה קרה.

שלמה בוחבוט: אנחנו יושבים כאן, יש זמן, ובין כך ובין כך חלק מאתנו לא הולך לפריימריס, אז לפחות תנו לדבר.

רפאל אדרי: מי לא הולך?

שלמה בוחבוט: יש לי ההזדמנות.

שלמה בוחבוט: אני לא אדבר על פיזור הכנסת, כי הפיזור חשוב מאוד, הגיע הזמן שיפזרו את הכנסת הזאת.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, מפריעים לי לדבר.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מבקש.

רפאל אדרי: עד עתה הדיון היה שקט, רציני.

רפאל אדרי: אני מבקש להמשיך בדרך הזאת.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, במשך כמעט ארבע שנים למדתי, שבכנסת כשעולים על הדוכן לא מדברים לעניין.

שלמה בוחבוט: לכן אני גם לא מתכוון לדבר על הפיזור, אלא אני רוצה לדבר על מה שקרה אתמול.

שלמה בוחבוט: אני מגנה את כל מה שקרה אתמול.

שלמה בוחבוט: אני מגנה את המעשה הברברי, מעשה נפשע, מעשה נבלה.

שלמה בוחבוט: מחובת כל הבית הזה להתלכד ולצאת בקריאה, גם לממשלה, לעשות סוף למעשים הטרגיים האלה.

שלמה בוחבוט: כבר לפני שנתיים, כשראש הממשלה יצחק רבין, זיכרונו לברכה, היה בחיים, הצעתי הצעה, ואני אומר לכם: צריך לעשות הפרדה; אותה תוכנית של משה שחל, להפריד, לעשות גדרות ולדאוג לעבודה יזומה – שאנשים יוכלו לחיות בעזה וביהודה ושומרון.

שלמה בוחבוט: וזאת כדי שלא יקרו המקרים האלה.

שלמה בוחבוט: כי כל אחד מאתנו רוצה את השלום.

שלמה בוחבוט: חברי הכנסת, אני מגיע היום מהגליל.

שלמה בוחבוט: העם תוסס.

שלמה בוחבוט: העם, מצד אחד, רוצה נקמה.

שלמה בוחבוט: אבל במי לנקום?

שלמה בוחבוט: באילו אנשים לפגוע?

שלמה בוחבוט: לכן, אני בא ואומר, חברי הכנסת, כל אחד מאתנו צריך היום לעשות חשבון נפש.

שלמה בוחבוט: תאמינו לי, אני מדבר כאן כאיש שנמצא בקואליציה, לא באופוזיציה.

שלמה בוחבוט: צריכים להתאחד.

שלמה בוחבוט: אנחנו קראנו כל הזמן גם לארצות ערב, גם לרשות הפלשתינית, שהיא חייבת היום להכות באותם "חמאסניקים", ב"ג'יהאד האסלאמי", שהם נגד השלום, שהם רוצים לראות את הרצח על מנת לפגוע בשלום.

שלמה בוחבוט: כל אחד מאתנו צריך לחשוב מה עושים.

שלמה בוחבוט: הייתי רוצה באמת לקבל תשובות.

שלמה בוחבוט: אני חושב שראש הממשלה צריך להבהיר בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים לרשות הפלשתינית: אם אתם רוצים להמשיך לשבת במשא-ומתן ואתם רוצים שנמשיך להתקדם באוסלו ג' וד' וכו', אתם חייבים להוכיח מה אתם הולכים לעשות מחר בבוקר.

שלמה בוחבוט: בהזדמנות זו אני רוצה לשלוח מפה תנחומים לכל המשפחות, ומי ייתן רפואה שלמה לכל אלה ששוכבים בבתי-החולים על מנת שישובו במהרה לבתיהם.

שלמה בוחבוט: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת שלמה בוחבוט.

רפאל אדרי: תמה הצגת ההסתייגויות.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצבעה.

רפאל אדרי: מי לסעיף 1, כהצעת הוועדה?

רפאל אדרי: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 14 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

רפאל אדרי: בעד – 14, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: סעיף 1, כהצעת הוועדה, אושר.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להסתייגות של חבר הכנסת שלמה בוחבוט לסעיף 2.

שלמה בוחבוט: אני מסיר את ההסתייגות.

רפאל אדרי: תודה.

רפאל אדרי: אני מעמיד להצבעה את סעיף 2 כהצעת הוועדה.

רפאל אדרי: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 2 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 2 נתקבל.

רפאל אדרי: בעד – 13, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: סעיף 2, כהצעת הוועדה, אושר.

רפאל אדרי: חברי הכנסת, אני מעמיד להצבעה בקריאה שלישית את הצעת חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה, התשנ"ו–1996.

רפאל אדרי: מי בעד?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 17 נגד – אין נמנעים – אין חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה, התשנ"ו–1996, נתקבל.

רפאל אדרי: בעד – 17, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה, התשנ"ו–1996, התקבל.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע לחברי הכנסת, שאכן הכנסת החליטה לפזר את עצמה, והבחירות יתקיימו, כנראה, ב-29 במאי.

תמר גוז'נסקי: למה "כנראה"?

רפאל אדרי: עוד לא אישרנו את החוק, בשלב זה אישרנו את חוק התפזרות הכנסת השלוש-עשרה.

דוד צוקר: זה כמעט ודאי.

דוד צוקר: זה עוד לא ודאי כי רק ברגע שזה יפורסם ברשומות זה יהפוך להיות ודאי.

דוד צוקר: משרד המשפטים הבטיח לנו, שהפרסום יהיה תוך 24 שעות.

דוד צוקר: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק הבחירות לכנסת הארבע-עשרה ולראש הממשלה (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רפאל אדרי: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

רפאל אדרי: אדוני, בבקשה.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, אני צריך להחליף את כבודו בניהול הישיבה.

דב שילנסקי: אני רוצה למסור הודעה, שאני לא יכול למסור אותה שאני יושב בכיסא היושב-ראש.

דב שילנסקי: אני מבקש מאדוני דקה.

רפאל אדרי: ברשותך, חבר הכנסת צוקר.

דב שילנסקי: אדוני היושב-ראש, הודיעו עכשיו ברדיו, שראש הממשלה שמעון פרס כשישב במזנון – גם אני ראיתי אותו עם המון עיתונאים מסביב – אמר, שיאסר ערפאת היה צריך לעשות בדיוק אותו דבר שבן-גוריון עשה ב"אלטלנה".

דב שילנסקי: היתה לי הזכות לעלות באוניית הנשק והישע "אלטלנה".

דב שילנסקי: כאיש "אלטלנה", כאחד ממפקדי "אלטלנה", אני דוחה בשאט נפש את ההשוואה בין "אלטלנה" לכל דבר אחר.

דב שילנסקי: יאסר ערפאת הוא טרפה מטרפה, "אלטלנה" היא קדושה.

דב שילנסקי: אני אומר את זה בשם כל עולי "אלטלנה", גם הקורבנות וגם אלה החיים.

דב שילנסקי: תודה רבה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דב שילנסקי.

רפאל אדרי: אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אנא ממך, הצג את הצעת החוק.

דוד צוקר: הצעת החוק הבחירות לכנסת הארבע-עשרה ולראש הממשלה היא שורה של הוראות שעה.

דוד צוקר: ההצעה מוגשת ללא הסתייגויות.

דוד צוקר: כמעט כל הוראות השעה נובעות מן השינוי במועד הבחירות – שינוי המועדים השונים של שלבים שונים בהכנת הבחירות, הצגת ספר הבוחרים, ערעורים על ספר הבוחרים.

דוד צוקר: ההצעה מפרטת את המועדים של הצגת הספר והערעורים עליו.

דוד צוקר: זה עיקרן של הוראות השעה.

דוד צוקר: כאמור, העניין בעיקרו טכני והצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, אחרי שני דיונים בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

דוד צוקר: תודה.

רפאל אדרי: אני מודה לך, אדוני חבר הכנסת דדי צוקר.

רפאל אדרי: אני מבקש להודיע, שלהצעת החוק אין הסתייגויות.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים להצבעה.

רפאל אדרי: אני מעמיד להצבעה את הסעיפים מ-1 עד 31 כהצעת הוועדה.

רפאל אדרי: מי בעד?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 31–1 – 8 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 31–1 נתקבלו.

רפאל אדרי: בעד – 8, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: סעיפים 1 עד 31 נתקבלו כהצעת הוועדה.

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

רפאל אדרי: מי בעד?

רפאל אדרי: מי נגד?

רפאל אדרי: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 8 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבחירות לכנסת הארבע-עשרה ולראש הממשלה (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, נתקבל.

רפאל אדרי: בעד – 8, נגד – אין, נמנעים – אין.

רפאל אדרי: חוק הבחירות לכנסת הארבע-עשרה ולראש הממשלה (הוראת שעה), התשנ"ו–1996, אושר בקריאה שלישית.

רפאל אדרי: אני מודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני מודה לחברי הוועדה, אני מודה לחברי הכנסת שהואילו לתמוך בחוק הבחירות לכנסת הארבע-עשרה ולראש הממשלה (הוראת שעה).

הצעת חוק-יסוד: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

רפאל אדרי: אנחנו עוברים לנושא הבא – הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

רפאל אדרי: אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, אנא ממך.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בהצעת חוק זו שני עניינים מרכזיים.

דוד צוקר: האחד – גיל הזכאות לבחור.

דוד צוקר: מעתה היום הקובע יהיה חופף את יום הבחירות, וכל מי שמלאו לו 18 עד יום הבחירות יהיה זכאי לבחור.

דוד צוקר: הסעיפים הבאים נגזרים מן ההחלטה הזאת.

דוד צוקר: העניין המרכזי השני בחוק הזה הוא הבחירות בבתי-החולים.

דוד צוקר: גם עניין זה נדון בהרחבה רבה ובפרטי פרטים בוועדת החוקה, ונדון כאן בקריאה הראשונה.

דוד צוקר: מוצע לאפשר למי שמאושפזים בבתי-חולים שיש בהם יותר מ-50 מיטות להצביע בבית-החולים.

דוד צוקר: להצעת חוק זו יש כמה הסתייגויות.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת דדי צוקר, סגנית מזכיר הכנסת ברוב יעילותה מפנה את תשומת לבי, שהיתה אי-הבנה.

דב שילנסקי: אנחנו דנים בהצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3), קריאה שנייה וקריאה שלישית, ואילו אתה, כך סבורה סגנית מזכיר הכנסת, טעית והצגת הצעת חוק אחרת.

דוד צוקר: אני מבקש לבטל את דברי הקודמים.

דב שילנסקי: אנחנו מבטלים את הדברים הקודמים שלך.

דב שילנסקי: תואיל בטובך להתייחס להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3), שמובאת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר יציג את החוק מחדש.

דוד צוקר: התיקון הזה לחוק-יסוד: הממשלה נגזר ממה שאישרה הכנסת לפני דקות מספר, שרק מפלגה רשאית להתמודד בבחירות, בין שמדובר בבחירות לכנסת ובין שמדובר בבחירות לראשות הממשלה, שהמועמד לראש הממשלה צריך להימנות עם מפלגה.

דוד צוקר: ביטלנו את הצורך בהגשת 1,500 חתימות להגשת רשימה של מפלגה חדשה.

דוד צוקר: כאמור, נקבע כאן העיקרון, שרשאית להציג מועמד לראש ממשלה רק מפלגה שהגישה רשימת מועמדים לכנסת ויש לה לפחות עשרה חברי כנסת, או מפלגות אחדות שיש להן לפחות עשרה חברי כנסת, או מפלגה שהגישה רשימת מועמדים לכנסת ואין לה עשרה מנדטים בכנסת ו-50,000 בעלי זכות בחירה הודיעו על רצונם זה.

דוד צוקר: זו מהות התיקון בחוק-יסוד: הממשלה.

דוד צוקר: הוא איננו צריך רוב של 61 חברי כנסת.

דוד צוקר: התיקון מוגש ללא הסתייגויות.

דב שילנסקי: מי בעד סעיף 1 להצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3), בקריאה שנייה?

דב שילנסקי: הפעלתי את השעון.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 13 בעד סעיף 1 – 7 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

דב שילנסקי: שבעה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: הסעיף התקבל.

דב שילנסקי: אנחנו יכולים להצביע עכשיו על החוק בקריאה שלישית.

דב שילנסקי: הפעלתי את השעון.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 6 נגד – אין נמנעים – אין

דב שילנסקי: שישה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: חוק-יסוד: הממשלה (תיקון מס' 3) התקבל בקריאה שלישית.

הצעת חוק-יסוד: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דב שילנסקי: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 20), קריאה שנייה וקריאה שלישית.

דב שילנסקי: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת דוד צוקר, המכונה דדי.

דב שילנסקי: בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, גם כאן אנחנו חוזרים על סוגיות שדנו בהן בחוקים אחרים, שמופיעות גם בחוק הבחירות לכנסת.

דוד צוקר: יש פה גם סוגיית הגיל, כלומר הגיל הקובע, גיל 18, וסוגיית ההצבעה בבתי-החולים.

דוד צוקר: אלו שתי הסוגיות שמופיעות כאן.

דוד צוקר: כאמור, יש לחוק הזה כמה הסתייגויות.

דוד צוקר: אנחנו דנים בתיקון מס' 30.

דוד צוקר: יש כמה הסתייגויות להצעת החוק הזאת.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש – – –

דב שילנסקי: רק רגע, רק רגע, חבר הכנסת מיכאל איתן.

דב שילנסקי: נחתום על החוק הקודם.

דב שילנסקי: בלי חתימה שלי החוק הוא לא חוק.

דב שילנסקי: אמרתי תיקון מס' 20.

דב שילנסקי: נשתדל למצוא איפה הוא.

דב שילנסקי: הנה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר כבר הציג את החוק.

דב שילנסקי: הוא אמר שיש לחוק כמה הסתייגויות.

דב שילנסקי: אני לא רואה אותן.

דב שילנסקי: לי הגישו הצעת חוק בלי הסתייגויות.

דב שילנסקי: נשמע; חבר הכנסת מיכאל איתן, ברוב חוכמתו, ידע תמיד להעיר לנו משהו.

דב שילנסקי: אני רואה שאצלך יש דף צהוב.

דב שילנסקי: אצלי אין דף צהוב.

דב שילנסקי: לי הגישו את זה בלי הסתייגויות.

יעקב שפי: הנה, חבר הכנסת צוקר.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר, אני חושב ששוב יש פה אי-הבנה.

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, רגע, תסלח לנו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר, סגנית מזכיר הכנסת חושבת ששוב טעית.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, בינתיים נשמע מהי ההערה שלך.

דב שילנסקי: רבותי, רק רגע.

דב שילנסקי: יש פה מעט חברי כנסת, אבל מהומה גדולה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, מה שקורה ברגעים האלה זה דבר חסר תקדים, עוד לא היה בתולדות הכנסת ואני לא יודע אם היה בתולדות הפרלמנטים.

מיכאל איתן: אנחנו מחוקקים חוקים.

מיכאל איתן: אנחנו לא יודעים מה אנחנו מחוקקים.

מיכאל איתן: מעלים ומורידים את המציעים.

מיכאל איתן: יושב-ראש הוועדה מסביר שמצביעים על חוק מסוים, מעלים אותו לדוכן, ומצביעים על חוק אחר.

מיכאל איתן: אף אחד לא יודע מה קורה פה.

דוד צוקר: נפלה פה טעות ומתקנים אותה עכשיו.

מיכאל איתן: בשיטה הזאת, הטעויות נופלות אחת אחרי השנייה.

דוד צוקר: נו, באמת.

מיכאל איתן: הטעויות האלה נופלות לא בתום-לב.

דוד צוקר: מיקי, תודיעו שאתם לא רוצים בבחירות, וזהו זה.

תמר גוז'נסקי: הם תמיד רוצים בחירות.

דב שילנסקי: רבותי, נברר ברוח טובה.

מיכאל איתן: זו בושה וחרפה.

מיכאל איתן: באחד הימים יבדקו את ההצהרות האלה וישאלו מי אמר מה לחבר הכנסת דדי צוקר.

מיכאל איתן: כשאנשים יבדקו מה אתה עושה כאן ולמה אתה שותף – לא יקבלו את התירוץ שלך, שמה שאני מעיר פה נועד לעכב את הבחירות.

מיכאל איתן: אתה יודע יפה מאוד.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אם אנחנו דנים כעת במה שאמר יושב-ראש ועדת החוקה – – –

דב שילנסקי: לא, לא, לא.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, רגע.

דב שילנסקי: אני רוצה שנחזור לסדר.

דב שילנסקי: אני רוצה לבטל – – –

דוד צוקר: מאה אחוז.

דב שילנסקי: – – – את החוק שהבאת קודם.

דוד צוקר: זה תיקון מס' 20 ולא 30.

דב שילנסקי: אני מבקש ממך להביא את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 20), ואם אחר כך תהיה לחבר הכנסת מיכאל איתן הערה, אני אאפשר לו לומר אותה.

דב שילנסקי: ברוח טובה נתקדם.

דוד צוקר: מאה אחוז.

דוד צוקר: התיקון הזה הוא קצר, והוא נובע מהחלטה אחרת שהחליט הבית.

דוד צוקר: מאחר שהבחירות בסיבוב החוזר לא ייערכו שבועיים אחרי הפרסום ברשומות, אלא שבועיים אחרי הסיבוב הראשון, היה צורך לקצר, בחוק-יסוד: הכנסת, את התקופה שבה ועדת הבחירות המרכזית צריכה לפרסם את תוצאות הבחירות.

דוד צוקר: כלומר, ועדת הבחירות המרכזית תצטרך לפרסם את תוצאות הבחירות לא יאוחר משמונה ימים אחרי הסיבוב הראשון, ואם יהיה צורך בסיבוב שני – יישארו שישה ימים לתעמולת הבחירות.

דוד צוקר: כלומר, בכל מקרה, כדי לחסוך כסף, כדי לחסוך זמן, על דעת כל חברי הוועדה, לא רצינו להאריך את הקמפיין לסיבוב השני לשלושה שבועות, אלא רצינו לקצר אותו ל-14 יום בדיוק.

דוד צוקר: לשם כך יש צורך לפרסם את התוצאות לכל המאוחר שמונה ימים אחרי הסיבוב הראשון.

דוד צוקר: כאמור, אין הסתייגויות.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אמרתי שאתן לך את רשות הדיבור, ואני מרגיש חובה לקיים את דברי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בנימין נתניהו, המכונה בחיבה ביבי, דנים בקשר אליך.

דב שילנסקי: תקשיב היטב.

תמר גוז'נסקי: – – –

רון נחמן: הוא ייקח את זה בסיבוב הראשון, כך שאין בעיה.

דב שילנסקי: כל הכבוד.

דב שילנסקי: רבותי, אני מפעיל את השעון.

דב שילנסקי: אנחנו מצביעים על סעיף 1 להצעת החוק, בקריאה שנייה.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1 – 10 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

דב שילנסקי: עשרה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: מאחר שהצעת החוק היא בת סעיף אחד, אנחנו יכולים לעבור לקריאה שלישית.

דב שילנסקי: קריאות:

דב שילנסקי: – – –

דב שילנסקי: רבותי, לא להתעצבן.

דב שילנסקי: קור רוח.

דב שילנסקי: תראו איך כשאני לוחץ על הלוח הכול מסתדר; בחיוך מסתדר הכול.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 6 נגד – 4 נמנעים – אין

דב שילנסקי: סליחה, אצלי נפלה טעות, רבותי.

דב שילנסקי: מרוב התרגשות לחצתי על הכפתור הלא-נכון.

דב שילנסקי: מאחר שזה נוגע להצבעה שלי, אני לא יודע איך להחליט.

דב שילנסקי: אני בבעיה.

יעקב שפי: בכל מקרה, גם אם אתה נגד, החוק עבר.

שלמה בוחבוט: יש שישה בעד.

שלמה בוחבוט: זה עבר.

רון נחמן: אדוני היושב-ראש, אני מקוזז עם חבר הכנסת אורי אור.

רון נחמן: תבטל את ההצבעה שלי.

דב שילנסקי: רבותי, אני מבקש מכולם לשבת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, חבר הכנסת מיכאל איתן, אודה לך אם תשב.

דב שילנסקי: אני מבקש מכולם לשבת.

דב שילנסקי: רק רגע.

דב שילנסקי: חבר הכנסת אורי אור מקוזז.

רון נחמן: אני מקוזז אתו.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רון נחמן הצביע נגד.

רון נחמן: אני מתנצל.

דב שילנסקי: ברוב הגינות חבר הכנסת רון נחמן מודיע על טעות.

דב שילנסקי: כך שנגד יש שלושה, נכון?

דב שילנסקי: גם הבעיה שלי כבר לא קיימת.

דב שילנסקי: צדיקים מלאכתם נעשית בידי אחרים.

דב שילנסקי: אני קובע, שהתוצאה היא חמישה בעד, שלושה נגד.

דב שילנסקי: החוק התקבל בקריאה שלישית.

דב שילנסקי: אין עוד בעיות.

דב שילנסקי: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

דב שילנסקי: אני מבקש עכשיו מכולם לשבת במקומות.

דב שילנסקי: יש מעט חברי כנסת והמהומה היא כה רבה.

דב שילנסקי: רצים פה הלוך וחזור.

דב שילנסקי: נעבור עתה לנושא הבא בסדר-היום: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 30), התשנ"ו–1996, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דב שילנסקי: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

דב שילנסקי: בבקשה.

דוד צוקר: אסביר בקיצור את מה שאמרתי קודם בטעות לגבי הצעת החוק הקודמת.

דב שילנסקי: סליחה, בוא, תעלה על הדוכן.

תמר גוז'נסקי: הוא כבר הציג את זה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, בוא ננהג לפי הסדר.

דב שילנסקי: עוד כמה צעדים, עוד דקה ונעשה זאת בצורה מכובדת.

דב שילנסקי: אודה לחברי הכנסת מיכאל איתן ובנימין נתניהו אם ישבו או ישוחחו בצד, ולא בעמידה.

דב שילנסקי: אודה לשניכם.

דב שילנסקי: בבקשה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, מאחר שהצגתי את הצעת החוק הזאת קודם לכן, רק אזכיר את שתי הנקודות שבהן מדובר, ולשתי הנקודות אין הסתייגויות, ההסתייגויות הן לדברים אחרים.

דוד צוקר: היום הקובע לבחירות הוא יום הבחירות עצמו.

דוד צוקר: כלומר, כל מי שביום הבחירות מלאו לו 18, בניגוד למה שהיה נהוג עד היום, יוכל להצביע בבחירות לכנסת.

דוד צוקר: הנקודה השנייה היא מתן זכות ההצבעה למי שמאושפזים בבתי-חולים ביום הבחירות.

דוד צוקר: אלה הן שתי הסוגיות.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להעיר הערה.

דב שילנסקי: בבקשה.

מיכאל איתן: אני מבקש את תשומת לבך, כי חילופי הדברים ביני לבין חבר הכנסת דדי צוקר, שבטעות נימק קודם את ההצעה הזאת בהתייחסו לחוק אחר, מתייחסים לנושא שעומד כרגע על הפרק.

מיכאל איתן: אומנם זה קצת מוזר שבאמצע הצגת חוק בקריאה שנייה ושלישית קם חבר ומתחיל לנמק.

מיכאל איתן: אבל יש כאן מקרה חריג, ואני מבקש שתקבל ייעוץ משפטי בטרם תעמיד הסתייגות מסוימת להצבעה.

מיכאל איתן: עכשיו אנמק מדוע.

דב שילנסקי: באיזו הסתייגות מדובר?

מיכאל איתן: בתוך החוק הזה, בלי שום קשר לחוק, הכניסו הסתייגות של חבר הכנסת אברהם פורז.

מיכאל איתן: במסגרת ההסתייגות הזאת מציע חבר הכנסת אברהם פורז, לא פחות ולא יותר, להעניק זכות הצבעה לצוותי אוויר של "אל על", כאשר הם בחוץ-לארץ ביום הבחירות.

מיכאל איתן: למה "אל על" ולא "ארקיע"?

מיכאל איתן: – אף אחד לא יודע.

מיכאל איתן: למה "אל על" ולא "ארקיע" ולא התעשייה האווירית?

מיכאל איתן: – אף אחד לא יודע.

דוד צוקר: אבל, אדוני היושב-ראש – – –

מיכאל איתן: אל תעצור אותי.

מיכאל איתן: מה זה פה?

דב שילנסקי: אני מבקש, תנו לו לגמור.

דב שילנסקי: אתן גם לך לדבר.

דוד צוקר: אבל, אדוני, זו לא ההסתייגות שלו.

דוד צוקר: אין לו זכות דיבור.

דב שילנסקי: חבר הכנסת צוקר, תן לי לנהל את הישיבה.

מיכאל איתן: אהה, אין לי זכות דיבור.

מיכאל איתן: לך יש זכות לעשות תעלולים כאלה ולי אין זכות דיבור?

מיכאל איתן: באמת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת דוד צוקר, אני מנהל את הישיבה.

דב שילנסקי: גם פה נתתי לאנשים להתבטא כשחשבתי שיש מקום לכך.

דב שילנסקי: הוא מציע לי לקבל ייעוץ משפטי בנושא מסוים.

דב שילנסקי: אני רוצה לשמוע למה הוא מציע לי לקבל ייעוץ משפטי.

דב שילנסקי: בבקשה.

מיכאל איתן: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מפלה.

מיכאל איתן: היא לוקחת סוג מסוים של אנשים, שחבר הכנסת אברהם פורז חושב שלהם מגיעה איזו זכות יתר, ורוצה לתת להם, רק להם ולא לכל הציבור, זכות להצביע.

מיכאל איתן: אנחנו חושבים, שאולי מגיע לכל הציבור שנמצא בחוץ-לארץ באותו יום להצביע.

מיכאל איתן: חבר הכנסת פורז, לתת את הזכות הזאת רק לצוותי האוויר של "אל על" ולא לאף אחד אחר.

מיכאל איתן: למה?

מיכאל איתן: – לחבר הכנסת פורז פתרונים.

מיכאל איתן: זו זכותו.

מיכאל איתן: הגיש חבר הכנסת אברהם פורז הצעת חוק בעניין הזה.

מיכאל איתן: הצעת החוק שלו נפלה בוועדה.

מיכאל איתן: הוועדה הצביעה נגד הצעת החוק של אברהם פורז.

מיכאל איתן: מה עושה אברהם פורז?

מיכאל איתן: – הוא הולך, לוקח חוק אחר לגמרי, שעבר בוועדה, שלא קשור כלל לנושא הזה, ומציע כהסתייגות אותה הצעת חוק שנפלה בוועדה.

מיכאל איתן: הצעת החוק לא עברה בקריאה ראשונה.

מיכאל איתן: נוצר מצב אבסורדי, שדבר שקשור בזכות הבחירה במדינת ישראל עובר לא בהצעת החוק, אלא בדרך של הסתייגות, שכאן רוצים להצביע עליה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת איתן, זה מובן.

מיכאל איתן: אני מסיים, אני מסיים.

מיכאל איתן: הרי אני טוען כאן טיעון.

מיכאל איתן: יש לי מזל שכבודו הוא בעל השכלה משפטית.

מיכאל איתן: אחרת היה לי מאוד קשה להסביר את זה.

מיכאל איתן: יש כאן מצב, שאני גם בספק אם הוא עומד במבחן החוק, שדבר הנוגע לזכות בחירה יוצר אי-שוויון במתן זכות הבחירה, נוגד את חוק-יסוד: הכנסת, שלא עבר ב-61 בקריאה ראשונה, כי החוק הזה לא עבר ב-61 בקריאה ראשונה, וההסתייגות לא היתה על שולחן הכנסת.

מיכאל איתן: כעת מציעים אותו בקריאה שנייה ושלישית ישר, אקספרס, לאחר שהוא נפל בוועדה.

מיכאל איתן: אני טוען, שהמעשה הזה הוא בלתי חוקי.

מיכאל איתן: אם הכנסת תאשר זאת – זה לא יהיה דבר חוק, זה יהיה ביזיון לכנסת שהיא צירפה לחוק דבר שהוא לא חוקי.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: אני מודיע לך שהבינותי את המאטריה.

מיכאל איתן: אני מבקש שהיועץ המשפטי של הכנסת ייקרא ואת חוות דעתו אקבל.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רענן כהן.

תמר גוז'נסקי: לך תבקש חוות דעת מהיועץ המשפטי.

תמר גוז'נסקי: למה אתה מבקש זאת מאתנו?

דב שילנסקי: חברת הכנסת גוז'נסקי, את לא הפרעת לחבר הכנסת מיכאל איתן כשהוא דיבר.

דב שילנסקי: צריך לאפשר גם לחבר הכנסת רענן כהן לדבר.

נעמי חזן: – – –

דב שילנסקי: גברתי, את לא הפרעת לחבר הכנסת מיכאל איתן, ולחבר הכנסת רענן כהן את מפריעה?

דב שילנסקי: חבר הכנסת רענן כהן, בבקשה, תתחיל לדבר וישמעו אותך.

מיכאל איתן: זה חוק פרוטקציוניסטי.

דב שילנסקי: אוה, חבר הכנסת מיכאל איתן.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, מיקי, אפשרתי לך לדבר.

דב שילנסקי: תאפשר לחבר הכנסת רענן כהן לדבר.

תמר גוז'נסקי: בחוק ההסדרים – – – זה בסדר?

רענן כהן: אדוני היושב-ראש, לצערי, אני לא מבין את הנוהל שלפנינו.

רענן כהן: לחבר הכנסת מיקי איתן לא היתה שום הסתייגות.

רענן כהן: הוא בעצם עמד כאן ונימק ארבע הסתייגויות יחד.

דב שילנסקי: לא, לא, סליחה.

דב שילנסקי: למען הפרוצדורה והנוהל אסביר.

דב שילנסקי: הוא אמר שהוא מציע לי לקבל ייעוץ משפטי.

דב שילנסקי: עכשיו תגיד לי למה לא.

רענן כהן: אני רוצה גם לקבוע, שהייתי בדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

רענן כהן: עורך-הדין צבי ענבר, היועץ המשפטי של הכנסת, היה בדיון, הוא מכיר את ההסתייגות.

רענן כהן: ההסתייגות היתה על דעתו של היועץ המשפטי.

רענן כהן: שנית, אני מאוד מתפלא על חבר הכנסת מיקי איתן.

רענן כהן: האם זו ההסתייגות היחידה שמעבירים בדרך זו?

רענן כהן: אתה, אדוני המלומד, מביא את הדברים בצורה כזאת כאילו איזו הפתעה נפלה כאן.

רענן כהן: אין שום הפתעה.

רענן כהן: הכול על-פי התקנון.

רענן כהן: הכול על-פי הדרך המקובלת.

רענן כהן: אם משהו לא ברור לך, אתה יכול לערער בכל זמן שתרצה לערער.

רענן כהן: אנחנו הולכים להצבעה מכיוון שההצעה היתה גם על דעתו של היועץ המשפטי וגם הוויכוח היה בוועדה ואין לו מקום במליאה.

דוד צוקר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להזכיר, שהיועץ המשפטי של הכנסת היה בזמן הדיון בוועדה ואישר זאת כהסתייגות.

מיכאל איתן: ומה הוא אמר על ההסתייגויות האלה?

רענן כהן: – – –

תמר גוז'נסקי: לך תבקש ממנו חוות דעת משפטית.

דב שילנסקי: חברת הכנסת גוז'נסקי, אנחנו מתחילים בינתיים בהסתייגויות לשם החוק.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני מטפל בנושא ואני בודק מבחינה משפטית את מה שאתה העלית.

דב שילנסקי: בינתיים אנחנו מתחילים בהסתייגויות.

דב שילנסקי: חבל על הזמן.

דב שילנסקי: ובכן, חבר הכנסת רון נחמן איננו.

דב שילנסקי: אם כך, נצביע על שם החוק.

קריאות: – – –

דב שילנסקי: קודם כול, נצביע בעד ההסתייגות של חבר הכנסת רון נחמן.

תמר גוז'נסקי: הוא איננו; לא מצביעים.

דב שילנסקי: אני חוזר – נצביע על שם החוק כהחלטת הוועדה.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 17 בעד שם החוק – 14 נגד – אין נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

דב שילנסקי: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים – שם החוק התקבל כהצעת הוועדה.

דב שילנסקי: לסעיף 1 יש הצעה של חבר הכנסת רון נחמן – איננו.

דב שילנסקי: סעיף 1 כהצעת הוועדה, חברי הכנסת, נא להצביע.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 18 בעד סעיף 1 – 12 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

דב שילנסקי: 12 בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע, שסעיף 1 התקבל כהצעת הוועדה.

דב שילנסקי: לסעיפים 2 עד 5 אין הסתייגויות.

דב שילנסקי: מי בעד סעיפים 2 עד 5 כהצעת הוועדה?

דב שילנסקי: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 5–2 – 13 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 5–2 נתקבלו.

דב שילנסקי: 13 בעד, אין נגד, אין נמנעים – סעיפים 2 עד 5 התקבלו כהצעת הוועדה.

דב שילנסקי: בינתיים, אני מדגיש, בינתיים אני מדלג על ההסתייגויות לסעיף 6, כי אני הזמנתי חוות דעת – – –

מיכאל איתן: – – –

תמר גוז'נסקי: לא, לא, לא.

קריאות: – – –

מיכאל איתן: אתם מבינים בחוק כזה?

מיכאל איתן: אתם מביאים חוק כזה – – –

קריאות: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת.

קריאות: – – –

מיכאל איתן: זו בושה.

מיכאל איתן: בושה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן – – –

קריאות: – – –

מיכאל איתן: אתם תיזכרו לדיראון עולם.

תמר גוז'נסקי: באמת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אני אפשרתי לך לדבר בצורה מסודרת.

דב שילנסקי: תואיל עכשיו לשבת.

דב שילנסקי: אני אודה גם – – –

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, תואיל בטובך לשבת.

דב שילנסקי: תודה רבה.

מיכאל איתן: לא ייאמן – – –

דב שילנסקי: לסעיף 7 יש – – –

קריאות: – – –

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן.

תמר גוז'נסקי: – – –

קריאות: – – –

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אני מבקש להפסיק לצעוק.

דב שילנסקי: לסעיף 7 – – –

פיני בדש: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אני מבקש.

דב שילנסקי: חבר הכנסת פיני בדש.

קריאות: – – –

דב שילנסקי: לסעיף 7 יש הסתייגות של חבר הכנסת רון נחמן.

דב שילנסקי: מאחר שהוא איננו, אני מצביע על סעיף 7 כהצעת הוועדה.

דב שילנסקי: מי בעד?

דב שילנסקי: מי נגד?

דב שילנסקי: הצבעה מס' 20 בעד סעיף 7 – 11 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 7 נתקבל.

מיכאל איתן: – – –

תמר גוז'נסקי: – – –

דב שילנסקי: 11 בעד, אין נגד, אין נמנעים – – –

קריאות: – – –

דב שילנסקי: רבותי, אני קובע – – –

מיכאל איתן: פרופסור למשפטים בוא תצביע על החוק הזה.

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת – – –

מיכאל איתן: הפרופסור למשפט קונסטיטוציוני, בחוק שנותן זכות בחירה – – –.

מיכאל איתן: כך – – – חקיקה כזאת?

דב שילנסקי: חברי הכנסת – – –

קריאות: – – –

תמר גוז'נסקי: איפה כתוב שזה אסור?

קריאות: – – –

מיכאל איתן: – – –

דב שילנסקי: חברי הכנסת.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, נתתי לך לדבר.

דב שילנסקי: הוא אפילו לא שומע אותי.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אני מכריז על הפסקה של חמש דקות.

קריאות: – – –

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, אתה לא הוגן כלפי.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן, תהיה גם חבר.

דב שילנסקי: אתה לא הוגן; אתה מכריח אותי להרים את קולי.

דב שילנסקי: נתתי לך לדבר מעל ומעבר למה שהייתי צריך לתת לך; אתה מכריח אותי לצעוק – ואז אתה אומר שאני נטפל אליך.

קריאות: – – –

דב שילנסקי: רבותי חברי הכנסת, עכשיו אני מדבר.

דב שילנסקי: אני מוצא שיש מקום לשקול את הדברים של חבר הכנסת מיכאל איתן.

דב שילנסקי: אני רוצה להתייעץ בראש ובראשונה עם יושב-ראש הכנסת, ואני מכריז על הפסקה של חמש עד עשר דקות.

דב שילנסקי: (הישיבה נפסקה בשעה 19:37 ונתחדשה בשעה 20:50.

דב שילנסקי: )

דב שילנסקי: חברי הכנסת, הנני מתכבד בזה לחדש את הישיבה.

דב שילנסקי: אומנם הפסדנו קצת זמן, אבל כידוע לכם, אני תמיד בעד הבנה ובעד הסכמה בכל מה שאפשר.

דב שילנסקי: אחרי שהיתה לנו התייעצות בלשכת יושב-ראש הכנסת ושיחות לכאן ולכאן, הגענו להבנה על-פי סעיף 127(א), האומר: בכל שלב של הדיון בקריאה שנייה רשאית הכנסת, לפי הצעת הממשלה או יושב-ראש הוועדה, להטיל על הוועדה לחזור ולדון בהצעת החוק כולה או בשאלה שהכנסת תפרש בהחלטתה.

דב שילנסקי: אני מזמין את כבוד שר המשפטים להביא את הצעתו.

דב שילנסקי: יש לכם מזל, הכינותי נאום ארוך, אבל חבר הכנסת מיכאל איתן בטעות לקח את כל הניירות שלי, אז נשארתי בלי הנאום.

דב שילנסקי: חסכתם זמן.

דוד ליבאי: נכבדי היושב-ראש, חברי הכנסת, הבינותי שבמהלך הדיון כאן נתעוררה השאלה האם ההסתייגות של חבר הכנסת אברהם פורז לסעיף 6 נמצאת על-פי התקנון וכדין במסמך שהונח על שולחן הכנסת.

דוד ליבאי: כפי שהיושב-ראש הנכבד אמר, סעיף 127(א) לתקנון קובע, שבכל שלב של הדיון בקריאה השנייה רשאית הכנסת, לפי הצעת הממשלה, להטיל על הוועדה לחזור ולדון, אם בהצעת החוק כולה ואם בשאלה שהכנסת תפרש בהחלטתה.

דוד ליבאי: אני מבקש מהכנסת להחליט על החזרת הצעת החוק לוועדה כדי לדון מחדש בהסתייגות לסעיף 6 של הצעת החוק.

דוד ליבאי: ואשר תחליט הוועדה יוחזר הרי לכאן למליאה וניתן יהיה להמשיך, על-פי התקנון, בדיון בהצעת חוק זו.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, ניגש להצבעה.

דב שילנסקי: אני הפעלתי את השעון.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 21 בעד הצעת הממשלה – 8 נגד – אין נמנעים – אין הצעת הממשלה להחזיר את הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 30), התשנ"ו–1996, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

דב שילנסקי: שמונה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע, שהצעתו של כבוד שר המשפטים התקבלה פה-אחד.

דב שילנסקי: לפני שממשיכים בסדר-היום אני רוצה להגיד לחברי הכנסת, אלה שלא ידעו על ההתייעצות: מסתבר שהיתה פה בעיה תקנונית רצינית, כפי שחבר הכנסת מיכאל איתן העלה.

דב שילנסקי: חבר הכנסת פורז, ברוב כשרון, הגן על עמדתו.

דב שילנסקי: דנו לכאן ולכאן.

דב שילנסקי: אינני רוצה להביע עמדה ודעה בשלב זה.

דב שילנסקי: אומנם היתה לי דעה, אבל בזכות שר המשפטים והחברים אחרים שעזרו לנו להגיע להבנה ולפשרה, בסופו של דבר ההמתנה היתה כדאית.

דב שילנסקי: מוטב להפסיד חצי שעה ולא ללכת אחר כך לבג"צים וכו', דברים שלא מוסיפים כבוד לכנסת.

דב שילנסקי: התשנ"ו–1996

דב שילנסקי: אנחנו ניגשים עכשיו לסעיף הבא: הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 5) (איסור ניגוד עניינים), התשנ"ו–1996, בקריאה ראשונה.

דב שילנסקי: יציג את החוק חבר הכנסת יורם לס.

דב שילנסקי: בבקשה.

יורם לס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להניח בפני הכנסת הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 5) (איסור ניגוד עניינים), התשנ"ו–1996, בקריאה ראשונה.

יורם לס: אני מבקש מהכנסת להעביר את ההצעה לוועדת העבודה והרווחה להכנתה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יורם לס: חברי הכנסת, רופא במדינת ישראל פועל על-פי חוק.

יורם לס: לא כל אחד רשאי לקרוא לעצמו רופא.

יורם לס: יש פקודת הרופאים.

יורם לס: משם החוק אנחנו למדים שזהו חוק מנדטורי, שבעצם העתקנו אותו מהחקיקה האנגלית – פקודת הרופאים.

יורם לס: יש באותה פקודה, מסתבר, סעיפים שאינם מתאימים עוד לדורנו ולמציאות של היום.

יורם לס: אני אקרא את הסעיף כפי שהוא מופיע בחוק הקיים.

יורם לס: סעיף 10 לפקודת הרופאים קובע: "רופא מורשה לא יעסוק בכל מלאכה אחרת, מסחר או עסק מסחרי".

יורם לס: זאת אומרת, שאפילו אסור לו להיות חבר כנסת.

יורם לס: זהו דבר גורף ביותר, שבעצם אומר, שמי שיש לו רשיון לעסוק ברפואה ורוצה לשמור על הרשיון ועל התנאים של המקצוע, אסור לו לעסוק בשום דבר אחר.

יורם לס: למותר לציין, שרבים מעמיתי הרופאים, אולי גם עבדכם הנאמן, בעצם שוברים את הסעיף הזה ולכן ראוי לתקנו.

יורם לס: יש רופאים שעסוקים בנושאים שונים.

יורם לס: אני מכיר רופאים שירשו עסקים, שמשקיעים בעסקים, ובוודאי אי-אפשר להעמיד אותם על איזה תקן של שוברי חוק.

יורם לס: לכן אנחנו מציעים נוסח אחר, וגם הממשלה הסכימה, ואני אקרא אותו בקיצור.

יורם לס: יש בנוסח הזה גם נושאים שמשתמעים ממנו, לרבות עניין הרפואה השחורה ועניין הרפואה האפורה, שהיא הבעיה היותר-חמורה.

יורם לס: הנוסח אומר כך: "רופא מורשה לא יעסוק בכל עיסוק אחר באופן שעלול להיות בו משום ניגוד עניינים בין עיסוקו כרופא לבין העיסוק האחר".

יורם לס: זאת אומרת, אם רופא הוא רופא ואחר כך הוא עוסק באיזה עניין, הוא גנן, או משקיע במניות שאינן קשורות כמובן למקום שבו הוא עובד, הוא עושה כל מיני דברים, הסעיף הזה יאפשר לו לעשות זאת.

יורם לס: הוא עומד גם במבחן חוק-יסוד: חופש העיסוק, שכל אדם רשאי לעסוק בכל דבר – ובתנאי שלא יהיה ניגוד עניינים בין מקצועו כרופא לבין עיסוקו האחר.

דב שילנסקי: למשל, דוגמה?

יורם לס: בוועדה – בדיוק התכוונתי לתאר בעיות שיכולות לנבוע מהסעיף הזה – התפתח דיון בעניין הרפואה האפורה.

יורם לס: על זה, אני מקווה, הכנסת תדון ותחליט – אף שהממשלה, לצערי, מתנגדת – ביום רביעי, כאשר אני מעלה חוק נגד הרפואה השחורה והאפורה, לצערי בניגוד לעמדת הממשלה, ואני מאמין שהכנסת בעניין הזה תקבע את דעתה.

יורם לס: אבל לעניין הסעיף פה – מה זה בעצם ניגוד עניינים בין עיסוקו כרופא ובין עיסוקו האחר?

יורם לס: וכאן אני נענה לבקשת היושב-ראש ומביא דוגמה מהחיים – אם יש, למשל, בבית-החולים הציבורי מכון של אולטרה-סאונד ומי שמנהל את המכון הזה פתח מכון אולטרה-סאונד פרטי, ובעצם מכון האולטרה-סאונד בבית-החולים הציבורי עובד ב"טורים נמוכים", כמו שאומרים, ורוב הזמן לא עובד וחולים מופנים למכון הפרטי בחוץ.

יורם לס: זה, אדוני היושב-ראש, עיסוק פרטי שאפשר היה לבוא ולהגיד – מנהל המכון הציבורי יפתח לו מכון פרטי, כמובן תוך ניצול שמו והמוניטין שלו ואולי גם יכולת הפניית החולים שלו, וזה עומד כאילו במבחן חופש העיסוק.

יורם לס: זה לא עומד במבחן הסעיף המנדטורי שאנחנו מבטלים, סעיף 10, אבל זה גם לא עומד במבחן התיקון שלנו, כי זה מקרה ברור של ניגוד אינטרסים בין תפקידו כרופא ובין עסקיו הפרטיים.

יורם לס: לכן אמרתי שהסעיף הזה משיק לבעיית הרפואה האפורה, ואנחנו קובעים במפורש שאסור שיהיה ניגוד אינטרסים.

יורם לס: לעומת זאת, פרשנות אחרת שלא קיבלנו היא – האם חובתו של הרופא למעסיק שלו עומדת במבחן הסעיף, ואני אביא דוגמה.

יורם לס: האם, למשל, קופת-חולים "מכבי", שמעסיקה רופא מסוים, יכולה לומר: אתה, בתוקף הסעיף הזה, אל תלך ותעבוד אצל המתחרה שלי, בקופת-חולים הכללית.

יורם לס: או ההיפך – רופא בקופת-חולים הכללית, שאחרי שעות העבודה הוא רופא עצמאי ב"מכבי", האם על סמך הסעיף הזה יש פה ניגוד עניינים באופן שהמעסיק של הרופא יאסור עליו עבודה במקום אחר, לא בגלל ניגוד אינטרסים במובן של האתיקה הרפואית, אלא במובן ניגוד אינטרסים מסחרי, כמו שמי שעובד נגיד בבית-החרושת "אסם", לא רוצה שהמהנדס שלו יעבוד בבית-החרושת "עלית", שמתחרה אתו באיזשהו מוצר?

יורם לס: לא זו כוונת העניין.

יורם לס: למקרה הזה יש אולי חוקים אחרים שעוסקים בדיני עבודה כלליים, והם לא מעניינו של הסעיף.

יורם לס: הסעיף הזה מתייחס רק לתחום של האתיקה הרפואית במובן הרחב שלה ואומר את הדבר הפשוט והסביר: שרופא יכול לעסוק בכל מלאכה אחרת, הוא אדם כמו כל אדם, אין שום הבדל בינו לבין בעל מקצוע אחר, ובתנאי שהמלאכה האחרת לא תביא לניגוד עניינים בין תפקידו כרופא, בין כל הכללים שפקודת הרופאים מטילה על הרופא, לבין עיסוקו האחר.

יורם לס: אני מקווה ומאמין, שהכנסת תאשר את העברת החוק הזה להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה והרווחה.

יורם לס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אנו ניגשים לדיון.

דב שילנסקי: מאחר שהשעה היא כבר 21:00, ומאחר שנרשמו 23 משתתפים לדיון, אני מגביל כל משתתף לשלוש דקות.

דב שילנסקי: אבל, חבר הכנסת מיכאל איתן, יש לי טענה קשה אליך – אני ראיתי בטלוויזיה, נדמה לי לפני כמה ימים, את חברתי סגנית יושב-ראש הכנסת פותחת ישיבה וקוראת את שמות המשתתפים: זה וזה אינו נוכח, אינו נוכח, אינו נוכח, וגמרה את הדיון.

דב שילנסקי: לי אין המזל שיש לה, כי אתה נמצא פה; מכל ה-23 שנרשמו רק שנינו נמצאים.

דב שילנסקי: לולא אתה, הייתי גומר כמוה.

דב שילנסקי: מאחר שכך, אני צריך פורמלית לקרוא: חבר הכנסת רחבעם זאבי – אינו נוכח.

דב שילנסקי: חבר הכנסת חגי מירום – אינו נוכח.

דב שילנסקי: חבר הכנסת מיכאל איתן המכונה מיקי – כרגיל נוכח.

דב שילנסקי: אם חברתי הטובה תחליף אותי, גם אני אוכל להגיד את דעתי בנדון.

דב שילנסקי: בבקשה.

מיכאל איתן: אדוני היושב-ראש, אשר להערה שלך – נדמה לי שאותו שידור בטלוויזיה נעשה על-ידי הרכבת שני קטעים, ועל-ידי כך נוצר הרושם שכולם לא היו.

מיכאל איתן: לקחו קטע אחד, צילמו: אינו נוכח, אינו נוכח, אינו נוכח; כשהיושבת-ראש הגיעה למי שהיה נוכח, חתכו את זה ולקחו הצעת חוק אחרת שגם בה היו כמה חברים – אינו נוכח, אינו נוכח, אינו נוכח; חיברו את שני הדיונים ביחד וכך נוצר מצב שבכל הצעת החוק לא היה אף אחד.

מיכאל איתן: אולי אני טועה.

דב שילנסקי: לא, אבל אני ראיתי את הספסלים, הם באמת היו ריקים.

מיכאל איתן: ספסלים ריקים זה כאן דבר – – –

דב שילנסקי: הנה, בעלת הדבר בעצמה ובכבודה.

אסתר סלמוביץ: בעלת הדבר.

מיכאל איתן: אני צודק במה שאמרתי?

אסתר סלמוביץ: אני לא צפיתי בקטע הזה, אבל סיפרו לי שזה היה מדהים.

אסתר סלמוביץ: כבר התרגלנו לכל דבר.

מיכאל איתן: אנחנו כבר התרגלנו לזה.

מיכאל איתן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לנצל את ההזדמנות שניתנה לי על מנת להבהיר על מה היתה לנו כאן מהומה ומדוע הופסקו הדיונים למשך כחצי שעה, 40 דקות, עד שהדברים יושבו בפשרה שעל-פיה בעצם התקבלה תביעתי שיתקיים בירור איך אנחנו מגיעים למצב שהכנסת הזאת, ערב בחירות, מנסה להעביר חוק שנותן זכות בחירה לציבור מאוד מאוד מסוים, וכל זה נעשה בהליך של הגנבת סעיף לתוך חוק אחר.

מיכאל איתן: הכנסת דנה בחוק שמאפשר זכות בחירה לחולים בבתי-החולים, ופתאום אני מוצא בחוק הזה איזו הסתייגות תמימה, לא הסתייגות שנועדה – כמו שקורה כאן מדי פעם בפעם – לאפשר רשות דיבור, אלא הסתייגות שנוגעת לזכות בחירה של אזרחים ישראלים בחוץ-לארץ.

מיכאל איתן: אני רוצה לומר בצורה הברורה ביותר – אני, ונדמה לי שגם הליכוד, תומכים בצורה שאיננה משתמעת לשתי פנים בכך שאזרחי ישראל יוכלו להצביע גם כאשר הם שוהים בחוץ-לארץ, בקונסוליות, כמו שיכולים לעשות את זה אזרחים של מדינות אחרות.

מיכאל איתן: אנחנו עדים, כשיש בחירות בארצות-הברית – – –

אסתר סלמוביץ: סליחה, אפשר לבקש שם שקט?

אסתר סלמוביץ: מה קורה שם?

מיכאל איתן: כשיש בחירות בארצות-הברית, אנחנו עדים פה בישראל לכך שאזרחים באים לקונסוליות ומצביעים.

מיכאל איתן: אותו דבר, נדמה לי, בבחירות בצרפת.

מיכאל איתן: במקומות אחרים יש הצבעה באמצעות משלוח בדואר, ואני חושב שצריך להסדיר את ההצבעה של אזרחי ישראל השוהים ביום הבחירות בחוץ-לארץ.

מיכאל איתן: אבל, מה מציעה ההצעה הגאונית הזאת?

מיכאל איתן: היא אומרת כך – – –

אסתר סלמוביץ: סליחה, חבר הכנסת לס.

יורם לס: הוא לא מדבר לעניין, אז למה שאני אקשיב?

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת לס, אתה לא תפריע כשהוא מדבר.

יורם לס: הוא לא מדבר לעניין, אז למה שאני אקשיב?

אסתר סלמוביץ: זה לא עניינך על מה הוא מדבר, ואתה תשמור פה על שקט כשהוא מדבר.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת ממך – או לשבת ולשתוק או לצאת.

אסתר סלמוביץ: בבקשה.

מיכאל איתן: ובכן, מציעים הצעה כדלקמן, ערב הבחירות מציעים הצעה בשם הקואליציה, הצעה שאומרת את הדברים הבאים: בוחר – יש לנו בארץ מעל ל-2 מיליוני בוחרים – שהוא עובד חברת "אל על נתיבי אוויר לישראל בע"מ", והמנהל הכללי של החברה הודיע שאותו עובד יימצא מחוץ לישראל ביום הבחירות – יהיה רשאי להצביע בקלפי מיוחדת.

מיכאל איתן: אני שואל שאלה פשוטה: ערב בחירות מחוקקים חוק שמרחיב את זכות ההצבעה רק לעובדי "אל על"?

מיכאל איתן: למה לא לעובדי "ארקיע"?

מיכאל איתן: למה לא לעובדי התעשייה האווירית?

מיכאל איתן: למה לא לעובדי בנקים שנמצאים באותו יום בחוץ-לארץ?

מיכאל איתן: ובכלל, למה רק עובדים של חברות ממשלתיות?

מיכאל איתן: ומה עם אזרחי ישראל שעובדים בחברות אחרות?

מיכאל איתן: מנסים לחוקק את החוק הזה בזכות רוב נגד המיעוט, בצורה שרירותית.

מיכאל איתן: החוק נפל בוועדה, אז מתחכמים ומביאים אותו במחטף ובגנבה, וכך רוצים לנהל מדינה, כך רוצים לשמור על דמוקרטיה?

מיכאל איתן: מחר יקום רוב אחר ויגיד שהוא מעניק זכות בחירה לאיזה ציבור שהוא יודע שהוא מזוהה אתו.

מיכאל איתן: יש לו רוב פה, וכך יוכל הרוב להשתלט ולשלוט כל הזמן.

מיכאל איתן: לכן, אני שמח על ההחלטה שהגענו אליה בסופו של דבר.

מיכאל איתן: תרם לה שר המשפטים, שאף שהוא נמצא בלחץ של חבריו מהקואליציה, הוא אמר בצורה המפורשת ביותר, שבנושאים כאלה הנוגעים לזכות ההצבעה אי-אפשר להעביר חוק על-ידי הדבקתו כהסתייגות בקריאה שנייה ושלישית.

מיכאל איתן: בזכות דבריו הושגה פשרה, ועל-פיה יתקיים דיון נוסף והנושא יחזור לוועדה.

מיכאל איתן: אני שמח על שלצדק יש הכוח שלו.

מיכאל איתן: התחלתי את המאבק הזה כאן לבד, נגד רבים, נגד כל הבית.

מיכאל איתן: היושב-ראש היה דב שילנסקי, היחיד שהסכים לנקוט צעד בלתי שגרתי, שלא על-פי רוח התקנון, או לא ככתבו של התקנון אבל ברוחו.

מיכאל איתן: הוא קיבל החלטה והסכים להכריז על הפסקה, על מנת שטענותי יתבררו והוא יוכל לקבל ייעוץ משפטי כפי שביקשתי.

מיכאל איתן: לאחר שהדברים נעשו, הגענו לפשרה, ואני שמח על שהפשרה הזאת היא ניצחון של דבר צודק.

מיכאל איתן: לצדק יש כוח, ולא תמיד האצבעות והרוב הם הקובעים.

מיכאל איתן: לפעמים הצדק חזק יותר מרוב מקרי כזה או אחר.

מיכאל איתן: אני רוצה להודות פעם נוספת לשר המשפטים, שנתן ביטוי לעמדתו שהיתה הפעם בניגוד לעמדת הקואליציה, אבל עמדה הוגנת, עמדה המשקפת את עמדת היועץ המשפטי והמערכת המשפטית בישראל, ושהכנסת בסופו של דבר, אני מקווה, גם תקבל אותה ותאמץ אותה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל איתן.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רון נחמן – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת בנימין טמקין – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יוסף בא-גד – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דוד מנע – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עוזי לנדאו – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת פיני בדש – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אלי גולדשמידט – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת נעמי בלומנטל – אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת סילבן שלום – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אברהם הירשזון – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת ענת מאור – אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יהושע מצא – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת אריאל ויינשטיין – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת נאוה ארד – אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חברת הכנסת תמר גוז'נסקי – אינה נוכחת.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת רפאל אלול – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת יגאל ביבי – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת עובדיה עלי – אינו נוכח.

אסתר סלמוביץ: חבר הכנסת דב שילנסקי, בבקשה.

דב שילנסקי: כן נוכח.

אסתר סלמוביץ: נוכח כמו תמיד.

אסתר סלמוביץ: אחריו – חבר הכנסת שלמה בוחבוט, אחרון הדוברים.

דב שילנסקי: גברתי היושבת-ראש, ראשית כול, תודה שהחלפת אותי ואפשרת לי לדבר.

דב שילנסקי: אני מסכים עם חבר הכנסת פרופסור לס, אנו עדים להרבה מקרים שבהם אפילו לא הרופא מפנה למכון ששייך לו, אלא האחות שעובדת אתו ורוצה לשאת חן בעיניו היא שמפנה למכון, או האדם יודע שאי-אפשר לתת לרופא כסף, ולכן ניתן לו משהו בעקיפין.

דב שילנסקי: פרופסור לס, נהוג שחבר כנסת חורג מן הנקודה הספציפית במסגרת הזמן שיש לו, ואני רוצה להמשיך בדברים שאמר חברי הטוב חבר הכנסת מיכאל איתן.

דב שילנסקי: בימים האחרונים, או בשבוע האחרון, בנושא הבחירות, יש בכנסת מחטף שאין כדוגמתו.

דב שילנסקי: אנחנו בתקופתנו אף פעם לא עשינו את זה.

דב שילנסקי: יש אומרים שהיינו טיפשים, ואני אומר: לא, אנחנו היינו ממלכתיים, היינו הוגנים.

דב שילנסקי: מה שקורה עכשיו עובר כל גבול.

דב שילנסקי: ניהלתי היום את הישיבה ולא יכולתי להתבטא, לכן הכרזתי על הפסקה.

דב שילנסקי: היתה לי התלבטות, האם לחרוג מהתקנון היבש ולומר שאינני מביא את הסעיף הזה להצבעה.

דב שילנסקי: מגישים חוק כאילו תמים, חוק המדבר על הצבעה בבתי-חולים, ולפתע פתאום יש סעיף על הצבעה של עובדי "אל על".

דב שילנסקי: למה רק "אל על", אולי גם "ארקיע"?

דב שילנסקי: היות שבעיני מישהו מוצא חן "אל על"?

דב שילנסקי: אני מודיע לו שהוא טועה, אני אישית מכיר עשרות רבות של עובדי "אל על" שיצביעו ליכוד; עשרות ואולי מאות.

דב שילנסקי: אבל רוצים לעשות "חאפ".

דב שילנסקי: הכרזתי על הפסקה, כי לא רציתי לעשות דבר כל כך דרסטי.

דב שילנסקי: יש מקרים שבהם צריך לעשות צעד דרסטי.

דב שילנסקי: אם מישהו יביא איזה סעיף, יגניב לאיזה חוק סעיף האומר שמדינת ישראל איננה עוד מדינת העם היהודי, האם אהיה צמוד לתקנון, לאחר שעשינו כל כך הרבה למענה?

דב שילנסקי: זוהי דוגמה, אומנם יותר חריפה מהמקרה הזה.

דב שילנסקי: בהתייעצות הופיע בפני יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דדי צוקר, והוא הודה בפני, שעל הסעיף הזה לא היה דיון בוועדה ולא היתה הצבעה.

דב שילנסקי: אני שמח על שלא צריך הייתי לנקוט יד חזקה, ואולי קצת לסטות מן התקנון, על מנת שלא להעביר חוק במחטף.

דב שילנסקי: אני מאמין שאלה שעושים עכשיו את המחטפים ילמדו ויבינו, שצריך לעשות לכך גבול, וזה לא כדאי.

דב שילנסקי: תודה רבה.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה לחבר הכנסת דב שילנסקי.

אסתר סלמוביץ: אני מזמינה את חבר הכנסת שלמה בוחבוט, אחרון הדוברים.

דב שילנסקי: חבר הכנסת בוחבוט, תסלח לנו, קיימנו התייעצות בקשר לניהול הישיבה.

דב שילנסקי: ביקשתי מחברתי הטובה שתחליף אותי אחרי שתדבר.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האמת היא שהתלבטתי, כי לא רציתי כל כך להתייחס להצעת החוק.

שלמה בוחבוט: הצעת החוק חשובה מאוד, ומה שחבר הכנסת יורם לס מעלה, הוא מעלה תמיד בצורה מאוד חכמה, ועל כך אני מברך אותו.

שלמה בוחבוט: אבל, אדוני היושב-ראש, יש לנו פה אורח, ראש המועצה המקומית עתלית.

שלמה בוחבוט: אתה נמצא כאן משעות הבוקר, ואתה רואה על מה חבר הכנסת מיקי איתן מתווכח במשך שעות על גבי שעות.

שלמה בוחבוט: כאשר מדובר בבחירות, מדובר בפריימריס.

דב שילנסקי: סליחה, תרשה לי, אני רוצה להגיד לך, אנחנו חורגים בהרבה מהמקובל, ומפנים את העין לטלוויזיה, וכולם יודעים למי אנחנו מדברים.

דב שילנסקי: אבל אתה לא יכול להפנות את הדברים האלה לאדם, עם כל הכבוד לו.

דב שילנסקי: אני לא רוצה לפגוע בו, גם אני מכבד אותו, אבל זה קצת – – – תגיד: קהל נכבד וחשוב ביציע.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, זה מאוד חשוב שנמצא ראש רשות, ואני רוצה להגיד גם לציבור: תסתכלו איך חברי הכנסת מסוגלים לדבר שעות על גבי שעות על שטויות, על איזו נקודה – כן מצביעים אותם צוותי "אל על" או לא מצביעים.

שלמה בוחבוט: מדוע כשיש נושאים חברתיים, כשיש נושא של ערי פיתוח, מצוקות, בעיות, פתאום כולם נעלמים?

שלמה בוחבוט: כל אחד לוקח אז את הרגליים.

שלמה בוחבוט: אדוני היושב-ראש, צריך לעשות מהפך בארץ הזאת מבחינת הבחירות, כי לא יעלה על הדעת שרוב חברי הכנסת נמצאים במרכז הארץ – ירושלים, תל-אביב – ורחוקים מהפריפריות.

שלמה בוחבוט: מה מדאיג אותם?

שלמה בוחבוט: מיקי איתן יושב פה שעות על גבי שעות, לוקח ניירות ורק מדבר, מדבר ומדבר ומדבר בשביל הפריימריס.

שלמה בוחבוט: אבל חוץ מהפריימריס, אדוני היושב-ראש, יש הרבה מאוד דברים.

שלמה בוחבוט: כשאני בא ואומר שצריך לעשות מהפך, אני מתכוון שצריך להתחיל לעשות בחירות אזוריות, שכל חבר כנסת ייבחר באזור אחר, שכל אחד ייצג נושאים וכל אחד ידאג לדברים אחרים.

שלמה בוחבוט: צריך לחזק את השלטון המקומי, אדוני היושב-ראש, צריך לחזק את הנושאים החברתיים, צריך לחזק את כל התשתיות בפריפריה.

שלמה בוחבוט: כשרוב חברי הכנסת באים מתל-אביב או מירושלים, לצערי על מה מדברים?

שלמה בוחבוט: כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, מדברים רק על מה שיוצא להם מזה.

שלמה בוחבוט: אני מקווה, שהכנסת הבאה, הכנסת הארבע-עשרה, תקיים דיונים רציניים ביותר ותאשר גם את החוק של בחירות אזוריות.

שלמה בוחבוט: לא מספיק שראש הממשלה ייבחר בבחירות אישיות, אלא גם חברי הכנסת צריכים להיבחר בבחירות אישיות.

שלמה בוחבוט: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה לך.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אנו ניגשים להצבעה.

דב שילנסקי: לאיזו ועדה רוצים להעביר את הצעת החוק?

יורם לס: לוועדת העבודה והרווחה.

דב שילנסקי: השעון מופעל, ויש לי הרושם שיהיה לך פה רוב גדול.

דב שילנסקי: לפי האור המודלק החוק יאושר פה-אחד.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 5) (איסור ניגוד עניינים), התשנ"ו–1996, לוועדת העבודה והרווחה נתקבלה.

דב שילנסקי: חמישה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע, שהצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (מס' 5) (איסור ניגוד עניינים), התשנ"ו–1996, של חבר הכנסת יורם לס, עוברת לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דב שילנסקי: (קריאה ראשונה)

דב שילנסקי: הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996, בקריאה ראשונה, של חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, ואנחנו מכבדים אותה בהצגת החוק.

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להציג הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996.

אסתר סלמוביץ: החוק הזה אושר בוועדת החוץ והביטחון בהכנה לקריאה ראשונה, למעשה בהסכמה, והגענו לנוסח מוסכם של ההצעה.

אסתר סלמוביץ: אני רוצה לציין את התיקונים שנעשו בחוק הקודם, בסעיף 67.

אסתר סלמוביץ: סעיף 67 אומר: "חייל שהשתמש לרעה בסמכותו כלפי פקודו, דינו – הורדה בדרגה".

אסתר סלמוביץ: בהצעת החוק שלי מוצע לכתוב: "חייל שהשתמש לרעה בסמכותו כלפי פקודו, דינו – מאסר שנה אחת".

אסתר סלמוביץ: יש פה, כמובן, החמרה בעונש.

אסתר סלמוביץ: בסעיף 67 הקודם נאמר: "עשה את המעשה תוך התעללות בפקודו, דינו – מאסר שלוש שנים".

אסתר סלמוביץ: הצעת החוק שלי אומרת: "נעברה העבירה בנסיבות מחמירות – דינו מאסר שלוש שנים".

אסתר סלמוביץ: נשאר – שלוש שנים.

אסתר סלמוביץ: יש כאן

אסתר סלמוביץ: תוספת שמדברת באופן ספציפי על ענישה בגין עבירה שנעשית במהלך אימון, וסעיף 67(ב) אומר: "נעברה העבירה במהלך אימון או בקשר לאימון, דינו – מאסר שלוש שנים; נעברה העבירה בנסיבות מחמירות – דינו מאסר חמש שנים".

אסתר סלמוביץ: מובן שהיתה פה כוונה מפורשת להחמיר בענישה כדי להרתיע בעיקר מפקדים זוטרים, שלא אחת מנצלים את סמכותם כנגד פקודיהם.

אסתר סלמוביץ: במיוחד יש בעיה כזאת במהלך אימונים ובמסווה של אימונים.

אסתר סלמוביץ: לא אחת מנצל מפקד את סמכותו כלפי פקודו ומתעלל בו במסווה של אימונים.

אסתר סלמוביץ: דברי ההסבר מדברים בעד עצמם: "מוצע לקבוע עונש מאסר של שנה אחת לצד העבירה הקיימת ברישא של סעיף 67, של שימוש מפקד לרעה בסמכותו כלפי פקוד, לנוכח הרחבת שיקול דעתו של בית-הדין הצבאי ביכולת להטיל בנסיבות מסוימות גם מאסר", נוסף על הורדה בדרגה, כפי שציינתי; "עוד מוצע להתייחס מפורשות לשימוש לרעה שיעשה מפקד בסמכותו במהלך אימונים, ולהתנהגות כאמור, בנסיבות מחמירות ולקבוע עונש מאסר של שלוש שנים".

אסתר סלמוביץ: אני רוצה לציין, שהצעת החוק הזאת נולדה מצורך שאני רואה בשטח.

אסתר סלמוביץ: כחברת כנסת פונים אלי הורים רבים של חיילים שמפקדיהם מתעללים בהם לא אחת במסווה של אימונים.

אסתר סלמוביץ: אני באופן אישי חוויתי ניסיון אישי מר עם הבן שלי, שעבר התעללות כזאת במהלך אימונים וכתוצאה ממנה הפך להיות נכה לכל חייו.

אסתר סלמוביץ: לצערי, אותו מפקד שהתעלל בו ובחיילים נוספים במחלקתו קיבל בסך הכול שלושה חודשי עבודות שירות והורדה בדרגה.

אסתר סלמוביץ: המפקדים שנכחו חודש ימים וראו את מה שנעשה באותה מחלקה לא הובאו כלל לדין.

אסתר סלמוביץ: מצאתי לנכון לתקן את חוק השיפוט הצבאי, וגם הוועדה הגיעה למסקנה שיש פה בהחלט מקום להדגיש אותו ניצול לרעה של סמכויות מפקדים בזמן אימונים ויש לתקן את החוק בענישה מרתיעה, כדי שמפקדים יראו וגם ייראו.

אסתר סלמוביץ: אני מבקשת מהבית לתמוך בהצעת החוק הזאת.

אסתר סלמוביץ: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, מאחר שיש הרבה מאוד משתתפים בדיון – 25 במספר, אני מגביל כל אחד לשלוש דקות.

דב שילנסקי: מי שאיננו – מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חבר הכנסת רחבעם זאבי, חבר הכנסת חגי מירום, חבר הכנסת מיכאל איתן, חבר הכנסת רון נחמן, חבר הכנסת בנימין טמקין, חבר הכנסת יוסף בא-גד, חבר הכנסת דוד מנע, חבר הכנסת עוזי לנדאו, חבר הכנסת פיני בדש, חבר הכנסת אלי גולדשמידט, חבר הכנסת דוד צוקר, חברת הכנסת נעמי בלומנטל, חבר הכנסת סילבן שלום, חבר הכנסת אברהם הירשזון, חברת הכנסת ענת מאור, חברת הכנסת נעמי חזן, חבר הכנסת יהושע מצא, חבר הכנסת אריאל ויינשטיין, חברת הכנסת נאוה ארד, חבר הכנסת יורם לס, חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, חבר הכנסת רפאל אלול, חבר הכנסת יגאל ביבי, חבר הכנסת משה גפני וחבר הכנסת עובדיה עלי – אינם נוכחים.

דב שילנסקי: חברת הכנסת אסתר סלמוביץ, את רוצה להשיב למתווכחים?

אסתר סלמוביץ: אדוני היושב-ראש, אומנם עידן הפריימריס, אבל אני לא אעשה צחוק מהבית הזה.

דב שילנסקי: אני מבין שהצעת החוק עוברת לוועדת החוץ והביטחון.

אסתר סלמוביץ: כן, בוודאי.

אסתר סלמוביץ: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

אסתר סלמוביץ: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 11) (תיקון מס' 3), התשנ"ו–1996 (קריאה ראשונה)

דב שילנסקי: כבוד שר האוצר יביא את הצעת חוק נייירות ערך (תיקון מס' 11) (תיקון מס' 3), התשנ"ו–1996, בקריאה ראשונה.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סעיף 56(ד) לחוק ניירות ערך, התשכ"ח–1968, מסמיך את שר האוצר לקבוע לפי הצעת הרשות לניירות ערך, בהתייעצות עם שר המשפטים ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, תקנות בדבר: 1.

אברהם-בייגה שוחט: רכישת שליטה בחברה רשומה והצעת רכש של ניירות ערך של חברה כאמור; 2.

אברהם-בייגה שוחט: הקצאת ניירות ערך בחברה רשומה שהוצעו שלא לציבור; 3.

אברהם-בייגה שוחט: הגבלות בעניין ניגוד עניינים בין חברה רשומה לבין בעל שליטה בה או בין חברה רשומה לבין חברה בשליטתו של בעל השליטה.

אברהם-בייגה שוחט: תוקפו של הסעיף הוגבל בתיקון מס' 11 לחוק ניירות ערך, והוארך לאחר מכן עד ליום ח' באדר התשנ"ו, 28 בפברואר 1996, מתוך הנחה שעד לתאריך זה ישולבו הסוגיות המוסדרות בתקנות האמורות בחוק החברות החדש.

אברהם-בייגה שוחט: תקנות בכל הנושאים הללו הותקנו, ומאחר שחוק החברות החדש טרם נחקק, מוצע להאריך בדחיפות את תחולת הסעיף בשנתיים נוספות.

אברהם-בייגה שוחט: אבקש מן הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אברהם-בייגה שוחט: תודה רבה.

דב שילנסקי: תודה רבה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים לדיון.

דב שילנסקי: מי שאינו נוכח – מפסיד את רשות הדיבור.

דב שילנסקי: חברי הכנסת יוסף בא-גד, רחבעם זאבי, פיני בדש, חגי מירום, אריאל ויינשטיין ועובדיה עלי – אינם באולם.

דב שילנסקי: אנחנו ניגשים להצבעה.

דב שילנסקי: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 4 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 11) (תיקון מס' 3), התשנ"ו–1996, לוועדת הכספים נתקבלה.

דב שילנסקי: ארבעה בעד, אין נגד, אין נמנעים.

דב שילנסקי: אני קובע, שהצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 11) (תיקון מס' 3), התשנ"ו–1996, שהביא שר האוצר, עוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

דב שילנסקי: הודעה לסגן מזכיר הכנסת הטוב, המסור והנאמן, עורך-הדין לב.

ד' לב: ברשות היושב-ראש, הנני מתכבד להודיע, כי הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק הבחירות לכנסת ולראש הממשלה (תיקון מס' 31), התשנ"ו–1996, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

ד' לב: תודה.

דב שילנסקי: חברי הכנסת, מיצינו את סדר-היום.

דב שילנסקי: הישיבה הבאה תהיה, אם ירצה השם, מחר, יום שלישי, ז' באדר התשנ"ו, 27 בפברואר 1996, בשעה 15:00.

דב שילנסקי: ישיבה זו הסתיימה.